NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jedlička Institute

Jedlička Institute (Czech: Jedličkův ústav) is a Czech medical and educational institute specialized in the care of disabled children and adults. The primary location of the institute is situated in the Prague district of Vyšehrad. It was founded in 1913 by surgeon Rudolf Jedlička and is the oldest facility of its kind in the Czech Republic. The institute includes a nursery, primary school and several types of secondary schools. History Jedlička's Institute was founded on 1 April 1913 by the Spolek pro léčbu a výchovu rachitiků a mrzáků v Praze ("Association for Treatment and Education of Rachitics and Cripples") in Prague. Rudolf Jedlička, the chairman of the association, intended to improve the education of disabled people and integrate them into normal life, according to his own words, "to turn beggars into taxpayers". The first director of the institute was the teacher and choirmaster František Bakule. At the beginning of World War I, the institute became part of a program focused on the treatment, rehabilitation, and integration of soldiers injured in the war. In the 1920s, under the director Augustin Bartoš, the capacity of the institute was increased by building a new school. After 1945 and the subsequent communist takeover in 1948, the institute was transferred to the state. At the same time, it was merged with a similar institute in Liberec. The founder of the institution, Rudolf Jedlička, donated his villa in Harrachov (a resort in the Giant Mountains) to the school. In the 1950s, the villa was handed over to the state and was rebuilt into a government holiday resort. References External links Jedličkův ústav a školy (in Czech and English) – official pages
Jelení jezírko

Jelení jezírko je splavovací nádrž, která sloužila ke zlepšení stavu vody ve Schwarzenberském plavebním kanále. Nachází se 1,5 km od vesnice Jelení v nadmořské výšce 945 m. Vodní režim Odtok vody zajišťuje tzv. Jelení smyk do Schwarzenberského plavebního kanálu a Jezerního potoka v povodí Vltavy. Přístup Přístup je možný po žluté turistické značce tzv. Medvědí stezce z Jelení, po které je možné pokračovat až do železniční stanice Ovesná. Historie Bylo vybudováno v roce 1835. Jeho naplnění trvalo 10 dní. Maximální odtok činil 0,4 m³/s. Jezírko, jehož objem činil 9000 m³, tak bylo vypuštěno za 5 hodin. Externí odkazy Jelení jezírko na atlasceska.cz Obrázky, zvuky či videa k tématu Jelení jezírko na Wikimedia Commons
Jelení jezírko

Der Jelení jezírko (deutsch Hirschbachklause) ist ein Schwemmteich in Tschechien. Er liegt auf den Fluren der Gemeinde Stožec im Okres Prachatice. Gestaut werden der Bach Jelení potok bzw. Hučice und einige namenlose Zuflüsse. Geographie Der Jelení jezírko befindet sich einen Kilometer nordöstlich von Jelení im Böhmerwald. Der Teich liegt an einem bewaldeten Sattel zwischen den Bergen Jelenská hora (Hirschberg, 1068 m n.m.), Hvozd (Hochwald, 1047 m n.m.) und Perník (Lebzelterberg, 1048 m n.m). Über seinen Damm führt der Naturlehrpfad Medvědí stezka (Bärensteig) von Černý Kříž über Jelení nach Ovesná. Geschichte Die Hirschbachklause wurde im Jahre 1835 im Jokeswald (Joklův les) als Reservoir für die Holzschwemme auf dem Schwarzenbergschen Schwemmkanal errichtet und ist der jüngste seiner drei Schwemmteiche. Ihr Stauraum wurde auf eine Wassermenge von 9000 m³ konzipiert, die während der Schwemmzeiten bei Bedarf über die Hirschbachriese (Jelení smyk) abgegeben wurde. Durch deren Steinrinne schoss das Wasser auf eine Länge von 904 m mit bis zu 104 ‰ Gefälle nach Südwesten ins Tal, 300 Meter unterhalb der Riese wurde es in den Alten Kanal eingeleitet. Bei der maximalen Abgabemenge von 0,4 m³/s reichten die Wasservorräte für eine fünfstündige Einspeisung. Für die Wiederbefüllung des Teiches wurden in der Regel zehn Tage benötigt. Seit der Einstellung der Flößerei im Jahre 1961 läuft das Wasser des Teiches größtenteils über die Hirschbachriese in den Hirschbach (Jelení potok) ab. In einem Felsen an der Hirschbachriese in Jelení sind die Jahreszahl 1833 und ein Wappen eingemeißelt. Literatur Erhard Fritsch: Der Schwarzenberg-Schwemmkanal im Wandel der Zeit. In: Mitteilungen des Landesvereins für Höhlenkunde in Oberösterreich. Band 1993/1, laufende Nr. 98, 39. Jahrgang, S. 43–74 (zobodat.at [PDF]). Weblinks Jelení jezírko. In: atlasceska.cz. Abgerufen am 12. Februar 2023 (tschechisch, Kurzbeschreibung).
Jemčina (zámek)

Lovecký zámeček Jemčina se nachází ve vesnici Jemčina, části obce Hatín, nedaleko Novosedel nad Nežárkou. Zámek s parkem je chráněn jako kulturní památka. Zámek je pro veřejnost nepřístupný. Historie Předchůdcem zámku býval hřebčín založený roku 1673 hrabětem Janem Jáchymem Slavatou. O osmnáct let později se stal majetkem Heřmana Jakuba Černína, jehož potomek Prokop Vojtěch nechal na místě hřebčína v polovině 18. století vystavět lovecký zámeček. Za architekta byl vybrán Anselmo Lurago. V letech 1757–1760 prošel dalšími úpravami, stejně jako zahrada. V letech 1766–1770 došlo k přistavění postranních křídel, takže vznikl čestný dvůr. Na zámku pak byla postavena devatenáct metrů vysoká kaple svatého Jana Nepomuckého, která pro svou freskovou výzdobu představuje nejcennější část zámku. Na ní se podíleli štukatér Carlo Bossi a malíř Jan Quirin Jahn z Prahy. O sestavení varhan se postaral Josef Horák z Dačic. V roce 1772 přibyly u příjezdové cesty sochy svatého Šebestiána a svaté Tekly jako poděkování za ochránění před koňským morem. V roce 1790 prošel zámek a zámecký park přestavbou, kdy se jej Jan Rudolf Černín rozhodl přizpůsobit štvanicím a parforsním honům. Velké finanční prostředky si vyžádala úprava obory, která byla rozdělena na 33 rovnoběžných alejí, které protínalo 22 příčných alejí. V době největší slávy hřebčince zde chovali 64 klisen, osm hřebců a smečku 160 psů, kteří byli cvičeni a chováni ve zdejším psinci. O přípravu honů se zde staral lesmistr Jiří Wachtel, jehož zápisky posloužily Aloisi Jiráskovi jako předloha pro Zahořanský hon. Dne 26. července 1822 se přes oboru přehnala vichřice. Následně význam zámku upadal. Po pozemkové reformě roku 1923 se majitelem zámku stal stát, od něhož jej v roce 1950 získala Československá armáda, která do něj umístila raketovou základnu. V majetku armády zůstal do roku 1991. V roce 2002 začali noví majitelé s rekonstrukcí a v roce 2003 došlo ke zpřístupnění pro veřejnost. V květnu 2004 pak došlo znovu k vysvěcení zámecké kaple. Současný majitel získal zámek zřejmě privatizačním podvodem, podobně jako jiné nemovitosti. Od roku 2019 je zámek uzavřený veřejnosti. Dostupnost Okolo zámku vede silnice spojující Hatín a Novosedly nad Nežárkou a také červená turistická značka od Šimanova na Velkou Holnou. Zároveň tady začínají tři značené turistické stezky. První je žlutá vedoucí do osady Evženovo Údolí, druhou zelená mířící na Drahov a třetí modrá směřuje k Novosedlům nad Nežárkou. Okolo zámečku vede také několik cyklotras – 1170 (od Novosedel nad Nežárkou směrem na Cikar), Greenway RD (od Novosedel na Hatín), Nežárka (od Hamru na Stráž nad Nežárkou) a začíná zde cyklotrasa 1236 směrem na Hatín. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Jemčina na Wikimedia Commons Zámek na trebonsko.cz Lovecký zámek Jemčina Památky na prodej – Jistebnice, Jemčina, ceskatelevize.cz
Jesení (přírodní památka)

Jesení je přírodní památka v okrese Tábor. Nachází se v Táborské pahorkatině, v údolí Malenínského potoka, dva kilometry severozápadně od Ratibořských Hor. Předmětem ochrany je rozsáhlý a mimořádně cenný komplex rašelinných a vlhkých lučních společenstev s množstvím chráněných a významných druhů rostlin a živočichů. Přírodní poměry Mykoflóra V prostoru přírodní památky byl nalezen nepůvodní květnatec Archerův. Flóra Botanicky nejhodnotnější částí celého komplexu jsou ostřicové porosty v okolí pramenišť. Mimo 15 druhů ostřic zejména ohrožené ostřice přioblá (Carex diandra) a ostřice Hartmanova (Carex hartmanii), dále ostřice měchýřkatá (Carex vesicaria), ostřice šedavá (Carex canescens), ostřice zaječí (Carex ovalis), ostřice ježatá (Carex echinata), ostřice obecná (Carex nigra), ostřice prosová (Carex panicea), ostřice zobánkatá (Carex rostrata), vyskytují se zde i rašeliníky a další vlhkomilné mechy, třtina šedavá (Calamagrostis canescens), suchopýr úzkolistý (Eriophorum angustifolium), sítina rozkladitá (Juncus effusus), sítina niťovitá (Juncus filiformis), přeslička bahenní (Equisetum palustre) i přeslička poříční (Equisetum fluviatile). Z vzácných druhů zde rostou vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis) a hadí mord nízký (Scorzonera humilis). Objevuje se tu také starček potoční (Tephroseris crispa), kozlík dvoudomý (Valeriana dioica), blatouch bahenní (Caltha palustris), pryskyřník zlatožlutý (Ranunculus auricomus agg.), kohoutek luční (Lychnis flos-cuculi), violka bahenní (Viola palustris), děhel lesní (Angelica sylvestris), vrbina obecná (Lysimachia vulgaris), vrbina penízková (Lysimachia nummularia), svízel bahenní (Galium palustre) či svízel slatinný (Galium uliginosum). Mnohem rozsáhlejší jsou však porosty bezkolence modrého, který doplňují psárka luční (Alopecurus pratensis) a medyněk vlnatý (Holcus lanatus). Z bylin se vyskytují krvavec toten (Sanguisorba officinalis), čertkus luční (Succisa pratensis), olešník kmínolistý (Selinum carvifolia), vzácný vemeník dvoulistý (Platanthera bifolia), všivec lesní (Pedicularis sylvatica), ostřice blešní i ostřice stinná (Carex umbrosa). Na levém břehu Malenínského potoka dominují porosty chrastice rákosovité (Phalaris arundinacea) a tužebníku jilmového (Filipendula ulmaria). Kromě nich tu rostou pcháč bahenní (Cirsium palustre), kyprej vrbice (Lythrum salicaria), kopřiva dvoudomá (Urtica dioica) nebo třtina křovištní (Calamagrostis epigejos). Fauna Bohaté rostlinstvo doplňuje neméně široké spektrum bezobratlých živočichů, především hmyzu – zachycena byla kněžice kovová (Zicrona caerulea), vzácní drabčíci Tachinus discoideus a Falagria thoracica, slunéčko Coccinella hieroglyphica, hloubilka Stiphrosoma sabulosum, květilka (Botanophila seneciella), temnatka běžná (Platystoma seminationis) i vrtule (Dithryca guttularis). Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 445.
Jeskyně pod Sněžníkem

Jeskyně pod Sněžníkem je přírodní památka v katastrálním území Sněžník severně od města Jílového v okrese Děčín v Ústeckém kraji. Chráněné území o rozloze cca 0,1 ha je v péči Správy Národního parku České Švýcarsko. Předmět ochrany Důvodem ochrany je unikátní geologický jev – systém podzemních pseudokrasových dutin – spojený s fluoritovou mineralizací. Podzemní prostory nejsou veřejnosti přístupné, vchod je zabezpečen dveřmi s vletovými otvory pro případné zimování netopýrů (např. v roce 2004 zde byli zaznamenáni dva vrápenci malí Rhinolophus hipposideros). Štola slouží jako zimoviště pro různé druhy hmyzu. Lokalita Přírodní památka se nachází v prostoru žilného uzlu 4 v jehož rámci se nachází 15 podzemních prostor. Tento uzel byl zpřístupněn vodorovnou štolou. Historie Výskyt fluoritu v oblasti byl popsán na počátku 20. století Josefem Emanuelem Hibschem, nicméně se samotnou těžbou zde bylo započato až v roce 1955. Těžba probíhala do roku 1957, kdy došlo k vytěžení prvního ložiska. Po dalším ložiskovém průzkumu byla těžba roku 1968 obnovena za pomoci hlubinných štol ražených z úpatí Sněžníku. Těžba zde pak probíhala až do roku 1993, kdy začal její útlum. Snahy vyhlásit v lokalitě chráněné území probíhaly od roku 1994 až do roku 1997. Přírodní památka byla vyhlášena 10. ledna 1999 Správou CHKO Labské pískovce. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Děčín Seznam památných stromů v okrese Děčín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jeskyně pod Sněžníkem na Wikimedia Commons Jeskyně Pod Sněžníkem v pořadu ČT Tajuplný podzemní svět 4/14 – U kořenů Krušných hor (video)
Jez Hučák

Jez Hučák je jez, který se nalézá na řece Labe v centru města Hradec Králové. Byl vybudován v letech 1908 až 1911 na říčním kilometru 158,4 (993,7) v rámci regulace toku Labe v Hradci Králové. Vzdouvá vodu do maximální výše 3,5 m a prochází přes něj frekventovaná cesta pro pěší do Jiráskových sadů. Současně s jezem byla na levém břehu postavena i malá vodní elektrárna vybavená třemi trojstupňovými Francisovými turbínami. Jez a jeho zařízení včetně mostu je ve správě Povodí Labe. Historie V 19. století byl jez znám jako labský „Hučavý" jez. Na začátku 20. století byl pevný jez nahrazen sklopným pohyblivým. Byly upraveny nízké průtočné profily a se změnami průtoků, prohloubením, rozšířením nebo zúžením řečiště došlo i ke změně výšky hladiny. V souladu s pokrokem regulačních prací byla přesně určena výška hladiny před jezem a za ním. Jez byl přeložen o 150 m po toku a zároveň byl přeložen i jez na Orlici o 250 m proti toku. Regulační práce na Labi byly zahájeny v roce 1907. Byl zrušen starý jez Hučák s vodárnou, což umožnilo výstavbu nové vodárny s elektrickým pohonem i stavbu elektrárny. Na počátku 90. let 20. století proběhla rekonstrukce elektrárny i mostu. Byly odstraněny původní omítky a historicky cenné výzdoby z počátku 20. století. Veškerá výzdoba včetně struktury povrchů, ornamentů a barevnosti byla zdokumentována a obnovena. Stejně se postupovalo i při opravě mostu včetně instalace replik osvětlení zhotovených podle původní projektové dokumentace a umístěných na ozdobných kamenných sloupech nad pilíři. Citlivá rekonstrukce elektrárny i mostu se uskutečnila pod odborným dohledem pracovníků památkové péče. Současné slavnostní osvětlení bylo uvedeno do provozu v roce 1996. Je dílem společností Východočeská energetika, EdF France a její dceřiné společnosti Citelum. Několik vojenských světlometů osvětlovalo elektrárnu již mezi světovými válkami. Současné světelné efekty vytváří 139 svítidel, jejichž upevňovací prvky, konzoly a spojovací materiál jsou vyrobeny z mosazi či mědi tak, aby odolávaly povětrnostním vlivům. Základní údaje po modernizacích výstavba elektrárny 1909–1911 pořizovací cena (bez vodního práva) 1 484 000 korun délka zdrže 5,870 km plocha zdrže 18 ha obsah zdrže 340 000 m³ velikost povodí 2 122,27 km² povolené maximální vzdutí 229,5 m n. m. dosažené maximální vzdutí 231,2 m n. m. světlost přepadu 36 m Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jez Hučák na Wikimedia Commons Popis jezu na stránkách Povodí Labe Popis hydroelektrárny na stránkách ČEZ Popis elektrárny na stránkách Hradeckým krajem.cz
Jezdovické rašeliniště

Jezdovické rašeliniště je přírodní památka poblíž obce Jezdovice v okrese Jihlava v nadmořské výšce 575–579 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany je zachování lokality vzácných bahenních rostlin. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Jihlava Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezdovické rašeliniště na Wikimedia Commons
Jezero (přírodní památka)

Jezero je přírodní památka na severním okraji obce Vacenovice v okrese Hodonín. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je zachování a ochrana botanicky, zoologicky, esteticky a krajinářsky hodnotného komplexu vlhkých až mokrých luk, mělké vodní nádrže a vrbo-topolového háje s bohatým bylinným podrostem. Ze zvláště chráněných druhů rostlin se v území vyskytují pampeliška bahenní, prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), ostřice Davallova (Carex davalliana) a řada dalších. Ve vlhkomilné vegetaci se vyskytuje značné množství chráněných živočichů, zejména obojživelníků, jako např. blatnice skvrnitá (Pelobates fuscus), rosnička zelená (Hyla arborea), skokan štíhlý (Rana dalmatina), skokan ostronosý (Rana arvalis), ropucha zelená (Bufotes viridis) a z plazů užovka obojková (Natrix natrix). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Hodonín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezero na Wikimedia Commons
Jezero (přírodní rezervace)

PR Jezero je přírodní rezervace o ploše 7,09 ha v katastrálním území Dublovice v okrese Příbram. Hlavním předmětem ochrany je rybník s bohatým výskytem vzácných a zvláště ohrožených druhů hmyzu, obojživelníků, plazů a ptáků. Je to též významné hnízdiště ptactva. Fauna a flora Vodní plocha je lemována rákosinami, ve kterých se uplatňuje orobinec (Typha sp.), rákos obecný (Phragmites australis) a zblochan vodní (Glyceria maxima). Mezi zvláště chráněné druhy ptáků, které zde byly pozorovány, patří např. chřástal vodní (Rallus aquticus), čírka modrá (Anas guerguedula) a žluva hajní (Oriolus oriolus). V okolí rezervace bylo zaznamenáno hnízdění motáka lužního (Circus pygargus), luňáka červeného (Milvus milvus) a krahujce obecného (Accipiter nisus). Historie Přírodní rezervace Jezero byla vyhlášena roku 2002. K zabezpečení území před rušivými vlivy z okolí je stanoveno ochranné pásmo do vzdálenosti 50 m od hranic přírodní rezervace. V terénu je území vymezeno červeným pruhovým značením a tabulemi s malým státním znakem České republiky. Vstup je povolen pouze po značených cestách. Ochrana Na celém území rezervace je zakázáno hospodařit způsobem vyžadujícím intenzivní technologie, prostředky a činnosti, které mohou způsobit změny v biologické diverzitě (rozmanitosti), struktuře a funkci ekosystému, používat biocidy, povolovat a stavět nové objekty, povolovat nebo záměrně rozšiřovat geograficky nepůvodní druhy a sbírat či odchytávat rostliny a živočichy (kromě výkonu myslivosti a rybaření). Zákon o ochraně Státní správu v přírodní rezervaci vykonává podle zákona č. 114/1992 Sb., o ochraně přírody a krajiny, Středočeský kraj. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezero na Wikimedia Commons I
Jezero Lhota

Jezero Lhota je písník – antropogenní jezero, které vzniklo zatopením pískovny. Nachází se 1 km východně od obce Lhota v okrese Praha-východ ve Středočeském kraji v Česku. Jezero má rozlohu 20,53 ha. Je 770 m dlouhé a 320 m široké. Leží v nadmořské výšce 172 m. Hloubka jezera dosahuje místy 7 m. Okolí Břehy od severozápadu až po jihovýchod jsou tvořeny písčitými plážemi. Na jihu a jihozápadě jsou částečně zarostlé rákosem. Hladina je 2 až 3 m pod okolní krajinou, která je porostlá borovými lesy, v nichž jsou místy, zvláště na jihovýchodě přimíseny duby. Jen na severozápadě zasahuje skoro až k jezeru pole. Vodní režim Jezero nemá žádný povrchový přítok ani odtok. Náleží k povodí Hlavenského potoka. Historie V místě jezera se od roku 1965 těžil štěrkopísek pro výstavbu dálnice D1 a pražského metra. Těžba byla ukončena v roce 1983. Na nejslunnější straně jezera byla založena, ještě za totality v roce 1987 první oficiální veřejná nudistická pláž na českém území.[zdroj?] Přístup Vodní plocha s okolním lesem je oplocena a vstup do areálu je možný jen po zaplacení vstupného. Přístup je možný autem: po příjezdové silnici z obce Lhota k parkovišti s kapacitou pro více než 1500 automobilů, které se nachází nedaleko severního břehu. Přístup pěšky a na jízdním kole je možný kolem jezera ke vstupu do areálu z po jižním břehu souběžně vedoucích červené turistické značce a cyklotrase 0039 ze Lhoty z Hlavence Koupání Celé jezero je využíváno jako přírodní koupaliště. Na severním břehu se nacházejí stánky s občerstvením, převlékárny, sociální zařízení a také půjčovna paddleboardů. V severozápadním rohu areálu je kurt na plážový volejbal. Na východní části severního a celém východním břehu je nudistická pláž. Kvalitu vody zajišťuje ultrazvuková technologie, která je umístěna na plováku se solárním panelem. Kvalita vody je monitorována nepřetržitě. Flóra V roce 2006 byl z jezera odstraněn vodní mor kanadský. Od roku 2011 zarůstá jezero z východní strany řečankou přímořskou, přezdívanou pro svoje zraňující ostny „vodní bodlák“ . Tato invazní vodní rostlina koření ve dně a její svrchní část zasahuje vysoko k hladině, takže plavání nad tímto porostem je prakticky vyloučené. Pod hladinou skryté lodyhy a osténkatě zubaté listy mohou při kontaktu s pokožkou způsobovat bolestivá povrchová poranění a krvavé škrábance. Odkazy Reference Literatura 999 turistických zajímavostí České republiky, Euromedia Group, Praha 1999, ISBN 80-242-0183-6 Mělnicko a Kokořínsko, turistická mapa, KČT, Praha 1998, ISBN 80-85499-68-1 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezero Lhota na Wikimedia Commons Oficiální stránky o jezeře Lhota Archivováno 4. 9. 2009 na Wayback Machine.
Jezvinec

Jezvinec je hora a přírodní rezervace poblíž obce Pocinovice v okrese Domažlice. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je starý smíšený suťový porost s bohatým výskytem měsíčnice vytrvalé a dalších význačných hajních druhů rostlin v podrostu. Přírodní rezervace zahrnuje vrcholovou část a část svahů stejnojmenného vrchu o nadmořské výšce 739 metrů geomorfologicky spadajícího do celku Všerubská vrchovina, podcelku Jezvinecká vrchovina, okrsku Havranická vrchovina a podokrsku Orlovická vrchovina. Na vrcholu jsou patrné pozůstatky vojenské hlásky PH184. Hláska byla zrušena v sedmdesátých letech 20. století. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Domažlice Seznam památných stromů v okrese Domažlice
Jezírko (Triangl)

Jezírko a mokřad Triangl se nachází v Hostivaři (městská část Praha 15, obvod Praha 10) a západním okrajem též ve Strašnicích (městská část a obvod Praha 10). Leží v trojúhelníku, který je vytyčen třemi železničními tratěmi (Praha – České Budějovice, Praha-Vršovice – Praha-Malešice, spojka obou tratí), jižně od cesty, která trianglem prochází od Dolínecké ulice nevyznačeným přechodem přes železniční trať Malešice–Vršovice na východ podél Slatinského potoka a podchodem pod železniční spojkou Hostivař–Malešice ke kynologickému klubu. Mokřad s jezírkem o celkové rozloze 0,15 ha byl vyhlášen významným krajinným prvkem. Vodní režim Kolem jezírka protéká Slatinský potok, který je pravostranným přítokem Botiče. Ten byl však nad Rabakovskou spojkou sveden do kanalizace. Od té doby jsou zdrojem vody převážně srážky a průsak z okolních pozemků. Ochrana přírody V jezírku žije kuňka ohnivá a další druhy obojživelníků. Z ptáků zde hnízdí slavík obecný, rákosník zpěvný, pěnice, mlynařík dlouhoocasý a další. O lokalitu od roku 1991 pečují členové ČSOP a od roku 2001 bylo jezírko s okolím pod jménem Triangl prohlášeno významným krajinným prvkem. V roce 2003 ČSOP pozemek v rámci kampaně Místo pro přírodu odkoupila. Poznámky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jezírko na Wikimedia Commons Místo pro přírodu, Triangl
Ježovský lom

Ježovský lom je přírodní památka v katastru obce Osvětimany v okrese Uherské Hradiště. Nachází se necelý jeden kilometr od obce Ježov poblíž další přírodní památky zvané Losky, která již leží v okrese Hodonín. Jedná se o opuštěný pískovcový lom s kolmými stěnami tvořenými sedimenty ze středního eocénu. Těžba zde byla ukončena v osmdesátých letech 20. století. Přírodní památka je v péči Krajského úřadu Zlínského kraje. Předmět ochrany Lom je geologickou ukázkou flyšové sedimentace luhačovického souvrství. Jsou zde patrné sedimentologické znaky, jako například erozní podmořská koryta. Lokalita je významná i po stránce výskytu vzácných živočichů a rostlin. Žijí zde například modrásek vikvicový (Polyommatus coridon), saranče modrokřídlá (Oedipoda caerulescens) či kudlanka nábožná (Mantis religiosa). Rostou zde například zvonek okrouhlolistý (Campanula rotundifolia), radyk prutnatý (Chondrilla juncea), jetel rolní (Trifolium arvense), mateřídouška Kosteletzkyho (Thymus pannonicus), mochna stříbrná (Potentilla argentea), pelyněk ladní (Artemisia campestris), tařice kališní (Alyssum alyssoides) nebo čekanice porýnská (Centaurea stoebe). Horní partie lomu je porostlá borovicí lesní. Odkazy Reference Literatura Bubík M. (1997): Posouzení lokality Ježov – pískovcový lom z geologického hlediska, ČGÚ Brno Mackovčin P., Jatiová M. a kol (2002): Zlínsko. In: Mackovčin P. a Sedláček M. (eds.): Chráněná území ČR, svazek II., AOPK ČR a EkoCentrum Brno, Praha, s. 133 Šnajdara P., Hrabec J. a kol.: Chráněná území okresu Uherské Hradiště. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ježovský lom na Wikimedia Commons Stránky o lomu Archivováno 9. 4. 2010 na Wayback Machine.