NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palais Metych de Čečov

Le Palais Metych de Čečov (autrefois palais de Hrzánský) est un monument situé place du Grand Prieur dans le quartier de Malá Strana à Prague. Histoire Une des quatre maisons à partir desquelles le palais a été construit a appartenu dans les années 1680 à Jan Metych. La reconstruction du château a donné naissance au noyau Renaissance du palais actuel. Après 1617, la maison voisine a été achetée. En 1641, toutes les maisons devinrent la propriété de Jan Alsterleho Astfeld. En 1749 le palais fut complètement unifié. À partir du 4 octobre 1832, "l'Association pour l'éducation, l'emploi et la prévoyance des aveugles en Bohême", nouvellement créée, a été créée ici temporairement par le professeur Alois Klara. Ce jour-là, les cinq premières personnes aveugles ont été admises et y sont restées jusqu'à ce que les nouveaux locaux de Klarov soient ouverts. En 1859 y naquit le compositeur Josef Bohuslav Foerster, ce qui est rappelé par une plaque sur le devant du palais. Environs Près du palais se trouvent : Palais Buquoy (Ambassade de France) Petit Palais Buquoy Palais du Grand Prieuré Mur Lennon Références Littérature LEDVINKA, Vaclav, MRAZ, Bohumir à VLNAS, Vit. Palais de Prague: (aperçu encyclopédique illustré). 1. vyd. Prague: Akropolis, 1995. 447 pages (ISBN 80-85770-23-7). Pages 136-138. VLČEK, Pavel et al. Sites de Prague. Petite ville. Vyd. 1 Prague: Academia, 1999. 685 pages. (ISBN 80-200-0538-2). Pages 565-568. Liens externes Hrady.cz Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du baroque Portail de Prague
Palác Orbis

Palác Orbis je administrativní budova někdejšího stejnojmenného nakladatelství stojící na Vinohradské třídě č. 1896/46, Vinohrady, Praha 2. Budova Zadavatelem stavby bylo nakladatelství Orbis zaměřené na odbornou literaturu. Pětipatrová budova vznikla v roce 1925 na návrh architekta Alois Dryák ve stylu dekorativismu, rondokubismu, obloučkového slohu, a tzv. stylu Legiobanky, průčelí domu je zakončeno výrazným trojúhelníkovým štítem ve stylu geometrické moderny. Ve dvoře paláce v minulosti sídlila tiskárna. Dnes zde najdeme státní agenturu Czech Tourism, asociace cestovních kanceláří i průvodců. Palác Orbis společně s nedalekým Radiopalácem a budovou Tabákové režie představují triptych vinohradských děl Aloise Dryáka. Při vstupu jsou plastiky orlů s knihou (viz foto). Objekt je uveden jako Chráněná památka, Rejstříkové číslo 40230/1-1319, ochrana od 1. 1. 1964. Odkazy Literatura LÍBAL, Patrik. Palác Radio; Kancelářská budova Čs. tabákové režie; Nakladatelský dům Orbis. In: PLATOVSKÁ, Marie. Slavné stavby Prahy 2. Praha: Foibos Books, 2011. ISBN 978-80-87073-35-3. S. 210–214. Související články Na Vinohradské třídě č. 1789/40 stojí budova Radiopaláce, jejímž autorem je rovněž architekt Alois Dryák. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Orbis na Wikimedia Commons langweil.info[nedostupný zdroj]
Palác Pachtů z Rájova (Celetná 31)

Palác Pachtů z Rájova, či Pachtovský palác, zvaný též Seebergovský palác nebo Langerovský dům, je vrcholně barokní, částečně klasicistně upravený palác stojící na adrese Celetná 585/31, Králodvorská 585/2 na Starém Městě v městské části Praha 1. Je chráněn od roku 1964 jako kulturní památka. Historie Na místě dnešního paláce stávaly čtyři středověké domy. Ty byly nejprve v 15. století sjednoceny, prošly renesanční přestavbou a v roce 1666 byly majetkem pánů ze Seebergu. Roku 1689 při tzv. francouzském požáru zcela vyhořely a byly pak spojeny do jednoho domu. V roce 1737 palác zakoupil rytíř Josef Ignác von Langer, který si zřejmě u Kiliána Ignáce Dientzenhofera objednal projekt přestavby ve slohu vrcholného baroka, která byla dokončena v roce 1740. V letech 1801–1822 vlastnili palác Pachtové z Rájova. Po roce 1840 připravil klasicistní úpravy stavitel Jan Ripota: dvorní křídla byla o patro zvýšena, byly vybudovány pavlače. Ve 30. letech 20. století byl palác sídlem banky, což si vyžádalo významné úpravy včetně zastřešení dvora. K dalším úpravám interiérů pak dále došlo v 80. letech 20. století. V současnosti je palác využíván jako administrativní budova pro Ministerstvo vnitra. Architektura Palác je čtyřkřídlý objekt téměř čtvercového půdorysu kolem novodobě zastřešeného dvora. Hlavní průčelí do Celetné ulice má 14 okenních os, středních osm zvýrazňuje rizalit. Ve středu tohoto průčelí je portál, který nese štukové medailony Marie Terezie a Františka Štěpána Lotrinského. Nad profilovanou korunní římsou je nad portálem štítový vikýř s volutově stočenými křídly. Boční průčelí v Králodvorské ulici je jednodušší, má 9 os. V přízemí jsou dodnes dochované barokní klenby a barokní schodiště s klasicistním zábradlím. V jedné místnosti 1. patra se dochoval strop s výzdobou z doby Dientzenhoferovy přestavby. Odkazy Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Díl 1. Praha: Pavel Körber, 1903. Dostupné online. S. 112–113. Nemovité kulturní památky hlavního města Prahy. Operativní příruční seznam ke Státnímu seznamu nemovitých kulturních památek. Praha: Pražské středisko státní památkové péče a ochrany přírody, 1976. 332 s. S. 54. VLČEK, Pavel, et al. Umělecké památky Prahy. Staré Město a Josefov. 1. vyd. Praha: Academia, 1996. 639 s. ISBN 80-200-0563-3. S. 391–392. Související články Palác Pachtů z Rájova, seznam paláců tohoto jména Seznam budov v Celetné ulici Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Pachtů z Rájova na Wikimedia Commons Palác Pachtů z Rájova Archivováno 3. 9. 2012 na Wayback Machine. na kralovskacesta.cz
Palác Purkyňova

Palác Purkyňova, kdysi též Palác Donau, je funkcionalistická budova stojící na rohu ulic Spálená a Purkyňova, na Novém Městě, Praha 1. Dějiny paláce V místě dnešního paláce Purkyňova stával dvoupatrový klasicistní dům u Pěti růží, kde žil a zemřel přírodovědec a filozof Jan Evangelista Purkyně (1787–1869) a také jeho syn, malíř Karel Purkyně (1834–1868). Současná podoba funkcionalistického paláce pochází z let 1927–1928. Jeho autorem je pražský německý architekt Adolf Foehr, žák Jana Kotěry. Ten jej postavil jako jeden ze dvou pražských paláců vídeňské pojišťovny Donau. Nedaleko odsud, na rohu ulic Národní a Voršilská stojí konstruktivistický palác Dunaj (Donau) od téhož autora, kde sídlilo pražské ústředí rakouské pojišťovny. Dům byl během let vícekrát rekonstruován, naposledy 1992–1994. Tehdy se objekt stal čistě administrativním. Je zde pasáž s obchody, divadlem, kavárnou a restaurací. V roce 2010 se palác stal majetkem rodu Kolowratů. Palác a nakladatelství Aventinum V roce 1928 si v paláci pronajalo nakladatelství Aventinum Otakara Štorcha-Mariena (které sídlilo ve vedlejším Zedwitzovském paláci) část suterénu a v roce 1930 v téže budově otevřelo reprezentativní Aventinské knihkupectví. Popis budovy Elegantní funkcionalistický objekt, jehož tvar evokuje parník, má 9 nadzemních a jedno podzemní podlaží. Jednoduchá fasáda s výrazným horizontálním členěním je oživena mušlovitými balkonky. Stavbu paláce provedla firma A. Möse. Interiéry přízemí a prvního patra pro knihkupectví Aventinum, které sem expandovalo z vedlejší Aventinské mansardy v Purkyňově ulici, navrhl spolu s nedochovaným reklamním nápisem na fasádě bývalý člen Devětsilu Bedřich Feuerstein. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Purkyňova na Wikimedia Commons Palác Purkyňova na www.kolowrat.cz Reference
Palác Straků z Nedabylic

Palác Straků z Nedabylic nebo také U sedmi čertů či U bílého koníčka je památka nacházející se v Praze na Malé Straně. Je chráněn jako kulturní památka; adresa je Maltézské náměstí 476/14 (vstup do paláce) a Lázeňská 476/1 (vstup na nádvoří). Sídlí v něm Konzervatoř a střední škola Jana Deyla. Historie Na místě dnešního paláce stál renesanční dům postavený na přelomu 16. a 17. století. Ve dvoře domu měl liteckou dílnu sochař a mystik Adrian de Vries. Přestavbu do podoby barokního paláce realizoval po roce 1664 Ferdinand Arnošt Hýzrle z Chodů (1622–1692), snad podle projektu Jana Baptisty Matheye. Současný název je odvozen od následujícího majitele hraběte Jana Petra Straky z Nedabylic (1645–1720) a jeho potomků, kteří dům vlastnili do roku 1748. Jedním z pozdějších majitelů byl Karel Ignác Clary-Aldringen (1729–1791), který ho odprodal Josefovi z Valdštejna (1755–1814). V roce 1818 byl dům prodán měšťanům a jako šlechtické sídlo už využíván nebyl. Od roku 1912 zde sídlí Deylův ústav slepců a instituce na něj ve své činnosti navazující. Historie jednoho z názvů domu U sedmi čertů souvisí s podivínskou obyvatelkou Luisou Niemetzovou (Luisa Němcová, 1822–1895), jejímž příběhem se ve své povídce Bankrot páně Křikavův volně inspiroval Ignát Herrmann. O minulosti i současném životě v domě pojednává i román Černobílé rty Petra Maděry. Popis Objekt sestává z hlavní dvoupatrové budovy obrácené do Maltézského náměstí, kde je podloubí, a dále z jednopatrového zadního křídla a přízemního pravého dvorního křídla, které ohraničují dvůr přístupný z Lázeňské ulice. V jihovýchodním nároží palácové budovy jsou pravděpodobně pozůstatky věže, tvořící kdysi součást johanitského opevnění. Hlavní průčelí je raně barokní, druhé patro je o něco vyšší než první a kdysi sloužilo jako reprezentativní piano nobile. V interiérech jsou cenné zejména zachované nástěnné malby Jana Rudolfa Byseho, štuková výzdoba, barokní portály dveří a dveřní křídla. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Straků z Nedabylic na Wikimedia Commons Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Díl II. 1. vyd. Praha: Pavel Körber, 1904. Dostupné online. S. 712. KUBÍČEK, Alois. Pražské paláce. 1. vyd. Praha: V. Poláček, 1946. 231 s. S. 94–97. Související články Strakové z Nedabylic Konzervatoř Jana Deyla
Palác Turbů

Palác Turbů nebo Turbovský palác, zvaný také dům U Černého gryfa či U Tří stříbrných hvězd je rokokový palác šlechtického rodu Turbů. Nachází se v Praze na Malé Straně na Maltézském náměstí 477/6. Je chráněn jako kulturní památka. Od roku 1924 byla budova využívána jako sídlo mexického velvyslanectví. Později se stalo sídlem Japonského velvyslanectví v Praze, které zde sídlí i v současné době. Popis Dvoupatrová budova s nízkým atikovým patrem obklopuje s dvěma přízemními křídly menší dvůr. Sedmiosé průčelí s pásovou bosáží v přízemí je členěno dvěma rizality a v patrech pilastrovým řádem s jónskými hlavicemi. Třetí patro je atikové, oddělené kordonovou římsou. Nad okny v prvním patře jsou nadokenní římsy. Z původní rokokové výzdoby interiéru se dochoval v prvním patře salon se štukovou dekorací stěn a stropu. Historie Původní renesanční dům byl barokně přestavěn koncem 17. století. Po požáru v roce 1765 následovala přestavba do současné rokokové podoby, realizovaná v letech 1767–1768 podle projektu Josefa Jägera pro Františka Xavera Turbu (1719–1781). Od roku 1924 v paláci sídlilo původně mexické vyslanectví, od roku 1957 pak velvyslanectví Japonského císařství v Československu, posléze pak v České republice. V souvislosti s tím byly zejména kolem roku 1932 provedeny některé novodobé adaptace, přesto je palác i díky své uliční fasádě považován za jednu z nejlepších rokokových přestaveb v Praze. Odkazy Reference Literatura POCHE, Emanuel; PREISS, Pavel. Pražské paláce. 2. vyd. Praha: Odeon, 1978. 399 s. S. 93. VLČEK, Pavel, a kol. Umělecké památky Prahy. Malá Strana. Praha: Academia, 1999. 686 s. ISBN 80-200-0771-7. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Turbů na Wikimedia Commons Hrady.cz
Palais Turb

Le palais Turb (en tchèque, Palac Turbů) est un palais baroque construit pour la famille noble Turbsitué à Prague, dans le quartier de Malá Strana, sur la Place de Malte. Il est protégé comme monument culturel de la République tchèque. À partir de 1924, le bâtiment a servi de siège à l’ambassade du Mexique. Depuis 1957, il est le siège de l’ambassade du Japon à Prague. Histoire La maison Renaissance originale a été reconstruite dans le style baroque à la fin du XVIIe siècle. C'est dans les années 1760 qu'il a pris sa forme rococo par Josef Jäger, qui travaillait sur l'ordre de Turb. De nos jours, il abrite l'ambassade du Japon. Références Liens externes Hrady.cz Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague
Palác U Stýblů

Palác U Stýblů, zvaný též palác Alfa, se nachází v Praze na Václavském náměstí. Jedná se o jeden z nejrozsáhlejších paláců na Václavském náměstí – sedmipatrovou funkcionalistickou budovu, která je chráněná jako kulturní památka. Historie Svůj název má podle původního majitele z období první republiky. Vybudován byl jako železobetonový skelet v letech 1928 a 1929 architekty Ludvíkem Kyselou a Janem Jarolímem. Na jeho místě se nacházely dva nízké domy, ne nepodobné těm, které na palác U Stýblů navazují, kde sídlilo nakladatelství a knihkupectví založené Bedřichem Stýblem roku 1844. V rámci multifunkčního objektu fungovala taneční kavárna Boulevard, později Alfa, kterou vedl Jan Machálek, nacházela se tam obchodní pasáž a horní patra sloužila jako kanceláře. V 60. letech prošla budova první rekonstrukcí; v roce 2012 probíhala již druhá. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác U Stýblů na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Palác Věžníků (Thunovská)

Palác Věžníků nebo také Věžníkovský, Hartigovský či Salmovský palác se nachází v ulici Thunovská čp. 184/20 v Praze na Malé Straně. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie a popis Původně v těchto místech stával středověký měšťanský dům, který byl v letech 1485–1495 přestavěn pozdně goticky a před rokem 1580 renesančně. Po roce 1670 tu nechala Isabela Švihovská ze Salmu vybudovat palác, na který ve svahu pod Pražským hradem navazovala i zahrada. V roce 1718 se stal na krátkou dobu majitelem paláce Romedius Věžník z Věžník (1696–1720) a po roce 1720, kdy byl majitelem Ludvik Josef Hartig (1685–1735), dostal palác nynější podobu – snad podle projektu F. I. Prée nebo F. M. Kaňky. V zahradě byl vystavěn barokní hudební pavilon. Na palác původně navazoval i sousední objekt čp. 183/18, který byl za 1. republiky přestavěn architektem Adolfem Foehrem pro německé velvyslanectví. Později tu měl sídlo Československý červený kříž. Po roce 1990 oba domy přešly do soukromého vlastnictví, zatímco Hartigovská zahrada se stala součástí komplexu zahrad Pražského hradu. Palác Věžníků je trojkřídlý objekt s vnitřním dvorem. Uliční křídlo je jižní, dvorní křídla jsou východní a severní. Třípatrová barokní uliční fasáda je sedmiosá, uprostřed je kamenný vstupní portál. Dvorní fasády východního a jižního křídla překrývají pavlače na kamenných krakorcích. Odkazy Reference Literatura POCHE, Emanuel; PREISS, Pavel. Pražské paláce. 2. vyd. Praha: Odeon, 1978. 397 s. S. 45.
Palác Vinohrady

Palác Vinohrady (nyní též Stimbuilding, dříve: Strojimport, Palác STIMB, Casablanca INT) je výšková budova v Praze 3 ve Vinohradech u hranice s Žižkovem, nachází se na jihozápadní straně křižovatky ulic Vinohradská a Jana Želivského na adrese Vinohradská 2396/184. Jejím současným vlastníkem je švýcarská akciová společnost Merona Holding. Od roku 2025 je chráněna jako kulturní památka. Historické názvy 1971-1996: Strojimport 1996-2011: Palác STIMB 2012-?: Casablanca INT ?-současnost: Stimbuilding (též Palác Vinohrady) Historie Budova byla postavena milánskou firmou FEAL v roce 1971 podle návrhu architektů Zdeňka Kuny, Zdeňka Stupky a Olivera Honke-Houfka jako ředitelství Podniku zahraničního obchodu (PZO) Strojimport. Inspirací byl newyorský mrakodrap Seagram Building z roku 1958, který navrhli Ludwig Mies van der Rohe a Philip Cortelyou Johnson. V červnu 2003 byla na střechu budovy instalována ocelová konstrukce pyramidálního tvaru, která nese telekomunikační techniku a VKV vysílač Country Radia a Radia Beat. Podle Jiřího Oulického tím stavba ztratila původní eleganci a její silueta je narušená. V místním názvosloví je budova i nadále označována jako Strojimport, například Dopravní podnik hlavního města Prahy ještě v roce 2012 v oznámení o tramvajové výluce označoval tramvajovou zastávku u této budovy jako „Želivského (u Strojimportu)“, k rozlišení od zastávek u vstupů do metra. Popis Budova má celkem 18 podlaží (včetně přízemí) a je vysoká asi 68 m, včetně antenního stožáru na střeše zhruba 90 m. Přízemí a první nadzemní podlaží tvoří dvoupodlažní podnož se vstupem, hovornami a nástavbou zasedacího sálu, nad ní je 16 podlažní hranol kanceláří a technického podlaží. Nosná konstrukce budovy je ocelová, svisle nesená 18 sloupy, obvodový plášť tvoří závěsné panely z eloxovaného hliníku a okna z ditermálního reflexního skla, kterých je na každém podlaží 88. Od roku 2003 má na střeše ocelovou konstrukci pyramidálního tvaru nesoucí různé vysílače, autor budovy však považuje nástavbu za „něco naprosto nepochopitelného“. Odkazy Reference Literatura Jaroslava Staňková, Jiří Štursa, Svatopluk Voděra: Pražská architektura, str. 335., TS 09/13, Praha 1991, 1. vydání, ISBN 80-900209-6-8 Související články Seznam nejvyšších budov v Praze Seznam nejvyšších budov v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Vinohrady na Wikimedia Commons Stimbuilding a.s. Strojimport a.s. Emporis.com Langweil.info Archivováno 10. 11. 2018 na Wayback Machine.
Palác Žofín

Palác Žofín je novorenesanční budova z roku 1885 stojící na Slovanském ostrově (zvaném Žofín podle arcivévodkyně Žofie). Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Dějiny paláce V místech paláce byly od roku 1817 lázně s hostincem. Roku 1830 byly přestavěny na rodinný dům a v roce 1836 otevřena nová restaurace tvořená patrovou klasicistní budovou s velkým sálem podle návrhu Carla Pollacka. Iniciátorem vzniku reprezentativní stavby byl mlynář Václav Antonín Novotný, který ostrov koupil. Palác byl pojmenován Žofín na počest arcivévodkyně Žofie, matky pozdějšího císaře Františka Josefa I. Později byl palác upraven, zevně v tzv. úřednickém stylu (vídeňské úřední stavby arch. Paula Sprengera, v Praze arch. Kulhánek též Klarův ústav slepců) a uvnitř změněna dispozice a rozšíření restaurace do původně obytných prostor. V roce 1885 byla budova klasicistní restaurace a lázní kompletně přestavěna podle plánů městského stavebního úřadu, celý projekt byl veden arch. Jindřichem Fialkou. V té době bylo dnešní Masarykovo nábřeží vybudováno jen podél novostavby Národního divadla, za kterým vedl železný most na severní konec ostrova. Dál bylo rameno řeky ze všech stran zastavěno: hustou zástavbou Vojtěšské čtvrti, přes řeku k paláci nedávno nově postavené Horní Lodecké mlýny, od nich se na ostrovním břehu táhl úzký pruh několika lázeňských a restauračních budov směrem k Šítkovským mlýnům na jihu. Tehdejší situace vysvětluje, proč je palác orientovaný směrem do řeky a na sever, ale směrem k nábřeží se obrací zadní fasádou. Vojtěšská čtvrť a mlýny byly zbourány v rámci pražské asanace na přelomu 19. a 20. století, aby mohlo být dobudováno nábřeží k Jiráskovu mostu. Ostatní budovy na ostrově byly zbourány spolu se zbývajícími Šítkovskými mlýny při úpravách ostrova před rokem 1930 při výstavbě budovy Mánesa. Po druhé světové válce byl vybudován nový most na ostrov blíže paláci Žofín (1947–1949) a před palác umístěna socha Boženy Němcové (1955). Význam V budově se nacházely sály, využívané k různým příležitostem – běžně se jim říkalo „Žofínské sály” či „Žofínské salóny” nebo německy „Sofiensäle” (konaly se zde též umělecké výstavy). Palác je významným dějištěm současného i minulého kulturního a společenského života Prahy. Odehrává se zde množství koncertů. V roce 1848 se zde za účasti tehdejší inteligence konal Slovanský sjezd, kterému předsedal František Palacký. V roce 1884 ostrov i s palácem zakoupila obec a přebudovala jej do dnešní neorenesanční podoby. Až do doby vzniku Obecního domu byl palác Žofín centrem pražského kulturního a společenského dění. Dodnes se v něm konají koncertní akce, plesy či konference. Od roku 1994 v paláci sídlí soukromá společnost NKL. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Žofín na Wikimedia Commons
Sofien-Palast Prag

Der Sofien-Palast Prag (tschechisch Žofín [ˈʒofiːn]) ist ein Neorenaissance-Gebäude in Prag in der Tschechischen Republik. Es ist ein Kulturzentrum, ein Veranstaltungsort für Konzerte, Bälle, Konferenzen und Ausstellungen. Das Gebäude liegt auf der Slovanský ostrov (Slawischen Insel), einer Insel in der Moldau in der Prager Neustadt, in der Nähe des Nationaltheater Prag. Geschichte Die Insel in der Moldau entstand im 18. Jahrhundert. Durch Überschwemmungen im Jahr 1784 beschädigt, wurde sie mit einer Mauer geschützt und mit Bäumen bepflanzt. Im Jahr 1830 wurde die Insel, die damals als Barvířský ostrov (Färberinsel) bekannt war, vom Müller Václav Novotný gekauft. In den Jahren 1836 bis 1837 schuf er hier einen ersten klassizistischen Bau, dieser wurde nach Prinzessin Sophie (tschechisch Žofie), der Mutter des österreichischen Kaisers Franz Joseph I., benannt. Das einstöckige Gebäude verfügte über einen Konzertsaal und einen Gesellschaftssaal und wurde 1837 mit einem Ball eröffnet. Hier fand 1848 der Prager Slawenkongress statt. Zum Gedenken an dieses Ereignis wurde die Insel 1925 in Slovanský ostrov umbenannt. Im Jahr 1884 erwarb die Stadt Prag die Insel, einschließlich des Palastes, der 1885 bis 1887 durch den Architekten Jindrich Fialka als zweistöckiges Gebäude umgebaut wurde. Das Äußere und Innere wurde 1991 bis 1994 renoviert. Zugleich ergänzte man das Bauwerk um ein Gartenrestaurant und einen Musikpavillon. Seit 2005 ist dieser Palast jährlicher Austragungsort des Forum 2000. Musikalische Darbietungen Antonín Dvořák gab hier 1878 sein erstes Konzert. Berlioz, Liszt, Tschaikowsky und Wagner traten in Konzerten ebenfalls in diesem Gebäude auf. Má vlast, ein Zyklus von sechs symphonischen Dichtungen von Bedřich Smetana, wurde am 5. November 1882 hier uraufgeführt. Weblinks Einzelnachweise
Žofín Palace

Žofín Palace (Czech pronunciation: [ˈʒofiːn]) is a Neo-Renaissance building in Prague, in the Czech Republic. It is a cultural centre, a venue for concerts, balls, conferences and exhibitions. It is situated on Slovanský ostrov (Slavonic Island), an island in the Vltava river in New Town, Prague. History The island in the Vltava river was formed in the 18th century. Damaged by floods in 1784, it was protected with a wall and planted with trees. In 1830, the island, then known as Barvířský ostrov (Dyer's Island), was bought by Václav Novotný, a miller. He created a Neo-Renaissance building here in 1836–1837; it was named after Princess Sophie (Žofie in Czech), mother of Austrian Emperor Franz Joseph I. The single-storey building had a concert hall and social hall, and was opened in 1837 with a ball. The Prague Slavic Congress was held here in 1848. In 1925, to commemorate the event, the island was renamed Slovanský ostrov. In 1884 the City of Prague bought the island, including the palace which was rebuilt as a two-storey building. The exterior and interior were renovated in 1991–1994. Since 2005, it is the annual venue for Forum 2000. Musical performances Antonín Dvořák held his first concert here in 1878. Berlioz, Liszt, Tchaikovsky and Wagner appeared in concerts in the palace. Má vlast, a set of six symphonic poems by Bedřich Smetana, was first performed in its entirety in Žofín Palace on 5 November 1882. References