NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Šlajferka

Šlajferka (Schleiferka) je klášter a bývalá usedlost v Praze 6-Břevnově, která se nachází na rohu ulic Na Malovance a Na Petynce a její zahradou v jižní části protéká potok Brusnice. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Nejméně od 14. století patřily pozemky klášteru svatého Jiří na Pražském hradě. Prvním doloženým majitelem zahrady byl Mikuláš Vopřetický a jeho dědicové, kteří jsou zde uváděni koncem 16. století. Roku 1607 připadla zahrada, vinice, pole a louka jako odúmrť zpět klášteru. Majetek se však dostal zpět do rukou Marty Vopřetické z Libenberka a ta jej předala svému druhému manželovi Adamu Schleichertovi, po kterém získala usedlost název. Během třicetileté války byla Šlajferka zpustošena. Do konce 17. století ji nový majitel obnovil. Dvůr se na čas dostal mimo původní rodinu; vrátil se až sňatkem s Filipem Adolfem Schleichertem a v držení rodiny byl až do roku 1787. Na Šlajferce je k tomu roku uváděna vinice, sad, budova a nádrž na vodu. Roku 1806 koupil usedlost a sousední Petynku František říšský hrabě von Sickingen a oba dvory spojil. Později se majitelé opět rychle střídali, usedlosti se rozdělily a Šlajferka se na čas spojila se sousední Malovankou. Kolem poloviny 19. století k ní patřila zahrada s ovocnými stromy, louky a pole o výměře přes 6 jiter. Klášter Roku 1922 koupila Šlajferku Kongregace Školských sester řádu svatého Františka. Řád usedlost značně přestavěl a rozšířil pro své potřeby. V prvním patře zřídil kapli a dvě sakristie a v dalších dvou patrech ubytovací místnosti. Po roce 1939 Klášter byl za okupace zabaven a sídlila v něm německá posádka. Po skončení války převzal budovu v roce 1947 ONV v Praze 5, který zde zřídil své kanceláře; sídlo ONV Praha 5 zde bylo až do 1. července 1960, kdy došlo ke sloučení části Prahy 5 a 6 v jeden velký obvod Prahy 6. Kapli ONV roku 1957 přestavěl na kulturní síň a oltář převezl do kostela svatého Fabiána a Šebestiána v Liboci. Roku 1960 se objekt stal sídlem Obvodního kulturního domu (OKD) Prahy 6. Od 60. let 20. století[zdroj?] měla v bývalé kapli Československá televize nahrávací studio, a to až do 1. ledna 1981, kdy došlo k jeho přestěhování na Kavčí hory, poté přebudoval OKD kapli na Klub Na Petynce, kde se pořádaly koncerty. Klub byl uzavřen v červnu 1994. Po roce 1989 Objekt byl vrácen řádu Kongregace školských sester a slouží jako charitní dům. Odkazy Poznámky Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora. Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. Str. 261–264. Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šlajferka na Wikimedia Commons Břevnov, archivní mapy na webu ČÚZK Břevnov. Město Praha. Odbor památkové péče Fotografie z Klubu Na Petynce i z přestavby zpátky na kapli
Šafránka

Šáfranka je bývalá hospodářská usedlost, která se nachází na Praze 6 v ulici Kukulova. Budova je kulturní památkou ČR. Historie Usedlost vznikla na konci 18. století. První zmínka jména Šafránka se objevuje v roce 1784. Téměř do konce 20. století sloužila Státnímu statku hlavního města Prahy. Budova později schátrala, ale v letech 2005 a 2006 byla přestavěna na luxusní rezidenční komplex. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 282. Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šafránka na Wikimedia Commons Císařské otisky stabilního katastru – historická mapa z roku 1840. Mapový list I.
Budova základní školy v Libranticích

Základní škola v Libranticích je školní budova postavená v letech 1913–14 v centru obce Librantice v okrese Hradec Králové. V roce 2002 byla Ministerstvem kultury České republiky prohlášen za kulturní památku České republiky. Historie Vyučování dětí probíhalo v Libranticích od roku 1778 v soukromých staveních, od roku 1804 pak ve speciálně postavené obecní chalupě. V roce 1817 byla zahájena stavba školy – jedná se o dnešní budovu obecního úřadu v Libranticích. 15. dubna 1913 byl pak položen základní kámen ke zcela nové školní budově (letopočet 1913 je ve štuku proveden na průčelí budovy), v ní pak bylo 7. ledna 1914 zahájeno vyučování. Některé prameny kladou vznik školy do roku 1910, jiné naopak až do let 1919–20. V roce 2002 byla budova prohlášena chráněnou kulturní památkou. Architektura Architektonický návrh budovy je připisován Václavu Rejchlovi ml., realizace stavby pak Václavu Rejchlovi st. Lze předpokládat, že Václav Rejchl st. se ale podílel i na návrhu samotném – ukazuje na to použití některých typických zdobných prvků, např. pilastrů s jónskými hlavicemi, které lze pozorovat i na některých dalších jeho realizacích (např. vila Morušovka). Volně stojící budova školy je jednopatrová, podsklepená, orientovaná rovnoběžně s hlavní komunikací. Stylově lze hovořit o eklekticismu s prvky secese. Stavba je z cihelného zdiva, krytá vápennou omítkou a dekorovaná štukovou výzdobou. Parková úprava před hlavním průčelím, která byla součástí původního návrhu, se nedochovala. Reference
Maroldova vila

Maroldova vila je rodinný dům v Praze 4-Braníku v ulici Stará cesta, který je pojmenován po malíři Luďku Maroldovi (1865–1898). Dům stojí pod jihozápadním svahem při cestě vedoucí do vilové čtvrti Dobeška. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vila pochází z 1. poloviny 19. století. Vlastnila ji sestra Maroldovy matky Josefa, která synovce po osiření vychovávala. Tato teta vychovávala po smrti Marolda a jeho ženy i jejich syna Ludvíka. Další majitel, podnikatel Polenda, vilu opravil a na pozemku postavil plnírnu na pramen vody, který tryskal z vápencového masivu. Podle expertizy se zjistilo, že voda pro velký obsah čpavku pitná není a pramen byl sveden do kanálu. V 60. letech 20. století byl na zchátralý objekt vydán demoliční výměr. Zboření zabránilo jeho vyhlášení za kulturní nemovitou památku. Poté prošel opravami; poslední rekonstrukce proběhla v 90. letech 20. století. Popis Do památkově chráněného areálu patří vila, zahrada, ohradní zeď, garáž s terasou a schodiště. Jednopatrová vila je postavena ve skalnatém svahu vysoko nad Vltavou. Obklopuje ji terasovitě upravená zahrada oddělená od přilehlé cesty a od svahu Dobešky vysokou ohradní zdí. Obytný dům je sestaven ze dvou částí postupně upravovaných. Přízemí i patro přístavku bylo dodatečně proskleno, starší část budovy má okna segmentovaná s klenákem ve vrcholu, v přízemí jsou okna opatřená stuhovým ostěním a s klenákem v překladu. Tato mají bohatě profilovanou korunní římsu. Odkazy Poznámky Reference Literatura LANDOVÁ, Zdenka. Braník, náš domov. Vyd. 1. Praha: Městská část Praha 4, 2003-2005. 2 sv. ISBN 80-239-1947-4. Svazek 1, s. 85-87 VLČEK, Pavel a kol. Umělecké památky Prahy. Velká Praha. Vydání první. Praha: Academia, 2012-2017. 3 svazky. ISBN 978-80-200-2107-6. Díl A – L. S. 38 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Maroldova vila na Wikimedia Commons Braník, archivní mapy na webu ČÚZK Orientační plán Prahy a obcí sousedních. Mapový list č. 21 Archivováno 15. 5. 2021 na Wayback Machine.. Vydáno v březnu 1914. Měřítko 1:5000. Reprodukce Unie v Praze. Nákladem obce pražské. Nakreslil Stavební úřad odbor II. Vlastník: Národní technické muzeum Maroldova vila a vrch Kolinak, na Geocaching
Příchovice (zámek)

Zámek v Příchovicích se nachází v jižní části obce v okrese Plzeň-jih. Zámek je zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek České republiky. Historie V roce 1716 Příchovice s dalšími obcemi zakoupil Jindřich Antonín Henigar ze Seeberka, který si zvolil Příchovice za své sídlo. Starou tvrz ze 14. století nechal v letech 1718 až 1719 přestavět na barokní zámek podle návrhu plzeňského stavitele Jakuba Augustona mladšího v duchu maison de plaisance. V roce 1784 zámek zakoupil Hugo hrabě ze Schönbornu. Od roku 1912 byl zámek v rukou nájemců. Po obsazení českého pohraničí zde byly ubytovány rodiny z okupovaného území. V době druhé světové války zde byla zřízena nemocnice (tuberkulózní oddělení). Po válce v roce 1949 zámek vykoupila Armáda ČR, která jej vlastnila do roku 1993. V tomto období byl zrušen status kulturní památky na obytnou budovu zahradníka a vrátného. Na získaných pozemcích byly armádou postaveny novodobé objekty pro potřebu armády. V období let 1972 až 1984 prošel zámek generální opravou. Po roce 1993 byl zámek restituován. Na zámku jsou mimo jiné pořádány letní koncerty, výstavy, v květnu pak Pivoňkové slavnosti. V parku je jedna z největších sbírek dřevitých pivoněk v Česku. Popis Exteriér Zámek je volně stojící barokní zděná omítaná patrová budova s dvoupatrovým středním rizalitem, postavená na obdélníkovém půdorysu. Hlavní průčelí je jedenáctiosé, zahradní průčelí je třináctiosé včetně polygonálního pětiosého rizalitu. Stavba je zastřešena mansardovou střechou krytou bobrovkami. V hlavním průčelí je v rizalitu vstupní portál s hlavním klenákem, nad nímž se nachází balkon podpíraný dvojicí atlantů, kteří nesou iónské hlavice. Na balkon vede francouzské okno. Nad balkonem je erb rodu hrabat Schönbornů. Fasády jsou členěny patrovými římsami, v přízemí a v patře doplněny lizénovými rámy s obdélníkovými okny. Okna v přízemí mají podokenní římsy a ostění s ušima, v patře pravoúhlé šambrány s uchy a suprafenestrami. Druhé patro rizalitu má téměř čtvercová okna v šambránách s uchy. Zahradní vstup je lemován pilastry, nad vstupem na segmentovém půdorysu je balkon s balustrádou mezi postranními pilířky. Zámek je zčásti ohrazen omítanou zdí krytou cihlami s příjezdovou bránou na straně od návsi. Brána s železnými vraty je vymezena dvěma bosovanými pilíři s kamennou helmicí. Interiér Za hlavním vstupem se nachází hala s valenou klenbou s lunetami a za ní je sala terrena. V přízemí ostatní stropy jsou sklenuté valeně. Schodiště vedoucí do patra má klenbu valenou a křížovou. V patře nad salou terrenou je oválný sál, stropy v patře jsou plochostropé s fabiony. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v okrese Plzeň-jih Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Příchovice na Wikimedia Commons
Mölzerova vila

Mölzerova vila je rodinná a nájemní vila v Praze 6-Dejvicích v lokalitě Hanspaulka, která stojí na rohu ulic Na Špitálce a Na Kodymce. Od 22. srpna 2011 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Funkcionalistickou vilu postavenou v letech 1938–1939 navrhl architekt František Maria Černý pro JUDr. Jaroslava Oberthora a jeho ženu Věru; její otec Eustach Mölzer byl investorem. Popis Čtyřpodlažní stavba na obdélném půdorysu a plochou střechou má částečně zapuštěný suterén. Vnitřní prostory osvětlují pásy sdružených oken. Zahradní fasádu doplňují balkony se sklobetonovou podlahou. Konstrukce hlavního domovního schodiště má perforované kruhové otvory s barevným laděním materiálů. V domě je použita řada dobových prvků: sklobeton, drátosklo, osvětlovací tělesa, radiátory, výplně dveří, oken nebo kování. Zahrada je jednotně koncipovaná spolu s domem. V její severní části je umístěn bazén s mozaikovým obkladem. Oplocení pozemku kombinuje kovové sloupky a pole s drátěnými výplněmi. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mölzerova vila na Wikimedia Commons Orientační plán hlavního města Prahy s okolím (1938), list č. 29. Městská knihovna v Praze
Strakovka (usedlost)

Strakovka je bývalá viniční usedlost v Praze 6-Dejvicích, která stojí v ulici Na Vlčovce východně od Hercovky. Od roku 1958 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Starší vinice Kozlovská, Topolka, Malá Topolka a Dolejší Pekařka byly počátkem 17. století sloučeny v jednu. K nim roku 1622 přikoupil Jakub Kozel z Peclinovce ještě vinici Koutskou. V té době se na Kozlovce uváděl lis a na Koutské bouda a obě byly ohrazeny společnou zdí. Roku 1646 se majitelem stal nejvyšší dvorský sudí Jindřich Volf Berka z Dubé († 1650). Jeho vinice měla rozlohu 9 strychů a patřila k ní zahrada o rozloze 3 strychy. Roku 1696 získala vinici Rozina Geismüllerová, jejímž druhým manželem se stal Jiří František Liebe z Liebenfelsu. Manželé postavili obytný dům, opravili ohradní zeď a zvelebili vinohrad i zahradu, postavili hospodářské budovy, stáje a sklady. Pojmenovaná byla po kanovníku a později proboštu svatovítské kapituly Františku Kazimíru Strachovském ze Strachovic, který ji koupil roku 1750. V Josefínském katastru měla rozlohu 8 jiter a 1303 sáhů. Přestože se zde po skončení válek o rakouské dědictví réva již nepěstovala, dům byl stále zapisován jako viniční usedlost. Později se majitelé rychle střídali. Roku 1837 ji koupil dvorní stavitel Jan Klement Zobel s tím, že zde chtěl postavit cihelnu. Brzy zemřel a od jeho dědiců koupil nemovitost roku 1845 Gustav Hoffman, který cihelnu postavil; ta však za následujícího majitele zanikla. Roku 1907 byly pozemky Strakovky rozděleny a část s domem koupil architekt Richard rytíř Klenka z Vlastimilu. Popis Usedlost je umístěna na lichoběžníkovém, do svahu stoupajícím pozemku zahrady. Klasicistní jednopatrová budova na obdélném půdorysu má valbovou střechu s vikýři. Původně barevná fasáda se sedmi okenními osami je členěna toskánskými pilastry. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 277-279 Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Usedlost Strakovka na Wikimedia Commons Strakovka. Město Praha. Odbor památkové péče. Dejvice Orientační plán Prahy a obcí sousedních. Mapový list č. 10. Vydáno v květnu 1910. Měřítko 1:5000. Reprodukce Unie v Praze. Nákladem obce pražské. Nakreslil Stavební úřad odbor II. Vlastník: Národní technické muzeum
Vila Ladislava Sutnara

Vila Ladislava Sutnara stojí ve vilové kolonii na Babě v Praze 6-Dejvicích na rohu ulic Průhledová a Nad Paťankou. Od roku 2000 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Funkcionalistický rodinný dům pro grafického designéra Ladislava Sutnara byl postaven v letech 1931–1932 podle projektu architekta Oldřicha Starého; interiéry navrhl architekt Ladislav Žák. Po nacistické okupaci zůstal Sutnar trvale v USA a vilu daroval svým nezletilým synům. V roce 1954 byla nad domem vyhlášena národní správa a o rok později vilu odkoupil akademický malíř a restaurátor Karel Mezera. Pro něj v roce 1969 navrhl architekt Karel Lodr novostavbu garáží a ateliéru, situovanou v dolní části zahrady. Popis Dvoutraktový dům má polozapuštěný suterén, dvě nadzemní podlaží a střešní terasu. Skelet je železobetonový, na jižní straně je stavba osazena na pilotách. Dům je příčně rozdělen na obytnou část a ateliér. Obytná část je otevřená, uzavřená ateliérová část zasahující do výše poloviny patra má pouze pásové okno v přízemí a zbytek ateliéru je osvětlen vysokým severním oknem. Ložnice jsou umístěny do nejvyššího podlaží. Suterénní prostory sloužily zejména pro skladování a provozní účely. Na severní straně domu je nová přístavba garáže. Odkazy Reference Související články Osada Baba Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Sutnar na Wikimedia Commons
Kňovice (zámek)

Zámek Kňovice se nachází na místě někdejší tvrze v obci Kňovice v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Rozsáhlý areál zámku zahrnuje kapli sv. Josefa, park a hospodářské zázemí. Zámek, který je v soukromém vlastnictví, je zapsaný v Ústředním seznamu nemovitých kulturních památek České republiky. Historie První kamenný dům na místě někdejší kňovické tvrze postavil v první čtvrtině 17. století Adam Felix Vojkovský, manžel Ludmily, dcery slavného rybníkáře Jakuba Krčína z Jelčan a Sedlčan. Po bitvě na Bílé hoře musel Adam Vojkovský opustit Čechy a odejít do exilu. Kňovice pak získal na základě smlouvy ze dne 7. ledna 1628 rekatolizátor a pobělohorský zbohatlík Pavel Michna z Vacínova, který se narodil jako syn řezníka v Budyni nad Ohří a později byl povýšený do šlechtického stavu. Syn Pavla Michny prodal Kňovice v roce 1665 pražskému vědci, fyzikovi a doktoru medicíny Mikuláši Franchimontovi z Frankenfeldu. V roce 1709 zdědila Kňovice vnučka Mikuláše Franchimonta a dcera Antonína Franchimonta Anna Marie Viktorie, manželka Václava Malovce z Chýnova a Winterbergu, která nechala přestavět zdejší sídlo do barokní podoby.Její zásluhou byla také v letech 1729 až 1731 u vstupu do zámeckého areálu vybudována veřejná kaple, zasvěcená svatému Josefovi. Po smrti Jana Vincenta Lipovského z Lipovice, vnuka Anny Marie Viktorie, syna její dcery Marie Terezie, provdané za rytíře Václava Lipovského z Lipovice, koupil v roce 1819 kňovický statek nadporučík Antonín Wang. Jeho potomci přestavěli kňovické sídlo v druhé polovině 19. století v novogotickém stylu. V roce 1895 koupil kňovický zámek významný český internista, profesor MUDr. Emerich Maixner, který mimo jiné v letech 1878 až 1897 působil jako vrchní redaktor Ottova slovníku naučného. Až do roku 1948 Kňovice vlastnili Maixnerovi potomci. Po Únoru 1948 jim byl zámek zkonfiskován a v dalších desetiletích zde sídlil místní národní výbor. Západní část areálu využívalo místní jednotné zemědělské družstvo. Po roce 1989 zámek získal soukromý vlastník a objekt není přístupný veřejnosti. Popis Zámecký areál se rozkládá na nepravidelném půdorysu v centru obce Kňovice poblíž místní návsi. Severní strana zámku je ohraničena průtahem silnice č. 119, která spojuje města Dobříš a Sedlčany v okrese Příbram. Zámecká budova se nachází v severovýchodním rohu areálu při hlavním vjezdu do nádvoří. Naproti jižnímu průčelí zámku na druhé straně od vjezdu stojí barokní kaple sv. Josefa. Kaple má osmiúhelníkový půdorys a je zakončena hranolovitou věží s jehlancovou helmicí. Na severní straně dvora jsou čtyři na sebe navazující hospodářské budovy. Zámecký park o rozloze 4 ha zabírá jižní polovinu areálu a je obehnaný kamennou zdí, v níž jsou dvě barokní brány. Při stavbě kaple na přelomu 20. a 30. let 18. století byla v jižní části zámeckého parku založena formální zahrada se středovou osou, která byla zakončena cihlovým altánem. Zahrada byla obklopena krajinářským parkem, jehož součástí byl rybník s ostrůvkem. Rybník i altán později zanikly a zahrada zarostla náletovými dřevinami a křovinami. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Kňovice na Wikimedia Commons
Vila Františka Langera

Vila Františka Langera je rodinná vila v Praze 4-Podolí, která stojí v ulici Nad cementárnou. Od 21. června 2002 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky spolu se zahradou a dobovým bazénem. Historie Funkcionalistickou vilu postavenou v letech 1929–1930 pro spisovatele Františka Langera navrhl architekt Karel Honzík ve spolupráci se zahradním architektem Otokarem Fierlingerem. Popis Třípatrová stavba na nepravidelném půdorysu má ustupující třetí patro, plochou střechou a střešní terasu s pergolou. Na západní straně domu je částečně zasklená veranda, ze které je přístup do rozsáhlé zahrady na svažitém terénu. Lodžie v prvním patře nad verandou přechází na jižní průčelí. Hladká, světlá fasáda vily je na severní a jižní straně prolamována pásovými okny. Východní fasáda je nečleněná, západní je členěna jednodílnými okny a vystupující verandou. Přízemí obsahuje obývací pokoj s jídelnou a kuchyní, patro kajutové ložnice s terasami. Odkazy Reference Literatura LUKEŠ, Zdeněk. Praha moderní: velký průvodce po architektuře 1900-1950. III, Pravý břeh Vltavy. Vyd. 1. V Praze: Paseka, 2014. 306 s. ISBN 978-80-7432-503-8. S. 265 VLČEK, Pavel a kol. Umělecké památky Prahy. Velká Praha. Vydání první. Praha: Academia, 2012-2017. 3 svazky. ISBN 978-80-200-2107-6. Díl M-Ž, s. 270 Moderní architektura v Československu = L'architecture moderne en Tchécoslovaquie = Neues Bauen in der Tschechoslowakei. Teige, Karel. Praha: Odeon, Jan Fromek, 1930. S. 144. Dostupné online Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Františka Langera na Wikimedia Commons Orientační plán hlavního města Prahy s okolím (1938), list č. 57. Městská knihovna v Praze Vila Františka Langera na Slavné vily Zahrada u vily Františka Langera na Designspace
Niměřice (zámek)

Zámek Niměřice je klasicistní zámek v obci Niměřice u Mladá Boleslav, přestavěný z původní gotické tvrze, obklopený anglickým parkem. Popis Empírový zámek je jednopatrová budova ve tvaru písmene L. Jihozápadní křídlo je doplněno střešní klasicistní zvonicí s hodinami. Zámecký komplex tvoří vedle samotné budovy zámku také anglický park, bývalé hospodářské budovy a samostatně stojící zámecká kaple Korunování Panny Marie v novorománském slohu. Historie První zmínka o Niměřicích sahá do 14. století, do doby vlády českého krále Karla IV. Tvrz stojící na místě dnešního zámku, byla deskovým statkem a správním střediskem niměřického panství. V průběhu 18. století byly Niměřice dokonce správním centrem celého mladoboleslavského kraje, kdy úřad hejtmana kraje zastával majitel Niměřic František Mikuláš Bzenský z Prorubě, praděd slavného maršála Josefa Václava Radeckého z Radče. Původní tvrz dal roku 1832 přebudovat na nové sídlo v klasicistním slohu, pražský měšťan Jan Weitlof. Nově vystavěný zámek s přilehlým anglickým parkem však obratem prodal významné knížecí rodině Thurn – Taxis. Niměřice se tak dostávají do centra dějin, kdy se formovala česká moderní společnost a to díky významnému majiteli, knížeti Dr. Rudolfovi Thurn - Taxisovi, jež byl velkým zastáncem českého národního uvědomění v druhé polovině 19. století. Jako mecenáš podporoval celou řadu vlasteneckých spolků. Mimo jiné byl zakladatelem Sokola, prvním předsedou pěveckého spolku Hlahol. Podílel se na zřízení družstva pro postavení Národního divadla. Založil časopisy Právník a Boleslavan. Mnoho aktivit knížete Rudolfa bylo spojeno s Niměřicemi. Hostil zde přední osobnosti tehdejší doby. V létě 1862 pobýval na zámku v Niměřicích se svou manželkou Betynou Bedřich Smetana, který zde komponoval svou první operu Braniboři v Čechách. Vedle kulturních aktivit se Rudolf snažil modernizovat i hospodářství svého panství. V Dolním Cetně založil cukrovar a v Kováni provozoval pivovar. Bohužel jeho ne vždy úspěšné podnikatelské aktivity ve spojení s velkorysým mecenášstvím, donutily Rudolfa postoupit celé panství do správy svému bratru Hugovi Maxmiliánovi, který sídlil na Loučni. Thurn – Taxisové mimo jiné zanechali v Niměřicích svou stopu v podobě novorománské kaple Korunování Panny Marie, jež byla dokončena v roce 1864. Její dominantou je socha Panny Marie, kterou v Římě vytvořil pro kněžnu Isabelu Thurn Taxis přední sochař Václav Levý. Zámek Niměřice zůstal v majetku knížecího rodu až do roku 1930, kdy je kupuje pražský průmyslník Adolf Wiesner, který s rodinou niměřické panství obývá až do znárodnění v roce 1950. Československý stát po zabrání v zámku zřídil domov důchodců. Po sametové revoluci (1989) se zámek v restituci vrací zpět do rodiny Wiesnerů, respektive Heresů. Zámek, jakož i celý zámecký areál je opět obýván rodinou majitelů a veřejnosti se otevírá pouze příležitostně. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Niměřice na Wikimedia Commons Oficiální stránky