NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castelul Český Krumlov

Castelul Český Krumlov (în germană Schloss Krumau) este situat în orașul Český Krumlov (în germană Krumau) din Republica Cehă. El datează din anul 1240, atunci când primul castel a fost construit de către familia Witigonen, ramura principală a puternicei familii Rosenberg. Istoric Prin secolul al XVII-lea familia Rosenberg s-a stins și stăpânirea domeniului Krumau i-a fost acordată lui Hans Ulrich von Eggenberg de către împăratul Ferdinand al II-lea, iar Eggenberg a fost numit Duce de Krumau. După moartea fiului lui Hans Ulrich, Johann Anton I von Eggenberg, castelul a fost administrat în perioada 1649-1664 de către văduva sa, Anna Maria. Unul dintre cei doi fii ai ei, Johann Christian I von Eggenberg, a fost responsabil cu renovările în stil baroc și extinderea castelului, inclusiv teatrul castelului numit astăzi Teatrul Eggenberg. Atunci când linia bărbătească a familiei Eggenberg s-a stins în 1717, castelul și ducatul au trecut în posesia familiei Schwarzenberg. În 1947, proprietățile familiei Schwarzenberg, inclusiv Český Krumlov, au fost naționalizate și transferate în proprietăți provinciale cehe, iar în 1950 au devenit proprietatea Statului Cehoslovac. Întreaga zonă a fost declarată monument național în anul 1989, iar în 1992 a fost inclusă pe lista patrimoniului mondial al UNESCO. Castelul adăpostește Teatrul Baroc Český Krumlov, care este situat în cea de-a cincea curte interioară a castelului. Acesta este unul din cele mai complet conservate teatre baroce din lume și conține clădirea teatrului original, auditorium-ul, orchestra, scena, tehnologia scenei, mașinării, culisele (separate de draperiile scenei), librete, costume etc. Referințe Bibliografie Joachim Bahlcke, Winfried Eberhard, Miloslav Polívka (Hrsg.): Handbuch der historischen Stätten. Böhmen und Mähren (= Kröners Taschenausgabe. Bd. 329). Kröner-Verlag, Stuttgart 1998, ISBN 3-520-32901-8, pp. 53–57. Burgen, Stifte und Schlösser Regionen Waldviertel, Donauraum, Südböhmen, Vysočina, Südmähren ISBN 978-3-9502262-2-5, p. 23 f Legături externe Homepage History of the castle Arhivat în 2 martie 2013, la Wayback Machine. Virtual show
Český Krumlov (slott)

Český Krumlov (tjeckiska: Státní hrad a zámek Český Krumlov) är ett slott i Tjeckien, i staden med samma namn. Det ligger i regionen Södra Böhmen, i den södra delen av landet, 140 km söder om huvudstaden Prag. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Český Krumlov.﻿
Lužanský rybník

Lužanský rybník se nachází na jižním okraji obce Lužany, po které je pojmenován. Jedná se o chovný rybník. Má nepravidelný, skoro čtvercový tvar s dlouhou hrází, po které vede cesta a mokřinami v okolí. Rozměry jsou zhruba 300 na 250 metrů. Je napájen jednak potokem, jehož prameny se nacházejí severně od Dlouhé Lhoty a dále potokem, který pramení hned u rybníka. Výpust a přepad jsou svedeny do řeky Úhlavy. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lužanský rybník na Wikimedia Commons
Arboretum Řícmanice

Arboretum Řícmanice je druhé nejstarší arboretum Školního lesního podniku Masarykův les Křtiny. Rozkládá se na ploše 4,31 ha mezi obcemi Řícmanice a Babice nad Svitavou v oblasti Moravského krasu, v katastru Babic nad Svitavou, v okrese Brno-venkov v Jihomoravském kraji. Popis Arboretum bylo založeno v 60. letech 20. století úsilím českého dendrologa Jindřicha Chmelaře z Mendelovy univerzity. Na jeho území se nachází jedna z nejhodnotnějších sbírek jehličnatých dřevin v České republice, která představuje více než 100 taxonů, nebo jeden z největších exemplářů blahočetu chilského (Araucaria araucana) na území ČR. Zajímavostí arboreta je rovněž 6 (podle jiných zdrojů 7) metrů vysoký památník Stromy s vypsanými rčeními a lidovými moudrostmi o lese od bezmála 20 národů světa v originálním jazyce i českém překladu, který představuje estetické a myšlenkové vyvrcholení tzv. Lesnického Slavína. Na jeho jižním průčelí je i notová partitura zhudebněné básně Jaroslava Vrchlického „Stromy“. V nedalekém údolí pak lze najít studánku Prosba lesa. Arboretum Řícmanice je veřejnosti přístupné jednou v roce při dnech otevřených dveří nebo po předchozí domluvě. Jeho areálem vede naučná stezka. Odkazy Reference Související články Lesnický Slavín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Arboretum Řícmanice na Wikimedia Commons Památník Stromy Archivováno 8. 12. 2015 na Wayback Machine.
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Valašské Meziříčí)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie ve Valašském Meziříčí byl vystaven někdy před rokem 1419 na místě staršího kostela sv. Kunhuty. V současné době je hlavním farním kostelem farnosti Valašské Meziříčí. Kostel je chráněn jako kulturní památka. Historie Předchůdcem současného kostela byl menší kostel sv. Kunhuty ze 13. století. První písemná zmínka o současném kostele pochází z roku 1419. V roce 1572 kostel vyhořel a byl renesančně přestavěn. Přibyla k němu také renesanční věž s portálem z roku 1581, na němž se nacházejí erby pána Bernarda ze Žerotína a jeho manželky Anny Estery z Kunovic. Rod Žerotínů tehdy Meziříčí vlastnil. Kostel poté ještě několikrát vyhořel (především v období třicetileté války). V letech 1681 až 1682 byla ke kostelu přistavěna barokní kaple Panny Marie a žerotínská oratoř, na níž je vyobrazen žerotínský erb. Roku 1722 vznikl u kostela soubor dřevěných soch, zobrazující Ježíše Krista a jeho učedníky v Getsemanské zahradě. Dřevěné sochy byly v roce 1931 nahrazeny sochami kamennými, jejímž autorem je olomoucký sochař František Doležal. V polovině 18. století byla hlavní loď kostela přestavěna v barokním stylu. V tomto období taktéž vznikla barokní brána na farní dvůr, se sochami apoštolů Petra a Pavla. Roku 1790 byl před kostelem vztyčen barokní pískovcový kříž. Kostel měl až do roku 1804 věže dvě. Druhá věž byla součástí opevnění, ale v roce 1804 byla pro zchátralost snížena a upravena na sakristii. V současné době je kostel Nanebevzetí Panny Marie výraznou dominantou Valašského Meziříčí a jeho okolí. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons
Kostel svatého Jana Nepomuckého (Rejšice)

Kostel svatého Jana Nepomuckého v Rejšicích je barokní sakrální stavbou. Od roku 1987 je kostel spolu s farou a okolními hospodářskými budovami chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel byl postaven v letech 1730–1737 na půdorysu rovnoramenného kříže podle projektu Franze Ignatze Préea. Stavitelem byl J. Sovenský z Dobrovice. Upravován byl v letech 1787 a 1799 podle návrhu architekta J. Zobela, a dále v roce 1855. Architektura Kostel je obdélný, sálový, s výraznými středovými rizality. V západní části má nad kruchtou hranolovou věž. Ve východní části sálu, k níž je přistavěn půlkruhový závěr, se nachází presbytář. Kostel je zevně ozdoben lizénovými rámci. Má obdélná okna zasazená do segmentu. Ve věži s cibulovou bání se nachází prostý portál. Uvnitř kostela jsou ploché stropy z roku 1787, které spočívají zčásti na pilastrech. Kruchta je zděná, posazená na třech obloucích. Vybavení Zařízení kostela je původní. Hlavní oltář pochází z roku 1738. Jedná se o sloupovou portálovou architekturu s nástavcem, kterou podle Préeova projektu provedl truhlář P. Vyšohlíd se sochami sv. Isidora a sv. Petra z Verony, které pocházejí z dílny J. Jelínka z Kosmonos. Oltářní obraz glorifikace sv. Jana Nepomuckého, pocházející snad od J. Barbieriho, byl přemalován v roce 1891 J. Vysekalem. Kazatelna z roku 1739 je také dílem, stejně jako oltář, truhláře P. Vyšohlída. Na kazatelně se nachází socha sv. Pavla od J. Jelínka. V kostele je také oltář Svaté rodiny z roku 1895 a oltář sv. Aloise z roku 1898. Oba jsou vybavené plastikami českých patronů od bratří Bušků ze Sychrova. Raně barokní cínová křtitelnice s reliéfem Křtu a Umučení Krista pochází z roku 1639. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Nepomuckého na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Jana Nepomuckého, Rejšice (katalog biskupství litoměřického) Bohoslužby ve farním kostele sv. Jana Nepomuckého, Rejšice na webu církev.cz/bohoslužby Program NOCI KOSTELŮ – Rejšice, kostel sv. Jana Nepomuckého Kostel sv. Jana Nepomuckého v Rejšicích na webu Hrady.cz
Křížová cesta České Budějovice – Dobrá Voda

Zaniklá křížová cesta z Českých Budějovic do Dobré Vody vedla z města na východ přes obec Suché Vrbné a byla dlouhá přibližně 4 kilometry. Jediná dochovaná kaple této cesty je chráněna jako nemovitá kulturní památka. Historie Křížovou cestu tvořila řada barokních zděných výklenkových kaplí postavených roku 1768. Cesta vycházela z Českých Budějovic a vedla k Poutnímu místu v Dobré Vodě. Z řady kapliček se dochovala jediná v obci Suché Vrbné na Dobrovodské ulici a informace o následující výklenkové kapli, která byla roku 1853 přestavěna na kapli se zvoničkou a 3. dubna 1955 zbourána v souvislosti s úpravou náměstí, „protože ruší přehled provozu a není žádnou pamětihodností“. Obě kapličky byly od sebe vzdáleny asi 300 metrů. „…V naší vesnici byly dvě kapličky, jedna od vedoucí před mnoha léty křížové cesty do Dobré Vody a sice na místě dnešní kaple, a druhá před chalupou Lupauera čp. 1 (Lohbauera)…“ Původně bylo plánováno jednu kapličku zvětšit na zvoničku a druhou zbourat, ta určená ke zbourání se jako jediná dochovala. Stojí po levé straně ulice Dobrovodské před odbočkou ulice J. Dobrovského, druhá kaple-zvonička stála na náměstí v místech parkoviště před obchodním domem s točnou trolejbusů. 21. září 1853 byla na ní zřízena věžička a do ní pořízen zvonek. Z Českých Budějovic vycházela cesta ze zaniklé Vídeňské brány v místech ulice Karla IV. a pokračovala ulicí Průmyslová, která byla v jedné linii s ulicí Dobrovodskou. Mezi roky 1827 a 1836 byla tato linie přerušena Koněspřežnou drahou. Za Suchým Vrbným pokračovala cesta podél Dobrovodského potoka do Dobré Vody k Mariánskému pramenu na Lázeňské ulici, nad kterým byla roku 1769 postavena kaplička, přestavěná roku 1830. Odkazy Poznámky Reference Literatura KOVÁŘ, Daniel a KOBLASA, Pavel. Ulicemi města Českých Budějovic: názvy českobudějovických veřejných prostranství v minulosti a dnes. 2., dopl. a přeprac. vyd. České Budějovice: Veduta, 2005. 309 s. ISBN 80-86829-07-3. Externí odkazy Encyklopedie Českých Budějovic: Suché Vrbné. Národní registr pramenů a studánek: pramen bez jména (5964). estudanky.eu, pořídil: Waki, datum vložení: 27. 8. 2012.
Pomezí (hrad)

Pomezí (též Markl) je zaniklý hrad ve stejnojmenné vesnici v okrese Jindřichův Hradec. Stál na nevýrazné ostrožně v nadmořské výšce asi 600 m necelých 250 m západně od zříceniny mladšího hradu Landštejn. Dochovaly se z něj zbytky opevnění a zejména románský kostel svatého Jana Křtitele, který je i s okolím od roku 1963 chráněn jako kulturní památka. Historie Archeologický výzkum datoval počátek opevněného sídla na konec 12. století, kdy zde vzniklo správní centrum rakouské části Vitorazska, která byla od Čech odtržena po roce 1179. První fáze hradu byla dřevěná a kamennou podobu získala okolo roku 1200. V roce 1232 je poprvé zmiňován kostel svatého Jana Křtitele, který jako jediný přečkal úmyslně založený požár hradu. Stavební podoba Hrad se nacházel v severozápadní části většího hradiště opevněného valem. Kamenná hradba, která okolo roku 1200 opevnila lichoběžníkový areál, byla postavena u vnitřní paty staršího valu a prostor mezi nimi byl zasypán. Tak vznikl mohutný val s hradbou na vnitřní straně. V polovině 13. století byl na severní straně vyhlouben příkop a navršen další val. U západního průčelí kostela stála gotická, archeologicky doložená věž. V nejníže položené části areálu se nacházela kamenná románská budova interpretovaná jako palác, ke které byla později přistavěna další věž. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pomezí na Wikimedia Commons Hrad Pomezí na webu Hrady.cz
Borek (lom)

Lom Borek je zatopený lom u vsi Borek mezi Chotěboří a Golčovým Jeníkovem. Od druhé světové války až do roku 1992 se zde těžil serpentinit (hadec), což je hornina s vysokým obsahem hořčíku. Nyní je lom využíván pro potápění, které je zde na vlastní nebezpečí. Je zde zakázán koupání a rybolov. Lom má rozlohu asi 2 ha. Borecká skalka Na západním okraji lomu v nadmořské výšce 424 metrů. se nachází přírodní památka Borecká skalka se zbytkem suchomilné pastviny, s vystupujícím hadcovým podložím a s výskytem rostlinných druhů vázaných na tento specifický substrát. Vyskytují se zde chráněné suchomilné rostliny, a to kuřička jarní horská a sleziník černý hadcový. Potápěči Lom je hlavně využíván pro potápěčské účely. Najde se zde hned několik atrakcí pro potápěče. V roce 2003 byl na dno umístěn kloubový autobus Ikarus a kromě skel a motoru v hlubině stojí v původním stavu. Mezi další zajímavé podvodní atrakce patří i odstrojený vrak auta značky Wartburg a ponorka Stejskanik, což je vlastně bývalá cisterna. Mimo to jsou k vidění okouni, perlíni, kapři, štiky, sumci, candáti a raci. Odkazy Reference Externí odkazy http://www.stranypotapecske.cz/lokality/lokaldet.asp?lok=132 http://www.kudyznudy.cz/aktivity-a-akce/aktivity/lom-borek-na-vysocine.aspx
Neuer jüdischer Friedhof (Skalica)

Der Neue jüdische Friedhof in Skalica, einer slowakischen Stadt im Bezirk Skalica, wurde Anfang des 19. Jahrhunderts errichtet und bis zum Zweiten Weltkrieg belegt. Der jüdische Friedhof, einen Kilometer nördlich des Zentrums gelegen, ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Literatur Eugen Bárkány: Die jüdischen Friedhöfe in der Slowakei. 1966 (nicht ausgewertet) Weblinks Einzelnachweise
Špička (brána)

Brána Špička je z malé části dochovaná gotická brána, která se nachází v bývalém opevnění pražského Vyšehradu. Popis Mohutná věžovitá stavba pevnostního charakteru byla nejvýraznější částí středověkého vyšehradského opevnění a bránila přírodním terénem nejméně chráněný přístup na ostrožnu od jihovýchodu. Dle prospektu Prahy z r. 1562 od J. Kozla a M. Peterleho se jednalo o trojdílnou stavbu s podsebitím na krakorcích a vysokými jehlancovými střechami nad arkýři. Zachovala se severní třetina přízemní části s výběhy žeber klenby středního průjezdu. Rekonstrukce předpokládaného gotického vzhledu brány Špička byl inspirací architekta Quida Bělského pro pavilon Klubu českých turistů na Jubilejní výstavě roku 1891, který po přenesení slouží jako zrcadlové bludiště na Petříně. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Špička na Wikimedia Commons Brána Špička na Vyšehradě – prezentace Archeologického ústavu AV ČR Archiv hlavního města Prahy, Sbírka grafiky, inv. č. G 20. Český úřad zeměměřický a katastrální. Archivní mapy: CPO evid. č. 6068-1, mapový list č. VI. Archivováno 19. 2. 2018 na Wayback Machine.
Josef-Jungmann-Denkmal

Das Josef-Jungmann-Denkmal (tschechisch: Pomník Josefa Jungmanna) steht auf dem Jungmann-Platz (Jungmannovo náměstí) im Zentrum von Prag, unweit vom Wenzelsplatz. Die Bronzestatue stellt den tschechischen Sprachwissenschaftler und einen Hauptvertreter der tschechischen nationalen Wiedergeburt des 19. Jahrhunderts, Josef Jungmann, dar. Geschichte Den Bau des Denkmals initiierte Svatobor, ein Verein zur Unterstützung tschechischer Schriftsteller unter der Leitung seiner beiden Vorsitzenden František Palacký und František Ladislav Rieger. Svatobor übernahm auch die Kosten. Die Statue ist ein Werk des Bildhauers Ludvík Šimek, eines Schülers von Emanuel Max von Wachstein, er schuf sie nach einem Konzept von Václav Levý. Die Idee eines ruhig sitzenden Gelehrten übernahm Levý von antiken Vorbildern. Den Sockel entwarf der Architekt Anton Viktor Barvitius. Im Juli 1873 wurde anlässlich Jungmanns hundertsten Geburtstags der Grundstein gelegt. An der feierlichen Enthüllung am 15. Mai 1878 nahmen Tausende Bürger teil, Vereine und Gilden aus vielen böhmischen Städten sandten ihre Vertreter. In seiner Hauptrede würdigte František Ladislav Rieger Jungmanns Verdienste um die tschechische Sprache. Bei dieser Gelegenheit wurde der Platz in Jungmannovo náměstí (Jungmann-Platz) und die angrenzende Straße, in der früher Jungmann wohnte, in Jungmannova ulice (Jungmann-Straße) umbenannt. Das Denkmal ist ein Hauptwerk von Ludvík Šimek und gehört zu den besten Arbeiten tschechischer Bildhauer im 19. Jahrhundert. Beschreibung Die überlebensgroße Bronzefigur des Gelehrten ruht auf einem etwa vier Meter hohen Sockel. Dieser, mit quadratischem Querschnitt, besteht aus einem Ziegelkern; er ist mit Granit- und Syenitplatten ausgekleidet und mit profilierten Gesimsen verziert. Das Denkmal ist insgesamt sieben Meter hoch. Der untere Teil und die untere Stufe bestehen aus schwarz-grünem und grau-schwarzem Syenit, der mittlere Teil aus rosafarbenem Granit. Die Vorderseite des Sockels schmückt ein Lorbeerkranz aus Messing, auf der Rückseite ist das Emblem von Svatobor angebracht – drei Hände mit einem Kreis – und die Inschrift POSTAVIL SVATOBOR („erbaut von Svatobor“). Auf der linken Seite findet sich die Inschrift JOSEF JUNGMANN und auf der rechten Seite die Jahreszahl MDCCCLXXVII (1877). Josef Jungmann sitzt auf einem Stuhl, den Kopf leicht vorgebeugt und das linke Bein nach vorne gestreckt. Seine linke Hand ruht auf der Armlehne und hält eine entfaltete Schriftrolle, seine rechte Hand hält einen Stift. Das Kunstwerk ist als Kulturdenkmal der Tschechischen Republik geschützt. Literatur Eva Hrubešová, Josef Hrubeš: Pražské sochy a pomníky. Petrklíč, Praha 2002, ISBN 80-7229-076-2, S. 100 (tschechisch). Weblinks Josef-Jungmann-Denkmal auf dem Prager Stadtplan Einzelnachweise
Statue of Josef Jungmann

A statue of Josef Jungmann (Czech: Pomník Josefa Jungmanna) is installed in Prague, Czech Republic. The construction of the monument was initiated by František Palacký and František Ladislav Rieger in 1866. They approached the sculptor Václav Levý, who was working in Rome at the time, and the architect Antonín Viktor Barvitius. Levý made a sketch and a small model of the statue, depicting Jungmann as a seated figure with a scroll and pen. Work on the monument was interrupted by Levy's illness and sudden death in 1870. The commission was then taken over by Ludvík Šimek, who used the original sketch and completed the statue, cast in Vienna, in 1872. The pedestal was made by Erhard Ackermann according to a design by Barvitius.The foundation stone for the monument was laid in 1873 by Palacký. The monument was unveiled in 1878. References External links Media related to Monument to Josef Jungmann (Prague) at Wikimedia Commons
Obchodní centrum Letmo

Obchodní centrum LETMO je komerční budova stojící v historickém centru Brna, naproti hlavnímu nádraží. Objekt vznikl v letech 2011–2013 přestavbou kancelářské budovy zničené požárem v roce 2002. Historie Původní dům, stojící vedle funkcionalistické budovy Riunione Adriatica di Sicurtà, byl zničen při bombardování na konci druhé světové války 20. listopadu 1944. V dalším období zde zůstala proluka, která byla na konci 70. letech 20. století vyplněna dvoupodlažním objektem s pěším průchodem mezi Nádražní a Josefskou ulicí s napojením na podchod k nádraží. Na této stavbě byla později realizována administrativní budova, zamýšlená jako sídlo poboček společností Chepos a Vítkovice, která byla dokončena roku 1991. Celý objekt však byl záhy privatizován a vzniklo zde kasino, jež 8. ledna 2002 vyhořelo. Požár vznikl pravděpodobně kvůli nevyhovujícím rozvodům osvětlení ve stropních podhledech. Při zásahu zemřeli kvůli uzavřeným únikovým východům dva hasiči David Kožuský a Jaroslav Gargula a krupiér. Kvůli nevyjasněným majetkovým poměrům (město si nárokovalo původní stavbu s frekventovaným průchodem) budova chátrala a její poškozená ohořelá fasáda byla pouze zakryta reklamními plochami. Zároveň byl opuštěný dům častým cílem bezdomovců a narkomanů. V roce 2011 se město mimosoudně dohodlo s majitelem budovy, firmou Porta Brno Plus, které celá stavba za vyplacení 11 milionů korun připadla. Ta ji za několik měsíců odprodala společnosti PZ projekt, která ještě na konci roku 2011 začala s přestavbou celého objektu na obchodní centrum podle projektu architektů Tomáše Dvořáka, Martina Klimeckého a Davida Fišera. Ze stávající stavby zůstal pouze ocelový skelet, nově bylo vytvořeno atrium prostupující celou výškou budovy. Zachován byl průchod pro veřejnost mezi Nádražní a Josefskou ulicí, což bylo podmínkou města, byť v odlišné podobě. Objekt dostal neobvyklou bílou fasádu s nepravidelnými okny ve tvaru organických skvrn. Celá přestavba na desetipodlažní nákupní středisko stála přibližně 330 milionů korun a byla dokončena na jaře 2013, kdy byl ve vchodu z Nádražní ulice odhalen pomník zahynulým hasičům od studenta Vysokého učení technického Adama Krhánka. Obchodní centrum Letmo bylo otevřeno 2. května 2013. Průchod mezi ulicemi a provozování eskalátorů v něm byly předmětem sporů i po otevření centra, resp. po určité době provozování průchodu a celé budovy správcovskou firmou. Popis Budova má dvě podzemní a osm nadzemních podlaží. Centrum nabízí množství obchodů (oděvy, potraviny, drogerie, lékárna atd.), služeb (kavárny, restaurace, rychlé občerstvení, solárium) či zábavy (kino, sauna, fitness). Dne 15. května 2023 byla ve čtvrtém a pátém patře otevřena poštovní pobočka Brno 2, která sem byla přesunuta z budovy nádražní pošty. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Obchodní centrum Letmo na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Hlubany (tvrz)

Hlubany jsou tvrz ve stejnojmenné vesnici na západní okraji města Podbořany v okrese Louny. Tvrz stojí v jihozápadní části vesnice v nadmořské výšce 320 metrů. Od roku 1964 je chráněna jako kulturní památka. Ve tvrzi se nachází expozice Kaolin na Podbořansku. Historie Již z roku 1321 jsou známí vladykové Fremut a Bušek z Hluban, ale první písemná zmínka o tvrzi je až z roku 1385, kdy patřila Petrovi z Rabštejna a po něm Jetřichovi a Zikmundovi z Hluban. Během husitských válek ji držel Jetřich z Kladna, a protože byl přívržencem krále Zikmunda, dobylo ji brzy po roce 1420 žatecké vojsko. V roce 1433 (podle některých zdrojů jde o první rok, kdy je tvrz přímo doložena) koupil poškozenou tvrz Pechanec Ojíř z Očedělic a nechal ji opravit. Jeho syn Mikuláš zde sídlil až do doby okolo roku 1490 (před rokem 1501), kdy ji získal rod Fremutů, kteří ji v roce 1550 prodali s celým panstvím za 1 600 kop grošů Janu Chrtovi z Chrtína. Jeho synové Adam a Zikmund ji v roce 1575 prodali Jiřímu Fictumovi ze Zlovědic za pět tisíc kop míšeňských grošů. Po Fictumech se od roku 1598 vystřídala trojice majitelů: Jan Štampach ze Štampachu, Anselm Steinsdorf ze Steinsdorfu (od roku 1602) a Heřman Černín z Chudenic. Černínové připojili hlubanské panství ke Krásnému Dvoru. Tvrz poté začala sloužit hospodářským účelům. V první polovině 20. století byly v přízemí zřízeny byty, ale ve druhé polovině téhož století tvrz v majetku jednotného zemědělského družstva zchátrala. V roce 2010 nechalo město Podbořany zchátralou budovu opravit. Krátkou dobu ji užívalo myslivecké sdružení z Buškovic a po nich ji začalo spravovat sdružení RestArt, které ji příležitostně pronajímá nebo zpřístupňuje veřejnosti. Od roku 2018 je v budově tvrze umístěná expozice Kaolin na Podbořansku, kterou zřídilo městské Muzeum Podbořany. Stavební podoba Tvrziště má rozměry 40 × 30 metrů a částečně ho obepíná vodní příkop, kolem kterého vedla nedochovaná hradba. Budova s 1,5 metru silnými zdmi má obdélný půdorys. Sklep je klenutý a strop v přízemí je plochý. Patro tvrze bylo přestavěno na sýpku. Odkazy Reference Literatura SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého. Svazek XIV. Litoměřicko a Žatecko. Praha: Šolc a Šimáček, 1923. 502 s. Dostupné online. Kapitola Tvrze v okolí Podbořan a Jesenice, s. 352. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hlubany na Wikimedia Commons