NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Muntanyes Metal·líferes

Les muntanyes metal·líferes (en alemany Erzgebirge, en txec Krušné hory (?·pàg.)) formen una serralada a Europa central que va formar la frontera natural entre Bohèmia i Saxònia durant segles. Actualment la frontera entre la República Txeca i Alemanya passa just al nord per la carena principal de la serralada. Els cims més alts són el Klínovec (en alemany: Keilberg), (1224 m) i el Fichtelberg (1215 m). Aquesta zona va ser important en l'establiment de la mineria moderna i és una de les muntanyes més investigades del món. Hi ha menes de ferro, coure, estany, tungstè, plom, plata, cobalt, bismut, urani i manganès. Geografia Aquestes muntanyes són un bloc hercinià. Estan orientades de sud-oest a nord-est i fan uns 150 km de llargada amb uns 40 km d'amplada mitjana. Pertanyen al Massís de Bohèmia. Rius importants D'oest a est: Zwota / Svatava (Zwodau) Rolava (Rohlau) Zwickauer Mulde Schwarzwasser Chemnitz Würschnitz Zwönitz Freiberger Mulde Zschopau Flöha Red Weißeritz i Wild Weißeritz Müglitz Gottleuba Clima El clima de les parts altes d'aquestes muntanyes té temperatures notablement més baixes que les zones de la base de les muntanyes. Les temperatures mitjanes anuals es troben al voltant dels 3 graus Oberwiesenthal, que es troba a una altitud de 922 m té una temperatura mitjana anual de 3 °C. De mitjana hi ha 140 dies sense glaçades l'any. Antigament aquestes muntanyes rebien el nom popular de Sibèria de Saxònia. La precipitació, per l'efecte orogràfic, és el doble (uns 1.100 litres) a aquestes muntanyes que a les parts baixes que l'envolten. Hi poden haver vents d'efecte Foehn amb vents del sud. Pel seu clima hi ha molta acumulació de neu prop de Satzung i hi ha pins nans ja a uns 900 m d'altitud (molt per sota dels 1660-1800 m on es troben aquests tipus de pins als Alps). Referències Bibliografia Harald Häckel, Joachim Kunze: Unser schönes Erzgebirge. 4th edition, Häckel 2001, ISBN 3-9803680-0-9 Peter Rölke (Hrsg.): Wander- & Naturführer Osterzgebirge, Berg- & Naturverlag Rölke, Dresden 2007, ISBN 978-3-934514-20-1 Müller, Ralph u.a.: Wander- & Naturführer Westerzgebirge, Berg- & Naturverlag Rölke, Dresden 2002, ISBN 3-934514-11-1 NN: Kompass Karten: Erzgebirge West, Mitte, Ost. Wander- und Radwanderkarte 1:50.000, GPS kompatibel. Kompass Verlag, 2002, ISBN 3-85491-954-9 NN: Erzgebirge, Vogtland, Chemnitz. HB Bildatlas, Heft No. 171. 2., akt. Aufl. 2001, ISBN 3-616-06271-3 Peter Rochhaus: Berühmte Erzgebirger in Daten und Geschichten. Sutton Verlag, Erfurt 2006, ISBN 978-3-86680-020-5 Siegfried Roßberg: Die Entwicklung des Verkehrswesens im Erzgebirge - Der Kraftverkehr. Bildverlag Böttger, Witzschdorf 2005, ISBN 3-9808250-9-4 Bernd Wurlitzer: Erzgebirge, Vogtland. Marco Polo Reiseführer. 5., akt. Aufl. Mairs Geographischer Verlag, 2001, ISBN 3-8297-0005-9 Enllaços externs UNESCO World Heritage Project "Montanregion Erzgebirge" Arxivat 2008-10-10 a Wayback Machine. Ore mountains tourist website for the Czech Ore Mountains Dibuix animat sobre la formació de la serralada:«Die Entstehung des Erzgebirges». Technische Universität Bergakademie Freiberg. Arxivat de l'original el 2007-09-29. [Consulta: 19 octubre 2013].
Montes Metálicos

Los montes Metálicos o montes Metalíferos (en alemán Erzgebirge, en checo ) son una cordillera entre Alemania y la República Checa. Forman la frontera entre ambos países a lo largo de 150 km, extendiéndose desde la frontera occidental del Estado federado de Sajonia hasta el río Elba. Topografía La parte occidental de los montes Metálicos tiene las montañas más elevadas de la cordillera. Las cumbres más altas de esta cadena son, en el lado checo, el Klínovec, de 1244 m de altura, y, en el lado alemán, el monte Fichtel de 1215 m. Al oeste, los montes Metalíferos se prolongan por los Montes de los Pinos bávaros, estos de menor altura. Al este, las Montañas de arenisca del Elba a ambos lados del río Elba pueden considerarse la prolongación más oriental de los montes Metalíferos. En su vertiente norte tienen una pendiente suave, hacia Alemania, donde se encuentran las ciudades de Zwickau y Chemnitz, en tanto que la vertiente sur es muy escarpada. Clima El clima de los montes Metálicos es muy crudo: se llama a esta región la Siberia sajona o bávara, según el caso. No era raro que en algunos inviernos el ganado se congelase en los establos y la nieve cubriese en abril las granjas. La población a menudo se quedaba aislada del resto del mundo.​ Su particular relieve (suave pendiente de nordeste a sudeste) recibe toda la precipitación de forma regular y prolongada. La cantidad de agua medida es aproximadamente el doble que en las llanuras y la capa de nieve puede ser muy importante hasta el mes de abril. Cuando el viento viene del sureste (de Bohemia) puede provocar un fenómeno de Foehn. Debido a estas condiciones extremas existe cerca de Satzung un bosque natural de pino de montaña enano (Pinus mugo). Normalmente, esta vegetación solo se encuentra en los Alpes entre los 1600 y 1800 m de altitud por lo tanto se puede hablar, sin exageración, de clima alpino. Historia Los montes Metálicos estaban prácticamente deshabitados en la Edad Media y cubiertos de densos bosques. En el siglo XV el descubrimiento de yacimientos de plata en Jáchymov y de estaño llevó a la colonización de las montañas y a la creación de ciudades. Su nombre se deriva de la riqueza en recursos minerales. Hoy en día, estas montañas se han convertido en lugares turísticos, especialmente de deportes de invierno. En la región de la antigua RDA, la explotación de uranio dio lugar a la contaminación de un área de 40 km². Desde su cierre, en las minas de uranio se están llevado a cabo trabajos de saneamiento que no impiden una tasa particularmente alta de cánceres. División La división actual es como sigue:​ Tierras altas y mesetas de Sajonia (Sächsisches Bergland und Mittelgebirge) Montes metálicos (Erzgebirge) Montes Metálicos Occidentales (Westerzgebirge) Montes Metálicos Centrales (Mittelerzgebirge) Montes Metálicos Orientales (Osterzgebirge) La unidad geográfica de las laderas meridionales de los Montes Metálicos permanece en los Montes Metálicos del Sur (Süderzgebirge). Notas Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Montes Metálicos.
Monti Metalliferi

I Monti Metalliferi (in tedesco: Erzgebirge; in ceco: ) sono una catena montuosa situata al confine tra la Repubblica Ceca e la Germania. Geografia La catena montuosa si sviluppa per una lunghezza di circa 150 km ed è larga in media 40 km; massime elevazioni sono il Klínovec o Keilberg (1244 m s.l.m., in territorio ceco) e il Fichtelberg (1214 m s.l.m., in territorio tedesco). Dal punto di vista geografico i Monti Metalliferi costituiscono uno dei quattro lati del quadrilatero boemo, separando nettamente con un andamento SO-NE la regione storico-geografica della Sassonia da quella della Boemia. Gli oronimi locali alludono all'abbondanza di risorse minerarie della regione (Erz e krušec significano, rispettivamente in tedesco e ceco, "minerale metallifero"). Vi sono importanti giacimenti di uranio e litantrace. Storia Scarsamente abitate durante il medioevo, le Montagne Metallifere sono rimaste per lunghi secoli coperte da dense foreste. Solo nel XIV secolo la scoperta di giacimenti di argento e di stagno favorì il popolamento della regione e la fondazione di diverse città. La catena montuosa segna da secoli il confine non solo geografico, ma anche politico, tra la Sassonia e la Boemia, e dal 1945-47 anche quello etnico tra tedeschi e cechi (in precedenza, l'intera regione era quasi esclusivamente abitata da tedeschi dei Sudeti). Centri abitati Il più importante centro abitato del versante ceco dei Monti Metalliferi è Boží Dar. La cittadina, noto centro sciistico nonché valico di frontiera (si trova a poche centinaia di metri dal confine con la Germania), è situata sotto il monte Klínovec e viene considerata "la città più alta dell'Europa centrale". Al centro dei Monti Metalliferi si trova la città termale di Jáchymov, dove sorsero "le prime terme al radon del mondo". È legata a Jáchymov anche Marie Curie, insignita nel 1911 del premio Nobel per la chimica. Proprio su un campione di uranite di Jáchymov, nell'anno 1898, i coniugi Curie scoprirono a Parigi il radio, elemento fortemente radioattivo. Note Voci correlate Räuchermann Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monti Metalliferi Collegamenti esterni (EN) Ore Mountains, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. (EN) Opere riguardanti Monti Metalliferi, su Open Library, Internet Archive. (EN) Monti Metalliferi, su Mindat.org.
Rudawy

Rudawy (331.1; dawniej Góry Kruszcowe, niem. Erzgebirge, cz. Krušné hory) – pasmo górskie o długości ok. 150 km i szerokości ok. 40 km w północnych Czechach i południowo-wschodnich Niemczech (Saksonia) w sąsiedztwie doliny Łaby. Stanowi fragment Krainy Rudaw (cz. Krušnohorská subprovincie). Opis Są częścią Masywu Czeskiego. Rozciągają się od Smreczan na zachodzie do Wyżyny Dieczyńskiej na wschodzie. Po wschodniej stronie Łaby przechodzą w Góry Łużyckie. Najwyższym szczytem Rudaw jest czeski Klínovec (niem. Keilberg) – 1244 m n.p.m., najwyższym szczytem po stronie niemieckiej – Fichtelberg (1215 m n.p.m.). Największe miasta w pobliżu to Drezno i Chemnitz. Nazwa Zarówno w językach czeskim i niemieckim, jak i polskim nazwa pasma odnosi się do bogatych pokładów rud i kruszców srebra, cyny, żelaza, miedzi, wydobywanych tutaj od średniowiecza (później zaczęto wydobywać także kobalt, uran i fluoryt). Podział Rudawy dzielą się na dwie części: Klínovecká hornatina Loučenská hornatina Budowa geologiczna Rudawy zbudowane są ze skał metamorficznych, głównie gnejsów. W trzeciorzędzie nastąpiło potrzaskanie i wydźwignięcie gór w formie zrębów. Ważniejsze miejscowości Ważniejsze miejscowości to: Ústí nad Labem, Krupka, Chabařovice, Teplice, Duchcov, Litvínov, Most, Chomutov, Kadaň, Klášterec nad Ohří, Ostrov, Jáchymov, Karlovy Vary, Sokolov, Zwickau, Freiberg, Chemnitz, Drezno. W górach tych znajduje się kilka via ferrat. Zobacz też Rudawy Janowickie Łańcuch Rudaw Słowackich Erzgebirgisch – wysokoniemiecki dialekt języka niemieckiego Przypisy Linki zewnętrzne Rudawy, [w:] Słownik geograficzny Królestwa Polskiego, t. IX: Pożajście – Ruksze, Warszawa 1888, s. 906 .
Montes Metalíferos

Os Montes Metalíferos (em uma tradução literal) ou Hercínia (em alemão: Erzgebirge, em tcheco/checo: Krušné hory) são uma cordilheira entre a Alemanha e a República Checa. Essa região montanhosa, forma a fronteira entre ambos os países ao longo de 150 km, estendendo-se desde a fronteira ocidental do estado da Saxónia até ao rio Elba. O rio Zwickauer Mulde nasce nos Metalíferos. Referências Ligações externas
Erzgebirge

Erzgebirge (nume german; în cehă Krušné hory; în română Munții Metaliferi) sunt un masiv muntos din grupa muntoasă Mittelgebirge care se află la granița dintre Saxonia și Boemia, cu alte cuvinte între Germania și Cehia. Cele mai înalte vârfuri ale sale sunt Fichtelberg (1.215 m) și Keilberg (cehă Klínovec) (1.244 m). Etimologie În trecut au existat mai multe denumiri pentru acest masiv. De exemplu, în secolul al IX-lea este numit „Hircanus Saltus” sau „Fergunna”. Două secole mai târziu episcopul și cronicarul Thietmar von Merseburg utilizează denumirea de „Miriquidi”, ca în secolul XII să fie numit „Saltus bohemicus” (Pădurea Boemiei) germană Böhmischer Wald, Beheimer Wald sau Böhmerwald, denumire care este folosită și azi pentru munții de pe teritoriul Cehiei. Descrierea topografică Munții Erzgebirge se întind pe o lungime de 150 km și pe 40 km lățime. La est masivul se continuă cu Munții Elbei (germană Elbsandsteingebirge) iar la vest cu Munții Elster (germană Elstergebirge) și cu zona saxonă Vogtland. La sud de regiunea estică a Munților Erzgebirge se întinde regiunea de nord a Munților Böhmerwald (din Cehia), iar la sud de regiunea vestică a Munților Erzgebirge se află „Egergraben” (Depresiunea Eger din Cehia) și Munții Duppau. Granița de nord a munților este neclar delimitată prin continuarea cu masivul muntos „Pultschollengebirge”. Din punct de vedere geologic, munții ajung spre vest prin masivul Windberg (353 m) până la marginea orașului Dresda, iar în est cu Valea Kerbului (germană Kerbtal) până la Valea Elbei (Elbtalkessel), unde se află localitățile Pirna și Meißen. Regiunea de trecere la zona colinară se află între orașele Chemnitz și Zwickau. Înălțimi In Erzgebirge se află cca 30 de vârfuri cu o altitudine de peste 1.000 de m. Klínovec (Keilberg), 1.244 m, cel mai înalt vârf din Erzgebirge Fichtelberg, 1.215 m, cel mai înalt vârf din Sachsen Božídarský Špičák (Gottesgaber Spitzberg), 1.115 m Meluzína (Wirbelstein), 1.094 m Blatenský vrch (Plattenberg), 1.043 m Plešivec (Pleßberg), 1.028 m Auersberg, 1.019 m Jelení hora (Haßberg), 993 m Loučná (Wieselstein), 956 m, cel mai înalt munte din Osterzgebirge Mědník (Kupferhübel), 910 m Kahleberg, 905 m, cel mai înalt vârf din Osterzgebirge din Sachsen Bärenstein, 898 m, Tafelberg (munte retezat) de bazalt Hirtstein, 888 m Pöhlberg, 832 m, Tafelberg de bazalt Geisingberg, 824 m Komáří hůrka (Mückenberg), 808 m, cunoscut ca Mückentürmchen Scheibenberg, 807 m, Tafelberg de bazalt Schwartenberg, 789 m Greifensteine, 731 m Špičák, 723 m, Sattelberg (munte cu șa) Galerie de imagini
Рудные горы

Ру́дные го́ры (нем. Erzgebirge, на территории Чехии Крушне-Гори чеш. Krušné hory) — горы, образующие границу между Саксонией и Богемией. Чуть севернее хребтовой линии проходит государственная граница между Германией и Чехией. Имеет официальный номер D16. История Протяжённость Рудных гор — 130 км. Самые высокие вершины — Фихтельберг (1214 м) и Клиновец (1244 м). Хребет Рудных гор почти на всём своём протяжении покрыт лесами. Первыми обитателями Рудных гор были крестьяне, начавшие ещё в начале Средних веков корчевать здешние непроходимые леса. Добыча руды в Рудных горах началась в древности, о чём свидетельствуют следы разработок и шлаковые отвалы в районах оловомедных и железорудных месторождений в Фогтланде, Тюрингии и Саксонии. Первые упоминания о добыче олова и серебра в районе горы Фрайберг относятся к 1168 г. Разработка оловорудного месторождения Альтенберг велась с 1440 г. С XV века разрабатывались также жильные оловорудные месторождения (Гайер, Зайффен, Шнед, Циновец-Север и др.) и многочисленные свинцово-серебряные жилы Фрайбергского рудного района. Максимальная добыча относится к 1450—1550 годам, когда разрабатывались месторождения олова в Альтенберге и серебра в Аннаберге-Буххольце, Мариенберге, Шайбенберге, Обервизентале, Яхимове. После Тридцатилетней войны (1618—1648) произошёл спад добычи. В XVI—XIX веках Рудные горы были главным поставщиком кобальта для европейских фабрик по производству фарфора и керамики. Главным покупателем кобальта были голландцы, которые не только использовали его для окраски предметов декоративно-прикладного искусства, но и продавали. Постепенное увеличение добычи отмечается в XVIII веке в районе горы Фрайберг, где в 1765 была основана Фрайбергская горная академия. Железные руды добывались в основном в западных областях Рудных гор, а оловянные и касситерит-вольфрамитовые руды — в восточных. Кроме того, в разное время в Рудных горах добывались руды висмута, кобальта, никеля, серебра в районе Шнееберга, Гроба, Циновца, Крупки, Олови, Пршисечнице и других. После 1945 года велась добыча урановых руд (предприятие «Висмут»), большинство залежей которых существенно отработаны. Разработка серебряно-свинцовых месторождений Фрайбергского рудного района была практически прекращена в конце 1960-х годов. Рудные горы также известны своими народными промыслами, особенно резьбой по дереву и изготовлением игрушек (щелкунчиков) и традиционных рождественских украшений: рождественских пирамид, арок, вертепов, фигурок ангелов и др. Панорама Примечания Литература Горная энциклопедия : в 5 т. / гл. ред. Е. А. Козловский. — М. : «Советская энциклопедия», 1984—1991. — ISBN 5-85270-007-X. Маркина Л. Г. РУДНЫЕ ГОРЫ // Культура Германии: лингвострановедческий словарь / Л. Г. Маркина, Е. Н. Муравлёва, Н. В. Муравлёва; под общей редакцией Н. В. Муравлёвой. — М.: АСТ, 2006. — С. 246—247. — 1181 с. — 3000 экз. — ISBN 5-17-0383-5. Ссылки Peakware.com (англ.). Архивировано из оригинала 12 октября 2012 года. Эдвард Эрлих «Минеральные месторождения в истории человечества» . Архивировано из оригинала 13 октября 2008 года.
Рудне горе

Рудне горе (нем. Erzgebirge, чеш. Krušné hory) су планински ланац у Немачкој и Чешкој. Ланац дужином од 150 километара представља границу између ове две државе, од запада Саксоније до реке Елбе (Лабе). Ширина масива је око 40 километара. Западна узвишења су највиша на овим планинама, тј. врхови Клиновец (1244 m) на чешкој страни и Фихтелберг (1214 m) на немачкој. На западу Рудне планине се састају са доста нижим планинама у Баварској, познатим као Фихтелгебирге. На истоку, кречњачке планине на обалама реке Елбе се сматрају најисточнијим делом Рудних гора. Источно од Елбе, почињу Лужичке горе. Рудне горе се полагано спуштају ка северу, где се налазе градови Цвикау и Кемниц, док је ка југу масив веома стрм. Историја Током средњег века Рудне горе су биле покривене густим шумама. У 15-ом веку дошло је до открића резерви сребра и калаја што је довело до насељавања и оснивања градова. Планине су добиле име по богатству рудама. Пре Другог светског рата рудници у Јоакимсталу су били једини рудник урана на свету. Користећи уран из ове јаме, Марија Кири је открила радиоактивност. У току рата уран је експлоатисала Немачка, а после рата Совјетски Савез. Уран је експлоатисан све до 1991, а његова експлоатација је била значајан извор послова у региону. Данас, Рудне горе су популарна туристичка дестинација за зимске спортове. У области рудних Гора живи између 800.000 и 1,2 милиона људи. Због богате историје рударства, уобичајен поздрав у овом крају је: Срећно! Спољашње везе Туристичке информације о Рудним горама Парк природе Рудне горе са мапама и панорамским фотографијама Анимација геолошког развоја Рудних гора Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (29. септембар 2007) УНЕСКО-ов пројекат „Планински регион Рудне горе“ Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (9. септембар 2006)
Erzgebirge

Erzgebirge, tjeckiska (bägge kan översättas med malmbergen), är en bergskedja längs gränsen mellan Tjeckien och Tyskland. Den är cirka 150 km lång och i genomsnitt 40 km bred. De högsta topparna är Klínovec (tyska Keilberg) (1 244 m) i Karlovy Vary-regionen i Tjeckien och Fichtelberg (1 215 m), högsta punkten i tyska delstaten Sachsen. Ekonomiskt betydelsefull för regionen har varit den malmbrytning som förekom från 1100-talet till 1990-talet. I öster gränsar bergskedjan mot Elbsandsteingebirge och i väster mot Elstergebirge. I söder är bergskedjan mycket brant, medan den sakta sluttar mot norr. Medelhöjden är 750 till 1 000 meter. I det hela är Erzgebirge närmast en mot nordväst lutande platå, genomskuren av slingrande floddalar. Bergets kärna består av gnejs i nordost och av granit och paleozoiska skiffrar i sydväst. Erzgebirge är synnerligen rikt på malmer och lämnade i äldre tider stort utbyte av silver, bly, koppar, vismut, zink, kobolt, nickel och även tenn. I synnerhet under 1500-talet stod bergsbruket högt. Men sedan blev malmtillgångarna i det närmaste uttömda. Spetsknyppling, som här infördes 1541 av Barbara Uthmann, har en stark tradition. Andra hantverk som har långa traditioner i Erzgebirge är framställning av leksaker och prydnader, exempelvis nötknäppare, för julfirandet. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från Nordisk familjebok, Erzgebirge, 1904–1926. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Erzgebirge.
Рудні гори

Рудні гори (нім. Erzgebirge, чеськ. Krušné hory) — система гірських хребтів на межі Чехії (Богемія) та Німеччини (Саксонія). Довжина Рудних гір становить близько 150 км, висота до 1244 м (г. Клиновець). Наявні родовища руд вольфраму, олова, бісмуту, цинку та урану. Є термальні води та мінеральні джерела. Найвищі точки — Клиновець (чеськ. Klínovec, нім. Keilberg, 1244 м) та Фіхтельберг (нім. Fichtelberg, 1215 м). Геологія Рудні гори є герцинським блоком, нахиленим так, що уривається в бік Богемії та має пологий схил до Німеччини. Вони формувалися тривалий час. Під час варисційського орогенезу метаморфізм відбувався глибоко під землею, утворюючи сланці і гнейси. Крім того, метаморфічні породи зазнали інтрузії гранітних плутонів. До кінця палеозойської ери (пермський період) гори були еродовані до невисоких пагорбів, оголюючи тверді породи. У третинний період ці залишки гір зазнали сильне стискання через тектонічний рух плит, під час яких було утворено Альпи та відбулось розокремлення Північноамериканської та Євразійської плит. Оскільки породи Рудних гір були занадто крихкими та непластичними, вони утворили брилові гори, які були підняті і нахилені на північний захід. Це дуже добре видно на висоті 807 м над рівнем моря (NN) на г. Комарі-Віжка, що лежить на чеській стороні, на схід від Альтенбергу. Цей гірський хребет є бриловими горами, що прорізані цілим рядом річкових долин, річки яких стікають на південь до Огрже, на північ до Мульде або безпосередньо до Ельби. Основна геологічна особливість Рудних гір — пізньопалеозойський гранітний плутон Айбеншток, який має завдовжки 25 миль та завширшки до 15 миль. Прямує по осі NW-SE. Цей плутон оточений зонами контактового метаморфізму, в яких палеозойські сланці та філіти були змінені на роговики, андалузитні роговики та кварцити. Рудні жили включають залізо, мідь, олово, вольфрам, свинець, срібло, кобальт, вісмут, уран та марганець. Історія розробки корисних копалин Видобуток руд ведеться давно. Перші згадки про видобуток олова і срібла в районі м. Фрайберґ належать до 1168 року. Розробка олово-рудного родовища Альтенберґ велася з 1440 року. Відмічають близьке в часі опанування гірниками як їх західної (саксонської), так і східної (чеської) частини. Традиції Рудні гори відомі своїми народними промислами, особливо різьбленням по дереву, виготовленням іграшок (лускунчиків) та традиційних різдвяних прикрас: різдвяних пірамід, вертепів, фігурок ангелів тощо. Див. також Історія освоєння мінеральних ресурсів Чехії Історія освоєння мінеральних ресурсів Німеччини інше 8020 Ерцґебірґе — астероїд, названий на честь гір. Примітки Література Мала гірнича енциклопедія : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Донбас, 2007. — Т. 2 : Л — Р. — 670 с. — ISBN 57740-0828-2. Гайко Г. І., Білецький В. С. Історія гірництва: Підручник. — Київ-Алчевськ: Видавничий дім «Києво-Могилянська академія», видавництво «ЛАДО» ДонДТУ, 2013. — 542 с.
Drn (Prague)

Drn (translated as a turf from Czech) is a polyfunctional building located on the corner of streets Národní and Mikulandská in the New Town of Prague, Czech Republic. It contains the most expensive offices in the city and also some shops and restaurants. The building was designed by Stanislav Fiala is an example of 21st century modern and sustainable Czech architecture. It was built between 2012 and 2017 on the site of a car park. It has four underground and eight floors above ground, topped with a green roof. The organic shaped façade is made from glass and steel. The name of the building comes from the greenery, which is growing on galleries of the building. The baroque Schönkirchovský palác is connected to the building from the back. References