NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Elektrárna Poříčí

Elektrárna Poříčí (EPO) je komplex dvou elektráren – Elektrárny Poříčí II (EPO2) a Teplárny Dvůr Králové, který provozuje společnost ČEZ. Poříčí II Elektrárna Poříčí II je tepelná elektrárna, která se nachází na okraji města Trutnova v místní části Poříčí na úpatí Krkonoš. Provoz elektrárny byl zahájen v roce 1957. Elektrárna zásobuje teplem město Trutnov a jeho okolí. Její teplárenský výkon je 294 MW. Elektrárna Poříčí II nahradila elektrárnu Poříčí I (EPO1) postavenou v roce 1914. EPO1 byla zrušena v roce 1970 a od roku 2023 je v jejím areálu otevřena galerie moderního umění. Teplárna Dvůr Králové Teplárna Dvůr Králové byla vybudována v 50. letech a sloužila jako centrální zdroj tepla pro Dvůr Králové nad Labem. Její instalovaný výkon je 115,8 MW. Základní údaje Odkazy Reference Externí odkazy Stránky elektrárny na webu ČEZu
Elektrárna Tisová

Elektrárna Tisová (ETI) je hnědouhelná elektrárna, uvedená do provozu v letech 1958–1959. Nachází se v Sokolovské pánvi na pravém břehu řeky Ohře, zhruba 2 km severozápadně od Březové a 4 km jihozápadně od Sokolova. Historie Na místě dnešní elektrárny stávala bývalá obec Tisová, která měla v roce 1930 až 1052 obyvatel. V 50. letech 20. století však bylo rozhodnuto o výstavbě průmyslového celku na zpracování uhlí. Tím skončila historie obce Tisová, která musela ustoupit. V roce 1953 byla elektrárna rozdělena do dvou celků. V elektrárně Tisová I byl v roce 1959 nainstalovaný výkon 212 MW; Tisová II byla spuštěna mezi roky 1960–1962 a měla výkon 300 MW. Tím byla Tisová první československou velkoelektrárnou. V Tisové se od 80. let vyrábí také teplo, které je rozvedeno do měst Sokolov, Svatava, Březová, Bukovany, Habartov a Královské Poříčí. V 90. letech zde proběhly nemalé ekologické změny např. výměna kotlů za fluidní kotle, elektroodlučovace popílku a odsiřovací zařízení. Od října 2016 je Sokolovská uhelná majitelem Elektrárny Tisová, kterou odkoupila od společnosti ČEZ. Tato dosluhující tepelná Elektrárna Tisová je teplofikačním zdrojem s parní primární sítí pro města Sokolov, Březová, Svatava a horkovodním zdrojem pro města Habartov a Bukovany. Do budoucna se uvažuje o nahrazení tohoto zdroje vybudováním horkovodu ze zpracovatelské části Vřesová. Základní údaje Výkon Současný výkon elektrárny je 295,8 MW a výkon pro dodávku tepla je 324 MW. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Elektrárna Tisová na Wikimedia Commons Přehled výroby elektřiny na ENTSO-E (po registraci sekce Generation, Actual Generation per Generation Unit, název ETI2)
Galerie Vaňkovka

Galerie Vaňkovka je nákupní centrum nacházející se v Brně. Vlastníkem centra je německá společnost ECE, otevřeno bylo 23. března 2005. Nachází se jižně od hlavního nádraží v brněnské městské části Brno-střed, v katastrálním území Trnitá, na místě bývalé továrny, kterou roku 1865 založil Friedrich Wannieck. Součástí Vaňkovky je Wannieck Gallery, Slévárna Vaňkovka a samotná nákupní Galerie Vaňkovka Brno. Popis komplexu Ve stavbě jsou zakomponovány některé původní budovy někdejší továrny, doplnily je nové objekty. Uprostřed nákupního centra se nachází rozcestí s „krokodýlí“ fontánou, s mnoha počítačem řízenými zajímavými vodními efekty, která přitahuje pozornost mnoha návštěvníků nákupního centra. Ve zrekonstruované budově původní strojírny ve východní části areálu původní továrny se nachází umělecká galerie Wannieck Gallery. Jižně od ní se pak nachází zrekonstruovaná budova původní administrativní budovy, kterou spolu s bývalou strojírnou opravila a vlastní společnost Jižní centrum Brno a.s., která na generální opravu obou budov vynaložila asi 150 milionů Kč. Název Vaňkovka vznikl právě zkomolením jména německého zakladatele a původního vlastníka bývalé továrny Friedricha Wanniecka. Zrekonstruované budovy původní továrny patří k památkám novogotické industriální architektury. Fotogalerie Související články Adam Gallery (dříve Wannieck Gallery) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Galerie Vaňkovka na Wikimedia Commons Galerie Vaňkovka Slévárna Vaňkovka Vaňkovka Brno na Nákupní-centra.com Informační centrum pro mládež YMCA Brno
Ulrichov

Ulrichov je zrušená přírodní památka v okrese Český Krumlov. Nachází se v Novohradských horách, na severním svahu Jelení hory a na pravém břehu Kabelského potoka, 5,5 km jihozápadně od Pohorské Vsi. Historie Chráněné území vyhlášené okresním úřadem v Českém Krumlově v roce 1992 zrušil Krajský úřad Jihočeského kraje s účinností ke dni 30. ledna 2014 a zároveň jej začlenil do nově vyhlášené přírodní památky Horní Malše. Předmět ochrany Předmětem ochrany je pralesovitý porost květnatých a acidofilních smrkových bučin, s významnou avifaunou a entomofaunou. Celý porost je již mnoho desítek let ponecháván bez jakýchkoli zásahů svému přirozenému vývoji. Ve vrcholové části na plochém hřbetu se nachází několik drobných mrazových srubů ze středně zrnité porfyrické biotitické žuly weinsberského typu s rozvlečenou balvanitou sutí pod nimi. V území se nachází několik menších svahových pramenišť. Flóra a fauna Ve všech stromovém patře zcela převažuje buk lesní (Fagus sylvatica), přimíšeny jsou smrk ztepilý (Picea abies), jasan ztepilý (Fraxinus excelsior), javor klen (Acer pseudoplatanus), javor mléč (Acer platanoides) a bříza karpatská (Betula carpatica). V bylinném podrostu rostou kyčelnice devítilistá (Dentaria enneaphyllos), pitulník horský (Galeobdolon montanum), ptačinec hajní (Stellaria nemorum), lipnice hajní (Poa nemoralis), bukovník kapraďovitý (Gymnocarpium dryopteris), bukovinec osladičovitý (Phegopteris connectilis), kapraď rozložená (Dryopteris dilatata), kakost smrdutý (Geranium robertianum), svízel vonný (Galium odoratum), věsenka nachová (Prenanthes purpurea), samorostlík klasnatý (Actaea spicata), ostřice lesní (Carex sylvatica), čarovník prostřední, bažanka vytrvalá (Mercurialis perennis), třtina chloupkatá (Calamagrostis villosa), bika lesní (Luzula sylvatica), pstroček dvoulistý (Maianthemum bifolium), šťavel kyselý (Oxalis acetosella), na prameništích roztroušeně rostou ostřice řídkoklasá (Carex remota), mokrýš střídavolistý (Chrysosplenium alternifolium) a vrbina hajní (Lysimachia nemorum). Z entomofauny jsou významní chrobák (Geotrupes stercorarius) a také některé méně běžné druhy drabčíků (Tachinus subterraneus). Z ptáků zde hnízdí kromě řady běžných lesních druhů také holub doupňák (Columba oenas), čáp černý (Ciconia nigra), kos horský (Turdus torquatus), žluna šedá (Picus canus) a datel černý (Dryocopus martius). Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, kolektiv. Chráněná území ČR. Příprava vydání Peter Mackovčin, Miroslav Sedláček. Svazek VIII. Českobudějovicko. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 808 s. Dostupné online. ISBN 80-86064-65-4. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ulrichov na Wikimedia Commons
Ve Šperkotně

Přírodní památka Ve Šperkotně byla vyhlášena v roce 1986 a nachází se u obce Hradečno. Důvodem ochrany je vlhkomilná lokalita s výskytem kapradiny jazyk hadí (Ophioglossum vulgatum). Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ve Šperkotně na Wikimedia Commons Informace na AOPK ČR
Milíčova modlitebna

Milíčova modlitebna či Milíčova kaple je sakrální stavba stojící na nároží ulic Rektorská a Na Universitním statku v Praze 10–Malešicích. Od konce roku 2017 je v užívání pražského sboru Ochranovského seniorátu Českobratrské církve evangelické, který budovu a pozemek kolem ní také vlastní. Je pojmenovaná podle českého kazatele ze 14. století Jana Milíče z Kroměříže. Historie budovy Architektem budovy z let 1950–1952 byl Bohumil Bareš. Je zvnějšku podobná památkově chráněnému evangelickému kostelu v Rožnově pod Radhoštěm a dalším stavbám od téhož architekta. Otevřena byla 18. května 1952 za účasti synodního seniora Viktora Hájka. Modlitebna byla v provozu do začátku 80. let 20. století, kdy byla kvůli špatnému stavu budovy, malému počtu věřících a dostatečnému množství evangelických sborů v okolí uzavřena. Až do roku 2005 byla v majetku Farního sboru Českobratrské církve evangelické v Praze 3 - Jarov, od kterého ji za 2,7 milionu Kč vykoupila centrála církve. Bylo promýšleno několik variant, jak s objektem naložit, o modlitebně debatoval na svých zasedáních Synod ČCE. Jeden z plánů byl modlitebnu zbourat a uvolnit tak místo pro novostavbu bytového domu či koleje studentů Evangelické teologické fakulty Univerzity Karlovy, nebo jiného objektu. O bydlení tak daleko ETF by ovšem její studenti pravděpodobně neměli zájem. Alternativou k výstavbě bylo „investiční využití pozemku“, tj. zřejmě jeho prodej. Proti demolici a pro využití modlitebny jako komunitního a pastoračního centra usilovalo i občanské sdružení Kaple Rektorská. V lednu 2013 proběhl pochod místních občanů, kteří usilovali o záchranu modlitebny. K dlouhému neřešení budoucnosti objektu došlo i kvůli protahování vyrovnání státu s církvemi. V listopadu 2014 pak od ústředí církve budovu koupil pražský sbor Ochranovského seniorátu (původně Jednota bratrská), který od roku 2000 neměl vlastní prostory. Proběhla rekonstrukce objektu a počínaje první nedělí adventní 2017 zde probíhají pravidelné nedělní bohoslužby od 9:30 hodin. Je plánována také přístavba provozní části podle návrhu architekta Davida Vávry. Interiér V modlitebně je sociální zázemí a sál pro cca 50 osob a plánuje se moderní dostavba za stávající kaplí za asi 6,5 milionu korun, která ale zatím vázne na nesouhlasu sousedů včetně obavy, že přístavba kaple zvýší teroristickou hrozbu v lokalitě. Při rekonstrukci zůstal zachován původní ráz sálu, změnila se barva podlahy na červenou a barva čelní stěny za stolem Páně na zelenou. V sále jsou nové židle a na čelní stěně visí světlý dřevěný kříž od Zdara Šorma, který má v profilu vyřezaný kalich, do kterého jakoby stéká červená Kristova krev. Na rameni kříže je ozdobným písmem napsáno „Amen amen“. Ze světlého dřeva je také nový stůl Páně s Beránkem, znakem Jednoty bratrské. Na kruchtě jsou varhany z původní budovy sboru. Při rekonstrukci byla odstraněna stará kazatelna. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Milíčova modlitebna na Wikimedia Commons Historická fotografie modlitebny z 60. let 20. století Facebookové stránky Milíčovy kaple
Vehlovické opuky

Přírodní památka Vehlovické opuky se nachází v katastrálním území Vehlovice asi tři kilometry severně od centra Mělníka ve stejnojmenném okrese. Poprvé zde byla vyhlášena ochrana v roce 2002 nařízením Okresního úřadu Mělník. Chráněné území je v péči Krajského úřadu Středočeského kraje. Předmět ochrany Předmětem ochrany jsou podzemní prostory vzniklé těžbou opuky, významné naleziště svrchnokřídových zkamenělin, zvláště ryb, v uloženinách jizerského souvrství. V zimních měsících tyto prostory slouží jako útočiště některým druhům netopýrů a vrápenců, např. vrápence malého. Předmětem ochrany je rovněž doklad technicky vzácného způsobu podzemní těžby hornin. Lokalita byla vyhlášena též jako geologická, neboť je významnou ukázkou stratigrafie (sledu vrstev) usazených hornin české křídové pánve. Historie V historických pramenech ze 70. let 19. století se uvádí, že popudem k otevření rozsáhlých lomů ve Vehlovicích byla stavba tzv. Polabské dráhy (železniční trať Lysá nad Labem – Ústí nad Labem). Byly zde těženy dvě polohy opuk – spodní a žlutavě zbarvená svrchní, které se přezdívalo „žloutek“. Tato nažloutlá opuka, která byla dobývána i podzemními štolami a v níž se vyskytuje značné množství zkamenělin, byla používána zejména na výrobu dlaždic a žlabů. V lomech byly nalezeny zkameněliny ryb Hoplopteryx zippei (AG.), Parelops pražákii, Serranus cretaceus, Schizospondylus dubius, Macropoma speciosum Reuss, Ptychodus mamillaris AG., raků Enoploclythia leachi (Mant.) a Schlüteria tetracheles a střednoturonského mlže Inoceramus lamarcki Park. Lokalita byla navržena k ochraně v roce 1996. V té době byl stav lokality velmi špatný, neboť byla z velké části zavezena skládkou a prakticky se proměnila v zarostlé smetiště. Po vyhlášení ochrany bylo území uvedeno do přiměřeného stavu a vstup do podzemních štol, kde sídlí kolonie netopýrů a vrápenců, byl opatřen mříží. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vehlovické opuky na Wikimedia Commons Galerie Vehlovické opuky na Wikimedia Commons Těžko dostupné vehlovické lomy, kam se místní schovávali před nálety na Stream.cz, 30. 10. 2019
Mährisches Gewerbemuseum

Das Mährische Gewerbemuseum (Mährische Gewerbe-Museum) ist ein Museum für Kunstgewerbe in Brünn. Als eigenständiges Museum bestand es von 1873 bis 1949, heute ist es ein Teil der Moravská galerie (Mährische Galerie). Geschichte Das Museum wurde 1873 vom Mährischen Gewerbeverein gegründet und zunächst in dessen Räumen untergebracht, die Eröffnung fand am 2. Dezember 1873 statt. Es zählt zu den ältesten Kunstgewerbemuseen in der k.u.k. Monarchie, das Österreichische Museums für Kunst und Industrie in Wien wurde 1863 gegründet, das Ungarische Museum für Kunstgewerbe in Budapest 1872, das Kunstgewerbemuseum in Prag erst 1885. Erste Erwerbungen wurden auf der Wiener Weltausstellung 1873 vorgenommen. Nach Plänen des Architekten und Vorsitzenden des Gewerbevereins Johann Georg von Schoen wurde ab 1881 für das Museum ein Gebäude im Neorenaissance-Stil errichtet und 1883 eröffnet. 1888 wurde das Gebäude bereits nach Plänen von August Prokop erweitert, 1912 fand ein Umbau des Inneren statt. Das Museum wechselte mehrfach seinen Namen: 1873–1907: Mährisches Gewerbemuseum (Mährisches Gewerbe-Museum) 1907–1919: Erzherzog-Rainer-Museum für Kunst und Gewerbe 1919–1949: Moravské uměleckoprůmyslové museum (Mährisches Museum für Kunsthandwerk) 1949–1959: Státní uměleckoprůmyslové muzeum, pobočka v Brně (Staatliches Museum für Kunsthandwerk, Zweigstelle Brünn), zusammen mit dem Kunstgewerbemuseum in Prag 1959–1961: Teil der Nationalgalerie (Národní galerie) in Prag seit 1961 gehört es zur Moravské galerie v Brně Direktoren 1874–1883: Johann Georg von Schoen 1883–1893: August Prokop 1893–1922: Julius Leisching 1922–1923: Carl Schirek 1923–1938 Stanislav Sochor 1938–1940: Václav Richter 1940–1945: Rudolf Leger 1945–1948: Václav Richter Kustoden 1874–1882: Heinrich Frauberger 1881: Anton Gruschka 1882–1883: Anton Kisa 1884–1922: Carl Schirek Literatur Mittheilungen des Mährischen Gewerbemuseums in Brünn. Bd. 1, 1883 – 25, 1907 (Digitalisat). Mitteilungen des Erzherzog-Rainer-Museums für Kunst und Gewerbe. Bd. 26, 1908 – 36, 1918 (Digitalisat). Heinrich Frauberger: Wegweiser durch die Special-Ausstellung für die Thonwaaren-Industrie im Mährischen Gewerbemuseum Brünn. Brünn 1876. Heinrich Frauberger: Catalog der Bibliothek des mährischen Gewerbe-Museums in Brünn. Brünn 1881. Julius Leisching: Das Erzherzog Rainer-Museum für Kunst und Gewerbe in Brünn. Schroll, Wien 1913 (Digitalisat). Weblinks Mährisches Gewerbemuseum (heute Kunstgewerbemuseum) bei gotobrno.cz
Kostel Nejsvětější Trojice (Velenice)

Kostel Nejsvětější Trojice ve Velenicích je římskokatolický farní kostel postavený v barokním slohu v roce 1735. Nachází se uprostřed obce Velenice na Českolipsku a spadá pod místní farnost. Objekt je od 3. 5. 1958 zapsán na seznamu kulturních památek, je však ve špatném stavu a nepřístupný. Historie Kostel ve Velenicích byl vybudován především z darů a prostředků místních obyvatel za patronace majitele tehdejšího sloupského panství, kam Velenice patřily, hraběte Josefa Maxmiliána Kinského, prostředky věnovala samotná obec a její obyvatelé. Na prostorném kůru v předsíni byly instalovány varhany od firmy Schifner z České Lípy, v roce 1935 bylo pořízeno nové harmonium. Dne 23. března 1988 byl kostel zapsán do celostátního seznamu kulturních památek (položka 26143/5-3355). Popis Kostel je jednolodní stavba barokního slohu s 25 metrů vysokou věží v západním průčelí, postavená uprostřed obce. Zajímavý a cenný je, či spíše byl rokokový a klasicistní interiér (je zčásti vykradený), byly zde postaveny tři oltáře, prostřední hlavní s otáčecím svatostánkem. Křtitelnice je z 18. století. Zajímavé je průčelí kostela s portálem, kde je umístěn rodový erb Kinských a figurální výjev Nejsvětější Trojice. Stavba je dlouhá 30 metrů, na rozích členěná pilastry. Nyní je kostel uzavřen, část stropu je propadlá a stavba viditelně chátrá. Hřbitov a fara Farní budova z roku 1767 stojí 200 metrů od kostela a je rovněž zapsaná mezi kulturní památky (viz položka 44041/5-5348). U kostela byl kdysi hřbitov, od roku 1894 mají Velenice nový u lesa nad vsí. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek ve Velenicích (okres Česká Lípa) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nejsvětější Trojice na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele Nejsvětější Trojice, Velenice (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ, Velenice, kostel Nejsvětější Trojice Web Sdružení Českolipsko Archivováno 2. 10. 2014 na Wayback Machine. Web z České Lípy
Týn-udvar

A Týn-udvar az Óváros térhez keletről csatlakozik a Týn-templom és a Szent Jakab-bazilika, illetve a kis Týn-utca és a Malá Štupartská utca között elterülő Týn-udvar (német nevén: Ungelt). Ezen a helyen már a 10. században kisebb település állt (előtte királyi majorság volt). A középkorban itt volt Prágában a nemzetközi kereskedelem és általában a gazdaság központja (a Týn szó magyarul piacot jelent). Az idegenföldről érkezett kereskedőknek itt kellett gyülekezniük és itt kellett befizetniük a kötelező adót (ómémetül: um Geld), amelynek fejében a király garantálta életük és vagyonuk biztonságát. Egészen 1774-ig itt vámolták el az importált árukat. Az udvar eredeti, kétkapus jellege lényegében máig fennmaradt. Az udvar körül álló 18 házból többen még láthatóak a 13. században épült eredeti épületek román stílusú maradványai. A legtöbb ilyen maradvány az épületek pincéiben fedezhető fel, ugyanis a rendszeres árvizek ellen feltöltötték a terepet, miáltal az egykori földszintek pincévé váltak, és a tetejükre új házakat építettek. A házakban ma galériák kapnak helyet, illetve kávézók üzemelnek. A Ház a Vörös Medvéhez a homlokzatát díszítő medveszoborról kapta a nevét. Az Aranygyűrűhöz címzett házban 20. századi művészeti kiállítást tekinthetünk meg.. Építészetileg a legértékesebb az 1560 táján, reneszánsz stílusban épült Granovský-ház (640/2.). A Týn-utcából bejárható épület árkádos északi szárnyát (639/1.) chiaroscuro festmények díszítik. Képek Jegyzetek Források ↑ Idegenvezető: Jindřich Pokorný et al.: Prága. Idegenvezető. (Sportovní a turistické nakladatelstcí) Praha, 1957. p. 20. ↑ Barangoló: Prága barangoló útikönyv. Lingea, Berlitz, 2016. p. 54. ↑ Szombathy: Szombathy Viktor: Prága (Panoráma, Külföldi városkalauz, Franklin Nyomda, Budapest) p. 80–81. ↑ PragueGuide: Prague.fm: Týn Yard — Ungelt Irodalom František Ruth: Kronika královské Prahy a obcí sousedních (= Prága királyi város és a szomszédos városok krónikája). Pavel Körber, Prag 1904, 1057–1060 o. digitalniknihovna.mlp.cz) (csehül). Zikmund Winter: V ohradě měst a městských zdech. Svazek 7. Kapitola: V kupeckém Týně. Otto, Prag 1914, 117–134 o. digitalniknihovna.mlp.cz (csehül).
Тын (Прага)

Тын, Тынский двор или Унгельт (чеш. Týn, нем. Ungelt) — внутренний двор, расположенный сразу за Староместской площадью в историческом центре Старе-Место Праги. В раннем средневековье был купеческим центром, укрепленым стенами и рвом. Охрана требовала расходов, поэтому за вход взималась таможенная пошлина (нем. ungelt). С XI века все приехавшие в Прагу купцы были обязаны собраться в Тыне. С XIV века вокруг Тына строились жилые дома. В 1774 году здесь открылась таможня, кроме того в Тыне находилась больница и костел. В современной Праге исторический объект составляют 18 домов, находящиеся между Тынским храмом и базиликой Святого Иакова Большего, среди которых можно выделить ренессансный дворец Грановских с аркадами на уровне первого и второго этажей. Примечания Литература Fritz, Miloš. Stará Praha: štětcem a objektivem. — Praha: Grada Publishing, 2017. — 224 с. — ISBN 978-80-247-5398-0. Pavel Vlček a kol. Umělecké památky Prahy. Staré Město – Josefov (чеш.). — Praha: Academia, 1996. — Vol. 1. — S. 422–439, 527, 530. — 639 S. — (Umělecké památky Prahy). — ISBN 80-200-0563-3. Ссылки Dům Granovských z Granova . Praha Památky. Дата обращения: 9 ноября 2019.
Velkopřevorské náměstí

Velkopřevorské náměstí (něm. Grandprioratsplatz) je nevelké veřejné prostranství na Malé Straně v Praze v městské části Praha 1. Poloha Jedná se o prostranství, které směrem z centra Malé Strany začíná před budovou Velkopřevorského paláce a kostela Panny Marie pod řetězem. Sbíhají se zde dvě malostranské ulice: Lázeňská s Prokopskou, úzkou zalomenou uličkou se pak dá dojít až na hlavní prostor náměstí. Z něj je možné (na jeho východní straně) projít přes malý můstek přes Čertovku kolem Štěpánského mlýna na Kampu do Hroznové ulice. Název náměstí pochází z poloviny 18. století a je odvozen od názvu přilehlého Velkopřevorského paláce. V jeho zahradě se nachází dvousetletý platan javorolistý zvaný "Beethovenův". Jednou z místních turistických atrakcí je i známá Lennonova zeď na severní straně náměstí. Na náměstí jsou vysázeny vzrostlé stromy – lípy malolisté. Historie Kdysi zde stávala zaniklá osada Trávník. Celý prostor je spojen s historií malostranskou komendou maltézského řádu u kamenného mostu, který zde sídlil v přilehlém klášteře. Významné stavby a instituce Velkopřevorský palác s Beethovenovým platanem v zahradě Lennonova zeď Velkopřevorský (Štěpánský) mlýn s otáčejícím se mlýnským kolem Palác Metychů z Čečova (Hrzánský palác) Buquoyský palác – sídlo francouzského velvyslanectví Veřejná prostranství v okolí Maltézské náměstí Kampa Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Praha: Pavel Körber, 1903-1904. 1246 s. Dostupné online. Kapitola Velkopřevorské náměstí, s. 1106–1107. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Velkopřevorské náměstí na Wikimedia Commons Atlas Česka Stránky Městské části Praha 1
Velká Hraštice

Velká Hraštice je vesnice, část obce Malá Hraštice v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Nachází se asi jeden kilometr východně od Malé Hraštice. Je zde evidováno 205 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 427 obyvatel. Velká Hraštice je také název katastrálního území o rozloze 3,09 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1360. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1869 Velká Hraštice byla samostatnou obcí v okrese Příbram. Od roku 1870 je částí obce Malá Hraštice, se kterým patřila nejprve do okresu Příbram, ale v roce 1950 v okrese Dobříš a od roku 1960 opět v okrese Příbram. Pamětihodnosti Kostel svatého Zikmunda Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Velká Hraštice na Wikimedia Commons Velká Hraštice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Velká Hraštice

Velká Hraštice (Duits: Großkraschtitz of Großkraschtitz bei Kleinkraschtitz) is een Tsjechische plaats in de gemeente Malá Hraštice, regio Midden-Bohemen, en maakt deel uit van het district Příbram. Het dorp ligt op minder dan 1 kilometer afstand van Malá Hraštice. Velká Hraštice telt 489 inwoners (2021). Geografie In het dorp is een grote vijver gesitueerd. Geschiedenis De eerste schriftelijke vermelding van het dorp dateert van 1360. Tussen 1850 en 1869 was Velká Hraštice een zelfstandige gemeente; sinds 1870 is het een deelgemeente van Malá Hraštice. Voorzieningen Er is een brandweerkazerne in het dorp. Verkeer en vervoer Autowegen Er leidt een regionale weg naar het dorp. Spoorlijnen Er is geen station in Velká Hraštice. Het dichtstbijzijnde station is in Malá Hraštice, op zo'n twee kilometer afstand. Dat station ligt aan de spoorlijn van Praag naar Dobříš. Buslijnen Er is één bushalte in het dorp: Bezienswaardigheden Sint-Sigismundkerk; Houtsculptuur van een fee. Galerij Externe link Website van de gemeente
Velká Kobylanka

Velká Kobylanka je přírodní rezervace poblíž města Hranic v okrese Přerov. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je zachování původního porostu a krajinného rázu. Fotogalerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Přerov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Velká Kobylanka na Wikimedia Commons