NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Йираскова 69

«Йи́раскова 69» (чеш. Jiráskova 69), другое название Стадион на улице Йираскова (чеш. Stadion v Jiráskově ulici) — футбольный стадион в Йиглаве, домашняя арена клуба «Высочина». Перепланировка После того, как «Высочина» получила повышение в классе и вышла Gambrinus Лигу в 2005 году, началась работа над реконструкцией и увеличением стадиона, которая включала в себя увеличение сидячих мест, установку четырех прожекторных башен. Работа общей стоимостью 180 млн чешских крон была официально завершена в 2006 году, новая вместимость стадиона составила 4 025 зрителей. В октябре 2006 года был установлен рекорд посещаемости, когда состоялось открытие главной трибуны, вместившей 3 100 зрителей в матче против «Зенит» из Часлава, который «Высочина» выиграла со счетом 2:0. Следующая реконструкция потребовалась, когда в 2012 году клуб снова вышел в элитный дивизион. На стадионе была установлена система автоматического подогрева почвы. Примечания Ссылки Стадион на официальном сайте «Высочины» (чеш.) Фотографии стадиона на сайте fotbalovestadiony.cz (чеш.)
На Їрасковій

Стадіон на Їрасковій вулиці (чеськ. Stadion v Jiráskově ulici) — футбольний стадіон у Їглаві, Чехія, домашня арена ФК «Височина». Стадіон побудований та відкритий 1955 року. У 1970–1975, 2005–2006 роках розширювався, у 2002, 2012 роках — реконструйований. Потужність становить 4 500 глядачів. Посилання Про стадіон на офіційному сайті ФК «Височина» (чеськ.) Stadion V Jiráskově Ulici на footballtripper.com (англ.) Фотогалерея (нім.)
Stará Oleška

Stará Oleška je vesnice a část obce Huntířov v okrese Děčín v Ústeckém kraji. Nachází se na rozhraní Českého středohoří a Děčínské vrchoviny v chráněné krajinné oblasti Labské pískovce, osm kilometrů východně od Děčína. Nadmořská výška sídla se pohybuje mezi 255 až 270 metrů. Nejvyšším bodem v okolí je Olešský vrch, který měří 355 metrů. Severozápadně od vesnice se nachází je také kopec Vyhlídka (305 metrů). Historie Okolí Olešky bylo osídleno již před téměř 5000 lety. Před rokem 1000 zde lze doložit již trvalé osídlení podél obchodních cest. Právě přes Olešku vedla stará solná stezka, díky tomu zde vznikl opevněný dvorec. Na začátku čtrnáctého století je již zmiňována jako ves. Převážnou většinu obyvatel však tehdy tvořili němečtí kolonisté. První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1380. Významným zlomem v její historii je až rok 1938, kdy je obsazena nacisty a poté rok 1945. kdy byli vysídleni Němci tvořící velkou část obyvatelstva Staré Olešky. Z odsunu Němců se osada dodnes nevzpamatovala. V roce 1960 byla, kvůli nízkému počtu obyvatel, společně s Novou Oleškou připojena k obci Huntířov. V následujících 40 letech již ve vesnici v důsledku komunismu upadal společenský život. Obyvatelstvo Při sčítání lidu v roce 1921 ve vsi žilo 330 obyvatel (z toho 153 mužů), z nichž byli čtyři Čechoslováci, 324 Němců a dva cizinci. Kromě jednoho člověka bez vyznání a jednoho člena nezjišťovaných církví byli římskými katolíky. Podle sčítání lidu z roku 1930 měla vesnice 324 obyvatel: čtyři Čechoslováky a 320 Němců. Většina se hlásila k římskokatolické církvi, ale dva lidé byli bez vyznání a jeden člověk patřil k nezjišťovaným církvím. Přírodní poměry Celá vesnice leží na pískovcích. Ty se zde usazovaly před 100 miliony lety. Okolní vrchy se ale skládají především z čediče. Přes Starou Olešku protéká potok Olešnička. Na tom také leží Olešský rybník, který byl založen roku 1471. Doprava Poblíž vesnice vede Silnice I/13 a Železniční trať Děčín–Rumburk. Pamětihodnosti Ve Staré Olešce se nacházejí domy cenné svou lidovou architekturou. Boží muka Přírodní rezervace Stará Oleška Buk v Lužné – památný strom, roste v osadě Lužná na rozhraní obecní cesty a soukromého pozemku u čp. 20 Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará Oleška na Wikimedia Commons Katastrální mapa katastru Stará Oleška na webu ČÚZK
Stará Oleška

Stará Oleška (deutsch Alt Ohlisch) ist ein Ortsteil der Gemeinde Huntířov (deutsch Güntersdorf) im Okres Děčín der Tschechischen Republik. Geographische Lage Stará Oleška befindet sich 8 Kilometer östlich von Děčín im Süden der Böhmischen Schweiz im Quellgebiet des Baches Olešnička. Östlich erheben sich der Svážný (416 m) und Jámy (Parlosaberg, 452 m), im Süden die Dobrná (Doberner Berg, 531 m), südwestlich der Sokolí vrch (Falkenberg, 516 m) sowie im Westen der Popovičský vrch (Poppenberg, 527 m). Geschichte Die Gegend um Oleška war bereits vor fast 5000 Jahren besiedelt. Bereits vor dem Jahr 1000 sind hier dauerhafte Siedlungen entlang der Handelswege nachweisbar. Durch Oleška führte der alte Salzweg, an dem das Straßendorf entstand. Als Dorf wird es bereits zu Beginn des 14. Jahrhunderts erwähnt. Die überwiegende Mehrheit der damaligen Bevölkerung waren jedoch deutsche Kolonisten. Die erste schriftliche Erwähnung des Dorfes stammt aus dem Jahr 1380. Ab 1938/39 lag Neu Alt Ohlisch als selbstständige Gemeinde im Reichsgau Sudetenland, Landkreis Tetschen, Regierungsbezirk Aussig. Hier lebten im Jahre 1940 436 Einwohner. Nach Ende des Zweiten Weltkrieges mussten die meisten deutschen Bewohner des Ortes diesen zwangsweise räumen und die Tschechoslowakei für immer verlassen. Aufgrund der geringen Einwohnerzahl wurde der Ort 1960 zusammen mit Nova Oleška mit der Gemeinde Huntířov verbunden. Literatur Erhard Joseph Knobloch (Red.): Heimatkreis Tetschen-Bodenbach. Ein Buch der Erinnerung. Heimatverband Kreis Tetschen-Bodenbach e. V., Nördlingen 1969. Alfred Herr: Heimatkreis Tetschen-Bodenbach. Städte und Gemeinden. Heimatverband Kreis Tetschen-Bodenbach e. V., Nördlingen 1993. Weblinks Alt Ohlisch im Geschichtlichen Ortsverzeichnis des Vereins für Computergenealogie, abgerufen am 3. November 2025. Einzelnachweise
Stará huť u Adamova

Stará huť u Adamova (Huť Františka) je národní kulturní památka umístěná v památkové rezervaci, která se nachází v Josefovském údolí Křtinského potoka před jeho ústím do Svitavy v Adamově u silnice do Olomučan či Křtin. Historie V širokém okolí již od 8. do 12. století pracovaly železářské hutě zpracovávající místní ložiska limonitických rud. Nejpozději na přelomu 15. a 16. století vznikl nedaleký železářský hamr (tzv. Althamr) a v roce 1746 zde byla založena huť s vysokou pecí nazvanou Františka. Palivem bylo dřevěné uhlí, které se získávalo pálením dřeva v milířích. Během 80. let 18. století zajišťovala huť 7,5 % veškeré moravské produkce železa. Provoz hutě byl ukončen v roce 1877. Dominantní stavbou huti je zachovaný skelet vysoké dřevouhelné pece o výšce 10 metrů se základnou o rozměrech 12 × 12 metrů. Spolu s budovou modelárny z počátku 19. století, hutním hostincem Švýcárnou, zavážecími rampami, dvojicí pecí na pálení vápna a několika obytnými stavbami byl v roce 1971 vyhlášen první (a jedinou) technickou rezervací v tehdejším Československu. Slévárna, sklady, zkujňovací výhně a další stavby nutné k provozu hutě zanikly. Součástí rezervace je i areál slovanského hutnictví železa, v němž jsou příležitostně v rekonstrukcích raněstředověkých kusových železářských pecích předváděny ukázkové tavby železa. Areál je volně přístupný a průchozí, v bývalé budově modelárny je umístěno muzeum železářství. Vše je pod správou Technického muzea v Brně. Územní příslušnost Sama vysoká pec, modelárna, hutní hostinec Švýcárna a areál slovanského hutnictví železa se nacházejí v katastru Adamova, zatímco zavážecí rampy a obě pece na pálení vápna leží již v katastru obce Olomučany. Do 60. let 20. století však všechny objekty náležely k Babicím nad Svitavou. Související články Seznam národních kulturních památek České republiky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará huť u Adamova na Wikimedia Commons Památky v Josefovském údolí Archivováno 4. 11. 2006 na Wayback Machine. Stránky Technického muzea v Brně Historie železářství v Moravském krasu Informace na serveru Hrady
Stará huť (Adamov)

Stará huť (auch Huť Františka; deutsch Alte Hütte, auch Franziska-Hütte) ist ein Eisenhüttenareal aus dem 18. Jahrhundert im Stadtgebiet von Adamov im Okres Blansko in Tschechien. Das Areal gehört zur Außenstelle des Technischen Museums in Brünn. 2014 wurden Teile der Anlage zum Nationalen Kulturdenkmal erklärt. Geschichte Zwischen 1732 und 1749 ließen die Fürsten von Liechtenstein am Křtinský potok eine Holzkohle-Eisenhütte mit Hochofen errichten. Anfangs wurde Roheisen produziert. Ab 1771 dominierten Ofenplatten und militärische Erzeugnisse. In den 1780er Jahren entfiel rund 7,5 % der mährischen Eisenproduktion auf die Hütte. 1793 zerstörte ein Brand große Teile der Anlage. Nach Wiederaufbau und Modernisierung setzte im 19. Jahrhundert eine Phase technischer Verbesserungen ein. 1846 bis 1847 wurde der Hochofen mit feuerfesten Ziegeln, einer Pumpgrube und einer Vorwärmeanlage für das Gebläse umgebaut, um höhere Temperaturen und eine gesteigerte Produktion zu erreichen. Ab den 1840er Jahren verlagerte sich die Produktion zunehmend auf Gusseisen. Mitte des 19. Jahrhunderts wurden zwei Konverter für das zweite Schmelzen eingebaut. Wegen steigender Kosten für Holzkohle und Konkurrenz steinkohlebetriebener Werke wurde der Hochofen 1877 stillgelegt. Ab den 1960er Jahren begannen Erhaltungsarbeiten an den Resten der Produktionsbauten. 1971 wurde das Areal zur technischen Denkmalschutzzone erklärt. Seit 1972 gehört das Gelände dem Technischen Museum in Brünn, das es für museale Zwecke rekonstruierte und 1984 der Öffentlichkeit zugänglich machte. Teile der Anlage, darunter der Turm Františka und die ehemalige Modellierwerkstatt Kameňák, wurden 2014 als nationale Kulturdenkmäler ausgewiesen. Weblinks Stará huť u Adamova – Technisches Museum in Brünn
Stará radnice (Litoměřice)

Stará radnice v Litoměřicích je budova původní gotické radnice, která se nachází v jihovýchodním rohu Mírového náměstí v Litoměřicích na nároží s Dlouhou ulicí naproti kostelu Všech svatých. Budova až do roku 1839 sloužila jako městská radnice, dnes v ní sídlí Oblastní muzeum. Je chráněna jako národní kulturní památka. Historie Gotické základy budovy jsou středověké, první známá písemná zmínka o ní pochází z roku 1397, zbytky původního zdiva zůstaly zachovány v obloucích zdejšího podloubí na náměstí. Budova byla velmi vážně poškozena během velkého požáru města v roce 1537. Do renesančního slohu byla přestavěna v letech 1537-1539 nejprve mistrem Pavlem, po jeho smrti pak mistrem Jiřím, v roce 1662 byla u tohoto objektu snížena jeho střecha. Na nároží budovy (Mírového náměstí a Dlouhé ulice) byla instalována kopie renesanční plastiky z roku 1539. Jde o podobiznu tzv. Rolanda, ten má zde podobu divého muže s kyjem v ruce, což zde, mimo jiné, také připomíná i zdejší kdysi vzkvétající obchod a trh (například městské Mílové právo). Dokládá to i železná maketa staré délkové míry, která je zabudována do pilíře pod touto sochou, jedná se železný tzv. český loket. V podloubí se nacházejí dva středověké erby, které sem byly přeneseny ze zaniklé Dlouhé brány (která stávala na východním konci dnešní Dlouhé ulice). Oba erby pocházejí přibližně z přelomu 14. a 15. století, jde o městský a říšský znak. Na jižní straně směrem do Dlouhé ulice jsou zbytky zdejšího pranýře. V budově staré radnice působil český spisovatel a myslitel mistr Pavel Stránský, který byl litoměřickým konšelem, od roku 1947 zde má umístěnu svoji pamětní desku. V roce 1916 došlo k samovolnému zřícení střední části budovy, opravy této katastrofy, ke které došlo patrně z důvodu působení spodních vod, probíhaly až do roku 1926. Interiér V interiéru budovy se dochovalo zajímavé vnitřní schodiště, z roku 1542 je zachována i dřevem vykládaná zasedací síň litoměřické městské rady. Ta je vyzdobena vyřezávanými reliéfy českých panovníků i významných litoměřických měšťanů. V roce 1547 zde krátce pobýval král Ferdinand I. Odkazy Reference Související články Dům Kalich (nová radnice) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará radnice v Litoměřicích na Wikimedia Commons Stránky města Litoměřice Archivováno 9. 3. 2009 na Wayback Machine. Turistika.cz stránky Oblastního muzea Litoměřice
Stary Ratusz w Litomierzycach

Ratusz w Novym Strašecí (cz. Stará radnice) – oryginalnie gotycki ratusz, który znajduje się w południowo-wschodnim narożniku Placu Pokoju (Mírové náměstí) na rogu ulicy Długiej, naprzeciwko kościoła Wszystkich Świętych w Litomierzycach (Czechy). Budynek do 1839 funkcjonował jako siedziba litomierzyckiej rady miejskiej, a obecnie jest siedzibą muzeum regionalnego. Gotyckie, średniowieczne fundamenty budynku pochodzą z 1397, a pozostałości pierwotnych murów zachowały się w podcieniach na placu. Budynek został poważnie uszkodzony podczas wielkiego pożaru w 1537 roku. Na styl renesansowy przebudowano go w latach 1537–1539, a w 1662 roku zmniejszono dach w budynku. Przypisy
Stary Ratusz w Taborze

Stary Ratusz w Taborze (cz. Stará radnice) – zabytkowy ratusz w Taborze, będący jednym z najważniejszych zabytków późnogotyckich w Czechach. Budowę ratusza zapoczątkowano na początku XVI wieku. Ratusz ma cztery skrzydła otaczające niewielki dziedziniec. Najważniejszą częścią jest duża sala, która została stworzona przez usunięcie całego drugiego piętra i sklepienia. Autorem tej przebudowy i całego budynku ratusza jest kamieniarz Wendel Roskopf. Roskopf ukończył budowę ratusza około 1521 roku. W drugiej połowie XVII wieku, ratusz przebudowana na styl barokowy według projektu Antonio de Alfieri. W 1878 roku przywrócono mu oryginalny styl gotycki, a autorem tej przebudowy był Josef Niklas. Współcześnie obiekt jest siedzibą Muzeum Husyckiego. Przypisy
Старая ратуша (Табор)

Старая ратуша (чеш. Stará radnice) — расположена в городе Табор, Южночешский край. Является одним из самых значительных архитектурных памятников позднего готического стиля в Чехии. История Ратуша была сооружена в начале XVI века по проекту зодчего Венделя Роскопфа. Строительство было закончено в 1521 году. Во второй половине XVIII века итальянец Антонио ди Алфиери перестроил ратушу в стиле барокко, внеся значительные изменения в декор фасадов. В 1878 году зданию вернули исторические черты. Архитектор Джозеф Никлас воссоздал позднеготический облик здания по старинным чертежам и изображениям. Архитектура Старая ратуша Табора имеет четыре крыла. Большом зал оформлен колоннами и арками, а также скульптурами известных жителей города — Прокопа Голишова и Яна Жижки. Прямоугольную башню украшают часы без минутной стрелки. С 1962 года ратуша входит в число национальных культурных памятников Чехии. Музей Сейчас в здании ратуши находится Гуситский музей. С 1947 года для посетителей открыт вход в средневековые подземелья. В ратуше периодически проходят различные культурные мероприятия. Примечания Ссылки Сайт Гуситского музея (чеш.) (нем.) (англ.) Источники Emanuel Poche a kol. Umělecké památky Čech T-Ž (чеш.). — Praha: Academia, 1982. — Vol. 4. — S. 11-12. — 640 S. — (Umělecké památky Čech).
Стара ратуша (Табор)

Стара ратуша (чеськ. Stará radnice) — розташована в місті Табор, Південночеський край. Є однією з найбільш значних архітектурних пам'яток пізнього готичного стилю в Чехії. Історія Ратуша була споруджена на початку XVI століття за проектом архітектора Венделя Роскопфа. Будівництво було закінчено у 1521 році. У другій половині XVIII століття італієць Антоніо ді Алфієрі перебудував ратушу в стиль бароко, внісши значні зміни в декор фасадів. У 1878 році будівлі повернули історичні риси. Архітектор Джозеф Ніклас відтворив пізньоготичний вигляд будівлі за старовинними кресленнями та зображенями. Архітектура Стара ратуша Табору має чотири крила. Великий зал оформлено колонами та арками, а також скульптурами відомих жителів міста — Прокопа Голішова та Яна Жижки. Прямокутну вежу прикрашає годинник без хвилинної стрілки. З 1962 року ратуша входить в число національних культурних пам'яток Чехії. Музей Зараз в будівлі ратуші знаходиться Гуситський музей. З 1947 року для відвідувачів відкритий вхід у середньовічні підземелля. У ратуші періодично проходять різні культурні заходи. Примітки Посилання Сайт Гуситського музею(чес.)(нім.)(англ.)
Stará Úhlava

Stará Úhlava je přírodní památka jižně od města Švihov v okrese Klatovy. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Chráněné území o výměře 0,5855 ha představuje zbytek starého meandrujícího koryta řeky Úhlavy, které leží mezi regulovaným řečištěm Úhlavy a zalesněným vrchem Švábí. Důvodem ochrany je slepé rameno řeky, které je již bez spojení s novým korytem řeky. Tvoří významný geomorfologický a krajinný prvek s výskytem chráněných druhů rostlin. Historie Řeka Úhlava, která byla dříve uváděna i pod názvem Bradlava, mívala v oblasti Švihova tok s mnoha zákruty a meandry. Díky tomu bývala široká údolní niva dle historických záznamů v minulosti velmi podmáčená a odehrávaly se zde četné záplavy. Z tohoto důvodu byly v letech 1935–1948 zrealizovány plošné meliorace zdejších pozemků a bohatě meandrující tok řeky Úhlavy byl napřímen a upraven od obce Malechov k obci Švihov. Břehy regulovaného toku byly později osázeny vlhkomilnými dřevinami, zejména javory. Dnešní tok řeky je spíše umělým kanálem. Regulací toku byly odříznuty četné meandry, z nichž vznikly slepé tůně. Tyto zbytky meandrů byly postupně zavezeny a srovnány s okolním povrchem. Území dnešní přírodní památky Stará Úhlava patří k jednomu z posledních nezavezených meandrů. Díky zachování části původního řečiště máme možnost vidět, jak řeka vypadala před spoutáním do narovnaného koryta. Fragment slepého říčního ramene s funkční tůní mohl být ještě delší, pokud by již dříve nedošlo k zavezení úseku starého koryta navazujícího v podobě liniového vrbového porostu. Zbytek starého říčního ramene je trvale zaplavený vodou a vytváří jednolitou tůň, což umožňuje existenci a rozvoj vodní vegetace. Voda v tůni není stojatá, nevýrazně proudí. Do starého říčního ramene se dostává voda ze sběrného příkopu při úpatí vrchu Švábí. Tento příkop byl vybudován pro odvodnění přilehlých pozemků v návaznosti na regulaci řeky. Flóra V chráněném území roste ostřice nedošáchor (Carex pseudocyperus), stulík žlutý (Nuphar lutea), rdest ostrolistý (Potamogeton acutifolius), rdest tupolistý (Potamogeton obtusifolius) nebo šípatka střelolistá (Sagittaria sagittifolia). Fauna K chráněným živočichům v přírodní památce patří otakárek fenyklový (Papilio machaon), kuňka žlutobřichá (Bombina variegata), ropucha obecná (Bufo bufo), ještěrka obecná (Lacerta agilis Linnaeus), slepýš křehký (Anguis fragilis), užovka obojková (Natrix natrix), čáp bílý (Ciconia ciconia), koroptev polní (Perdix perdix), ledňáček říční (Alcedo atthis), žluva hajní (Oriolus oriolus), vlaštovka obecná (Hirundo rustica) nebo ťuhýk obecný (Lanius collurio). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Klatovy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará Úhlava na Wikimedia Commons
Stará řeka (přírodní památka)

Stará řeka je přírodní památka poblíž obce Horní Bludovice v okrese Karviná. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je zachování mrtvého ramene řeky Lučiny s výskytem ohrožených druhů živočichů, zejména obojživelníků a plazů. Fauna Z obojživelníků zde vyskytuje : čolek obecný (Triturus vulgaris), čolek horský (Triturus alpestris), čolek velký (Triturus cristatus), ropucha obecná (Bufo bufo), skokan hnědý (Rana temporaria), skokan krátkonohý (Rana lessonae), skokan zelený (Rana esculenta), z plazů pak ještěrka obecná (Lacerta agilis) a užovka obojková (Natrix natrix), ptáky zastupují : ledňáček říční (Alcedo atthis) a volavka popelavá (Ardea cinerea). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Karviná Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará řeka na Wikimedia Commons
Starý rybník (Pohořelice)

Starý rybník je třetí největší rybník v soustavě Pohořelických rybníků. Nachází se mezi osadou Velký Dvůr a obcí Přibice jižně od Pohořelic. Rybník byl vybudován kolem roku 1520 v době velkého rozmachu rybářství. Vodní plocha má rozlohu 130 ha, zásobní objem činí 1,7 milionů m³. Leží v nadmořské výšce 176 m. Je napájen z Mlýnského náhonu Cvrčovice. Reference Externí odkazy Starý rybník, pmo.cz
Starý rybník (Lochousice)

Starý rybník je průtočný rybník na Touškovském potoce, nedaleko pod Novým rybníkem a těsně nad Lochousickým rybníkem. Leží v nadmořské výšce 406 m na území Lochousic, mezi Lochousicemi a Vrhavčí. Rybník je protáhlý v západovýchodním směru, jeho délka je přibližně 750 m a šířka přibližně 100 m. Rozloha Starého rybníka je 9,2 ha a množství zadržované vody přibližně 120 tisíc m³. Starý rybník je ve vlastnictví Klatovského rybářství. Reference Související články Lochousický rybník Nový rybník
Starý židovský hřbitov na Smíchově

Starý židovský hřbitov na Smíchově, zvaný též radlický, byl založen roku 1788 kvůli nedostatku místa k pohřbívání na hřbitově v pražském Josefově. Hřbitov je přístupný po předchozí domluvě po telefonu či e-mailu. Od roku 1976 je zapsán jako kulturní památka. Poloha Nachází se na severním úbočí kopce Na Brabenci, ve svahu nad radlickým údolím, pod dnešní ulicí U starého židovského hřbitova. Je obklopen dvěma nezastavěnými zalesněnými parcelami a obehnán kamennou zdí s dochovanou původní brankou. Les je parkově upraven a se zelení hřbitova tvoři souvislý celek. Historie Na ploše 1531 m² takřka čtvercového půdorysu se dochovalo asi 600 náhrobních kamenů, z čehož 422 je viditelných. Jedná se o náhrobní kameny barokního, novogotického, klasicistního a moderního typu. Nejmladší náhrobní kámen pochází z roku 1937. Pohřben je zde například smíchovský rabín dr. Samuel Back (1841–1899). Na většině náhrobků jsou německé verše typické pro asimilované Židy konce 19. století, na mnohých též stopy po fotografiích zesnulých. Často se zde jako dekorativní materiál používalo zelené sklo. Na jižní straně hřbitova v ulici U starého židovského hřbitova (čp. 2556) stojí malý památkově cenný klasicistní hrobnický domek (márnice) pocházející z 19. století, který procházel od roku 2003 celkovou adaptací k obytným účelům, která byla ukončena roku 2011. Jedná se přízemní budovu s tříosým průčelím, okny zasazenými v líci zdi s dřevěnými dveřmi oddělenými světlíkem. Hřbitov v 80. a 90. letech 20. století několikrát poškodili vandalové, některé z náhrobků byly povaleny a několik ukradeno, prostor silně zarůstal břečťanem a také ohradní zeď byla na dvou místech silně narušena. Celý hřbitov od roku 1994 prochází postupnou stavební a restaurátorskou obnovou. Areál hřbitova je spravován Židovskou obcí v Praze skrze akciovou společnost Matana a.s., která vykonává správu většiny nemovitostí ve vlastnictví Židovské obce v Praze a od roku 2001 také Federace židovských obcí. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý židovský hřbitov na Smíchově na Wikimedia Commons Památky - Praha-Smíchov[nedostupný zdroj] Maskil 6/2011 - podrobný katalog hřbitova
Alter Jüdischer Friedhof Smíchov

Der Alte jüdische Friedhof Prag-Smíchov ist ein Friedhof in Smíchov (deutsch Smichow), einem westlich der Moldau gelegenen Stadtteil der tschechischen Hauptstadt Prag. Auf dem 1531 m² großen jüdischen Friedhof, der im Jahr 1788 angelegt wurde, befinden sich etwa 600 Grabsteine. Er wurde bis Anfang des 20. Jahrhunderts für Bestattungen genutzt und schließlich durch den 1903 eröffneten Neuen Jüdischen Friedhof Prag-Smíchov auf dem Malvazinky-Friedhof abgelöst. Siehe auch Neuer Jüdischer Friedhof Prag-Smíchov (eine Abteilung des Malvazinky-Friedhofs) Jüdische Friedhöfe in Prag#Liste der Friedhöfe Weblinks