NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kaple svaté Anny (Lobendava)

Poutní kaple svaté Anny v Lobendavě na Anenském vrchu (Annaberg), která se nachází přibližně 800 metrů východně od centra obce, je sakrální stavbou postavenou v letech 1775–1777 podle plánů Antonína Schmidta (1723–1783). V roce 1857 byla rozšířena a v zadní části pseudogoticky upravena. Kaple svaté Anny je nemovitou kulturní památkou České republiky. Historie poutního místa Podle místní tradice uviděl prý jeden lobendavský občan při své cestě Saskem děti, jak při hře táhnou na provázku dřevěnou sošku sv. Anny. Koupil ji od nich a věnoval lobendavskému kostelu. Pozdně gotická soška z počátku 16. století byla postavena nejprve na tzv. kopci sv. Jáchyma a nad ní byla postavena prostá dřevěná kaple, která byla roku 1776 nahrazena kamennou barokní kaplí, rozšířenou pak roku 1857. V trojlodní kapli se tato soška těšila velké úctě věřících, kteří sem putovali po celé léto, zejména pak v oktávu sv. Anny, kdy sem přicházelo až několik tisíc poutníků a bylo udělováno na 500 svátostí. Později počet věřících klesal, ale poutě ke sv. Anně trvaly až do poloviny 20. století. Po roce 2000 došlo k postupnému obnovování poutních aktivit a v sobotu 2. září 2017 litoměřický biskup Jan Baxant požehnal zrestaurovanou křížovou cestu na Anenském vrchu a sloužil mši svatou v kapli sv. Anny. Architektura Barokní kaple je původně centrální stavbou na půdorysu řeckého kříže s osmibokým jádrem s kupolí. Přistavěná východní část má v klenbě šest polí české placky. Vně kaple jsou lizénové rámce a segmentem ukončená okna. V západním průčelí je kamenný portál se salmovským znakem a datem 1775. Vnitřní zařízení je klasicistní z období kolem roku 1800. Milostná pozdně gotická socha sv. Anny pochází z počátku 16. století. Okolí kaple Na Anenském vrchu je venkovní lobendavská křížová cesta, která začíná figurální skupinou Krista a apoštolů v Getsemanské zahradě z poloviny 19. století. Křížovou cestu tvoří třináct zastavení z roku 1834, která jsou uspořádána do tvaru podkovy, v jejímž středu stojí kaple sv. Anny. Čtrnácté zastavení, pocházející z 19. století, má podobu kovového okna a je umístěno na stěně kapličky Božího hrobu, která pochází také z 19. století. Celý areál sakrálních staveb (s výjimkou kaple sv. Anny, která patří lobendavské farnosti) je v majetku obce Lobendava, která o něj také pečuje. V roce 2017 byla památkově chráněná křížová cesta zrestaurována a osazena novými obrazovými výplněmi. V Lobendavě se nachází socha sv. Jana Nepomuckého z roku 1746. Odkazy Reference Související články Křížová cesta (Lobendava) Kaple Božího hrobu (Lobendava) Kaple svatého Jáchyma (Lobendava) Lobendava Římskokatolická farnost Lobendava Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Anny na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kapli sv. Anny, Lobendava (katalog biskupství litoměřického) Kaple svaté Anny a křížová cesta na Anenském vrchu u Lobendavy na Hrady.cz Program NOCI KOSTELŮ – Lobendava, kaple sv. Anny
Kostel Nejsvětější Trojice (Slaný)

Kostel Nejsvětější Trojice ve Slaném je barokní stavba z let 1581–1602 stojící v parku v areálu hřbitova na Hlaváčkově náměstí čp. 221. Od roku 1662 je součástí kostela původně františkánský klášter, který je v současné době sídlem řádu Bosých karmelitánů. Areál hřbitovního kostela s klášterem stojí severně od centra města a je chráněn jako nemovitá Kulturní památka České republiky. Historie Kostel byl postaven původně jako protestantský v letech 1581–1602. Jeho staviteli byli Mistr Volf a Vlach J. Maceta. Kostel vznikl na místě za hradbami města zvaném Golgata, které dříve sloužilo jako popraviště. V době třicetileté války roku 1623 byl zpustošen vojsky. Mezi lety 1655 a 1662 byl přistavěn klášter a byl předán františkánům. Roku 1657 byl kostel obnoven a uvnitř byla vybudována Loretánská kaple. Roku 1665 při požáru kláštera s kostelem se zřítila jedna z věží. Při následné rekonstrukci pak byla rozšířena loď kostela. Autorem stavebního plánu byl pravděpodobně italský architekt Domenico Orsi. Uvnitř kostela jsou varhany z roku 1776, jejichž autorem je Antonín Reiss. Z varhan se dochovalo pouze torzo, nicméně varhany jsou jedinečné tím, že byly zakomponované do hlavního oltáře. Loretánská kaple Loretánskou kapli založil roku 1657 Bernard Ignác hrabě Bořita z Martinic, přední člen české katolické šlechty. Byla vystavěna uvnitř kostela a stala se tak jeho jádrem. Pod kaplí je podle posledního přání zakladatele pohřbena část jeho srdce. Při požáru kostela roku 1665 se zřítila jedna z hořících věží kostela na klenbu a loretánskou kapli poškodila. Při opravách došlo k rozšíření lodi kostela do té doby loretou stísněného. V místech křížení staré a nové příčné osy byla vybudována nad Santa Casou kupole. Josefínské reformy Roku 1782 měl být klášter dekretem císaře Josefa II. zrušen, ke zrušení kláštera ale nedošlo, o což se zasloužil Karel Clam-Martinic, jenž se u císaře přimluvil. 20. století Františkáni zde byli do roku 1950, kdy byl klášter násilně uzavřen. Mezi lety 1950 až 1989 měl různorodé využití. Roku 1992 byl vrácen františkánům. Františkáni ho v roce 1995 darovali bosým karmelitánům. Odkazy Reference Související články Seznam svatých bran milosrdenství v Česku Klášter Slaný Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nejsvětější Trojice na Wikimedia Commons Klášter Slaný stránky MěÚ Slaný hrady.cz
Kostel svaté Kateřiny (České Meziříčí)

Kostel svaté Kateřiny uváděný také jako Kostel svaté Kateřiny Alexandrijské nebo Kostel svaté Kateřiny, panny a mučednice je římskokatolický farní kostel v Českém Meziříčí. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie První zmínka o plebánii je z roku 1352. V roce 1384 je uváděna v seznamu desátků, vypsaných pro krále Václava. První původně dřevěný kostel byl v obci postaven zřejmě již kolem roku 1300. Od husitských válek byl utrakvistický, další 2 roky byl opuštěn a od roku 1626 do roku 1630 patřil duchovní správou do Přepych, kde tehdy sídlil jediný katolický kněž na opočenském panství. V roce 1748 byl dřevěný kostel hrozící zřícením rozbořem a Rudolfem hrabětem Colloredem byl postaven nový. Základní kámen byl položen 8. září 1748 a novostavba byla posvěcena 25. listopadu 1752.Opraven byl v roce 1971. Architektura Jednolodní stavba s presbytářem, na severní straně se sakristií a na jižní straně s kaplí. V západním průčelí je hranolová věž. Fasáda je hladká, nečleněná, nároží věže jsou zkosená a členěné pilastry. Interiér Hlavní oltář, kazatelna a zařízení jsou barokní z doby výstavby kostela. Figurální výzdoba oltářních soch sv. Kateřiny a sv. Barbory a kazatelny z roku 1755 je dílem královéhradeckého řezbáře Františka Deckera. Původní cínová křtitelnice z roku 1558 s českým nápisem byla roku 1796 prodána a za utržené peníze byl pořízen postranní oltář sv. Jana Křtitele. Ten byl zhotoven téhož roku řezbářem Bartošem z Dobrušky. Uprostřed kostela je pod dlažbou velká krypta, v níž jsou pohřbeni někteří místní faráři. Okolí kostela Socha Immaculuty z roku 1749 od sochaře Františka Pacáka, žáka M. B. Brauna, na trojbokém volutovém podstavci s balustrádovým zábradlím stála až do roku 1942 nedaleko mostu přes Dědinu. Postavením nového kamenného mostu a postupným zvyšováním silnice socha ztrácela na působivosti a byla proto přemístěna na starý hřbitov před kostelem. Bohoslužby Pravidelné bohoslužby se konají v neděli v 9.30 a ve čtvrtek v 17.00, v době letního času v 18.00. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Kateřiny na Wikimedia Commons Oficiální stránky Obce České Meziříčí Farnost České Meziříčí Královéhradecká diecéze Archivováno 24. 6. 2020 na Wayback Machine. Hrady.cz Turistika.cz
Kostel svatého Jana Křtitele (Ostrovec)

Kostel svatého Jana Křtitele stával v Ostrovci na severním Plzeňsku už ve 14. století. O čtyři sta let později byl barokně přestavěn, zachovaly se však některé gotické prvky. Od 2. poloviny 20. století začal chátrat, v 90. letech z něj zbyla zřícenina bez střechy, stropu, zřítil se sanktusník. Od roku 2006 však započaly záchranné práce. Roku 1997 byl kostel prohlášen kulturní památkou ČR. Historie Kostel sv. Jana a fara patřily k Ostrovci už ve 14. století. Patrony kostela byli pražští křižovníci s červenou hvězdou. Za husitských válek byla ves zničena. Roku 1757 nechal hrabě Černín gotický kostel podle projektu Johannese Spiesse přestavět na barokní. Dokladem jeho gotického období je zazděný portál na jižní straně a zazděné okno ve východní zdi presbytáře. Německy mluvící obyvatelé osadu od roku 1775 právě podle kostela sv. Jana přejmenovali na Johannesdorf. V roce 1878 celá vesnice včetně kostela vyhořela. Ve 2. polovině 20. století kostel zchátral, devastace byla v 90. letech završena zřícením sanktusníku a propadem střechy na zbylé barokní vybavení v interiéru. V roce 2004 byl snesen krov nad presbytářem. Rekonstrukce K záchraně kostela dal r. 2005 podnět německý profesor památkové péče na Univerzitě Otto-Friedricha v Bamberku Johannes Geisenhof. Již v roce 2006 bylo zpevněno železobetonovým věncem staticky narušené zdivo. Poté dostal kostel nový střechu a krov, jehož projekt vypracoval architekt Jan Soukup. Opravy kostela byly dosud financovány ze státního rozpočtu, přispěl na ně také německý Rotary klub, Krajský úřad v Plzni nebo Česko-německý fond budoucnosti. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons kostel sv. Jana Křtitele v databázi Poškozené a zničené kostely, kaple a synagogy v České republice Znovuzrozené kostely: Ostrovec, Rozhlas.cz, 26. 12. 2009 Kostel sv. Jana Křtitele, detailní popis kostela (z doby před rekonstrukcí)
Malá Skalice (tvrz)

Maloskalická tvrz, respektive její zbytky, se nachází v Malé Skalici, dnes části České Skalice, v ulici Maloskalická, v areálu Muzea Boženy Němcové. Historie O Malé Skalici a místní tvrzi se dochovaly jen kusé písemné zprávy. Většina informací byla totiž zapsána v zemských deskách, které v 16. století zničil požár. V roce 1363 je jako majitel tvrze uváděn Nevlas ze Skalice. Ve 14. až 17. století se zde vystřídala řada vlastníků, přičemž jako poslední je v roce 1634 uváděn Octavio Piccolomini de Aragona. Asi v roce 1639 při vypálení České Skalice Švédy tvrz zanikla, poslední zbytky byly zničeny v letech 1822–1826. V té době došlo při císařské silnici k výstavbě zájezdního hostince U bílého lva, na který bylo použito zdivo z rozvalin tvrze, na zdech tvrze pak klášterní budova s kaplí. V letech 1980–1983 proběhl archeologický průzkum tvrziště, při kterém došlo k odhalení kruhovité části věže z neomítnutého lomového kamene. V roce 1985 se našly i zbytky druhé věže. Externí odkazy Malá Skalice, hrady.cz Maloskalická tvrz Archivováno 14. 2. 2015 na Wayback Machine., muzeumbn.cz Česká Skalice – bývalá tvrz a hostinec, dnes muzeum B. Němcové a textilu, turistika.cz
Nová Říše (přírodní památka)

Nová Říše je přírodní památka v okrese Jihlava. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Rozkládá se 2,5 km severozápadně od Nové Říše. Součástí přírodní památky je vodní nádrž Nová Říše. Nachází se na katastrálních územích městyse Nová Říše, obce Vystrčenovice a základní sídelní jednotky Rozsíčky u Telče. Popis Středem přírodní památky je stejnojmenná přehradní nádrž s relativně čistou vodou, místy s porosty vodních makrofyt. Nádrž, kterou spravuje Povodí Moravy, se nachází na Olšanském potoce, kde původně žili pstruzi. Důvodem k vyhlášení chráněného území je silně ohrožený rybí druh sekavec podunajský (Cobitis elongatoides), který zde během deseti let vytvořil populaci čítající 10 000 jedinců, což je největší a pravidelně se reprodukující populace v České republiky. Na hrázi žije rak říční (Astacus astacus) v počtu několika tisíc jedinců. Dále se tu vyskytují užovka obojková (Natrix natrix) a skokan zelený (Pelophylax esculentus). V nádrži roste pestrá řada flóry, z vodních rostlin jsou to rdest kadeřavý (Potamogeton crispus), rdest vzplývavý (Potamogeton natans), stolístek klasnatý (Myriophyllum spicatum) a lakušník. Posledně jmenovaný druh vyhledávající sekavci, který rostlina poskytuje zastínění a po odumření organické hmoty pokryje dno, vytvoří detrit, který slouží jako zdroj jejich potravy. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nová Říše na Wikimedia Commons
Palác Aventin

Palác Aventin (Nakladatelství Aventinum, či též Zedwitzovský palác) je barokní palác v Purkyňově ulici na Novém Městě v Praze. Budova je včleněna do husté okolní zástavby. Dějiny paláce Původně zde stával středověký dům s historií sahající až do 15. století v bezprostřední blízkosti bývalého židovského hřbitova. Dům ve své historii prošel renesanční, barokní i klasicistní přestavbou. Je nazýván Zedwitzovský palác (přesněji Zedtwitzovský). Z roku 1707 je písemný záznam o nadzemní části středověkého obestavěného dvora postavené Karlem Arnoštem von Bissinger a v roce 1803 proběhla celková přestavba podle návrhu architekta Ignáce Palliardiho. Roku 1814 se již prameny zmiňují o dobře stavěném dvoupatrovém domě: v podzemí byl sklep a v přízemí byl pokoj pro domovníka, vozovna a stáj pro dva koně, panská kuchyň, kůlna. V prvním patře bylo šest pokojů a dvě pracovny, ve druhém patře pak pěti mansardových pokoji. Snad i půlkruhový altán (zvaný kaple či glorieta), je zřejmě jeho dílem. V roce 1911 se dům stal majetkem JUDr. Zikmunda, který jej upravil na kanceláře propojené pavlačí. Mezi světovými válkami pak v domě sídlilo nakladatelství Aventinum. Součástí paláce byla i výstavní síň Aventinská mansarda, jež hostila řadu osobností české umělecké avantgardy. V 80. letech 20. století v paláci sídlilo středisko Slovenské kultury v Praze. V roce 1989 se majitelem domu stal Vladimír Malínský, kdy dům prošel několika dalšími menšími úpravami. V letech 2006–2007 byl palác rekonstruován a modernizován, při zachování původní barokního prostorového rozvržení i řady gotických prvků. Galerie Okolí V těsném sousedství paláce se nacházejí také další zajímavosti: Palác Purkyňova (na rohu ulic Purkyňova a Spálená) stanice metra Národní třída (Spálená) Quadrio – komplex kancelářských a obytných prostor Palác Chicago (ulice Charvátova/Národní) Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Aventin na Wikimedia Commons Literatura Palác Aventin: Historie a osud paláce Aventin
Rybníky V Pouštích

Rybníky V Pouštích jsou přírodní památka v okrese Jihlava. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Rozkládá se tři kilometry východně od Třeště. Důvodem ochrany je výskyt zvláště chráněného rostlinného druhu puchýřka útlá (Coleanthus subtilis) a živočišného druhu kuňka obecná (Bombina bombina). Popis Na východ od hájovny Pouště se na Loveckém potoce a jeho přítocích nacházejí čtyři lesní rybníky. Severní rybník Okrouhlice leží na levostranném nepojmenovaném přítoku Loveckého potoka. Vodní plochy Lovětínský rybník, Stonařovský rybník a Jezírko se rozkládají na Loveckém potoce. Ty se řadí k oligotrofním až mezotrofním stojatým vodám nížinného až subalpínského stupně kontinentální a alpínské oblasti a horských poloh a jiných oblastí. Toto chráněné území leží na masivu Špičáku. Geologický podklad tvoří pararula, corideritická rula až migmatit. Okolo rybníků se vyskytuje převážně glej, místy organozemní, které přechází k pseudoglejům. Flóra Na rybnících se nachází společenstva ponořených vodních rostlin, z nichž jsou zastoupeny leknín bělostný (Nymphaea candida) a bublinatka jižní (Utricularia australis). Na jaře se alespoň částečně nádrže vypouští, na obnažených místech roste vegetace puchýřky útlé (Coleanthus subtilis), dále pak ostřice šáchorovitá (Carex bohemica), úpor trojmužný (Elatine triandra) a bahnička vejčitá (Eleocharis ovata). Břehy rybníka porůstají vysoké ostřice například ostřice zobánková, ostřice štíhlá (Carex acuta), místy se vyskytují druhy, které jsou vázané na bahnité substráty zejména skřípina kořenující (Scirpus radicans), kamyšník přímořský (Bolboschoenus maritimus), mochna bahenní (Potentilla palustris) a vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata). Nad rybníky se nacházejí fragmenty rašelinných a pcháčových luk, které značně zarůstající nálety olše lepkavé (Alnus glutinosa). Na těchto místech se vyskytují třtina nachová (Calamagrostis phragmitoides), rosnatka okrouhlolistá (Drosera rotundifolia), ostřice Davallova (Carex davalliana), ostřice přioblá (Carex diandra), suchopýr širolistý (Eriophorum latifolium) a tolije bahenní (Parnassia palustris). Okolo vodních ploch se rozkládají přípotoční jasanovo-olšové luhy, kde rostou kozlík dvoudomý (Valeriana dioica), starček potoční (Tephroseris crispa) a čarovník alpský (Circaea alpina). Provádí se každoroční ruční kosení luk. Fauna Žije zde řada obojživelníků – kuňka ohnivá (Bombina bombina), čolek obecný (Lissotriton vulgaris), čolek horský (Ichthyosaura alpestris), ropucha obecná (Bufo bufo), rosnička zelená (Hyla arborea), skokan hnědý (Rana temporaria), skokan ostronosý (Rana arvalis), skokan krátkonohý (Pelophylax lessonae), blatnice skvrnitá (Pelobates fuscus), zaznamenán byl i výskyt čolka velkého (Triturus cristatus). Dále se zde vyskytují společenstva bezobratlých živočichů, zejména pavouků. Po obnovení kosení luk byl zjištěn výskyt mravence rašelinného. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rybníky V Pouštích na Wikimedia Commons
Sborový dům v Neborech

Sborový dům v Neborech, městské části Třince, je sakrální stavba Slezské církve evangelické augsburského vyznání, sloužící jako její modlitebna. Historie Historie evangelického hnutí v Neborech sahá do období před 2. světovou válkou, k jeho rozvoji však došlo až po válce. Zdejší evangelíci byli součástí třineckého sboru a na bohoslužebná shromáždění docházeli do třineckého chrámu. Kromě toho se scházeli také v Neborech, v sále Spolku rozhodných křesťanů. Po roce 1968 se evangelizační činnost věřících v Neborech rozvíjela (biblické hodiny, pěvecký sbor, sbor mandolinistů, nedělní besídky pro mládež a dorost, akce pro širší veřejnost ap.) V období normalizace byla činnost Spolku Rozhodných křesťanů státními orgány zakázána a jejich modlitebna uzavřena. Zázemí společenství evangelíků poskytli manželé Macurovi, kteří nabídli místo ke shromažďování věřících. Po roce 1989, s příchodem faráře Stanislava Piętaka do třineckého sboru, byla oficiálně založena kazatelská stanice v Neborech. Zároveň s tím bylo rozhodnuto zakoupit vhodný pozemek na stavbu vlastního sborového domu. Po vyřízení všech formalit byla na jaře 1997 zahájena stavba. Po čtyřech letech, v roce 2001, byla stavba sborového domu dokončena, zkolaudována a předána veřejnosti. Slavnostní posvěcení farářem Stanislavem Piętakem proběhlo 21. října 2001. V roce 2002 byl při sborovém domě oficiálně založen Farní sbor Slezské církve evangelické augsburského vyznání v Neborech. Popis stavby Moderní čtyřpodlažní budova obdélníkového půdorysu s prvky brutalistní architektury byla postavena podle projektu Jana Kidoně. Stojí na vlastním pozemku uprostřed městské části Nebory. Střecha je sedlová a svým tvarem zapadá do beskydské krajiny. Východní průčelí je v celé výšce proskleno dvěma pásy oken. Motiv hlavního kříže je tvořen přímo konstrukcí objektu, postranní dva kříže jsou součástí prosklené plochy. Je zde tak uplatněna symbolika tří křížů a biblické Golgoty. V interiéru se nacházejí dva shromažďovací sály, velký se 110 a malý s 50 místy k sezení. Maximální kapacita je 270 osob. V budově je také služební byt pro činovníka SCEAV. Využití Kromě liturgické činnosti je sborový dům využíván k různým kulturním a společenským akcím pro širší veřejnost. Působí zde pěvecký sbor a dechový orchestr, pořádají se nedělní besídky pro mládež a dorost, koncerty i filmová představení. V rámci turné po České republice Love Tour 2014 vystoupila 30. listopadu 2014 ve sborovém domě v Neborech mezinárodní „misionářská“ vokální skupina Vinesong. Odkazy Reference Literatura VAVERKA, Jiří, a kol. Moderní sakrální stavby církví a náboženských společností na území Čech, Moravy a Slezska. Brno: Jota, 2004. ISBN 80-7217-297-2. S. 330. Související články Nebory Farní sbor Slezské církve evangelické augsburského vyznání v Neborech Slezská církev evangelická augsburského vyznání Křesťanská sakrální architektura Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu farní sbor Slezské církve evangelické augsburského vyznání v Neborech na Wikimedia Commons Farní sbor SCEAV Nebory
Dom Zborowy w Nieborach

Dom Zborowy w Nieborach – budynek w Trzyńcu, w dzielnicy Niebory, w kraju morawsko-śląskim w Czechach, należący do miejscowego zboru Śląskiego Kościoła Ewangelickiego Augsburskiego Wyznania i służący jako jego kaplica. Historia Ewangelicy nieborscy należeli do Zbór Śląskiego Kościoła Ewangelickiego Augsburskiego Wyznania w Trzyńcu, uczęszczali na nabożeństwa do miejscowego kościoła. Nabożeństwa odbywały się również w budynku zboru Stanowczych Chrześcijan w Nieborach. Po 1968 roku działalność w Nieborach rozwijała się, organizowano studium biblijne, spotykał się chór, prowadzono zajęcia dla dzieci i młodzieży oraz inne wydarzenia dla mieszkańców. W wyniku zakazu działalności Związku Stanowczych Chrześcijan, jego siedziba została zamknięta, a nabożeństwa ewangelickie przeniesiono do lokalu udostępnionego przez pana Macurę. Po roku 1989 dzięki trzynieckiemu proboszczowi Stanisławowi Piętakowi otwarto w Nieborach stację kaznodziejską. Jednocześnie zdecydowano o zakupie ziemi pod budowę własnego domu zborowego. Prace budowlane zostały rozpoczęte w 1997 roku. Obiekt został ukończony w 2001 i oddany do użytku wiernych. Uroczystość poświęcenia budynku przez proboszcza Stanisława Piętaka odbyła się 21 października 2001 roku. Samodzielny zbór w Nieborach został powołany w 2002 roku. Budynek Czteropoziomowy budynek z elementami architektury brutalizmu wybudowany został na podstawie projektu architekta Jana Kidonia. Elewacja wschodnia jest na całej swojej wysokości przeszklona dwoma pasami okien. Przez elewację tworzony jest motyw głównego krzyża, kolejne dwa krzyże są tworzone przez przeszklenia. Użycie trzech krzyży było zainspirowane krzyżami na Golgocie. We wnętrzu znajdują się dwie sale, pierwsza mieszcząca 110 osób oraz druga na 50 osób. Maksymalna liczba miejsc to 270. Przeznaczenie Oprócz prowadzenia nabożeństw, dom zborowy jest używany w celach kulturowych oraz dla organizacji imprez dla szerszej publiczności. W budynku działa chór oraz orkiestra dęta, odbywają się spotkania dla dzieci i młodzieży, koncerty i pokazy filmowe. Bibliografia Jiří Vaverka: Moderní sakrální stavby církví a náboženských společností na území Čech, Moravy a Slezska. Brno: Jota, 2004, s. 340. ISBN 80-7217-297-2. Przypisy
Veřejné záchodky a tramvajová čekárna na náměstí Republiky (Plzeň)

Veřejné záchodky a tramvajová čekárna na náměstí Republiky v Plzni (ev. č. 1760) je malá dvoupodlažní pavilónová secesní stavba z let 1911–1915 od Viktorina Šulce. Stojí na jižní straně náměstí. Nadzemní podlaží původně sloužilo jako čekárna tramvajové zastávky, dnes jsou prostory využívány v rámci restauračního provozu. Podzemní podlaží slouží jako veřejné záchodky. Stavba byla v roce 2008 nákladně opravena a je kulturní památkou. Reference
Černovická terasa

Černovická terasa je průmyslová zóna zahrnující části území brněnských městských částí Slatina, Černovice a Tuřany (k. ú. Tuřany). Jádro oblasti o rozloze 200 hektarů leží na jihozápadě katastru městské části Brno-Slatina. Zde také roku 2001 postavila společnost Flextronics první budovu, kterou později získala společnost Honeywell. Několik budov průmyslové zóny se rozkládá na území dvou městských částí současně. V poslední době se rozvíjí výstavba především v černovické části průmyslové zóny. Je to jedna z největších průmyslových zón v České republice.[zdroj?] Veřejnou dopravu po Černovické terase zajišťují městské autobusové linky 77, 75, E50, E75, 72, 73 a v noci linka N89. Přírodně cenná lokalita Kromě průmyslové zóny je Černovická terasa jednou ze tří ornitologicky nejvýznamnějších lokalit v Brně se 122 druhy ptáků, kteří žijí v zeleni v okolí Černovické pískovny a průmyslových hal. Česká společnost ornitologická v únoru 2021 upozornila, že cenná přírodní lokalita má být podle návrhu územního plánu zastavěna průmyslovou zónou. Reference 49°10′28″ s.š, 16°40′11″v.d.