NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Římskokatolická farnost Slavkov

Římskokatolická farnost Slavkov je zaniklým územním společenstvím římských katolíků v rámci českokrumlovského vikariátu českobudějovické diecéze. Farnost zanikla 31. prosince 2019, jejím právním nástupcem je od ledna 2020 farnost Svéraz, která je excurrendo spravovaná z prelatury v Českém Krumlově. O farnosti Ve Slavkově existovala duchovní správa při kapli svatého Bartoloměje postavené roku 1313 z podnětu Budislava (Buzka) ze Slavkova. V roce 1362 zde byla zřízena plebánie a kaple byla povýšena na farní kostel, k roku 1390 je připomínán plebán Václav. Plebánie později zanikla a Slavkov byl přifařen ke Světlíku. V roce 1787 zde byla zřízena lokálie, začaly být vedeny samostatné matriční knihy a došlo ke zrušení a přeložení hřbitova. Kaple byla v letech 1800–1801 přeměněna v presbytář kostela přistavěním lodi, v roce 1857 pak byla lokálie povýšená na samostatnou farnost. V bývalém farním kostele svatého Bartoloměje se nekonají pravidelné bohoslužby. Galerie Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Svéraz Římskokatolická farnost – prelatura Český Krumlov Externí odkazy Profil nástupnické farnosti v Katalogu diecéze českobudějovické[nedostupný zdroj]
Kaple svaté Markéty (Dlažov)

Kaple svaté Markéty poblíž západočeské obce Dlažov v klatovském okrese náleží do farnosti Klatovy. Na vrchu nad obcemi Dlažov a Libkov stála původně dřevěná kaple. Současná podoba kaple je novogotická a pochází z roku 1886. Roku 1887 byla vysvěcena. Kaple prošla několika opravami, poslední roku 2001 z iniciativy obce. Také však byla častým terčem zlodějů. V blízkosti kaple byla roku 2014 otevřena rozhledna. Kapli má ve správě obec. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Markéty na Wikimedia Commons Pouť na sv. Markétě : Kdyňsko 5/2023 Kaple na stránkách Biskupství plzeňského
Svoboda (pramen)

Pramen Svoboda, původně zvaný Lázeňský a poté Františka Josefa I., je jedenáctý karlovarský minerální pramen. Nachází se na levém břehu řeky Teplé uprostřed lázeňské části města. Umístěn je v samostatném altánu mezi Mlýnskou kolonádou a budovou Lázní III. Jeho teplota je 61 °C a vydatnost 6,8 litrů/min. Je volně přístupný. Historie Pramen byl objeven v roce 1865 v místech, kde byly hloubeny základy pro výstavbu nového Lázeňského domu (Kurhaus, od roku 1918 pod názvem Lázně III). Po zachycení byl nejprve vyveden do lázeňské budovy, kde se voda využívala ke koupelím. Tehdy měl vysokou teplotu (67,5 °C) i vydatnost (30 litrů/min.). Od roku 1872 začal být využíván k pitné kúře. Později jeho vydatnost klesla a pro lázeňský provoz přestala stačit. Roku 1877 byl z míst pod budovou vyveden do prostoru mezi ní a tehdejším špitálem sv. Bernarda pod Bernardovou skálou. Nad vývěrem byl postaven osmiboký dřevěný altán. Pramen se původně nazýval Lázeňský, poté byl přejmenován na Františka Josefa I., jehož jméno nesl až do roku 1918, a v roce 1946 dostal dnešní název pramen Svoboda. V blízkosti tohoto pramene vyvěral tehdy ještě dnes již zaniklý Špitálský pramen. Současný stav I když je pramen od společného výstupního kmene (Vřídla) vzdálen asi 400 metrů, teplota jeho vody je poměrně vysoká, má 63 °C. Vydatnost má 6,5 l/min. a obsah CO2 550 mg/l. Nad vývěrem stojí replika původního dřevěného altánu a je dnes památkově chráněna. Odkazy Reference Literatura VYLITA, Břetislav; KLSÁK, Jiří; BURACHOVIČ, Stanislav, DOLINA, Jaroslav. Karlovy Vary – město lázní a pramenů. 1. vyd. Karlovy Vary: Mirror Promotion, 2007. 364 s. ISBN 978-80-254-0808-7. NIKOLOVOVÁ, Soňa. Minerální prameny Karlovarského kraje. Praha, 2009 [cit. 2019-03-30]. 62 s. bakalářská práce. Pedagogická fakulta UK. Vedoucí práce RNDr. Vasilis Teodoridis, Ph.D. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Svoboda na Wikimedia Commons Svoboda v databázi eSTUDÁNKY Referenční laboratoře PLZ – Tajemství karlovarských pramenů Archivováno 19. 3. 2019 na Wayback Machine. EnviWeb Zpravodajství životního prostředí – Karlovarské prameny iDnes.cz – Výjimečné prameny Infocentrum města Karlovy Vary – Prameny Karlovy Vary Infocentrum města Karlovy Vary – Kolonády Karlovy Vary
Kostel svatého Václava (Čermná)

Kostel svatého Václava, mučedníka, je římskokatolický kostel v centru obce Čermná v okrese Trutnov. Byl farním kostelem místní farnosti, od 1. července 2006 je filiálkou farnosti Hostinné. Kostel stál v obci již v roce 1381. Dnešní novogotický opačně orientovaný kostel byl vystavěn uprostřed hřbitova v letech 1917–1923 na místě starého kostela, zbouraného roku 1913. Kostel je ojedinělým příkladem novostavby vesnického kostela ve 20. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons
St. Wenzel (Čermná v Krkonoších)

St. Wenzel (tschechisch Kostel svatého Václava) ist die römisch-katholische Pfarrkirche in Čermná (deutsch Tschermna) im Vorland des Riesengebirges im Okres Trutnov in Tschechien. Geschichte Laut Urkunden hatte die Kirche von 1362 bis 1418 eigene Seelsorger, dürfte aber später Filialkirche der Pfarrei von Arnau gewesen sein. 1565 wird sie ohne Geistlichen erwähnt. Nach der Teilung des Dorfes unter den Cikan gehörte sie zu Ober-Tschermna und wurde schon 1651 als baufällig bezeichnet. Seit 1857 war die Kirche Sitz einer selbstständigen Pfarrei. Im Jahre 1910 wurde die alte Kirche wegen Baufälligkeit gesperrt, am 7. Juni 1914 der Grundstein zur neuen Kirche gelegt. Am 23. Dezember 1917 fand die Weihe statt, im Jahre 1923 die Konsekration. Bauwerk Die alte Kirche war ein massiver, aus Feldstein aufgeführter Bau mit steilem Schindeldach, darauf ein Wetterhahn und ein Türmchen mit Sterbeglocke. Die Glocken hingen in einem mit Schalllöchern versehenen Holzschuppen. Die heutige Kirche ist ein neugotischer Bau, der nach Westen orientiert ist und über den Turm im Osten betreten wird. Der Turm trägt einen Spitzhelm. Der einschiffige Raum hat an den Längsseiten je drei bzw. vier hohe gotische Fenster. Im Süden befindet sich zwischen Schiff und Turm der turmartige Aufgang zum Orgelchor. Die Sakristei ist ans Presbyterium angebaut. Literatur Franz Schöbel, Beda Menzel: Gotteshäuser der Heimat: ein Heimatbuch des Riesengebirges und Braunauer Ländchens. Riesengebirgs-Heimatverlag Renner, Kempten 1970, S. 53 Weblinks
Vodní mlýn Sázavského kláštera

Vodní mlýn Sázavského kláštera v Sázavě-Černých Budech v okrese Benešov je vodní mlýn, jehož ruiny stojí na pravém břehu řeky Sázavy u jezu. Spolu s areálem kláštera a klášterním pivovarem je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky; od roku 2008 má stupeň stavu 4 havarijní stav. Historie Mlýn je poprvé zmíněn roku 1140 v kronice Kanovníka vyšehradského; v řece Sázavě prý na několik hodin zmizela voda a mlýn zůstal na suchu. Při husitských válkách byl roku 1421 husity zničen; majetek kláštera poté zabrán bratry Zajímači z Moravy. V roce 1500 mlynář platil 13 kop grošů ze mlýna a 20 kop z pily. Roku 1570 přešel mlýn na Švihovské z Rýzmburka a v roce 1611 byl připojen k panství Komorní Hrádek. Za třicetileté války byl opět zničen a po jejím skončení opraven; Sázavský klášter jej odkoupil zpět. Po zrušení kláštera roku 1785 koupil panství od Náboženského fondu Vilém Tiegl z Prahy a mlýn pronajímal. V roce 1889 mlýn vyhořel a nedlouho poté byl dvakrát poškozen povodněmi. Po obnově v roce 1904 byl postupně modernizován a o čtyři roky později si ve mlýně vyráběli vlastní elektřinu. Mletí bylo zastaveno roku 1950 a státní statek zde pouze šrotoval. Mlýn chátral a po roce 1990 byl prodán. Popis Zděná budova se sedlovou střechou je patrová s půdním polopatrem. Byla postavena z červeného pískovce, mladší zdi jsou cihlové. V přízemí na severní straně jsou obytné místnosti, technologická část má tři podlaží včetně podkroví. Stropy jsou trámové. V jižním průčelí stojí malý přístavek se sedlovou střechou. Kolmo k mlýnu byla nad náhonem na turbínu rozestavěna nová část. Voda na vodní kolo vedla od jezu. V roce 1663 měl mlýn 2 složení, roku 1703 tři složení a v roce 1900 byly instalovány ocelové válcové stolice. K roku 1500 je uváděna u mlýna pila, obnovená v roce 1703. Elektrárna byla při mlýně zřízena v roce 1908. V roce 1663 byl mlýn o dvou kolech na spodní vodu, roku 1703 o třech kolech (zaniklo). V roce 1930 byla ve mlýně jedna Francisova turbína (hltnost 3,33 m³/s, spád 0,90 m, výkon 30 k); dochováno torzo. Mlýn je zcela bez technologie, zanikla pila i stoupa. Dochovala se výroba elektrické energie; ve vybavení elektrárny jsou tři Kaplanovy turbíny o výkonu 330 kW. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Pivovar Sázavského kláštera Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vodní mlýn Sázavského kláštera na Wikimedia Commons Černé Budy na webu ČÚZK, Archivní mapy (1841)
N-S 61 Chata

N-S 61 Chata je samostatný pěchotní srub těžkého opevnění, který byl součástí pevnostního systému předválečné Československé republiky. Nachází se v katastru obce Borová, v lese jižně od vesnice, v nadmořské výšce 600 m. Jeho pravým sousedem je srub N-S 60 Soused (vzdálený 421 m), levým N-S 62a Cesta (vzdálený 358 m). N-S 61 je samostatný, oboustranný, dvoukřídlý, dvoupodlažní pěchotní srub, postavený v I. stupni odolnosti. Historie Byl postaven v roce 1938 v režii ŽSV Náchod v rámci stavebního podúseku 6. / V. – Borová. Byl vybetonován ve dnech 5. – 10. července 1938, stavební náklady činily 1 060 400,25 Kč, spotřebovalo se 1157 m³ betonu. V době Mnichovské dohody byl objekt ve stavu krátce po betonáži: objekt byl omítnut barevnou maskovací omítkou, izolace a omítky byly provedeny z 90 %, vnitřní cihelné příčky dokončeny. Nebyl proveden zemní zához, překážky v okolí objektu byly dokončeny jen z 15 %. Nebyly osazeny zvony. Při mobilizaci byl srub obsazen a připraven k boji pouze provizorně. Z hlavní výzbroje disponoval srub těžkými kulomety na dvou lafetách, které se zřejmě k 1. říjnu 1938 podařilo osadit, zatímco minomet vz. 38, stejně jako na všech ostatních objektech, chyběl. Byly osazeny také lehké kulomety ve střílnách a v provizorních postaveních na místě neosazených zvonů. Po odstoupení pohraničí zůstal objekt spolu se sousední linií na československém území na Náchodsku. Za německé okupace byly pouze vytrženy střílny hlavních zbraní M, jinak objekt nebyl poškozen. 8. května 1997 začala rekonstrukce objektu. Byly dozděny poškozené cihlové příčky a osazeny makety střílen M a obou zvonů pro lehký kulomet. Výzbroj hlavní zbraně na levé straně zbraň M (dva spřažené těžké kulomety vz.37 ráže 7,92 mm) zbraň G (minomet vz. 38) hlavní zbraně na pravé straně zbraň M (dva spřažené těžké kulomety vz.37 ráže 7,92 mm) další výzbroj 4 zbraně N (lehké kulomety vz. 26) k ochraně střílen hlavních zbraní a prostoru před vchodem 2 zbraně N v pancéřových zvonech určené k ochraně okolí objektu 3 granátové skluzy Okolní objekty N-S 60 Soused N-S 62a Cesta Odkazy Reference Související články Všeobecná mobilizace v roce 1938 Externí odkazy https://www.n-s61chata.cz/ – oficiální stránka muzea v pěchotním srubu N-S 61
N-S 62a Cesta

N-S 62a „Cesta“ je samostatný pěchotní srub těžkého opevnění, který byl součástí pevnostního systému předválečné Československé republiky. Nachází se v katastru obce Nový Hrádek, v lese jižně od vesnice Borová, v nadmořské výšce 628 m. Jeho pravým sousedem je srub N-S 61 Chata (vzdálený 358 m), levým N-S 62b Studna (vzdálený 164 m). N-S 62a je samostatný, jednostranný, pravokřídlý, dvoupodlažní pěchotní srub, postavený v II. stupni odolnosti. Historie Byl postaven v roce 1938 v režii ŽSV Náchod v rámci stavebního podúseku 6. / V. – Borová. Při vytyčování objektů tohoto úseku byl původně uvažovaný oboustranný pěchotní srub N-S 62 z taktických důvodů vzhledem ke konfiguraci terénu rozdělen a místo něj postavena dvojice jednostranných objektů N-S 62a a N-S 62b. Pěchotní srub N-S 62a byl vybetonován ve dnech 3. – 7. srpna 1938. Stavební zajímavostí tohoto objektu je zkosená hrana diamantového příkopu. V době Mnichovské dohody byl objekt ve stavu krátce po betonáži. Na objektu nebyly provedeny vnitřní a vnější omítky ani vnitřní cihlové příčky, nebyl osazen zvon a jen částečně byly provedeny zemní úpravy okolí objektu. Po odstoupení pohraničí zůstal objekt spolu se sousední linií na československém území na Náchodsku. Za německé okupace byla vytržena střílna hlavní zbraně M a čelní stěna objektu byla postižena zkušebním postřelováním německou armádou, která zkoušela účinnost svých zbraní. Po roce 2000 byl objekt uzavřen a částečně rekonstruován, pravděpodobně pro soukromé použití jako chata. Výzbroj hlavní zbraně na pravé straně zbraň M (dva spřažené těžké kulomety vz.37 ráže 7,92 mm) další výzbroj 3 zbraně N (lehké kulomety vz. 26) k ochraně střílen hlavních zbraní a prostoru před vchodem 1 zbraň N v pancéřových zvonech určené k ochraně okolí objektu 2 granátové skluzy Okolní objekty N-S 61 Chata N-S 62b Studna Odkazy Reference Související články Všeobecná mobilizace v roce 1938
N-S 62b Studna

N-S 62b Studna je samostatný pěchotní srub těžkého opevnění, který byl součástí pevnostního systému předválečné Československé republiky. Nachází se v katastru obce Borová, v lese jižně od vesnice, v nadmořské výšce 628 m. Jeho pravým sousedem je srub N-S 62a Cesta (vzdálený 164 m), levým N-S 63 Louka (vzdálený 371 m). N-S 62b je samostatný, jednostranný, levokřídlý, dvoupodlažní pěchotní srub, postavený v II. stupni odolnosti. Historie Byl postaven v roce 1938 v režii ŽSV Náchod v rámci stavebního podúseku 6. / V. – Borová. Při vytyčování objektů tohoto úseku byl původně uvažovaný oboustranný pěchotní srub N-S 62 z taktických důvodů vzhledem ke konfiguraci terénu rozdělen a místo něj postavena dvojice jednostranných objektů N-S 62a a N-S 62b. Pěchotní srub N-S 62b byl vybetonován ve dnech 16. – 19. srpna 1938. Stavební zajímavostí tohoto objektu je zkosená hrana diamantového příkopu. V objektu měli být umístěni čtyři dělostřelečtí pozorovatelé. V době Mnichovské dohody byl objekt ve stavu krátce po betonáži. Na objektu nebyly provedeny vnitřní a vnější omítky ani vnitřní cihlové příčky, nebyl osazen zvon a jen částečně byly provedeny zemní úpravy okolí objektu. Po odstoupení pohraničí zůstal objekt spolu se sousední linií na československém území na Náchodsku. Za německé okupace byly vytrženy střílny hlavních zbraní a čelní a pravá stěna objektu byla silně postižena zkušebním postřelováním německou armádou, došlo zde i k průstřelům stěn. V roce 2005 byl objekt uzavřen a rozsáhle rekonstruován. Roku 2006 byla osazena maketa zvonu, v roce 2007 maketa střílny M, v roce 2008 byly opraveny stěny poškozené zkušebním ostřelováním, roku 2010 byla osazena maketa střílny L1. Kolem roku 2015 byly doplněn zemní zához kolem celé čelní a pravé stěny, který přiblížil objekt jeho plánované podobě. Výzbroj hlavní zbraně na levé straně zbraň L1 (4cm kanón vz. 36 spřažený s těžkým kulometem vz. 37) zbraň M (dva spřažené těžké kulomety vz.37 ráže 7,92 mm) další výzbroj 3 zbraně N (lehké kulomety vz. 26) k ochraně střílen hlavních zbraní a prostoru před vchodem 1 zbraň N v pancéřových zvonech určené k ochraně okolí objektu 2 granátové skluzy Okolní objekty N-S 62a Cesta N-S 63 Louka Odkazy Reference Související články Všeobecná mobilizace v roce 1938
N-S 64 Osada

N-S 64 Osada je samostatný pěchotní srub těžkého opevnění, který byl součástí pevnostního systému předválečné Československé republiky. Nachází se v katastru obce Borová, na kraji lesa západně od vesnice, v nadmořské výšce 592 m. Jeho pravým sousedem je srub N-S 63 Louka (vzdálený 413 m), levým nepostavený N-S 65 Pozorovatelna (vzdálený 556 m). N-S 64 je samostatný, oboustranný, dvoukřídlý, dvoupodlažní pěchotní srub, postavený ve II. stupni odolnosti a lomený vpravo. Historie Byl postaven v roce 1938 v režii ŽSV Náchod v rámci stavebního podúseku 6. / V. – Borová. Betonáž objektu proběhla ve dnech 15. – 22. září 1938. Objekt je vzhledem ke svému umístění ve svahu lomený vpravo o 95 cm. V době Mnichovské dohody byl objekt ve stavu krátce po betonáži. Na objektu nebyly provedeny vnitřní a vnější omítky ani vnitřní cihlové příčky, nebyly osazeny zvony a jen částečně byly provedeny zemní úpravy okolí objektu. Po odstoupení pohraničí zůstal objekt spolu se sousední linií na československém území na Náchodsku. Za německé okupace byly vytrženy střílny hlavních zbraní, objekt ale nebyl poškozen zkušebním ostřelováním. Kolem roku 2000 byl objekt uzavřen a je používán jako soukromé rekreační zařízení. Kolem roku 2010 začaly na N-S 64 probíhat i jisté rekonstrukční práce (osazení maket pancéřových zvonů), ale objekt zůstává veřejnosti nepřístupný. Výzbroj hlavní zbraně na levé straně zbraň L1 (4cm kanón vz. 36 spřažený s těžkým kulometem vz. 37) zbraň M (dva spřažené těžké kulomety vz.37 ráže 7,92 mm) hlavní zbraně na pravé straně zbraň L1 (4cm kanón vz. 36 spřažený s těžkým kulometem vz. 37) zbraň M (dva spřažené těžké kulomety vz.37 ráže 7,92 mm) další výzbroj 4 zbraně N (lehké kulomety vz. 26) k ochraně střílen hlavních zbraní a prostoru před vchodem 2 zbraně N v pancéřových zvonech určené k ochraně okolí objektu 2 granátové skluzy Okolní objekty N-S 62b Studna N-S 64 Osada Odkazy Reference Související články Všeobecná mobilizace v roce 1938
Thonetova vila

Thonetova vila je reprezentativní rodinné sílo vybudované pro rodinu továrníka Michaela Thoneta v Koryčanech v okrese Kroměříž. Historie Vila byla vybudována v roce 1904 podle architektonického návrhu společnosti Fellner & Helmer. Po druhé světové válce byla vila znárodněna. V 50. letech 20. století pak na východní straně domu přibyla přístavba. Vila poté sloužila jako dětské jesle, hudební škola a také prodejna potravin. V 90. letech 20. století vilu společně s továrnou na nábytek zakoupila firma Koryna, po jejímž krachu v roce 2012 získalo objekt do majetku město. Od roku 2023 je vila kulturní památkou. Architektura Vila byla před přístavbou z 50. let samostatně stojícím objektem na téměř čtvercovém půsorysu se dvěma podlažími a mansardou. Fasáda je rozčleněna několika rizality a římsami. V přízemí jsou umístěny dva vstupy, ten hlavní je zvýrazněn přístřeškem s kovanými konzolami. Mansardová střecha je kryta bobrovkami a prolomena řadou vikýřů. Přestože byla budova dlouho opuštěná, chátrala a zatékalo do ní, v interiéru se dochovalo několik cenných původních stavebních prvků. Mezi nejcennější patří tříramenné centrální dřevěné schodiště, které včetně zábradlí využívá ohýbané dřevěné profily z produkce Thonetovy továrny. Dochovaly se také oboje vstupní dveře s kovanými mřížemi, části dřevěného obložení stěn, prosklený závěsný podhled nad schodištěm a další umělecko-řemeslné prvky. Zajímavost Při speciálních příležitostech (Dny evropského dědictví) je vila přístupná s průvodcem. Reference
Park Parkán

Park Parkán se nachází v centru Prachatic v městské části Prachatice I v místě bývalého parkánu v jihovýchodní části města. Z jedné strany je obklopen zdí, bývalého prachatického opevnění, z druhé domy. U jedné z věží roste památný břečťan. Nachází se zde socha klečící ženy za kamene. Parkán je přístupný v určité hodiny průchodem mezi Dolní branou. Rostou zde stromy. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Parkán na Wikimedia Commons
Stýblův dům

Stýblův dům je rohový kancelářský a prodejní dům postavený v novorenesančním stylu na křižovatce Václavského náměstí a Vodičkovy ulice, na adrese č. p. 788/30, 110 00 na Novém Městě, Praha 1. Budova vznikla jako moderní zázemí pro nakladatelství B. Stýblo vlastněné Adolfem B. Stýblem. Autorem návrhu byl stavitel a architekt Vratislav Pasovský. Roku 1929 byl pak dokončen sousední funkcionalistický palác U Stýblů, rovněž odkazující názvem na někdejší proslulý knihařský podnik. Historie Na rohové parcele náměstí a Vodičkovy ulice původně stál barokní dům s hostincem. Ten v roce asi 1870 zakoupil pražský knihkupec a nakladatel Bedřich Stýblo, který svůj podnik roku 1860 přesunul do sousedního barokního domu čp. 30. Jeho obchod s knihami patřil k největším v českých zemích. Bedřich Stýblo zemřel roku 1891. Podnik pak převzal jeho syn Adolf B. Stýblo, který se na místě domu čp. 30 rozhodl vystavět novou moderní budovu. Ta byla dokončena roku 1892 architektem Vratislavem Pasovským a stavitelem Františkem Kindlem, v době svého dokončení se jednalo o jednu z nejvyšších a nejhonosnějších budov na Václavském náměstí. Ve spodní části byly prodejní prostory, v horních patrech pak kanceláře a byty. V centrální části budovy byly instalovány velké věžní ciferníkové hodiny. Až o roku 1913 se stavbou z Vodičkovy ulice sousedil renesanční dům U Lhotků, který měl známou věž s nástěnnými malbami Josefa Navrátila, v období první republiky nahrazený Palácem Ligna. Na sousední parcele byl pak v letech 1928 a 1929 postaven železobetonový funkcionalistický palác U Stýblů (Václavské náměstí 785/28) podle návrhu architektů Ludvíka Kysely a Jana Jarolíma. Při budování stanice linky A pražského metra Můstek byla část přízemního prostoru budovy vybourána a byl zde vybudován jeden ze vstupů do vestibulu metra. Do roku 2020 budovu vlastnili potomkové Bedřicha Stýbla. Od roku 2020 dům vlastní společnost MT1 Property s.r.o., kterou v letech 2020 až 2025 vlastnily firmy Luďka Sekyry. Od roku 2025 společnost vlastní firma Karla Pražáka. Dům má projít přestavbou. Popis Čtyřpatrový rohový dům je vystavěn v novorenesančním stylu. Nevelký pozemek parcely je kompenzován vrstvením pater, stavba je svou větší částí orientována na Václavské náměstí. V rohové ose stavby se nachází několikaúrovňový arkýř zakončený v předposledním patře. Stavbě dominuje kupole a ciferníkové hodiny pod ní. Fasáda a římsy jsou vyzdobeny štukovými ornamenty, mj. s náměty čínských draků a dalších orientálních motivů. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stýblův dům na Wikimedia Commons Stará Praha Zmínka o stavbě Nakladatelství Stýblo
Sochařský ateliér Hany Wichterlové

Sochařský ateliér Hany Wichterlové se nachází v Praze 1 na Malé Straně v zahradě domu číslo 23, pod východním svahem Petřína poblíž lanové dráhy. Je ve správě Galerie hlavního města Prahy. Historie Objekt byl původně postaven jako fotografický ateliér. V polovině 30. let 20. století jej objevila sochařka Hana Wichterlová (1903–1990), která zde žila, tvořila, cvičila jógu a v srpnu 1990 zemřela. V zahradě kolem ateliéru vystavovala sochy nejen ona, ale také její manžel sochař Bedřich Stefan. Wichterlová a zahrada ateliéru jsou zachyceny na fotografiích Josefa Sudka v cyklu „Zahrádka paní sochařky“. Roku 2017 mělo vedení Prahy 1 záměr ateliér prodat. Po nesouhlasných reakcích převzal objekt roku 2019 Magistrát hlavního města Prahy a Galerie hlavního města Prahy se zavázala stavbu zrekonstruovat a vyřešit problematický přístup k domku. Odkazy Reference Externí odkazy Restaurátorka Zuzana Wichterlová usiluje o záchranu ateléru na Artalk, 8/2017 Hana Mazancová: Ateliér sochařky Hany Wichterlové je kulturní památkou, rozhodlo ministerstvo kultury. iROZHLAS. Český rozhlas, 26. 9. 2018