NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nihošovice

Nihošovice (en allemand : Nihoschowitz) est une commune du district de Strakonice, dans la région de Bohême-du-Sud, en République tchèque. Sa population s'élevait à 306 habitants en 2020. Géographie Nihošovice se trouve à 9 km au sud-sud-ouest de Strakonice, à 51 km au nord-ouest de České Budějovice et à 108 km au sud-sud-ouest de Prague. La commune est limitée par Úlehle au nord-ouest, par Libětice au nord, par Němětice à l'est, par Volyně au sud et par Čestice à l'ouest. Histoire La première mention écrite du village date de la première moitié du XIVe siècle. Administration La commune se compose de deux quartiers : Jetišov Nihošovice Galerie Notes et références Portail de la Tchéquie
Nihošovice

Nihošovice falu és önkormányzat (obec) Csehország Dél-csehországi kerületének Strakonicei járásában. Területe 8,94 km², lakosainak száma 302 (2008. 12. 31). A falu Strakonicétől mintegy 10 km-re délnyugatra, České Budějovicétől 52 km-re északnyugatra, és Prágától 109 km-re délre fekszik. A település első írásos említése 1352-ből származik. Az önkormányzathoz tartozó települések Nihošovice Jetišov Nevezetességek Szent Antal kápolna. 1670-ben épített vár Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek Források A Cseh Statisztikai Hivatal adatlapja
Њихошовице

Њихошовице (чеш. Nihošovice) је насељено мјесто са административним статусом сеоске општине (чеш. obec) у округу Стракоњице, у Јужночешком крају, Чешка Република. Становништво Према подацима о броју становника из 2014. године насеље је имало 299 становника. Референце Спољашње везе
Nihošovice

Nihošovice är en ort i Tjeckien. Den ligger i regionen Södra Böhmen, i den sydvästra delen av landet, 110 km söder om huvudstaden Prag. Nihošovice ligger 447 meter över havet och antalet invånare är 286. Terrängen runt Nihošovice är kuperad västerut, men österut är den platt. Nihošovice ligger nere i en dal. Runt Nihošovice är det ganska glesbefolkat, med 40 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Strakonice, 8,6 km norr om Nihošovice. Omgivningarna runt Nihošovice är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Nihošovice.
Kaple Nanebevzetí Panny Marie (Mělčany)

Kaple Nanebevzetí Panny Marie je římskokatolická kaple v obci Mělčany v okrese Brno-venkov. Postavena byla na mělčanské návsi v letech 1869–1872 na místě zvoničky. Finanční částku na výstavbu kaple daroval vsi mělčanský rodák Matouš Šimbera, který působil jako kněz. Základní kámen byl posvěcen v září 1869, stavba kaple podle projektu stavitele Mátla z Rajhradu byla zahájena ještě téhož roku, dokončena byla o tři roky později. Zpočátku se plánovalo i zřízení fary, k tomu však nikdy nedošlo. Kaple má jednoduchou loď obdélného půdorysu, polygonálně ukončené kněžiště a zvonici v průčelí lodě. Sakristie byla přistavěna v roce 1926. Je filiálním kostelem dolnokounické farnosti. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons Mělčany [online]. Farnostkounice.webnode.cz [cit. 2013-03-08]. Dostupné online.
Vila Vlasty Buriana

Vila Vlasty Buriana stojí V Dejvicích v Praze na rohu ulic Kadeřávkovská a Na Kotlářce poblíž areálu škol v Bílé. Historie Vila byla původně postavena pro ministerského radu JUDr. Viléma Bejšovce, podle projektu Františka Troníčka z kanceláře Václava Nekvasila; povolení ke stavbě je z 2. května 1929, kolaudace z 12. prosince 1929. Herci Vlastovi Burianovi patřila od roku 1937. V roce 1938 se zde začaly budovat tenisové kurty, mezi kurty a domem bazén a v domě upravena tělocvična. V roce 1940 byla ke stávajícímu pozemku připojena trojúhelníková část vedoucí přes ulici, čímž vznikla větší parcela ve svahu. Po skončení 2. světové války byl Vlasta Burian odsouzen na několik měsíců k těžkému žaláři a pokutě půl milionu korun za údajnou kolaboraci. Vila patřila Burianově rodině do 50. let, kdy pokračovali jeho problémy s novým režimem. Již v roce 1957 fungovaly v objektu jesle a dispozice vily se musela stavebně upravovat. V roce 1958 byla vila vykoupena Finančním odborem ONV Praha 6, respektive polovina domu od Františky Burianové. Po roce 1989 vilu v restituci dostali zpět jeho potomci.Vila byla zrekonstruována jeho vnukem Vlastimilem Kristlem. Popis Jednopatrová budova krytá jehlancovou střechou má dvoutraktovou dispozici. Puristická stavba nasedá na přízemí obložené kamenem. Západně od domu se na stoupajícím terénu nachází plavecký bazén a tenisový kurt, na pozemku je také střelnice. Na hlavní východní fasádě do ulice je umístěna pamětní deska Vlasty Buriana od sochaře Josefa Nálepy, odhalená 8. listopadu 1998, s reliéfním portrétem herce a nápisem „Zde žil král komiků Vlasta Burian“ Zajímavosti V seriálu České televize Bohéma (2017, režie Robert Sedláček) představuje rodinnou vilu herce a jeho manželky Vila Stiassni, postavená v Brně (1929, arch. Ernst Wiesner). Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům Kadeřávkovská 13 na Wikimedia Commons ortofotomapy IPR Praha Plán Prahy 1938
V Rohožníku

Rybník V Rohožníku, také Dubečský rybník nebo jen krátce Rohožník, je rybník na jižním okraji obce Dubeč. Má obdélníkovitý tvar a po levé straně ho obtéká Říčanský potok přitékající od západu. Historie Již před třicetiletou válkou bylo v lokalitě mezi Dubčí, Uhříněvsí a Měcholupy téměř padesát různě velkých rybníků, propojených navzájem kanály, a centrem této soustavy byly rybníky Veský a V Rohožníku mezi Dubečkem a Dubčí. Ještě na mapách z 18. století je tu v povodí Říčanského potoka zakreslená velká rybniční pánev. Zejména ve druhé polovině 19. století ale musely rybníky ustoupit zemědělské výrobě a kromě Podleského rybníka byly rybníky v okolí Dubče vysušeny. Tehdejší rybník V Rohožníku zanikl pravděpodobně kolem roku 1860 a na místě jeho původního dna vznikly louky. V korytě Říčanského potoka je nedaleko za nynějším rybníkem patrný pozůstatek dřívější hráze a pozůstatkem hráze Veského rybníka je val oddělující dnešní rybník V Rohožníku od luk západně nad ním. O obnově rybníka V Rohožníku se začalo uvažovat až ve druhé polovině 20. století. Práce začaly v roce 1955, v roce 1957 už došlo k jeho napuštění. V roce 2013 byl rybník převeden do majetku hlavního města Prahy a na jaře 2014 byla zahájena jeho revitalizace. Opravila se dělicí hráz mezi rybníkem a Říčanským potokem, hlavní hráz byla zpevněna kamennou dlažbou. Dále byla vybudována nová regulační zařízení a bezpečnostní přeliv. Došlo také k úpravě nejbližšího okolí rybníka a cest po hrázích a k prořezání zeleně. Rybník je využíván Českým rybářským svazem jako rybářský sportovní revír (rybolov je povolen z prostoru hlavní hráze a z části pravého břehu). Název Rohožník má i sídliště (vzdálené asi 7 km) v Újezdě nad Lesy, městské části Praha 21. Odkazy Reference Související články Seznam vodních ploch v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu V Rohožníku na Wikimedia Commons I. vojenské (josefské) mapování – Čechy, mapový list č.108 Archivováno 3. 7. 2024 na Wayback Machine.
Velký Košíř (rybník)

Velký Košíř je rybník u vesnice Nedošín v okrese Svitavy v Pardubickém kraji,. Popis Rybník o rozloze 25,6 ha se nalézá severozápadně od Litomyšle na jižním okraji Nedošína, necelý jeden kilometr východně od rybníka Malý Košíř. Vodu získává z řeky Loučné a taktéž do ní směřuje jeho výpusť. Biodiverzita Rybník a přilehlá přírodní památka Nedošínský háj jsou významnou ornitologickou oblastí, nicméně v biotopu také žijí také vzácní obojživelníci včetně čolka obecného, kuňky obecné a blatnice skvrnité nebo netopýři rezavý, vousatý a vodní. Z ptáků zde hnízdí například cvrčilka slavíková, slavík modráček, chřástal kropenatý, polák malý nebo bukač velký. Využití Rybník má funkci chovatelskou, turistickou a také ochranářskou. Ve Velkém Košíři se v 21. století především chovají ryby, ale ve druhé polovině 20. století rybník využívalo Státní rybářství v Litomyšli i k chovu kachen. Velký Košíř je veden i jako koupaliště, nicméně mezi místní hlavní rekreační aktivity patří spíše paddleboarding a windsurfing. Protože kolem něj od roku 2009 vede stejnojmenná naučná stezka Českého svazu ochránců přírody, je také oblíbeným cílem procházek. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Velký Košíř na Wikimedia Commons Reference
Altán Kristýna

Vyhlídkový altán Kristýna stojí v lázeňských lesích na skalním ostrohu západně nad centrem města Karlovy Vary. Poskytuje výhled zejména na Vřídelní kolonádu, sochu Kamzíka či kostel svaté Máří Magdaleny. Historie Altán byl dostavěn v roce 2004. Slavnostně pokřtěn a zpřístupněn veřejnosti byl 14. října. Popis Jedná se o osmiboký průvětrný altán otevřený k přístupové cestě od restaurace Jelení skok. Je zakotven do železobetonových trnů, které zároveň plní funkci stabilizace skály, na které stavba stojí. Jeho nedílnou součástí se stal tzv. Tajemný kámen, na který se unavený návštěvník může posadit. Též se lze kamene pouze dotknout, tedy pokud příchozího zaujala pověst, která se ke kameni váže. Patří mezi četné altány v Karlových Varech postavené lázeňským hostům i turistům k rozhledům a odpočinku. Poskytuje výhled na část centra města a jeho dominanty – Vřídelní kolonádu, sochu Kamzíka či kostel svaté Máří Magdaleny. Objekt je celoročně volně přístupný. Odkazy Reference Související články Buk zamilovaných Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Altán Kristýna na Wikimedia Commons Altán Kristýna Archivováno 24. 6. 2019 na Wayback Machine. – článek na stránce Lázeňské lesy Karlovy Vary, autor Pavel Reiser [cit. 2019-07-30] Altán Kristýna v Karlových Varech – článek na stránce Turistika.cz, autor Pavel Liprt, 2015-07-30 [cit. 2019-07-30]
Kaple Navštívení Panny Marie (Domažličky)

Kaple Navštívení Panny Marie je sakrální stavby na jihozápadě České republiky, v Plzeňském kraji, v obci Bolešiny, respektive její části Domažličky. Zbudována byla roku 1934. Své zasvěcení dostala v upomínku na Navštívení Panny Marie. Nachází se v severovýchodních partiích Domažliček. V těsném sousedství kaple stávala památkově chráněná lípa malolistá (Tilia cordata) o výšce 23 metrů a obvodu kmene 450 centimetrů. Nazývala se „Lípa u kapličky“ a prohlášena za památnou byla 20. června 2005. Po přibližně patnácti letech, k 9. červenci 2020, ji však byla ochrana odebrána. Odkazy Reference Související články Kaple Panny Marie (Bolešiny) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple v Domažličkách na Wikimedia Commons
Železničář (socha)

Železničář (též Posunovač či Výhybkář) je socha ve vstupní hale hlavního nádraží v Plzni. Vedle schodiště tvoří dvojici se sochou Kovodělníka. Socha z patinované sádry pochází z roku 1956. Autory sochy jsou Václav (Vjačeslav) Irmanov a Karel Čermák. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Železničář na Wikimedia Commons http://socharstvi.info/realizace/zeleznicar/ https://www.drobnepamatky.cz/node/3874
Kovodělník (socha)

Kovodělník (též Hutník nebo Slévač) je socha ve vstupní hale hlavního nádraží v Plzni. Po stranách schodiště tvoří dvojici se sochou Železničáře. Bronzová socha pochází z roku 1956. Autorem sochy je Ladislav Novák. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kovodělník na Wikimedia Commons https://pamatkovykatalog.cz/socha-kovodelnik-23316455 https://www.drobnepamatky.cz/node/3873
Reduta (Brünn)

Das Reduta-Theater am Krautmarkt in Brünn ist eine der ältesten heute noch verwendeten Theaterspielstätten Europas. Geschichte 1605 wurde hier das städtische Theater Neue Taverne (Kleine Taffern) in Renaissance-Stil errichtet. Von den 1660er Jahren an wurden regelmäßige Aufführungen gegeben. Es brannte wahrscheinlich 1693 ab. Ab 1732 wurde hier das Theater In der Taffern neu errichtet und im November 1733 von Angelo Mingottis Operntruppe eröffnet. Man spielte vor allem deutsche und italienische Stücke. 1767 konzertierte hier mit seiner Schwester Nanerl der elfjährige Wolfgang Amadeus Mozart. Brände zerstörten das Theater immer wieder und sorgten so für Umbauten. Nach einem großen Feuer im Jahre 1767–1768 baute die Stadt das Gebäude im klassizistischen Stil wieder auf. Der Hauptsaal reichte danach über die zwei oberen Etagen. Nach einem weiteren Brand im Jahre 1870 wurde das Theater zu einer städtischen Markthalle umgewandelt, und nur noch der Konzert- und Ball-Saal wurde benutzt. Das im Zweiten Weltkrieg zerstörte Gebäude wurde in den 1950er Jahren nach Plänen des Architekten Bohuslav Fuchs für die tschechische Operettenszene rekonstruiert. Anfang 1990er wurde es wegen schlechten Bauzustandes geschlossen. Nach dem Umbau von 2005 dient es als eine der drei Spielstätten des Nationaltheaters in Brünn. Literatur Margita Havlíčková: Berufstheater in Brünn 1668–1733 (Übersetzung: Eva Hudcovaá und Christian Neuhuber), Masarykova Univerzita, Brno 2012. Weblinks http://www.ndbrno.cz/uber-uns/reduta-theater
Редута

Редута — театр в Брно, Южноморавский край, Чехия. Входит в состав Национального театра в Брно. Один из первых театров в Чехии. Размещается на площади «Капустного рынка» в старинном здании (Zelny trh 4). Первые выступления немецких и итальянских трупп проходили здесь уже в начале XVII века. В XVIII веке начались представления на чешском языке. Особой гордостью брненцев является факт выступления на сцене Редуты в 1767 году Вольфганга Амадея Моцарта (1756—1791). В 2005 году здание театра реставрировано. Собственной труппы нет. Примечания Ссылки Bohumil Samek. Divadlo Reduta // Umělecké památky Moravy a Slezska A/I (чеш.). — Praha: Academia, 1994. — Vol. 1. — S. 151-152. — 651 S. — (Umělecké památky Moravy a Slezska). — ISBN 80-200-0474-2. Театр Редута (чеш.)
Křížová cesta (Potštejn)

Křížová cesta v Potštejně na Rychnovsku vede z obce jižním směrem na kopec ke hradu Potštejn. Historie Křížovou cestu tvoří čtrnáct zděných výklenkových kaplí, které lemují cestu na hrad. V letech 1750–1752 byla na nádvoří hradu postavena kaple Svatého Jana Nepomuckého, která se stala poutním místem. Roku 1754 dala Anna Barbora, manželka Jana Ludvíka Harbuval Chamaré, vystavět z Městečka na hrad křížovou cestu, která vycházela od kostela Svatého Vavřince a zčásti kopírovala původní přístupovou cestu k hradu. Ústřední místo křížové cesty, Kalvárie, bylo situováno do severní části pevnosti u druhé brány. Poslední kaple se nachází na nádvoří zámku u Kaple Svatých schodů. Kaple byly začátkem 21. století opraveny. Odkazy Reference Související články Seznam křížových cest v Královéhradeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu křížová cesta na hrad Potštejn na Wikimedia Commons Turistika.cz: Potštejn-křížová cesta. Fotogalerie, Miroslav Ulrych.
Harfový most (Tábor)

Harfový most je vžitý neoficiální název železobetonového zavěšeného mostu ve směru východ–západ přes rybník Jordán v Táboře v prostoru mezi Pražským předměstím a Čekanicemi, jihovýchodně od místní části Náchod. Je označován též například most přes Jordán. Je součástí severního silničního obchvatu Tábora. Převádí silnici I/19 směrem od Plzně k napojení na dálnici D3, které se nachází asi 2,5 km východně od mostu, přičemž dálnice D3 tvoří východní obchvat města, po němž tříkilometrovým úsekem peážuje i silnice I/19, která pak pokračuje k Pelhřimovu. Historie Projekce a stavba trvaly dle Encyklopedie mostů asi 5 let, byl stavěn v letech 1984 až 1991, dle Táborského deníku byl most otevřen 4. července 1991, dle Encyklopedie mostů byl dokončen v roce 1990. Původním termínem dokončení byl říjen 1990, stavba nabrala pětiměsiční skluz, k jehož dorovnání firma zavedla dvousměnný provoz, pro který však firma neměla dost pracovníků. Náklady na postavení byly dle Encyklopedie mostů 45 milionů Kč, dle Táborského deníku 80 milionů Kč. Investorem byl Silniční a investorský útvar České Budějovice, dodavatelem Stavby mostů Praha. O výstavbě mostu natočil Jan Svoboda 29minutový dokumentární film. Postavením obchvatu s mostem bylo zklidněno centrum města, kterým dříve na komunikaci Praha – České Budějovice projíždělo denně až 25 tisíc motorových vozidel, a zároveň se zkrátila cesta (Encyklopedie mostů uvádí zkrácení „o celou půlhodinu“). Již měsíc po otevření mostu poklesl počet automobilů projíždějících centrem města z 21–24 tisíc denně zhruba na polovinu a z centra téměř zcela vymizela nákladní auta, čímž se zvýšila průjezdnost centrální křižovatky na Křižíkově náměstí. Někteří obyvatelé se postavení mostu obávali kvůli ohrožení pitné vody. Protože rybník Jordán je zároveň nádrží pro čerpání pitné vody pro Tábor, vztahují se na most velmi přísná hygienická opatření. Popis Dvě dvouproudové komunikace na železobetonových nosnících jsou zavěšeny na 26 ocelových lanech, která vybíhají z 60 metrů vysokého pylonu. Lanová konstrukce připomíná dvojici harf. Most je dle Encyklopedie mostů 220 metrů dlouhý a 22 metrů široký, dle distributora dokumentárního filmu o výstavbě mostu je 212 metrů dlouhý a 23 metrů široký, stavební firma uvádí v referencích také délku mostu 208,5 metru. Pylon, který měl být původně založen do dna rybníka, byl přenesen na jeho břeh, resp. na výběžek terénu do prostoru nádrže. Výška pylonu je 77 m od základů, z toho 53,5 m výška nad mostovkou. 111 metrů dlouhé hlavní mostní pole je ve výšce 10,5 metrů nad hladinou Jordánu. Jednotlivé lamely mají délku 6,2 m a hmotnost 160 tun. Dle referencí stavební firmy SMP CZ patří mezi první realizované mosty s harfovým systémem závěsů v České republice (podobnou konstrukci a vzhled má například Lanový most na Jižní spojce v Praze, budovaný o 6–7 let později). V síni tradic města Tábora se nachází model mostu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Harfový most na Wikimedia Commons Dušan Josef: Tábor – Harfový most Archivováno 6. 6. 2020 na Wayback Machine., Encyklopedie mostů Most přes Jordán, Tábor, SMP CZ, referenční projekty
Altán Bellevue

Altán Bellevue je postaven na návrší (450 m n. m.) v parku městské části Drahovice mezi ulicemi Bezručova a Máchova severovýchodně nad lázeňským centrem Karlových Varů. Historie Altán stojí na místě původně zvaném Šibeniční vrch (něm. Galgenberg), kde až do zrušení hrdelního soudnictví v roce 1786 stávalo staré karlovarské městské popraviště se šibenicí. Popravovalo se zde od prosince 1593, kdy město získalo od Rudolfa II. hrdelní právo . Odsouzení stoupali k popravišti Ondřejskou ulicí a dále kolem pískovcové sochy Panny Marie neposkvrněného početí, kde se mohli před popravou pomodlit. Socha je na stejném místě dodnes (2019). Panna Marie stojící na hadovi, který obtáčí Zemi, představuje symbol vítězství nad ďáblem. Altán – v době vzniku Tempel Bellevue – byl postaven na podzim roku 1834 původně jako vyhlídkový na odlesněném návrší. Dne 15. června 1885 musel být pro špatný stav stržen a znovu byl jako dřevěný vystavěn. V roce 1989 proběhla jeho celková rekonstrukce. Popis Jedná se o otevřený kruhový altán se středovým pilířem a osmi sloupy po obvodu. Zakončen je oplechovanou kruhovou kupolí posazenou na jednoduché římse. Mezi sloupy je umístěno dřevěné zábradlí a jsou postaveny lavičky. Podlaha je vyskládána ze žulových kostek. K altánu vede krátké mírné schodiště vydlážděno týmiž kamennými kostkami. Postupem času ztratil altán svoji původní funkci vyhlídkové stavby. Obklopily jej vzrostlé stromy, které znemožňují výhled na lázeňské město v údolí. Přesto nabízí odpočinek při procházkách v této části Karlových Varů. Je celoročně volně přístupný. Odkazy Reference Literatura BURACHOVIČ, Stanislav; JÁCHYMOVSKÝ, Vladislav; MAŠEK, Stanislav, Jan MIESSLER, Břetislav VYLITA, Stanislav WIESER, Luboš ZAHRADNÍČEK. Karlovy Vary. 1. vyd. Praha: Olympia, 1991. 104 s. S. 80. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Altán Bellevue na Wikimedia Commons Altán Bellevue – internetové stránky Infocentra města Karlovy Vary [cit. 2019-08-03] Karlovy Vary – altán Bellevue – článek na internetové stránce Památky a příroda Karlovarska, autor Jaroslav Vyčichlo, 2009–2015 [cit. 2019-08-03] Šibeniční vrch (Galgenberg) v Karlových Varech – vyhlídkový altán Bellevue na místě původní šibenice – článek na internetové stránce Turistika.cz, autor Pavel Liprt, 2015-04-14 [cit. 2019-08-03] Na místě někdejšího popraviště v Karlových Varech dnes stojí vyhlídkový altánek Bellevue – článek na internetové stránce Českého rozhlasu, autorka Jana Strejčková, 2019-01-08 [cit. 2019-08-03]
Kostel Proměnění Páně (Varnsdorf)

Kostel Proměnění Páně ve Varnsdorfu na Děčínsku je kostel užívaný starokatolickou církví. Stavba kostela v novorománském slohu byla zahájena roku 1873 dle návrhu architekta Franze Stolle jako reakce na kritiku dogmatu o papežově neomylnosti, kterou vyřkl varnsdorfský katecheta Anton Nittel (1826–1907). Již o rok později bylo v říjnu roku 1874 možné osadit věžní špici. Na věž byly pořízeny čtyři zvony, z nichž největší od Raimunda Artela váží 1300 kg (na ostatní se složili varnsdorfské dívky). Dne 27. prosince 1874 byl kostel slavnostně otevřen. Nejkrásnější ozdobou kostela je alabastrová socha Krista na oltáři, kterou věnoval Vincent Pilz v červenci 1882. Velké varhany zhotovila firma Dinse z Berlína v roce 1875. Historie První vatikánský koncil svolaný 8. prosince 1869 byl podnětem k náboženskému rozkolu, který vyvolal v Německu velké hnutí, které se přeneslo i do Rakouska-Uherska. Anton Nittel byl roku 1871 exkomunikován z katolické církve za odpor proti dekretu o papežské neomylnosti. V reakci na to založil ve Varnsdorfu starokatolickou farnost, která byla první v Českých zemích i tehdejším Rakousku–Uhersku. Nová starokatolická obec si zvolila první církevní radu, ve které usedli významní varnsdorfští měšťané a majitelé fabrik. Rada z popudu Nittela rozhodla o vybudování farního chrámu (jednoduchá pseudorománská zděná stavba), která započala v roce 1873 a trvala pouhý rok. Pamětní deska s německým textem, která je umístěna uvnitř kostela, nese tento nápis: pamětní deska o zásluhách Antona Nittela Stát uznal Starokatolickou církev v roce 1877 a v tehdejším Rakousku-Uhersku vznikly tři náboženské obce – Vídeň, Varnsdorf a Ried. Koncem srpna 1880 začala stavba fary. Týž rok bylo zřízeno starokatolické biskupství pro rakouské věřící. K 1. lednu 1897 došlo k přeložení biskupského sídla z Vídně do Varnsdorfu a k povýšení kostela na katedrálu. Biskupství zde sídlilo téměř 100 let. Nacisté starokatolické obci za druhé světové války příliš nepřáli. Po odsunu sudetských Němců se Starokatolická církev stala snadnou obětí komunistické diktatury a kostel sloužil k mnoha účelům, byl např. i městským kolumbáriem. V roce 1995 bylo rozhodnuto o přesunu biskupství z Varnsdorfu do Prahy. Kostel se stal chrámem konkatedrálním (tedy druhým hlavním chrámem v rámci biskupství) jako projev ocenění v rámci Starokatolické církve v České republice. Po dokončených opravách byl přejmenován na kostel Proměnění Páně. V roce 2000 započala oprava vitrážových oken. Odkazy Reference Související články Starokatolický kostel (Děčín) Červený kostel (Varnsdorf) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Proměnění Páně ve Varnsdorfu na Wikimedia Commons Starokatolická církev v České republice