NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
V Dubech

Přírodní památka V Dubech je mokřadní slatinná louka a svahové prameniště s olšinou ležící na severním úpatí masivů Příhrazských skal v Žehrovské oboře. Celé území se nachází v katastrálním území Žehrov v okrese Mladá Boleslav, v geomorfologické jednotce VIA2 (Jičínská pahorkatina), v mírně teplé klimatické oblasti MT10. Její rozloha je vyměřena na 4,74 ha. Dne 1. ledna 1998 bylo toto místo vyhlášeno k ochraně, již zmiňované, mokřadní slatinné louky a rybníčku, svahového prameniště a bažinné olšiny. Na území se vyskytují chráněné druhy rostlin, například je zde jediná lokalita výskytu kosatce sibiřského v Českém ráji. Pozoruhodný je solitérní dub letní (Quercus robur) s obvodem kmene ve výšce 1,3 metru 532 centimetrů a výškou 28–30 metrů. Jeho stáří je odhadováno na 200 let. Zdravotní stav dubu je dobrý, suché větve nepřekračují 10 % objemu koruny. Tento dub byl 10. října 2000 vyhlášen rozhodnutím CHKO Český ráj za památný strom. Přírodní památka V Dubech je také chráněna kvůli výskytu žebratky bahenní (Hottonia palustris), zároveň je to jediná lokalita vrkoče Geyerova (Vertigo geyeri) v České republice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu V dubech na Wikimedia Commons Informace na www.cesky-raj.cz
V oboře

V oboře je přírodní památka poblíž obce Hranice v okrese Přerov. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je zachování původního porostu, rostlin a zvířeny. Fotogalerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Přerov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu V oboře na Wikimedia Commons
V rašelinách

V rašelinách je přírodní rezervace, zahrnující několik rašelinišť vrchovištního a přechodového typu, s mocností vrstvy rašeliny do 2 metrů. Předmětem ochrany je přirozený ekosystém rašelinného boru s populací kříženců borovice lesní (Pinus sylvestris) a borovice blatky (Pinus rotundata). Popis oblasti Přírodní rezervace se nachází asi 3 km severozápadně od železničního nádraží v Oloví v nadmořské výšce 664 – 676 metrů. Má výměru 23,19 ha a byla vyhlášena r. 1990. Horninové podloží je tvořeno fylity svatavského krystalinika. Území rezervace je jedním z mála krušnohorských rašelinišť, která nejsou dotčená těžbou. Nachází se na rozvodí Svatavy a Libockého potoka a je pramenným územím Libockého potoka. Flóra a fauna Na území roste metlice trsnatá (Deschampsia caespitosa), třtina chloupkatá (Calamagrostis villosa), bezkolenec modrý (Molinia caerulea), vlochyně bahenní (Vaccinium uliginosum) a brusnice brusinka (Vaccinium vitis-idaea). Vyskytují se zde běžné druhy ptáků a savců. Na území však nebyl proveden ani orientační botanický a zoologický průzkum, fauna území je téměř neznámá. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Sokolov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu V rašelinách na Wikimedia Commons
Edelmannpaleis

Het Edelmannpaleis (Tsjechisch: Edelmannův palác en Duits: Edelmann-Palast) is een stadspaleis in de Moravische stad Olomouc in Tsjechië. Het gebouw is in renaissancestijl gebouwd en is vernoemd naar Václav Edelmann z Brosdorfu, die de opdracht tot de bouw van het paleis had gegeven. Het Edelmannpaleis is aan het plein Horní náměstí gelegen. Het paleis heeft in het verleden dienstgedaan als zetel van de opperbevelhebber van de vesting van Olomouc en later de burgemeester en de stadsraad. Sinds 1958 is het Edelmannpaleis als cultureel monument (kulturní památka) beschermd. Geschiedenis Het gebouw is na 1572 gebouwd, toen de rijke burger en burgemeester Václav Edelmann z Brosdorfu de oudere twee oudere Gotische stadshuizen kocht. De twee stadshuizen liet hij slopen en op het vrijgekomen perceel zijn familieresidentie bouwen. De precieze datum van de voltooiing van de bouw is niet bekend, maar naar alle waarschijnlijk voor 1586, toen onder Václav Edelmann de jongere het familiewapen veranderd werd: Het oude familiewapen bevindt zich namelijk op het ingangsportaal van het gebouw. In de 16e eeuw was Václav Edelmann de derde door omstandigheden genoodzaakt het paleis te verkopen aan Sigmund Willenberger. Tijdens de 17e eeuw verwisselde het gebouw meerdere keren van eigenaar, onder de eigenaren waren de graven van Žampach, graven van Proskov en de graven van Appersdorf. In 1719 werd het Edelmannpaleis gekocht door de stad en die hem verschillende keren liet verbouwen. Vanaf 1816 was het paleis in gebruik als de woning van de opperbevelhebber van de Vesting van Olomouc. Tussen 1829 en 1831 woonde de veldmaarschalk Josef Radetzky von Radetz hier. Tussen 1850 en 1904 was het bestuur van de stad in het Edelmannpaleis gevestigd toen het Raadhuis van Olomouc voor justitiële doeleinden werd gebruikt. In de 19e eeuw werd het Edelmannpaleis Obecní dům (gemeentehuis) genoemd en had in die tijd ook een culturele functie. Er was hier een concertzaal voor het Collegium musicum, daarna een galerie, een boekenwinkel en de eerste vaste bioscoop van Olomouc. Tussen 1869 en 1871 werd het paleis in een neorenaissancestijl verbouwd. In de jaren 30 van de 20e eeuw is de passage door het gebouw hernieuwd en in de jaren 80 het Maashaus gereconstrueerd. Externe link tourism.olomouc.eu – Edelmann's Palace (Edelmannpaleis) (Engels en Tsjechisch)
Libosad

Libosad je historický park o současné rozloze 2 ha nacházející se cca 2 km severovýchodně od Jičína. Popis V parku, který přiléhá k budově tzv. Valdštejnské lodžie, se nachází řada památných stromů. Například dva buky lesní červenolisté (Fagus sylvatica 'Atropunicea') a kaštanovník jedlý (Castanea sativa)). S Jičínem je park spojen čtyřřadou Valdštejnskou alejí. Ta původně pokračovala až do nedalekých Valdic. Historie Park i s lodžií a přilehlým hospodářským dvorem nechal na počátku třicátých let 17. století vybudovat Albrecht z Valdštejna jako širší součást své Jičínské rezidence. Architektem lodžie, vycházející svým konceptem z italské příměstské vily, i celé navazující rozlehlé zahrady byl významný italský architekt Nicolo Sebregondi Tem byl také autorem tehdy obdivované vily Favorita poblíž Mantovy. I tato vila byla situována v rozlehlé, obdobně koncipované zahradě. Zahrada byla komponován na osu lodžie a v českém prostředí představovala zcela nový typ, který už můžeme nazvat barokní zahradou. Podobně jako sama budova lodžie měla i zahrada zcela grandiózní rozměry a byla vybavena řadou bazénů s vodotrysky, jejichž zbytky jsou dodnes patrné. Jejich existenci zmiňuje i dobová literatura a nazývá je „wasserkunsty“. Dodnes je dochován také zbytek grotty. Kromě toho byly součástí parku velmi pravděpodobně také střihané živé ploty, bludiště, květinové záhony atp. K parku přiléhala také obora. Jeho součástí byl i veliký rybník. Po Valdštejnově skonu nebyla zahrada ani lodžie udržovány. Současná romantická podoba parku se vzrostlými stromy pochází až z 18. či 19. století. V bezprostřední blízkosti lodžie byl park po polovině 19. století zcela necitlivě přeťat železniční tratí. Proto je dnes jako park chápána a udržována pouze malá část původního parku. Zadní část bývalé valdštejnské zahrady a posléze parku má dnes charakter běžného listnatého lesa. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Libosad (Jičín) na Wikimedia Commons Literatura Michaela Líčeníková, Úloha architekta Nicolo Sebregondiho ve službách vévody Albrechta z Valdštejna, Zprávy památkové péče 68/1998/1, Praha 1998, s. 1-6.
Valdštejnská jízdárna

Valdštejnská jízdárna je historická budova školy jezdectví, dnes výstavní sál u stanice metra Malostranská. Jízdárna přiléhá k Valdštejnské zahradě, na opačné straně než je Valdštejnský palác, a je součástí sídla Senátu Parlamentu ČR. Valdštejnskou jízdárnu spravuje Kancelář Senátu, která ji za symbolickou částku v roce 1996 pronajala Národní galerii, jež zde realizuje svůj program krátkodobých výstav. Historie Provoz tzv. jízdárny s sebou nesl vysoké náklady a původní účel přestala jízdárna plnit na konci 19. století. Po první světové válce v důsledku pozemkové reformy byla pozastavena probíhající rekonstrukce paláce a současně s tím rodina Valdštejnů pronajala jízdárnu mladoboleslavské automobilové továrně Laurin & Klement. V roce 1926 toto nájemní právo přešlo na Akciovou společnost, dříve Škodovy závody v Plzni, po níž si budovu jízdárny pronajímaly další podniky automobilového průmyslu (roku 1928 Elka, výzbroj a opravy automobilů, s. s r.o. v Praze, a roku 1938 Akciová společnost pro automobilový průmysl). Pronájem jízdárny autodílnám pokračoval i po válce. Přibližně ve stejné době byla před jízdárnou zahájena výstavba nepříliš povedeného Výstavního pavilonu hlavního města Prahy, který později sloužil Ministerstvu informací a v roce 1953 byl pronajat Čs. krátkým filmem. V souvislosti s výstavbou stanice metra Malostranská byla v roce 1974 budova zdemolována. V roce 1950 bylo naplánováno, že ve sklepích jízdárny vzniknou halové garáže, u zdí jízdárny a pavilonu pak měl vzniknout výtah pro automobily. Nakonec však bylo rozhodnuto, že se jízdárna stane výstavní galerií. Valdštejnskou jízdárnu začala využívat Národní galerie. Valdštejnská jízdárna se na základě zákona č. 59/1996 Sb. stala součástí sídla Senátu Parlamentu České republiky, ke kterému patří Valdštejnský palác se zahradou a dva další sousední paláce. V roce 1997 zahájila Kancelář Senátu přípravu celkové rekonstrukce Valdštejnské jízdárny. Jednalo se přitom o poslední část rekonstrukce Valdštejnského areálu. Obnova jízdárny byla dokončena v roce 2000. 15. června 2000 předal Senát slavnostně Valdštejnskou jízdárnu do užívání Národní galerii, během předání byla podepsána smlouva o dlouhodobém pronájmu. Současnost Rekonstrukcí jízdárny se podařilo odstranit řadu stavebních a statických poruch, vedle toho byly odstraněny nevhodné stavební zásahy učiněné v předchozích letech a podařilo se architektonicky obnovit historický ráz jízdárny a prostor paláce vůbec. Výstavní plochy ve Valdštejnské jízdárně jsou inovované a klimatizované a vyhovují účelům výstav cenných uměleckých děl. Prostory Valdštejnské jízdárny se v minulosti staly místem retrospektivních expozic děl Maxe Švabinského, Václava Brožíka, Františka Ženíška a dalších a tematických výstav jako například Sláva barokní Čechie. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Valdštejnská jízdárna na Wikimedia Commons http://www.senat.cz – oficiální stránky horní komory Parlamentu České republiky Senátu https://www.ngprague.cz/budova/valdstejnska-jizdarna/ – Oficiální stránky Národní galerie
Valdštejnské domky

Valdštejnské domky se nazývají zbytky trojice domů z let 1678, 1680 a 1681 stojící ve Větrné uličce sousedící s libereckým Sokolovským náměstím. Větrná ulička svou délkou 53,30 m a šířkou 3,25 m patří mezi nejkratší a nejužší ve městě. Původně byla delší, na její jižní stráně stálo takových domků pět a na severní šest. Historie Domky se nazývají Valdštejnské podle Albrechta z Valdštejna, i když vznikly dlouho po jeho smrti. Připomínají totiž původní obestavění tehdejšího Novoměstského náměstí, které vzniklo za vévodovy éry. Všechny tyto domy sloužily k ubytování soukeníků, nejstarší (nejbližší dnešní Střední průmyslové škole stavební) se roku 1801 změnil na krčmu „U města Petrohradu“. Zatímco ostatní domy postavené tímto stylem byly časem přestavěny, tyto tři domy na svém původním místě zůstávaly v nezměněné podobě. Jejich údržba se zdála být neudržitelnou po druhé světové válce a jejich osud byl tehdy nejistý. Také první pokus o jejich rekonstrukci roku 1950 byl neúspěšný, pro domky se nepodařilo najít vhodné využití a poté se jejich zadní část zřítila. Padlo rozhodnutí o jejich vynětí z památkové péče a předpokládalo se jejich zboření. Roku 1953 se do sousedního objektu přistěhovala Střední průmyslová škola stavební a její profesoři se rozhodli přední část Valdštejnských domků zachránit a napojit ji na plánovanou přístavbu svých učeben. Tento záměr odsouhlasilo i ministerstvo kultury a tak mohla být složitá přestavba provedena. Stavělo se svépomocí v rámci akce Z, venkovní vzhled domků byl zachován, do jejich vnitřku byly umístěny pracovny středoškolských profesorů. Domky tak jsou od roku 1976 užívány a udržovány Střední průmyslovou školou stavební v Liberci. Podoba Přízemí domů bylo částečně roubené a částečně zděné a omítané. Patro a štíty domků jsou hrázděné s výplní z jílové mazaniny. Z podloubí dlážděného plochými kameny se vcházelo do předsíně odkud se schody vycházelo do patra. Zbytek přízemí zabírala prostorná světnice s výhledem do dvora. V patře a podkroví byly ložnice a komory. Odkazy Literatura KARPAŠ, Roman. Kniha o Liberci. Liberec: Dialog, 1996. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Valdštejnské domky na Wikimedia Commons Zmínka o přestavbě na stránkách stavební průmyslovky
Domki Waldsztejnskie

Domki Waldsztejnskie (cz. Valdštejnské domky) – zespół trzech domów z muru pruskiego, położonych przy ulicy Větrnej 268/8 w Libercu, wpisanych do rejestru zabytków. Są jednymi z najstarszych obiektów na terenie miasta, powstałe w latach 1678–1681. Historia Budynki stanowią ostatnią pozostałość szachulcowej zabudowy Nowego Miasta z Rynkiem Nowomiejskim (późniejsze Sokolovské náměstí) w Libercu, założonego przez Albrechta von Wallensteina w latach 1622–1634 i zostały one nazwane na jego cześć. Powstanie domów datowane jest na lata 1678–1681 (budynek o dawnym nr. 265 w 1678 roku, nr 266 w 1680 roku, a nr 267 w 1681 roku). Znajdowały się z nich mieszkania dla sukienników. W 1801 roku przebudowano dom o nr. 265 na zajazd. Pod arkadami co roku odbywały się jarmarki bożonarodzeniowe. Późnośredniowieczna i wczesnonowożytna zabudowa mieszkalna Liberca przetrwała do około połowy XVIII wieku, kiedy to została zastąpiona murowanymi obiektami. Same natomiast Domki Waldsztejnskie przez długi czas opierały się rozrastającej się młodszej zabudowie Liberca. Po II wojnie światowej nie nadawały się one już do użytku, a próba ich rekonstrukcji w 1950 roku doprowadziła do zawalenia ich tylnej części. Podjęto wówczas decyzję o ich wyłączeniu z ochrony konserwatorskiej, a następnie ich wyburzeniu, lecz w 1953 roku do sąsiedniego domu Appelta wprowadziło się Technikum Budowlane, które postanowiło ocalić frontową część domów. Zostały one przy pomocy dawnych metod zrekonstruowane, a w ich wnętrzach umieszczono gabinety. 3 maja 1958 roku Domki Waldsztejnskie wpisano do rejestru zabytków. Charakterystyka Domki Waldsztejnskie, zwane także Czarną Arkadą (cz. Černé loubí) to zespół trzech domów z muru pruskiego, położonych w libereckim Starym Mieście, przy ulicy Větrnej. Zwrócone zostały do ulicy południowymi szczytowymi fasadami nadwieszanymi na drewnianych profilowanych wspornikach niższego piętra, z otwartym szerokim podcieniem, zwieńczone dachem dwuspadowym krytych gontem. Mają trzy kondygnacje nadziemne. W konstrukcji szachulcowej domów wykorzystano układ w kształcie krzyża św. Andrzeja, typowy dla północnoczeskich domów mieszczańskich we Frýdlancie i Libercu. Pierwotny układ wnętrz Domków Waldsztejnskich opierał się na tradycji średniowiecznej. Na parterze znajdowały się mniejsze sale z kuchnią i przyległym, prostokątnym pomieszczeniem, a piętro, do którego prowadziły schody kierujące do małej sali, było podzielone podłużnym, centralnym korytarzem i czterema zgrupowanymi wokół niego izbami. Domy wpisane są do rejestru zabytków ÚSKP pod nr. 32619/5-3576. Galeria Przypisy
Valeč (přírodní památka)

Valeč je přírodní památka, byla vyhlášena v roce 1992 a nachází se u obce Valeč. Důvodem je ochrana mineralogického naleziště a hnízdiště chráněných a ohrožených druhů živočichů. Nalézá se v Doupovských horách ve vojenském újezdu Hradiště a na území obce Valeč. Popis oblasti V lokalitě byla v 17. století nalezena jedna z nejslavnějších evropských fosilií, tzv. hlodavec z Valče. Zkoumání této třetihorní fosilie z období oligocénu se ve své době věnoval mj. francouzský přírodovědec Georges Cuvier. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Karlovy Vary Seznam památných stromů v okrese Karlovy Vary Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Valeč na Wikimedia Commons
U Bezděčína

U Bezděčína je přírodní památka poblíž obce Obrataň v okrese Pelhřimov v nadmořské výšce 614–625 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany je prameniště a potoční niva s výskytem zvláště chráněných druhů Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Pelhřimov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu U Bezděčína na Wikimedia Commons
U Báby – U Lomu

U Báby – U Lomu je přírodní památka dva kilometry severozápadně od vsi Žihle v okrese Plzeň-sever. Lokalitu spravuje AOPK Plzeň. Předmět ochrany Důvodem ochrany je skupina žulových balvanů. Chráněné území v nadmořské výšce 530–594 metrů je rozděleno na dvě plochy. V první části se nacházejí velké balvany nazývané Bába a Dědek. Vznikly bochníkovitým zvětráváním a rozpadem hrubozrnné biotické žuly tiského masivu nad sousední Žihelskou brázdou, vyplněnou měkkými permokarbonskými usazeninami. Rozdíl v odolnosti hornin byl příčinou eroze, která dala vzniknout zajímavým geomorfologickým útvarům, mezi kterými obří balvany vynikají. Druhá část U Lomu leží 1 km západněji a je tvořena skupinou menších balvanů, vytvářející malé skalní město Viklany, nazvané podle skalních útvarů v jádru tohoto uskupení. Jejich původ je obdobný jako u Báby a Dědka. Přírodní památka je přístupná po žlutě značené turistické trase, která vede od žihelského nádraží k Novému Dvoru. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Plzeň-sever Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever Viklan (přírodní památka) Jesenický viklan Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu U báby - U lomu na Wikimedia Commons JIRKOVÁ, Pavlína. U Báby – U lomu (viklany) [online]. Česká geologická služba, 2009-06-02, rev. 2010-07-10 [cit. 2017-06-07]. Dostupné online.
U Miličovska

U Miličovska je přírodní rezervace v těsné blízkosti hlavního evropského rozvodí nedaleko silnice Pelhřimov–Jihlava mezi obcemi Dušejov a Vyskytná, jeden kilometr východně od obce Jankov v nadmořské výšce 656–662 metrů. Rezervace je zařazena do soustavy chráněných území Natura 2000. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Předmětem ochrany je luční rašeliniště s cennou květenou a zvířenou. Mezi nejvýznamnější živočichy vyskytující se v oblasti patří zejména kriticky ohrožený vrkoč Geyerův (Vertigo geyeri) dále pak bekasina otavní (Gallinago gallinago), slíďák rašeliništní (Piratula uliginosa), čmelák luční (Bombus pratorum) a mravenec rašelinný (Formica Picea) z rostlin pak všivec lesní (Pedicularis sylvatica), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), rosnatka okrouhlolistá (Drosera rotundifolia), vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), tolije bahenní (Parnassia palustris) a ostřice přioblá (Carex diandra). Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Pelhřimov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu U Miličovska na Wikimedia Commons Nové nálezy vrkoče Geyerova potvrzují jeho ohroženost – z červené knihy našich měkkýšů (PDF)
U Nového mlýna

U Nového mlýna je národní přírodní památka o rozloze 12,6962 ha, která se nachází na pravém břehu Dalejského potoka nad železniční tratí z Prahy do Rudné poblíž zastávky Holyně. Zahrnuje bývalý lom (Prastav) a jeho nejbližší okolí na katastrálním území Hlubočepy a Holyně hlavního města Prahy v nadmořské výšce 255 až 310 metrů. Chráněné území je ve správě Agentury ochrany přírody a krajiny ČR, regionálního pracoviště Střední Čechy. Geologická charakteristika Na lokalitě se nacházejí geologické profily ve spodním a středním devonu, naleziště zkamenělin a společenstva teplomilné travní a skalní stepi. Dají se zde nalézt četné zkameněliny ramenonožců, mlžů, trilobitů a tentakulitů. Skály jsou zde vápencové – jedná se zde o šedé jemnozrnné vápence devonského pražského souvrství. Místy jsou také vidět pruhy pevných, tence vrstevnatých, šedozelených dalejských břidlic.[zdroj?] Předmět ochrany V opuštěném lomu Prastav je chráněn mezinárodní parastratotyp, pomocný standard souboru vrstev, tvořících hranici mezi spodním a středním devonem (stáří přibližně 397,5 milionu let). Tato hranice je definována prvním výskytem konodonta Polygnathus costatus partitus.[zdroj?] Flóra a fauna Fauna i flóra je téměř totožná s Prokopským údolím. Velká část území je uměle zalesněna borovicí černou (Pinus nigra) a akátem (Robinia pseudoacacia). Na bývalých polích je výsadba lípy (Tilia), dubu (Quercus) a borovice lesní (Pinus sylvestris). Při krajích skalní stepi hnízdí koroptev polní (Perdix perdix). V současné době dochází k sekundární sukcesi území.[zdroj?] Fotogalerie Odkazy Reference Související články Požáry Opatřilka – Červený lom Lom Na Chlumu Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu U Nového mlýna na Wikimedia Commons
Strženka

Strženka, zvaný též Hádek, je rybolovný rybník, první z Bolevecké rybniční soustavy na Boleveckém potoce. Jako jediný z Boleveckých rybníků neleží přímo v katastru Bolevec, ale nachází se již na katastrálním území sousední obce Chotíkov. Rybník s dvojicí zálivů a poloostrovem je obklopen borovicovým lesem. Při severním a západním břehu rybníka se rozkládá přírodní rezervace Petrovka s pseudokrasovým žlebem, starým borem, rašeliništi a mokřady při potoce. Historie Rybník byl rybářským spolkem obnovený v letech 1949–1950 na místě původního rybníka, který zanikl přibližně před 200 lety. Pravděpodobně se jednalo o rybník Klenovec z původní bolevecké soustavy z 15. století. Ten zpustl za třicetileté války, následně byl obnoven a poslední dochovaná zpráva o něm pochází z roku 1691. Definitivně zanikl v první polovině 18. století patrně v důsledku protržení hráze při povodni, čímž vznikl název Stržený. O obnovu Strženky se pak zasloužil František Hádek, předseda místního národního výboru v Chotíkově, a tak se podle něj mezi rybáři říká rybníku Hádek. Jeden ze zaniklých rybníků původní bolevecké soustavy z 15. století se jmenoval Nad Klenovcem. Naposledy je v písemných pramenech zmiňován k roku 1669. Pokud se Klenovec nacházel v místech dnešní Strženky, pak by bylo možné rybník Nad Klenovcem hledat dál na severovýchod, proti proudu Boleveckého potoka. Základní údaje Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Strženka na Wikimedia Commons Miloslav Janeček a kol.: Bolevec a okolí. Starý most ve spolupráci se Sdružením boleveckých rodáků, Plzeň 2001. Jan Kumpera, Jiří Zahradnický: Rybníky Plzeňského kraje aneb putování za rybniční vůní; Agentura Ekostar s. r. o. Plzeň, Plzeň 2006. Životní prostředí města Plzně; Statutární město Plzeň a Granát Hák Jaroslav Ing., Horní Bříza 2002.
U Tučkovy hájenky

U Tučkovy hájenky je přírodní památka v chráněné krajinné oblasti Žďárské vrchy ve správě Agentury ochrany přírody a krajiny ČR – RP SCHKO Žďárské vrchy. Přírodní památka leží ve dvou samostatných lokalitách severozápadně nad obcí Svratouch a jižně od obce Krouna (obě obce v okrese Chrudim) v Pardubickém kraji České republiky. Předmětem ochrany jsou přírodní biotopy s vrchovištním rašeliništěm a mechovým slatiništěm s vegetací vlhkých luk se vzácnou květenou – vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis) aj.. Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Chrudim Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu U Tučkovy hájenky na Wikimedia Commons