NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dům U Čtyř sloupů

Dům U Čtyř sloupů, také Dům U Čtyř kamenných sloupů (nebo U Maňasů) je řadový průchodní dům v čp. 591/I v Celetné ulici 25, s průchodem do Štupartské ulice 16, v Praze 1 na Starém Městě. Historická fasáda skrývá vestavbu čtyřkřídlého obchodního domu s atriem uprostřed, ve stylu konstruktivismu. Dům je od roku 1958 chráněn jako nemovitá kulturní památka. Historie a architektura Dům stojí na středověkých základech. Poprvé je písemně uveden roku 1361, kdy patřil Frencilu komorníkovi. Po něm jej v letech 1364–1373 držel komorník císaře Karla IV. Pešlin, podle ceny 150 kop grošů to byl palác. V roce 1378 dům získal rektor právnické fakulty pražské univerzity Jan Slepekov a dal vymalovat kamennou bránu, která pravděpodobně měla čtyři sloupy, jež daly domu název. V roce 1641 dům bez domovního znamení, zvaný U Maňasů, obýval Jakub Křepelka. V roce 1787 v domě zemřel Emil Mühlwenzel, poslední opat kláštera slovanských benediktinů z Emauz. Roku 1786 dům koupil italský obchodník Bernard Pompeius Bolzano (1737–1816) s manželkou Cecilií a dětmi. Otevřel si zde obchod se zlatem, stříbrem a galanterií. Narodili a žili zde oba jejich synové (jediní přeživší ze dvanácti dětí) Jan Křtitel Bolzano, který pokračoval v otcově živnosti, a pozdější filozof Bernard Bolzano, který zde také v roce 1848 zemřel. Roku 1927 pověřil majitel čokoládovny LUNA František Slabý stavitele Matěje Schneiberga a firmu Václava Nekvasila, aby zásuvkovým způsobem postavili nový dům, to znamená ponechali starou fasádu do Celetné ulice s gotickým sklepem a obvodovými stěnami a dostavěli do nich nový třípatrový dům s pasáží a atriem. Dozor při stavbě měl za magistrát architekt Ludvík Kysela. Již 26. května roku 1929 František Slabý v tisku oznámil otevření nové nákupní pasáže Luna s prodejnou čokoládovny. Pasáž prošla dílčími stavebními zásahy a byla pod původním názvem v provozu až do 90. let. Po poslední obnově (vestavba prosklené restaurace s mřížemi ve dvoře, adaptace parteru do Štupartské ulice pro kanceláře banky) došlo k přejmenování na pasáž Bolzano. Hlavní fasáda čtyřkřídlého domu do Celetné ulice je třípatrová, symetrická pětiosá, klasicistního stylu. Ostatní křídla jsou čtyřpatrová. Moderní architektura je funkcionalistická, má železobetonovou konstrukci, kolem čtvercového atria uprostřed je ochoz, krytý skleněným jehlancem střechy. V suterénu atria je restaurace. Zajímavost O pasáži zpívá Petra Černocká v písni Projdem se pasáží Luna (1986), která ke skladbě napsala i český text. Jedná se o coververzi italské písně Non voglio mica la luna (1984) od zpěvačky Mariny Fiordaliso. Galerie Odkazy Reference Literatura RUTH František, Kronika královské Prahy a obcí sousedních I. Pavel Körber Praha 1903, s.109 TOMEK Václav Vladivoj, Základy starého místopisu pražského, I. Staré Město pražské. 1. vyd. Praha 1866, s. 142. VLČEK Pavel a kolektiv: Umělecké památky Prahy – Staré Město a Josefov. Academia, Praha 1996, ISBN 80-200-0563-3, s. 394-395. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U Čtyř sloupů na Wikimedia Commons
Dům U Červeného orla (Celetná)

Dům U Červeného orla (dříve také U Jelena v kotli nebo Hartmannovský palác) je řadový dům v čp. 593/I v Celetné ulici 21, v Praze 1 na Starém Městě, proslulý stejnojmennou kavárnou z období českého národního obrození. Dům je od roku 1958 chráněná památka. Historie Dům stojí na základech středověkého domu. Poprvé je písemně uveden v letech 1404–1414, kdy jej držel Mikuláš Lunkovič a v roce 1407 si k němu přikoupil i sousední dům čp. 594/I. Situace obou domů je popsána "na plácku caletníků", nikoliv v ulici. V roce 1641 dům vlastnil řemeslník Heinrich Goldschmidt. Barokní přestavbu podnikl před rokem 1725 nejmenovaný majitel. Zásadní klasicistní přestavbu provedl Jan Ripota roku 1838. Od roku 1844 dům vlastnila rodina Carmineových. Josef Carmine byl původním povoláním prýmkař. Jeho rodina provozovala kavárnu U Suchých a v 80. letech 19. století ji spojila do velkého provozu restarace se sousedním domem U zlatého Václava čp. 594/I. Posledním členem rodiny, který restauraci vedl, byl Bohdan (Theodor) Carmine (*1882-), který k 14. květnu roku 1927 živnost předal dosavadním vrchním číšníkům, Karlu a Juliovi Kirschovým. Dům zůstal v majetku Carmineových až do vyvlastnění v roce 1952. Kavárna a restaurace Společnost zdejší kavárny U Suchých vylíčil Alois Jirásek v kronice U nás. Od 30. let 19. století sem po zkoušce chodívali Josef Kajetán Tyl a jeho společnost divadelních ochotníků, pozdější manželka Magdaléna Forchheimová a další herci z divadla U Kajetánů. Horkou čokoládu zde pila Eleonora Šomková, když ji poprvé spatřil a oslovil básník Karel Hynek Mácha. Popis Z gotického domu se dochovala dvojice sklepů. Před rokem 1725 došlo k barokní přestavbě a dům byl uváděn jako dvoupatrový dobře postavený. Klasicistní přestavba z roku 1838 se projevila zvýšením domu o jedno patro a úpravou fasády. V roce 1882 došlo k provoznímu spojení s domem čp. 594/I. Dům je třípatrový, fasáda do Celetné ulice má čtyři okenní osy a vyloženou hlavní římsu s trojúhelným štítem, v jehož tympanonu je v půlkruhovém poli Boží oko v paprsčité svatozáři. Přízemí bylo upraveno po polovině 20. století dvěma širokými, segmentem sklenutými výkladci v kamenném ostění. Patra mají jednoduché klasicistní členění se stuhovými šambránami oken a s pásem prefabrikovaného dekoru ve vpadlých polích. Římsa mezi 2. a 3. patrem je pozůstatkem korunní římsy barokního domu dvoupatrového. Odkazy Reference Literatura KOVÁŘÍK Vladimír, Literární toulky Prahou. Albatros Praha 1980, s. 64 RUTH František, Kronika královské Prahy a obcí sousedních I. Pavel Körber Praha 1903, s. 108 TOMEK Václav Vladivoj, Základy starého místopisu pražského, I. Staré Město pražské. 1. vyd. Praha 1866, s. 144. VLČEK Pavel a kolektiv: Umělecké památky Prahy – Staré Město a Josefov, Academia, Praha 1996, ISBN 80-200-0563-3, s. 396 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U Červeného orla (Celetná) na Wikimedia Commons
Dům U Svatého Václava

Dům U Svatého Václava (také U Zlatého Václava) je řadový dům s čp. 594/I v Celetné ulici č. 19, s ohradní zdí zahrady a dvěma brankami do Štupartské ulice č. 14, na Starém Městě v Praze 1. Dům je od roku 1964 zapsán do státního seznamu kulturních památek. Historie Dům se poprvé připomíná k roku 1405 v majetku Ely, vdovy po Václavovi Ottovi. Již roku 1414 majitel Mikuláš Lunkovič tento dům poprvé propojil se sousedním domem čp. 593/I. Z dalších majitelů Jan, sestřenec Václava Štrabocha, dal ve druhé polovině 15. století dům přestavět. Kolem roku 1610 a 1630 došlo ke dvěma renesančním přestavbám, jež vedly ke zvýšení ceny domu. Roku 1641 byl majitelem domu Ondřej z Prydersdorfu. Barokní přestavba z let 1710 – 1735 změnila vzhled a dispozici domu. Ve třetí čtvrtině 18. století obýval dům zlatník Jan Seitz, který dal patrně pozlatit domovní znamení, protože truhlář František Melitsch v roce 1773 již kupoval dům s názvem U zlatého Václava. Přestavby proběhly ve druhé polovině 19. století a roku 1958. Popis Dům je třípatrový, se vstupním portálem z Celetné ulice, označení orientačním číslem 19 a orientačním číslem 21 značí, že dům je stavebně propojen se sousedním čp. 593/I, který má rovněž číslo 21. Trakt domu do Celetné ulice je největší a nejstarší ze čtyř. Má gotický sklep. Vstupní průčelí s hladkou klasicistní fasádou je symetrické a má sedmiosé uspořádání oken. Při rekonstrukci v roce 1958 byl zrušen portál s vraty, při poslední rekonstrukci byly v místnostech objeveny renesanční malované stropy, z větší čísti zničené. Okna byla v 19. století zbavena barokních štukových rámců a osazena ve špaletě. Domovní znamení bývalo nad vchodem malované a nedochovalo se. Jeho málo znatelné zbytky naposledy zaznamenal František Ruth v roce 1904. Dům má čtyři trakty na půdorysu písmene Z. Jako jediný v okolí má směrem do Štupartské ulice dochovanou zahradu (veřejnosti nepřístupnou), na níž rostou čtyři vzrostlé stromy. V bočním křídle se dochovala řada gotických architektonických fragmentů. Odkazy Reference Literatura POCHE Emanuel (editor), Praha národního probuzení. Praha 1980, s. 91 RUTH František, Kronika královské Prahy a obcí sousedních I. Pavel Körber Praha 1903, s. 108 SCHALLER Jaroslav, Beschreibung der Haupt- und Residenzstadt Prag..., III. Altstadt. Prag 1796, s. 540-541 TOMEK Václav Vladivoj, Základy starého místopisu pražského, I. Staré Město pražské. 1. vyd. Praha 1866, s. 144 VLČEK Pavel a kolektiv: Umělecké památky Prahy – Staré Město a Josefov, Academia, Praha 1996, ISBN 80-200-0563-3, s. 396 Externí odkazy
Vratislavský dům (Praha)

Vratislavský dům v Jilské ulici 450/16 v Praze 1 na Starém Městě je dům palácového typu s výraznou vrcholně barokní uliční fasádou. Od roku 1964 je dům zapsán jako kulturní památka. Historie a popis Stavební vývoj objektu není přesněji znám, ale původně tu stály dva gotické měšťanské domy, které byly později spojeny a přestavěny na palác. Dům střídal majitele, patřili k nim např. Mladotové, Kolovrat-Libštejnští nebo inspektor černínských panství Jan Kryštof Seifrid. Okázalá bohatě zdobená fasáda je z let 1752–1765, kdy dům vlastnila Filipína Josefa Vratislavová (1723–1800), manželka Vincence Ignáce Vratislava z Mitrovic (tehdy se tu údajně hrálo i amatérské divadlo). Po roce 1764 patřil dům Morzinům. V letech 1813 až 1816 tu bydlel hudební skladatel Carl Maria von Weber, tehdejší umělecký ředitel a dirigent Stavovského divadla. Od roku 1850 byl majitelem obchodník Josef Neumann. Klasicistní úpravy z 19. století se vzhledu budovy příliš nedotkly, k významnější modernizaci došlo až v letech 1938–1939, kdy byl upraven průjezd a v místnostech nad ním byly zřízeny laboratoře. Po válce tu působil výzkumný ústav pro farmakologii ČSAV. Po roce 1990 tu až do roku 2016 sídlil Slovenský institut v Praze. Dům má dvoupatrovou uliční fasádu, asymetricky řešenou (1+2+2 okenní osy), v pravé části je nad korunní římsou trojúhelný štít, v přízemí vlevo je bohatě zdobený portál se šikmo natočenými pilastry s volutovými hlavicemi, nad kterými jsou konzoly nesoucí balkon s kovovým zábradlím. Odkazy Reference Literatura Nemovité kulturní památky hlavního města Prahy. Operativní příruční seznam ke Státnímu seznamu nemovitých kulturních památek. Praha: Pražské středisko státní památkové péče a ochrany přírody, 1976. 332 s. S. 40. POCHE, Emanuel. Prahou krok za krokem. 2. vyd. Praha: Panorama, 1985. 472 s. S. 181. VLČEK, Pavel, et al. Umělecké památky Prahy. Staré Město a Josefov. 1. vyd. Praha: Academia, 1996. 639 s. ISBN 80-200-0563-3. S. 311–312. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vratislavský dům na Wikimedia Commons
Maison Vratislav

La maison Vratislav, rue Jilská à Prague 1 dans la vieille ville, est une maison de type palais. Avec sa façade baroque caractéristique, elle est classée monument historique depuis 1964. Histoire et description L'histoire de la construction du bâtiment n'est pas connue avec précision, mais il s'agissait à l'origine de deux maisons bourgeoises gothiques, qui furent ensuite réunies et transformées en palais. La maison eut de nombreux propriétaires, notamment les Mladot, les Kolovrat-Libštejnštís ou l'inspecteur des domaines de Černín Jan Kryštof Seifrid. La façade richement décorée date des années 1752–1765, lorsque la maison appartenait à Filipina Josefa Vratislavová (1723–1800), épouse de Vincenc Ignác Vratislav de Mitrovic. Après 1764, la maison appartint aux Morzin. De 1813 à 1816, le compositeur allemand Carl Maria von Weber, alors directeur artistique du Théâtre des États, y vécut. Le propriétaire était le marchand Josef Neumann à partir de 1850. Les rénovations classiques du XIXe siècle n'ont pas beaucoup affecté l'apparence du bâtiment. Après la guerre, l'Institut de recherche en pharmacologie de l'Académie des sciences de Tchécoslovaquie y opéra. Références Monuments culturels immobiliers de la capitale Prague. Liste opérationnelle des biens culturels immobiliers de l'État., Centre de conservation du patrimoine national et de protection de la nature de Prague, 1976 Emanuel Poche, À Prague pas à pas, Panorama, 1985 Pavel Vlček, Les monuments artistiques de Prague. La vieille ville et Josefov, Academia, 1996 (ISBN 80-200-0563-3) Source de traduction Liens Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de Prague Portail du baroque Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Dům U Bílého lva (Malé náměstí)

Dům U Bílého lva je měšťanský dům pozdně barokně upravený po roce 1769, který stojí na Malém náměstí č.p. 143 / č.o. 2 na Starém Městě pražském. Historie Nejstarší dochované části domu se datují do rané gotiky a dnes jsou v suterénu budovy. Gotický je také portál z doby kolem roku 1400 a některé další části. Druhé patro je původně renesanční z doby kolem r. 1600. Třetí patro a fasáda je z nejpozdějšího baroku a bývají datovány po roce 1769. V roce 1861 byla provedena velká přestavba podle plánů Petra Holečka. Dům má tři patra o pěti osách. Přízemí je zdobeno pásovou rustikou. Vpravo je výkladec, vlevo gotický portál se znakem českého státu ve vrcholu. V přední části bývalého průjezdu je křížová klenba s pásky na hranách, v průsečících lístečky. Suterén má dvě úrovně, druhá byla vybudována v době gotiky, ale až po suterénu v první úrovni. Suprafenestry v prvním patře jsou zdobeny štukem, v 1. a 2. patře jsou završeny nadokenními římsami. Z mansardové střechy vystupují 3 barokní vikýře. Interiér domu byl radikálně poničen, když byl dům za 2. světové války propojen se sousedním Rottovým domem. Zajímavosti V roce 1487 byla v tomto domě založena nejstarší pražská tiskárna. Měšťané Starého Města pražského – Severýn Kramář, Jan Pytlík a další – zde vydali první českou tištěnou Bibli (tzv. Bibli pražskou). Poslední část byla vydána až v roce 1488. Odkazy Reference Kolektiv autorů za vedení a redakce Pavla Vlčka. Umělecké památky Prahy. Staré Město – Josefov. 1. vyd. Praha: Academia 1996, s. 179. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu U bílého lva na Wikimedia Commons
Дом «У Белого льва»

Дом «У Белого льва» (чеш. Dům U Bílého lva) — барочное здание в центре Праги, в историческом районе Старе-Место, на Малой площади. Здание находится между домом «У Ангела» и домом Ротта. Охраняется как памятник культуры с 1958 года. История На месте современного здания, с XIII-XIV веков стояла постройка в готическом стиле. От неё остались элементы подвального помещения и портал примерно 1400 года. В 1487 году в этом доме была основана старейшая в Праге типография, в которой в следующем 1488 году Северин Крамарж (чеш. Severýn Kramář), Ян Пытлик (чеш. Jan Pytlík) и другие напечатали первый перевод Библии на чешский язык. Пытлику принадлежал также соседний дом Ротта. Второй этаж изначально выполнен в стиле ренессанс около 1600 года. Третий этаж и фасад относятся к позднему барокко и датируются периодом после 1769 года. В 1861 году по проекту Петра Голечека (чеш. Petr Holeček) была проведена капитальная реконструкция дома. Во время Второй мировой войны здание было присоединено к соседнему дому Ротта, и в процессе реконструкции интерьер дома был существенно изменён. Описание Первый этаж украшен ленточной рустовкой. Слева находится готический портал, увенчанный с гербом Чешского государства. Проходной коридор перекрыт крестовым нервюрным сводом. Сандрики второго этажа украшены лепниной. Мансарда украшена тремя барочными люкарнами. Примечания Литература Pavel Vlček a kol. Dům U bílého lva // Umělecké památky Prahy. Staré Město – Josefov (чеш.). — Praha: Academia, 1996. — Vol. 1. — S. 179. — 639 S. — (Umělecké památky Prahy). — ISBN 80-200-0563-3.
Rottův dům

Rottův dům (také Dům U Rotta, dříve U pštrosů, U volka, Pytlíkovský dům, U tří zlatých růží, U tří snopů) je dům na Malém náměstí v Praze 1 na Starém Městě. Je výrazný novorenesanční fasádou, malovanou podle kartonů Mikoláše Alše. Od roku 1964 je dům kulturní památkou. Až do poloviny 90. let 20. století v něm byla známá několikaposchoďová železářská prodejna, po privatizaci je využíván k jiným komerčním účelům. Historie a popis V roce 1405 byl na tomto místě dům zvaný U pštrosů, později se mu podle majitele Jana Ochse říkalo U vola nebo U volka. Kolem roku 1500 byl majitelem měšťan Jan Pytlík, který se v roce 1488 spolupodílel na prvním tištěném vydání české bible. Původně jednopatrový dům byl později renesančně přestavěn a byl známý svými štíty i sgrafitovou výzdobou. V roce 1850 se stal dům majetkem firmy založené Vincencem Rottem. Jeho syn Ladislav Rott pak nechal v roce 1896–1897 dům Františkem Kindlem novorenesančně přestavět na obchodní dům s prodejní halou a se sklady v suterénu. Fasáda byla vyzdobena motivy rostlin a malbami alegorií řemesel a zemědělství (kovář, truhlář, sekáč, žnečka, hospodyně, zahradnice), které podle návrhu Mikoláše Alše provedli Láďa Novák a Arnošt Hofbauer. V lunetách jsou zobrazeny kovové nástroje a nářadí, mezi prvním a druhým patrem je velký nápis V. J. Rott a mezi druhým a třetím patrem menším písmem Nedej zahynouti nám ni budoucím Sv. Wáclave! Další adaptace provedl v letech 1922–1923 František Schlaffer. Rottovi tu provozovali železářský obchod až do roku 1948, kdy odešli do emigrace. Železářství tu ale fungovalo i potom a teprve po roce 1989 legendární obchod vystřídal nejprve prodej lahůdek, později luxusního skla a nakonec tu vznikla restaurace. Řadový třípatrový dům s průčelím o šesti osách má v parteru výkladec, v pravé části je půlkruhově ukončený vjezd. Průčelí zakončuje lunetová římsa, nad ní je atikové zábradlí osazené vázami a lucernami, se štítem uprostřed. V podzemí je dochována románská místnost sklenutá na střední podpěry (zbytek paláce původního feudálního dvorce). Ostatní suterénní prostory jsou gotické. Interiéry byly změněny novodobými úpravami. Odkazy Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Díl 2. Praha: Pavel Körber, 1904. Dostupné online. S. 681, 682. POCHE, Emanuel. Prahou krok za krokem. 2. vyd. Praha: Panorama, 1985. 470 s. S. 188. VLČEK, Pavel, et al. Umělecké památky Prahy. Staré Město a Josefov. 1. vyd. Praha: Academia, 1996. 639 s. ISBN 80-200-0563-3. S. 178, 179. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rottův dům na Wikimedia Commons Český rozhlas: V pražském domě ozdobeném Alšovými sgrafity se ukrýval železářský ráj U Rotta (14. 4. 2016) Česká televize: Po královské cestě s profesorem Františkem Dvořákem (25.10.2008)
Дом Ротта

Дом Ротта (чеш. Rottův dům) — здание в центре Праги, в историческом районе Старе-Место, на Малой площади. Здание находится между домом «У Белого льва» и домом «У Чёрного ягнёнка». Охраняется как памятник культуры с 1958 года. История Здание стоит на месте, которое уже в 1405 году занимал дом, известный как «У страуса» (чеш. «U pštrosů»). Следующий владелец, Ян Охс (чеш. Jan Ochs), переименовал его в «У вола» (чеш. «U vola») или «У волка» (чеш. «U volka»). Около 1500 года владельцем первоначального здания становится Ян Пытлик (чеш. Jan Pytlík), который в 1488 году принимал участие в первом издании Библии на чешском языке, и с тех пор он назывался «Pytlíkovský dům». До сих пор современное злание иногда называют одним из старых названий. Позже, изначальное одноэтажное здание было перестроено в стиле Возрождения и было известно своим щипцом и отделкой сграффито. В 1850 году здание перешло в собственность компании, основанной Винценцом Роттом (чеш. Vincenc Josef Rott) и тогда же получило название «Rottův dům». В 1896-1897 годах его сын, Ладислав Ротт (чеш. Ladislav Rott), поручил Франтишеку Киндлу (чеш. František Kindl) перестроить дом в стиле неоренессанса в универсальный магазин с галереей и складами в подвальном помещении. Фасад был украшен растительными мотивами и изображениями аллегорий ремёсел и сельского хозяйства (кузнец, плотник, дровосек, жнец, домохозяйка, садовник), которые были выполнены Ладой Новаком (чеш. Láďa Novák) и Арноштом Хофбауэром (чеш. Arnošt Hofbauer) по проекту Миколаша Алеша. В люнетах изображены орудия труда. Между первым и вторым этажами нанесена крупная надпись «V. J. Rott», а между вторым и третьим этажами нанесена надпись более мелким шрифтом, цитата из Святовацлавского Хорала, «Не дай погибнуть ни нам, ни детям нашим, Святой Вацлав!» (чеш. «Nedej zahynouti nám ni budoucím Sv. Wáclave!»). В 1922–1923 годах архитектором Франтишеком Шлаффером (чеш. František Schlaffer) была проведена ещё одна реконструкция здания. Семья Роттов владела зданием до 1948 года, когда они были вынуждены эмигрировать. После национализации их бывший универмаг продолжил работу. После событий 1989 года легендарный магазин Роттов сменился сначала магазином по продажи деликатесов, затем магазином элитного стекла и, наконец, рестораном сети «Hard Rock Cafe». Описание Здание выделяется своим богато расписанном фасадом в неоренессансном стиле. Фасад здания увенчивает карниз с люнетами, а над ним располагается аттик с вазами, с геральдическим щитом в центре. В подвальном помещении сохранились остатки первоначального романского здания. Остальные подвальные помещения выполнены в готическом стиле. рыла сохранились два прямоугольных профилированных готических портала. Примечания Литература Pavel Vlček a kol. Dům Pytlíkovský // Umělecké památky Prahy. Staré Město – Josefov (чеш.). — Praha: Academia, 1996. — Vol. 1. — S. 178-179. — 639 S. — (Umělecké památky Prahy). — ISBN 80-200-0563-3.
Dům U První reduty

Dům U První reduty (též Dům U Reduty) je nárožní dům v blízkosti Staronové synagogy v Pařížské ulici v Praze. Historie Dům byl zbudován v letech 1905 – 06 podle návrhu architektů Bedřicha Bendelmayera a Karla Mandy. V roce 1908 v něm pak byl doinstalován elektrický osobní výtah. Architektura Fasáda kombinuje prvky historismu a secese. Dům je šestipatrový a kromě parteru, který měl sloužit pro komerční účely, byl celý koncipován jako obytný. Nápadným prvkem exteriéru jsou polygonální arkýře na nárožích, zakončené vížkami. Fasáda má bohatou štukovou výzdobu, zejména například tympanony nad okny ve 2. patře. Uvnitř tympanonů jsou plastiky hlav v brnění s hledím a vavřínovými listy kolem. Nad okny 3. patra je pak výrazná konzolová římsa. V interiéru se zachovaly některé umělecko-řemeslné prvky, např. mramorové obklady (ve vestibulu i v dalších prostorech domu) nebo dveře s vyřezávanými nástavci zárubní s reliéfními pohledy na Prahu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U Reduty na Wikimedia Commons