NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Labská bouda

Labská bouda (niem. Elbfallbaude) – czeskie schronisko turystyczne w Karkonoszach, położone na wysokości 1340 metrów n.p.m., nad górnym obrzeżem doliny Labský důl. W odległości 1 kilometra znajdują się źródła rzeki Łaba (stąd nazwa obiektu). Leży w Karkonoskim Parku Narodowym (Krkonošský národní park). Historia Początki schroniska sięgają 1830, kiedy przedsiębiorcza kobieta, niejaka die Blasse postawiła w tym miejscu niewielką budkę z kamieni i kory, w której sprzedawała kozi ser, mleko oraz gorzałkę. W późniejszych domek został przebudowany, aby mógł gościć turystów. Jego właścicielem były rodziny o nazwiskach Devátý i Šír z miejscowości Rokytnice nad Jizerou. W latach 1878–1879 stanęło wreszcie schronisko z prawdziwego zdarzenia – górską budę wybudował hrabia Jan Harrach. W następnej dekadzie zostało jeszcze rozbudowane. Hrabia wstawił się też założeniem w 1904 pierwszego rezerwatu przyrody w Karkonoszach. Ówczesna Elbfallbaude była bardzo popularna – turyści chwalili sobie szczególnie kuchnię regionalną – szczególnie knedliki ze skwarkami i chlebem pieczonym w obiekcie. W 1934 właścicielem został Bedřich Hloušek – miłośnik gór, który w czasie II wojny światowej został aresztowany przez Gestapo. Po II wojnie światowej znacjonalizowany obiekt przejął Josef Zapadlo. W 1965 schronisko spłonęło w wyniku nieostrożnego obchodzenia się z lampą naftową. Kamień węgielny pod odbudowę położono w 1969 – trwała ona do 1975; projektantem był architekt Zdeněk Řihák, a wykonawcą Konstruktiva Praha. Do 1996 obiekt był państwowy i zarządzany przez Krkonošské hotely. W tym roku w ramach prywatyzacji przejął ją prywatny właściciel i przeprowadził generalny remont. W roku 2004 została znowu otwarta dla turystów. Od 2007 właścicielem jest spółka transportowa Pumr & Ryba. W zimie 2018/2019 i 2019/2020 obiekt był nieczynny z powodu remontu. Schronisko posiada 120 miejsc noclegowych w 79 pokojach. Wyposażenie schroniska 2, 3 i 4 osobowe pokoje z łazienkami 2 restauracje sauna i siłownia sprzęt do uprawniania sportów, możliwość skorzystania z Internetu Szlaki prowadzące spod schroniska do skrzyżowania szlaków Česká Budka na granicy polsko-czeskiej (biegnie tam Główny Szlak Sudecki) – 0:30 h, z powrotem 0:25 h, do schroniska Vrbatova bouda – 0:40 h, z powrotem 0:35 h, do Głównego Szlaku Sudeckiego przy dawnym schronisku „Nad Śnieżnymi Kotłami” – 0:40 h, z powrotem 0:25 h do schroniska Vosecká bouda – 1:20 h, z powrotem 1:30 h, do schroniska Martinova Bouda – 0:50 w obie strony, do schroniska Mumlavská bouda przez Mumlavský důl – 2:30 h, z powrotem 3:30 h, do miasta Špindlerův Mlýn – 1:45 h, z powrotem 2:30 h Przypisy Linki zewnętrzne Strona schroniska. labskabouda.cz. [zarchiwizowane z tego adresu (2007-12-13)]. (cz. • ros. • niem. • ang.)
Tábor Zoo

Tábor Zoo (Czech: Zoologická zahrada Tábor) is a zoological garden in the south-east of the town of Tábor, in the South Bohemian Region of the Czech Republic, founded in May 2015. At 10 hectares, it is the largest zoo in the South Bohemian Region. The zoo focuses on the protection of endangered species. The managing director of Tábor Zoo is Evžen Korec, owner and director of residential development company EKOSPOL, one of the zoo's sponsors. History A previous organization called Zoologická zahrada Tábor-Větrovy (Zoological Garden Tábor-Větrovy) was founded in July 2011, but was shut down amid financial problems in spring 2015. The zoo continued as Zoologická zahrada Tábor a. s. (Zoological Garden Tábor Inc.) but as a new company, owned by Evžen Korec. The zoo reopened on 30 June 2015. The zoo had 25,000 visitors in the first month after it reopened, and more than 70,000 visitors in 2016. The number of visitors increased to 111,000 in 2023. Korec later wrote a book about his take-over of Tábor Zoo, Jak jsem zachránil ZOO v Táboře (How I Rescued Tábor Zoo), co-written with Filip Susanka and released in December 2016. Endangered animal species Tábor Zoo is focused on the protection of endangered species. The zoo's collection currently consists of over 500 animals from 80 species, of which about one quarter are from species classified according to the CITES Convention as endangered, including the Siberian tiger, American black bear, Brown bear, Arctic wolf, Great grey owl, Snowy owl, Eurasian eagle-owl, Fossa and White cape lion. Wisent (European Bison) reintroduction In 2016, the zoo began breeding European bison, as part of a Europe-wide effort to reintroduce the species to the wild. Between February and May 2016, a new pen was built with an area of about 0.5 hectares. The zoo decided to breed the genetically most valuable line, known as the Lowland line, which is considered more suitable for reintroduction. They acquired two cows from Nuremberg Zoo (Norisa and Norma), and two cows (Usjana and Uselina) from Usedom Island Nature Park in Germany. All four cows were transported to the zoo in May 2016. The breeding bull, Poczekaj, arrived at the zoo in November 2016 from Niepołomice in Poland. Scientific research Tábor Zoo hosts a scientific research group focused predominantly on the genetic study of three mammal species: Cane Corso dogs, European bison and American bison. The group has published several research articles, with results describing the inheritance of various traits in dogs, such as the inheritance of coat colour in Cane Corso dogs. Their present research is focused on the genetic background of longevity in the three species, and they have described the relationship between coat colour and longevity in Cane Corso dogs. Gallery References External links Official website
Pod Ostrou horou

Pod Ostrou horou je přírodní památka jihovýchodně od obce Chroboly v okrese Prachatice. Důvodem ochrany jsou mokřadní louky s kosatcem sibiřským (Iris sibirica). Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 339. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pod Ostrou horou na Wikimedia Commons
Pod Sviňovicemi

Pod Sviňovicemi je přírodní památka 1,5 km severně od obce Zbytiny v okrese Prachatice. Chráněné území zaujímá nevýraznou úžlabinu ve stráni pod osadou Sviňovice. Důvodem ochrany je prameniště a vlhké louky. Galerie Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 340. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pod Sviňovicemi na Wikimedia Commons
MO-S 4 U šedé vily

MO-S4 je jednopodlažní, čtyřzvonový pěchotní srub, postavený v III. stupni odolnosti. Objekt je součástí československého pohraničního opevnění z let 1935–1938, stavební úsek Moravská Ostrava, podúsek Bohumín. Nachází se v části Starý Bohumín města Bohumín v okrese Karviná. Geograficky se nachází v nížině Ostravská pánev v Moravskoslezském kraji. Historie Betonáž probíhala v období 15. až 23. června 1936 a byla prováděna firmou Dr. Karla Skorkovského, Praha XII. Pěchotní sruby na Bohumínském stavebním podúseku jsou nejvíce podobné francouzské Maginotově linii, neboť s jejich projektováním pomáhali francouzští inženýři. Srub se nachází u současné česko-polské státní hranice. Vybavení 2× 4cm kanón vz. 36 3× TK vz. 37 sólo 1× TK vz. 37 dvojče 6× LK vz. 26 V současné době je objekt spravován občanským sdružením KVH Bohumín, z. s. Další informace Poblíž se nachází také poustevna Pustyňa, Hraniční přechod Starý Bohumín a pěchotní srub MO-S5 „Na trati“. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu MO-S 4 U šedé vily na Wikimedia Commons
MO S-4 „U šedé vily”

MO S-4 „U šedé vily” („przy szarej willi”) – fort dla piechoty w Boguminie (Czechy), położony w dzielnicy Stary Bogumin. Stanowił część czechosłowackich umocnień wojennych wybudowanych w latach 1935–1938, wchodząc w skład fortyfikacji wokół Bogumina (łącznie 8 bunkrów, z czego 7 zrealizowanych) na linii umocnień Ostrawskich. Miał bronić drogi biegnącej od przejścia granicznego Chałupki-Bogumin do Nowego Bogumina. Opis Bunkier, zaprojektowany w 1935, został postawiony wiosną 1936 roku (betonowanie odbyło się w dniach 15–23 marca 1936). Położony jest na wysokości 200 m n.p.m. Objętość betonu w konstrukcji wynosi 2702 m³. Posiada tylko jeden poziom i mógł pomieścić do 45 osób (w tym 4 na stanowiskach artyleryjskich). Uzbrojony był w cztery kopuły pancerne, w tym dwie bojowe z których każda wyposażona była w jedną armatę wzór 36 oraz jeden karabin maszynowy wzór 26. Prawa kopuła bojowa była ponadto wyposażona w dwa ciężkie karabiny maszynowe wzór 37. We wnętrzu fortyfikacji znajdowała się studnia głęboka na 7,6 m. Na zewnątrz był jeden, mały rów diamentowy. Od 2002 roku schron znajduje się pod opieką bogumińskiego Klubu Historii Wojskowej (KVH). Od roku 2008, po przejęciu od wojska jest własnością miasta Bogumin, a wieloletnią umowę wynajmu za symboliczną kwotę posiada KVH. Obiekt obecnie jest zamknięty dla zwiedzających, choć zaangażowany w jego konserwację klub ma w zamiarze udostępnienie go turystom i wystawianie w nim ekspozycji. Przypisy Linki zewnętrzne Galeria zdjęć Schemat bunkra
Martinova bouda

Martinova bouda (též Martinovka, německy Martinsbaude) je soukromý hotel v Krkonoších. Nachází se ve druhé zóně Krkonošského národního parku pod hlavním hraničním hřebenem v centrální části hor na jihovýchodním úbočí vrchu Vysoké kolo, v nadmořské výšce 1 250 až 1 255 m. Z hlediska územního členění leží Martinova bouda v nejseverozápadnějším cípu Královéhradeckého kraje, potažmo okresu Trutnov, na katastrálním území Bedřichov v Krkonoších, části města Špindlerův Mlýn. Od Martinovy boudy spadá k jihovýchodu nevelký Martinův důl, protékaný Dvorským potokem, který na jeho spodním konci zleva ústí do Labe, coby jeden z jeho prvních přítoků. Bouda patří k nejstarším v Krkonoších, byla založena kolem roku 1642, kdy se v neklidných dobách třicetileté války obyvatelstvo začalo více uchylovat do hor. Nynější jméno se odvozuje od jejího nájemce Martina Erlebacha, který boudu obnovil roku 1795. V současné době má Martinova bouda ubytovací kapacitu 52 lůžek a je v provozu celoročně. Pro účel pěší turistiky je nejdostupnějším východiskem na Martinovu boudu Špindlerův Mlýn, z jehož centra zabere cesta po zelené značce přes Medvědí koleno a Medvědí boudu asi 7 km s 540m převýšením. Od Martinovy boudy výše počíná nejpřísněji chráněná I. zóna Krkonošského národního parku, kde je pohyb možný pouze po vyznačených cestách. Severovýchodním směrem je možno modrou značkou po asi jednom kilometru vystoupat do výšky zhruba 1 350 m na státní hranici s Polskem v Sedle nad Martinovkou mezi Velkým Šišákem a Mužskými kameny. Odtud k západu i východu po hraničním hřebenu probíhá červeně značená magistrála. Druhou možností je dát se od Martinovy boudy po zelené západním směrem, cestou, která traverzuje severním úbočím Labského dolu a nad Labským vodopádem po asi 2,5 km dospěje k rozcestí u Labské boudy ve výšce 1 312 m. Z tohoto rozcestí přibližně kilometr dále po červené severozápadním směrem leží symbolicky upravený pramen Labe. Mezi němými značkami Krkonoš Martinovu boudu představuje doširoka rozevřené písmeno M (jakoby obrácené W). Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Martinova bouda na Wikimedia Commons Oficiální stránky Martinovy boudy Turistické známkové místo č. 674
Martinova bouda

Martinova Bouda schronisko w czeskich Karkonoszach na wysokości 1288 m n.p.m. Położone jest na zboczu Wielkiego Szyszaka. Obok schroniska jest węzeł szlaków turystycznych. Historia Schronisko należy do najstarszych w Karkonoszach. Jego poprzednik został założony w tym miejscu w roku 1642 i chronił uciekinierów wojennych podczas wojny trzydziestoletniej. Schronisko odnowił w roku 1785 Martin Erlebach, od którego zyskało swą nazwę. Po różnych przebudowach i modernizacjach do roku 1899 wyburzono inne budynki w tym miejscu. Pod koniec XIX w. przy schronisku funkcjonował niewielki ogród botaniczny z roślinnością karkonoską. Schronisko jest (według niektórych źródeł) miejscem urodzin i lat dziecięcych Martiny Navratilovej. Turystyka Schronisko dysponuje 45 miejscami noclegowymi w pokojach 2-5 osobowych. Do dyspozycji turystów są jadalnie, sauna, przechowalnia sprzętu narciarskiego. prowadzący z Jagniątkowa przez Wielki Szyszak do Petrovej Boudy prowadzący ze Szpindlerowego Młyna przez Medvedi Boudy do węzła szlaków przy Labskej Boudzie. Zobacz też przejście graniczne Czarna Przełęcz-Martinova Bouda Przypisy
Stadion na Borku

Stadion na Borku je fotbalový stadion ve slezském městě Třinec. Otevřen byl 28. srpna 1938. Pojme 8000 diváků. Stadion byl postaven v letech 1936–1938 a slavnostně otevřen 28. srpna 1938. Jeho architektem byl J. Křiž. Zpočátku měl stadion atletickou dráhu, postupem času byla zlikvidována. Objekt původně využívali hráči polského klubu Sila Trzyniec a českého týmu SK Třinec. V roce 1952 se tato družstva sloučila a vznikla TŽ Třinec (dnes FK Třinec). V roce 1963 tento tým poprvé postoupil do I. ligy ČSR, ale po první sezóně na nejvyšší úrovni sestoupil. V roce 1966 byl otevřen Stadion Rudolfa Labaje, kam se přestěhovali hráči třineckého klubu.V současné době[kdy?] na stadionu hraje B tým Třince. Reference
Masarykova chata

Die Masarykova chata (deutsch: Masarykbaude) ist eine durch den Klub tschechischer Touristen (KČT) errichtete Bergbaude auf dem Šerlich (Schierlich) im Adlergebirge in Tschechien. Das heute privat als Berghotel bewirtschaftete Haus ist ein Kulturdenkmal der Tschechischen Republik. Lage Die Masarykova chata liegt oberhalb des Šerlich-Passes im nördlichen Teil des Adlergebirges auf etwa 1000 Meter Höhe. Die gut ausgestattete Restauration ermöglicht die Beköstigung auch größerer Gästegruppen sowohl in der Hütte als auch auf der Terrasse und den angebotenen Freiflächen. Geschichte Die Bergbaude wurde nach der Gründung der Tschechoslowakei in den 1920er Jahren erbaut und nach ihrem Präsidenten Tomáš Garrigue Masaryk benannt. Architekt der Baude war Bohuslav Fuchs. Der Grundstein wurde am 14. Juni 1924 in Anwesenheit des Vorsitzenden des tschechoslowakischen Touristenclubs, Jiří Guth-Jarkovský, gelegt. In die Fundamente der Hütte wurde eine Metallkiste mit historischen Dokumenten eingemauert. Der Baustein und das Baumaterial wurden im Sägewerk der Schierlich-Mühle (Šerlišský Mlyn) hergestellt. 1935 wurde in der Hütte eine Wetterstation eingerichtet. Zugänge Die Hütte ist über mehrere markierte Wanderwege eingebunden. Der Fernwanderweg Jirásek, der die meisten Gipfel des Adlergebirges überquert, läuft über die Baude. Mit dem Fahrrad ist die Masarykova chata auf gut ausgebauter Asphaltstraße erreichbar. Der Šerlich-Pass mit Parkmöglichkeit ist rund 15 Minuten entfernt. Die Skipisten des polnischen Skigebietes Skigebiet Zieleniec führen bis an die Baude heran. Weblinks
Masarykova chata

Masarykova Chata – górskie schronisko turystyczne w Czechach, w Górach Orlickich. Położenie Schronisko położone jest w kraju kralovohradeckim, na zachód od Zieleńca, poniżej grzbietu Gór Orlickich, na południowo-wschodnim zboczu Šerlicha, na rozległej odsłoniętej polanie, na wysokości (1013 m n.p.m.) przy granicy państwowej z Polską. Szlakiem odchodzącym ze schroniska – kilkaset metrów po widocznej ścieżce – dojście do wyciągu, którym można zjechać, bądź po stoku narciarskim zejść do Zieleńca. Historia schroniska Schronisko zostało zbudowane przez Klub Czechosłowackich Turystów z Hradca Králové w latach 1924–25. Uroczystego otwarcia schroniska z nadaniem nazwy dokonano 27 września 1925 roku. Uczczono w ten sposób 75. urodziny pierwszego prezydenta Czechosłowacji Tomáša Masaryka. Dziesięć lat później, 8 września 1935 roku, odsłonięto przed schroniskiem popiersie prezydenta Masaryka. Wnętrza budynku są stylowe. Największą atrakcją schroniska jest duża sala jadalna ze stojącym pośrodku drewnianym słupem z dwoma reliefami. Jeden z nich przedstawia literę "G" i czeskiego lwa, symbolizującego herb Hradca Kralove. Na jednej ze ścian wisi pod sufitem rzeźba ducha Gór Orlickich (Rampušáka) z 1941 roku. Przeciwległy zakątek sali jadalnej zdobi ogromny portret prezydenta Masaryka. Turystyka Schronisko położone jest przy szlakach turystycznych: Taszów – Olešnice v Orlických horách – Šerlišský Mlýn – Masarykova chata – Zieleniec, z Olešnice v Orlických horách na najwyższe szczyty Gór Orlickich: Wielką Desztnę czes.Velká Deštná i Małą Desztnę czes.Malá Deštná. W pobliżu schroniska znajduje się punkt widokowy z panoramą na Góry Bystrzyckie, Masyw Śnieżnika, południowo-wschodnią część Gór Orlickich z Wielką Desztną czes.Velká Deštná. Przypisy Bibliografia Słownik geografii turystycznej Sudetów. Marek Staffa (redakcja). T. 14: Góry Bystrzyckie i Orlickie. Warszawa; Kraków: Wydawnictwo PTTK „Kraj”, 1992, ISBN 83-7005-340-8. Linki zewnętrzne Galeria zdjęć
Mechové jezírko (Krkonoše)

Mechové jezírko je jezírko, které se nachází v moréně údolí Kotelského potoka pod Kotelními jámami v Krkonošském národním parku v okrese Semily v Krkonoších. Je to jediné ledovcové jezero na české straně Krkonoš. Leží 1 km severoseverozápadně od osady Dolní Mísečky. Je hrazené morénou. Jezírko má rozlohu 464 m². Dosahuje maximální hloubky přibližně 1,2 m, přičemž průměrná hloubka činí 0,56 m. Délka pobřeží je 115 m. Jezírko má trojúhelníkový tvar s maximální délkou 46,6 m a maximální šířkou 24 m. Leží v nadmořské výšce 944 m. Pobřeží Okolí jezírka tvoří les tvořený převážně smrky. Vodní režim Jezírko je zásobováno vodou z pramene v moréně na severním břehu. Z jihovýchodního konce odtéká levostranný přítok Kotelského potoka, který je přítokem Jizerky. Přístup Jezírko leží nedaleko parkoviště v Dolních Mísečkách, volný přístup veřejnosti však vzhledem k ochraně přírody není povolen. Flóra a fauna Silně zarůstá mechorosty (mech rašeliník – rašeliník Dusénův), podle něhož ho v roce 1979 pojmenoval Vlastimil Pilous. Na hladině roste hojně také hvězdoš jarní. Odkazy Poznámky Reference Literatura Ottova encyklopedie: Česká republika, Zeměpis, Mechové jezírko, Ottovo nakladatelství Praha, 2006, ISBN 80-7360-456-6 Krkonoše, Soubor turistických map 1:50000, Mechové jezírko, TRASA, spol. s r.o. KČT Praha, 2005, ISBN 80-7324-065-3 OPERA CORCONTICA, Ročník: 40/2003, str. 201-207, MECHOVÉ JEZÍRKO V KRKONOŠÍCH – FYZICKOGEOGRAFICKÁ STUDIE, Zbyněk Engel, Marek Křížek, Miroslav Šobr Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mechové jezírko na Wikimedia Commons Mechové jezírko Rejstřík pozoruhodností Krkonoš
Mechové jezírko (Karkonosze)

Mchowe jeziorko (czes. Mechové jezírko) – jezioro morenowe, jedyne jezioro pochodzenia polodowcowego na obszarze czeskich Karkonoszy. Powstało w pozbawionym odpływu zagłębieniu w obrębie moreny, związanej z jęzorem lodowca górskiego znajdującego się w plejstocenie w Kotelní jámach. Na dnie i na powierzchni wody jeziorka znajduje się w obfitości torfowiec Dusena. Do jeziora nie ma dojścia dla turystów. Przypisy
City Park

City Park (zkráceně CPJ) je nákupní centrum v Jihlavě. Kromě obchodů, hlavně textilních, se v něm nachází také kavárny, kino a parkoviště. Stojí poblíž historického centra Jihlavy u Koželužského potoka na adrese Hradební 1, stavba hmotou zasahuje do ulic Tovární, Brněnská, U Dlouhé stěny a Znojemská. Historie Návrh budovy obchodního centra je dílem architektů Kuby a Pilaře. Centrum bylo postaveno v letech 2007–8 na místě starších průmyslových objektů. Stavební práce byly zahájeny v dubnu 2007, 24. 10. 2008 bylo nákupní centrum otevřeno pro veřejnost. V roce 2009 byla City Parku udělena cena Stavba roku 2009. Stavba přesto nebyla přijata jednoznačně, jako sporná byla označena především předimenzovaná výška budovy a umrtvující architektonický vliv stavby na okolní prostor. Problematický pěší přístup k City Parku od historického náměstí si již v roce 2011 vyžádal podseknutí rohu domu na rohu ulic Znojemské a Hradební. Protestní sebevražda 1. 1. 2009, pouhé dva měsíce po otevření nákupního centra, byl na budově City Parku u východního vchodu nalezen oběšený Jiří Simon, majitel blízké nemovitosti. Simon proti stavbě City Parku dlouhodobě protestoval. V dopise na rozloučenou uvedl, že důvodem jeho činu je bezmoc běžného občana zvrátit úřední a lobbistická rozhodnutí mocných. Popis Celá budova má moderní exteriér, fasáda kombinuje pruhy cortenu, zrcadlového skla a pletiva, které porůstá zeleň. Členění fasády má představovat čárový kód. Budova má jedno nadzemní a tři podzemní podlaží, v druhém a třetím podzemním podlaží jsou parkoviště, první nadzemní a první podzemní podlaží slouží jako prodejní plocha. Ve střešní nástavbě budovy je čtyřsálové kino. Budova má tři vstupy (dva na severní straně, jeden na jižní). Původní vedení Tovární ulice na severní straně údolí potoka bylo přeloženo na jih. Severní část budovy je obklopena novou zelení. Okolo jižní části budovy vede odtrubněný Koželužský potok a cyklostezka, unikátní je řešení střechy, zamýšlené jako pátá fasáda, střechu porůstá zeleň. Na parkoviště je vjezd řešen z ulice Hradební, v případě potřeby se otevírá i příjezd z ulice Tovární. Informace velikost obchodních ploch: více než 25 000 m² multikino: 4 sály s počtem 501 míst k sezení počet parkovacích míst v objektu: cca 790 4 kavárny 1 restaurace 6 jednotek food-court dětský koutek charge-box Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu City Park na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Ctirad (přírodní památka)

Přírodní památka Ctirad se nachází na severním okraji návrší Děvín nad Zlíchovem včetně zářezu silnice u Dívčích Hradů a opuštěného lomu Bílá skála východně pod železnicí. Chráněné území je ve správě Magistrátu hlavního města Prahy. Důvod ochrany Důvodem vyhlášení PP byla ochrana významných odkryvů geologických vrstev siluru a devonu Barrandienu. V těchto odkryvech se nalézají četné opěrné geologické profily a naleziště zkamenělin známá již od dob Joachima Barranda. Území PP pokrývá skalní a stepní vegetace. Flóra Vegetace je tvořena převážně rostlinnými společenstvy skal a strmých strání. Území bez potřebné péče je ohroženo zarůstáním křovinami. Cenný je zejména severní svah obrácený k usedlosti Konvářka, kde se zachoval květnatý porost válečky prapořité (Brachypodium pinnatum) s výskytem ohroženého trličníku brvitého (Gentianopsis ciliata). Fauna Území PP představuje zejména útočiště drobných bezobratlých živočichů. Z plazů se zde dosud vyskytuje ještěrka obecná (Lacerta agilis). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ctirad na Wikimedia Commons