NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС Ліпно

ГЕС Ліпно (Lipno) – гідроелектростанція на південному заході Чехії у гірському хребті Шумава. Входить до складу каскаду на річці Влтава, становлячи у ньому верхній ступінь (наступною великою станцією є ГЕС Орлік). Під час спорудження ГЕС, яке тривало з 1952 по 1959 роки, річку перекрили земляною гравітаційною греблею висотою 26 метрів, довжиною 296 метрів та товщиною від 10 (по гребеню) до 130 метрів. Вона утворила водосховище, витягнуте на 44 км при максимальній ширині 14 км, яке має площу поверхні 50 км2 та об’єм 306 млн м3. Окрім забезпечення виробництва електроенергії, водосховище сприяє захисту від повеней, а також підтриманню у Влтаві мінімально необхідного рівня в посушливу пору року. Вода подається до машинного залу через два напірні водоводи довжиною по 160 метрів із діаметром 4,5 метри. Сам зал споруджений біля греблі у підземному виконанні та має розміри 65х22 метри і висоту 37 метрів. У нього веде тунель для персоналу з нахилом 45° та перетином 6,8х9,7 метри. Відпрацьована вода відводиться через тунель довжиною 3,5 км та діаметром 7,5 метрів до нижнього балансуючого резервуару, на якому працює мала гідроелектростанція Ліпно ІІ (1,5 МВт). Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 60 МВт. При напорі від 149,3 до 161,6 вони виробляють 147 млн кВт-год електроенергії на рік. ГЕС може вийти на повну потужність за 226 секунд та керується дистанційно зі Штеховіце. Примітки
Vodní elektrárna Obříství

Vodní elektrárna Obříství je vodní elektrárna na Labi postavená severně od obce Obříství 4 km nad soutokem s Vltavou jako první nízkospádová vodní elektrárna v Česku. Spád hladin jezu u zdymadla Obříství činí 1,5 až 3,8 m. Technologie byla navržena a realizována konsorciem rakouských firem J. M. Voith AG a AEG Austria GmbH. Do provozu byla uvedena v roce 1995. Technické údaje V elektrárně pracují dvě horizontální turbosoustrojí se dvěma přímoproudovými Kaplanovými turbínami typu PIT. Jejich převodovky a generátory jsou umístěny v šachtě uprostřed nátoku do turbíny. Instalovaný výkon elektrárny je 3360 kW. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vodní elektrárna Obříství na Wikimedia Commons Stránky elektrárny na webu ČEZu Roční zpráva o provozu ES ČR 2010, Energetický regulační úřad
Vodní elektrárna Orlík

Vodní elektrárna Orlík je umístěna v levé části řeky u paty betonové hráze vodní nádrže Orlík na Vltavě. Do provozu byla uvedena v letech 1960–1961. V budoucnu má fungovat také jako přečerpávací elektrárna. Technické údaje Elektrárna využívá vodní nádrž Orlík, která zadržuje 720 mil. m³ vody a je tak nejobjemnější akumulační nádrží v České republice. Hladina nádrže pokrývá 26 km² a vzdouvá Vltavu v délce 70 km, Otavu v délce 22 km a Lužnici v délce 7 km od ústí. Samotná elektrárna má rozměry 17×127,5 m a výšku 20 m. Voda je přiváděna na soustrojí čtyřmi ocelovými potrubími o průměru 6250 mm, zabetonovanými v hrázi. Vtok je vybaven rychlouzávěry a nouzovými hradidly. Uvnitř elektrárny jsou instalovány čtyři Kaplanovy turbíny, které slouží především k pokrytí špičkových odběrů elektřiny. Jedno desetilopatkové kolo Kaplanovy turbíny bylo na světové výstavě EXPO 58 v Bruselu oceněno zlatou medailí. Celkový instalovaný výkon čtyř Kaplanových turbín (každá 91 MW) činí 364 MW. Střední roční výroba elektrické energie představuje 398,1 GWh. Elektrická energie z generátorů o napětí 15 kV je transformována v šesti jednofázových jednotkách na napětí 220 kV a vyvedena dvěma vedeními V001 a V002 do rozvodny Milín. Najetí na plné zatížení je možné za 128 sekund, přičemž elektrárna je dálkově ovládána z centrálního dispečinku ve Štěchovicích. Zajímavosti Odborník na vodní hospodářství doc. Ing. Ladislav Satrapa, CSc. z Fakulty stavební ČVUT v Praze uvedl, že se „celá investice do vodní elektrárny Orlík včetně přehrady zaplatila výrobou elektrické energie za 4 roky“. Povodně v roce 2002 elektrárnu Orlík poničily. Svojí nečinností denně ztrácela miliony korun. Potřebovala velkou, ale přitom rychlou rekonstrukci. Vybraná firma byla pověřena dodávkami a rekonstrukcí silnoproudé i slaboproudé technologie, revizí rotorů u generátorů, a především výměnou vinutí statorů těchto generátorů za nové s moderním izolačním systémem. Modernizace na přečerpávací elektrárnu ČEZ v červnu 2026 představil plánovanou modernizaci elektrárny s tím, že z ní vznikne přečerpávací vodní elektrárna. Všechny čtyři Kaplanovy turbíny budou vyměněny za Francisovy turbíny s tím, že dvě z nich (2 x 87 MW) budou reverzní, dvě klasické (2 x 95 MW). Má tím vzniknout energetické úložiště s kapacitou 750 MWh, celkový instalovaný výkon 364 MW se nezmění. Náklady mají dosáhnout 8 mld. Kč, modernizace by měla začít v roce 2027 a celý projekt by měl být dokončen v roce 2033. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vodní elektrárna Orlík na Wikimedia Commons Skupina ČEZ - výroba elektřiny - Orlík Siemens - Větrná a vodní energie: Síly přírody vyrábějí čistou elektřinu Archivováno 30. 7. 2020 na Wayback Machine.
Orlík vízerőmű

Az Orlík vízerőmű (csehül: vodní elektrárna Orlík) Csehország legnagyobb vízerőműve, az Orlík víztározó (csehül: vodní nádrž Orlík) gátja által felduzzasztott Moldva folyó vizét használja villamos energiatermelésre. Bohostice és Příbram térségében, a Moldva folyó bal oldalán, az Orlík gát lábánál található. Nevét a közelben lévő Orlík kastélyról kapta. Az erőmű építését 1954-ben kezdték el, 1960-61-ben helyezték üzembe. A 17 méter széles, 127,5 méter hosszú, 20 méter magas erőművet négy darab 6250 mm átmérőjű, a gátba épített acélcső látja el vízzel. Az erőműben négy teljesen automatizált, 70,5 m-es dőlésszögű Kaplan-turbina található. A turbinák az 1958-as brüsszeli világkiállításon aranyérmet nyertek az üzembe helyezéskor világritkaságnak számító, tízlapátos járókerekük miatt. Később a turbinákat modern, nagyobb hatékonyságú, nyolclapátos járókerekekkel látták el. A Kaplan-turbinák által meghajtott négy generátor egységenkénti névleges teljesítménye 91 MW, így az erőmű összesen 364 MW beépített teljesítménnyel rendelkezik. A 15 kV-os generátorokból származó villamos energiát hat transzformátor alakítja át 220 kV-ra, s juttatja el az országos hálózatba. A turbinák jelentős vízigénye miatt az erőmű csak szakaszosan, naponta maximum csak pár órányit üzemel. Előnye az, hogy csúcsidőszakokban az energiaigény megjelenését követő 128. másodpercben már képes teljes terhelésen üzemelni. Az erőmű működtetése a Štěchovice-i központi vezénylőteremből távvezérléssel is lehetséges. Az erőmű 2030-ra befejezni kívánt korszerűsítése során tervezik az erőmű szivattyús tározós vízerőművé átalakítását, s ebből adódóan a Kaplan turbinák helyére Francis-turbinák beépítését. Jegyzetek
ГЕС Орлік

ГЕС Орлік (Orlík) — гідроелектростанція у Чехії на південь від Праги. Входить до складу каскаду на річці Влтава, розташована між ГЕС Ліпно (вище за течією) та Камік. Найпотужніша гідроелектростанція в країні (якщо не враховувати ГАЕС). Під час спорудження станції, яке тривало з 1954 по 1962 роки, річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 91,5 метра та довжиною 450 метрів. Вона утворила найбільше у Чехії водосховище із об'ємом 730 млн м3, яке має площу поверхні 27,3 км2 та створює підпір, що відчувається на ділянці Влтави довжиною 70 км, а також на її притоках Отаві та Лужниці протягом 22 км та 7 км від гирла відповідно. Машинний зал споруджений біля підніжжя греблі та обладнаний чотирма турбінами типу Френсіс потужністю по 91 МВт, які при напорі у 70,5 метра виробляють 398 млн кВт-год електроенергії на рік. ГЕС може вийти на повну потужність за 128 секунд та керується дистанційно із Штеховіце. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 220 кВ. Примітки
Vodní kaple Jana Nepomuckého

Vodní kaple Jana Nepomuckého je výklenková kaple na území města Kuřimi v okrese Brno-venkov v Jihomoravském kraji. Je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Na jižním okraji města se nachází velký lesnatý kopec Kuřimská hora. Na úbočí kopce stojí tato vodní kaple zasvěcená sv. Janu Nepomuckému. Dle zdejší kroniky měla být postavena na začátku 18. století, v roce 1722. Jedná se o malou půlkruhovou stavbu, v jejímž horním výklenku je umístěna socha sv. Jana Nepomuckého. Ve spodním výklenku pak vytéká pramenitá voda. K přívodu vody pro studánku slouží dřevěná kulatina, která funguje jako přírodní potrubí. V dřívějších dobách nebyly známy dnešní technologie a proto se při stavbě použily po délce provrtávané kmeny stromů, většinou borovic. Potrubí bylo objeveno, když došlo vlivem svozu dřeva při jeho těžbě k odkrytí zeminy z lesní cesty v blízkosti kaple. Kaple byla odedávna místem konání nejrůznějších pobožností, především pak vždy v den svátku sv. Jana Nepomuckého, kterému je zasvěcena. V padesátých letech však akce nebyly povoleny. Ačkoli se v roce 1972 pokusil místní farář P. Jan Hřebíček o obnovení, okresní tajemník pro věci církevní je písemně zakázal. První pobožnost se tu konala až po pádu komunistického režimu, a to v roce 1990. Stále se nepovedlo určit, odkud vyvěrá místní pramen. Nejpravděpodobněji však vzniká uvnitř skalního masívu Kuřimské hory. Oproti minulosti došlo u studánky k úbytku vody. Na rozdíl od dřívějších dob, i po silném dešti vytéká voda jen slabým pramenem. Doposud se nezjistilo, jestli k úbytku vody došlo vlivem přírody, či zásahem člověka. Odkazy Reference Literatura KOLEKTIV AUTORŮ. Kuřim 1226–1996 od historie k současnosti. Kuřim: Město Kuřim, 1996. ISBN 80-85947-23-4. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní kaple Jana Nepomuckého na Wikimedia Commons Vodní kaple Jana Nepomuckého v databázi eSTUDÁNKY
Vodní mlýn Hoslovice

Vodní mlýn Hoslovice o jediném kole v obci Hoslovice v okrese Strakonice v Jihočeském kraji je považován za nejstarší zachovalý vodní mlýn na území České republiky. Mlýn, který je od roku 2008 chráněn jako národní kulturní památka České republiky, je tvořen původní mlýnicí spojenou s obytnou částí, kde se nachází i černá kuchyně. Střecha mlýna je pokrytá došky. Obvodové zdivo je kamenné. V areálu mlýna je dále kolna a chlévy se stodolou. V zadní části areálu se nachází rybníček s vodním náhonem pro mlýn, délka náhonu je přibližně 150 metrů. První písemnou zprávu o mlýnu obsahuje Berní rula z roku 1654. Některé útržkové písemné zmínky datují stavení mlýna ještě dříve, až k založení obci Hoslovice. Současnost Mlýn je v současné době součástí expozic Muzea středního Pootaví ve Strakonicích. V roce 2025 bylo u mlýnu zřízené parkoviště a opravena příjezdová cesta pro lepší dostupnost návštěvníků. Mlýn hostí po celý rok několik akcí spojených s lidovou kulturou a zvyky (Dožínky, pečení chleba, workshopy). Mlýn je přístupný veřejnosti od dubna do října od úterý do neděle v době od 9 do 16 hodin, v hlavní sezóně červen – srpen denně až do 17 hodin. Ve filmu Mlýn se objevil jako filmová lokace pro různé filmy (zejména filmové pohádky). Kouzla králů (2008) Vodník a Karolínka (2010) Tři bratři (2014) Odkazy Reference Související články Hoslovice Muzeum středního Pootaví Seznam vodních mlýnů v Česku Seznam českých filmových lokací Seznam kulturních památek v okrese Strakonice Seznam národních kulturních památek České republiky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní mlýn Hoslovice na Wikimedia Commons Průvodce Vodní mlýn Hoslovice ve Wikicestách Oficiální stránky Archivováno 30. 7. 2020 na Wayback Machine. Článek na stránkách www.vodnimlyny.cz Článek o výletu do okolí Archivováno 27. 1. 2022 na Wayback Machine.
Vodní nádrž Boskovice

Vodní nádrž Boskovice je vodní dílo ležící na říčce Bělá východně od Boskovic. Popis Výška hráze činí 42,5 metrů, délka v patě 160 metrů a délka v koruně pak 305 metrů. Na hrázi je vyasfaltovaná silnice spojující oba břehy. Spotřeba zeminy na vytvoření přehrady přesáhla 492 tisíc metrů kubických. Jelikož se jedná o chráněný vodní zdroj, i když pouze záložní, je zde koupání zakázáno. Nádrž se táhne úzkým pruhem Melkovského údolí až k hranicím přírodního parku Řehořkovo Kořenecko, na úrovni hráze z ní vystupuje záliv, který se táhne jižně pod obcí Vratíkov až k Vratíkovskému krasu, který je chráněn v rámci přírodní rezervace Vratíkov. Pravý břeh tvoří zalesněná stráň Mojetínského hřbetu. Vodní režim Průměrný dlouhodobý roční průtok k profilu hráze činí 0,33 m³/s. Stoletá voda zde dosahuje 33,5 m³/s. Historie Přehrada byla budována v letech 1985–1989. V minulosti vedl korytem Okrouhlého potoka plavební kanál Suchý – Šmelcovna, kterým se plavilo dříví z lesů v okolí dnešní obce Suchý do Boskovic, kde se kousek pod dnešní hrází zachytávalo v tehdejší pile zvané Šmelcovna. Rekonstrukce 2017–2018 Dne 2. srpna 2017 započala rekonstrukce hráze, díky čemuž byla uzavřena celá hráz pro veřejnost. Z důvodu prací byla přehrada upuštěna o dvanáct metrů. Stavební práce spočívaly zejména ve zvýšení kapacity přelivu, skluzu a vývaru. Dále bylo upraveno odpadní koryto, upravena horní část těsnicího jádra a navazující úpravy koruny hráze. Také byly opraveny dvě mostní konstrukce přes skluz a přes odpadní koryto. Rekonstrukce zvýšila bezpečnost vodního díla při případných povodních, tak aby riziko ohrožení oblastí podél toku bylo minimální. Přestavba byla dokončena na podzim roku 2018. Celkové náklady na rekonstrukci byly odhadnuty na 138 milionů Kč. Fotogalerie Panorama Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní nádrž Boskovice na Wikimedia Commons VD Boskovice – aktuální vodní stav na stránkách Povodí Moravy Povodí Moravy – VD Boskovice
Zbiornik wodny Bystřička

Zbiornik wodny Bystřička (czes. Údolní vodní nádrž Bystřička) – zbiornik zaporowy we wschodniej części Republiki Czeskiej (na Morawach), powstały przez przegrodzenie potoku Bystřička równoimienną zaporą wodną. Położenie Zbiornik znajduje się w północno-zachodniej części Gór Wsetyńskich, w dolinie Bystřički. Leży w powiecie Vsetín. Od muru zapory, leżącego ok. 4,3 km powyżej ujścia Bystřički do Górnej Beczwy jego tafla ciągnie się w kierunku wschodnim. Zapora znajduje się na terenie wsi Bystřička, ale zbiornik wodny rozciąga się również na terytorium Velkéj Lhoty, a niewielki obszar na początku zalewu sięga na teren wsi Malá Bystřice. Charakterystyka zbiornika Minimalna utrzymywana wysokość lustra wody w zbiorniku wynosi 372 m n.p.m., czemu odpowiada objętość zgromadzonej wody równa 0,791 mln m³. Objętość użytkowa wynosi ok. 0,852 mln m³, czemu odpowiada podniesienie lustra wody do poziomu 376,60 m n.p.m. Kontrolowaną objętość retencyjną wynoszącą 2,235 milionów m³ wyznacza próg przelewu upustowego na lewym brzegu zbiornika, znajdujący się na wysokości 384,15 m n.p.m. Powierzchnia zbiornika wynosi 37,8 ha, a całkowita maksymalna objętość wody w zbiorniku – 4,58 mln m³. Długość powstałego jeziora to nieco ponad 2 km, ale jego szerokość sięga tylko ok. 300 m. Maksymalna głębokość zbiornika w pobliżu zapory to ok. 26 m. Powierzchnia zlewni zbiornika wynosi 63,88 km², a średni przepływ przez zbiornik w ciągu roku 0,883 m³/s. Zbocza wokół zbiornika są w większości zalesione. Publiczne drogi jezdne umożliwiają przejazd wokół zbiornika. Wykorzystanie zbiornika Zbiornik, wybudowany w latach 1907–1912 w celu zasilania w wodę śluz planowanego kanału Dunaj-Odra, z powodu zaniechania tego projektu nigdy nie został do tego celu wykorzystany. Ze względu na niewielką powierzchnię zlewni i małą objętość retencyjną zbiornika, jego możliwości przeciwpowodziowe są również niewielkie. Już w latach międzywojennych tereny wokół zbiornika zaczęły być zagospodarowywane w kierunku ich rekreacyjnego wykorzystania i reklamowane jako „Ľetovisko Bystřička”. Po II wojnie światowej, zwłaszcza w latach 70. i 80., funkcja rekreacyjno-wypoczynkowa zbiornika nabrała największego znaczenia. Wokół jego brzegów powstało szereg ośrodków wypoczynkowych, campingów, pól namiotowych oraz dziesiątki prywatnych daczy. W chwili obecnej (2021 r.) popularność tego miejsca nieco zmalała, choć w dalszym ciągu w letnie weekendy przybywa tu wielu gości. Działają dwa hotele, kilka pensjonatów i autocamping oraz szereg obiektów gastronomicznych. Funkcjonują dwie plaże z możliwością kąpieli, wypożyczalnia łodzi i rowerów wodnych, zgrupowane głównie w zatoczce na północnym brzegu, poniżej wsi Velká Lhota. Zabronione jest używanie jednostek silnikowych. Akwen jest dopuszczony do wędkarstwa sportowego. Przypisy
Vodní nádrž Břevnice

Vodní nádrž Břevnice byla vybudována mezi lety 1956–1959 na Břevnickém potoce nedaleko Chotěboře. Historie První úvahy o výstavbě započaly v roce 1951. Projekt na výstavbu vodní nádrže byl zpracován roku 1953 firmou Hydroprojekt Praha. Definitivní podobu projektu vypracoval v roce 1954 Státní projektový ústav Hradec Králové. O rok později vydal krajský národní výbor v Pardubicích stavební povolení a roku 1956 tak mohla stavba začít. Účelem stavby bylo zásobování užitkovou vodou Chotěbořské kovodělné závody. Hlavní dodavatelem byla firma Průmstav Pardubice, technologii dodaly Chotěbořské kovodělné závody. V listopadu 1959 proběhla kolaudace a v únoru 1962, po ukončení zkušebního provozu, došlo k předání k trvalému užívání. Náklady na výstavbu tehdy činily 7,8 mil. Kčs. Vodní nádrž je dnes provozována a spravována Českým rybářským svazem, z. s., místní organizace Chotěboř, Lazební 206, 58301 Chotěboř. Využití Hlavním využitím je zásobování užitkovou vodou okolí Chotěboře. Dále je přehrada využívána k rekreaci, je zde možnost sportovního rybolovu a slouží také jako přírodní koupaliště. Zároveň slouží i k ochraně před povodněmi. Dostupnost Vodní nádrž se nachází v prostoru vymezeným silnicí II/351 a železniční tratí Pardubice – Havlíčkův Brod. Směrem od silnice i od trati ji obklopují chatové osady. Z vodní nádrže pokračuje Břevnický potok do Břevnického rybníka. Mezi rybníkem a nádrží se rozprostírá osada Břevnice. Podél trati vede žlutě značená turistická trasa od Chotěboře na Rozsochatec. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní nádrž Břevnice na Wikimedia Commons vodní nádrž na turistik.cz galerie vodní nádrž na turistika.cz
Vodní nádrž Džbán

Džbán (vodní nádrž Džbán) je přehradní nádrž v severozápadní části Prahy, v katastru Vokovice v městské části Praha 6. Je dlouhá 0,8 km. Je to druhé největší přírodní koupaliště v Praze po Hostivařské přehradě. Přehrada má rozlohu 13 ha. Její maximální hloubka je 7,5 m a objem nádrže je 302 000 m³. Byla vybudována v letech 1966–1971. Hráz Hráz je vysoká 8,5 m a její délka je 75 m. Vodní režim Vodní dílo bylo vybudováno na Šáreckém potoce, který se ovšem nad nádrží nazývá Litovický. Průměrný průtok potoka přehradou je 0,104 m³/s. Využití Vodní nádrž se využívá především ke koupání a rybaření. V zimě se na Džbánu bruslí. Rekreační funkce byla také hlavním důvodem výstavby vodního díla. Dalším vítaným efektem přehrazení potoka však bylo i zmírnění povodní na Litovicko-Šáreckém potoce. V roce 2008 došlo k celkovým úpravám vodní nádrže. Kromě odbahnění byla opravena hráz a veškeré technické prvky (stavidlo, odpadní štola, aj.). Při levém břehu rovněž vznikla mělčina, určená pro mokřadní vegetaci, která slouží jako úkryt a hnízdiště vodních ptáků. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vodní nádrž Džbán na Wikimedia Commons Džbán na stránkách Atlas Česka
Vodní nádrž Husinec

Vodní nádrž Husinec je přehradní nádrž poblíž stejnojmenného města v okrese Prachatice v Jihočeském kraji. Tato nádrž patří pod správu Povodí Vltavy, konkrétně závodu Horní Vltava. Historie Přehrada byla vybudována v letech 1934 až 1939, za dohledu Ing. Emila Štěrby z Berouna. Kámen, který byl použit pro výstavbu přehrady dlouhé 197 m, byl těžen v lomu Kobylí hora nedaleko od Prachatic. Náklady na výstavbu přehrady dosáhly výše 16 milionů tehdejších korun. Stavební práce na vodním díle byly dokončeny až během druhé světové války, v roce 1940. Pro dopravu kamene přes hornaté údolí řeky Blanice a nedalekého Živého potoka byla vybudována 2,5 km dlouhá lanovka. V 50. letech 20. století byla vybudována nová silnice z Prachatic k přehradě, byly instalovány turbíny s výkonem 500 kW a ještě o nějakou dobu později zřízena i úpravna vody. Popis Husinec má zakřivenou gravitační zděnou hráz o délce 197 m a výšce 27,2 m. V koruně hráze se na kótě 528,33 m n. m. nachází pět polí bezpečnostního přelivu o maximální kapacitě 161,1 m³.s⁻¹, každé pole má šířku 9,25 m. Vzdutí přehrady je patrné až do vzdálenosti 3,5 km. Po hrázi přehrady je vedena silnice Prachatice-Husinec, silnice má šířku 5 m. Využití Kromě regulace vody slouží i jako zásobárna vody pro město Prachatice. Součástí nádrže je i malá vodní elektrárna s Kaplanovou turbínou o výkonu 630 kW. Vodní režim Přehrada se nachází na řece Blanici. Průměrný roční úhrn srážek v jejím povodí činí 778 mm a průměrný roční průtok 2,08 m³/s. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní nádrž Husinec na Wikimedia Commons Husinecká přehrada na neoficiálních stránkách města Husince Husinec v Atlasu zařízení využívajících obnovitelné zdroje energie Fotogalerie ze stavby přehrady
Talsperre Husinec

Die Talsperre Husinec (tschechisch Vodní nádrž Husinec) ist eine Trinkwassertalsperre im tschechischen Landesteil Südböhmen. Geographie Die Talsperre liegt zwei Kilometer südlich von Husinec bzw. zweieinhalb Kilometer nördlich von Prachatice in einem größtenteils von Wäldern umgebenen Tal im Böhmerwald-Vorland und staut den Fluss Blanice. Sie bildet den südlichsten Teil der Katastralgemeinde Husinec. Ihr Damm befindet sich zwischen den Hügeln Hrádek (565 m n.m.) und Výrovčice (708 m). Südlich des Stausees erheben sich der Šibeniční vrch (681 m) und der Výrovec (686 m). Umliegende Ortschaften sind Husinec und Sirkovna im Norden, Výrov und Těšovice im Nordosten, Bělečská Lhota, Vojtášek und Městská Lhotka im Osten, Ostrov im Südosten, Probošt, Staré Prachatice, Kahov und Podolí im Süden, Oseky und Zábrdí im Südwesten, Podedvorský Mlýn und Dvory im Westen sowie Horouty im Nordwesten. Über die Dammkrone führt eine Nebenstraße zwischen Husinec und Prachatice. Geschichte Die Talsperre entstand zwischen 1934 und 1939 zum Hochwasserschutz und der Regulierung des Wasserstandes der Blanice. Dabei wurde die unbesiedelte Talaue, wo sich ein Militärübungsplatz befand, unterhalb der Einmündung des Schwarzbaches geflutet. Das Projekt dazu entstand bereits 1930. Infolge des Münchner Abkommens 1938, das die Blanice in diesem Bereich zum Grenzgewässer zwischen dem Deutschen Reich und der „Resttschechei“ machte, gab es kurzzeitige Bauverzögerungen. Schließlich wurde der gesamte Damm der „Resttschechei“ zugesprochen. Am 23. Juni 1939 wurde die Talsperre in Betrieb genommen, wobei die Errichtung 16 Millionen Kronen kostete. 1940 wurde am Damm der Straßengrenzübergang Prachatitz/Hussinetz zwischen dem Deutschen Reich und dem Protektorat Böhmen und Mähren eingerichtet. 1953 wurde ein Kleinkraftwerk mit der Kaplanturbine von ČKD Blansko mit einer Leistung von 490 kW, später erweitert auf 630 kW eingerichtet. Seit 1962 dient die Talsperre der Trinkwasserversorgung der Stadt Prachatice, die auf dem Šibeniční vrch ein Wasserwerk errichtete. 1999 wurde das von der AQUA Energie s.r.o. aus Hamr betriebene Wasserkraftwerk saniert. Seine jährliche Stromproduktion liegt bei 1.800 MWh. Durch Arbeiten am Damm im Jahr 2023 wurde das Stauziel der Husinec-Talsperre erweitert. Hochwasserereignisse An der Talsperre kam es bei Hochwasserereignissen zu regelmäßigen Ablässen über die Überlaufrinne in den Jahren 1937, 1954, 1972, 2002 (2×), 2006, 2009 und 2013. Beim Hochwasser im September 2024 kam es zum kontrollierten Überlauf der Staumauer, die flussabwärts liegenden Gemeinden konnten frühzeitig gewarnt worden. Weblinks Wasserwerk Husinec Details zum Talsperrenbau auf einer Website über Husinec Angaben zur Talsperre auf der amtlichen Webseite von Husinec Beschreibung auf kct-tabor.cz Einzelnachweise