NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Evangelický hřbitov v Mořkově

Evangelický hřbitov v Mořkově se nachází v obci Mořkov na pozemku parc. č. 375/1 u silnice na Hodslavice (ulice Sportovní). Hřbitov má rozlohu 1499 m2 (bez pozemku s kaplí). Jeho nynějším vlastníkem a provozovatelem je obec Mořkov. Hřbitovní kaple patří českobratrskému sboru v Hodslavicích. Hřbitov byl založen roku 1856. Posvěcen byl 22. listopadu 1857. Později byla na hřbitově vystavěna malá kaple s věžičkou. K významným osobnostem, které na hřbitově odpočívají, patří podplukovník Josef Černý. Odkazy Poznámky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu evangelický hřbitov v Mořkově na Wikimedia Commons Stránka hřbitova na cimiterium.cz Související články Seznam protestantských hřbitovů v Česku Evangelický hřbitov v Suchdole nad Odrou Farní sbor Českobratrské církve evangelické v Hodslavicích
Fara v Travné

Fara v Travné se nachází v blízkosti kostela Neposkvrněného početí Panny Marie v okrese Jeseník. Fara je součástí souboru staveb poutního místa, který byl prohlášen kulturní památkou ČR v roce 2003, a užívá ji Římskokatolická farnost Travná. Historie V blízkosti kostela byla v letech 1879–1880 postavena budova fary. Popis Fara je patrová podsklepená stavba na obdélném půdorysu postavená z režného červeného cihlového zdiva na kamenné podezdívce v historizujícím stylu s gotickými prvky. Východní průčelí je tříosé s rizalitem na levé straně, který je zakončen stupňovitým štítem. Okna v přízemí a v patře jsou štíhlá dvoudílná se segmentovým záklenkem. Ve štítu jsou dvě úzká pravoúhlá okna a nad nimi kruhové okno. Ve střední osové části je vstupní přístřešek se segmentovým záklenkem a pultovou střechou. Ke vchodu vede kamenné předsazené schodiště. Průčelí je děleno dvěma podokenními římsami a hlavní římsou s cihlovými konzolami. Budova má valbovou střechu s řadou trojúhelníkových vikýřů. Na střeše jsou dva neomítané komíny zakončené římsou. Střecha je krytá eternitovými šablonami. K západnímu průčelí je přistavěn patrový omítaný přístavek s pultovou střechou. Interiér Fara má trojdílnou dispozici. V přední části přízemí je velká společenská místnost, kuchyně, pokoj, sprchy a WC. Do patra vede dřevěné schodiště. V prvním patře jsou čtyři místnosti s celkovou kapacitou dvaceti lůžek. V podkrovní je světnice. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Travná Externí odkazy Seznam kulturních památek v Javorníku
Evangelische Kirche Bystřany

Die evangelische Kirche Bystřany steht in Bystřany (deutsch Wisterschan) südöstlich von Teplitz in Tschechien. Geschichte Die evangelische Kirchengemeinde von Wisterschan unterstand zunächst der Gemeinde der Bartholomäuskirche in Teplitz. 1902 entstand im Zuge der Los-von-Rom-Bewegung, und finanziell unterstützt durch den Gustav-Adolf-Verein, nach Plänen des Dresdner Architekten Woldemar Kandler der Kirchenbau, der am 19. Oktober 1902 geweiht wurde. Das als flachgedeckte Saalkirche mit rechteckigem Altarraum errichtete Bauwerk schließt mit einer Turmfassade ab, die die programmatische Inschrift des Lutherliedes Ein´ feste Burg trägt. Um 2010 wurde die seit dem Zweiten Weltkrieg zunächst als Scheunenraum landwirtschaftlich genutzte Kirche wiederhergestellt und dient heute der Kirche der Böhmischen Brüder. Weblinks Website zur Kirche Einzelnachweise
Green Point (Praha)

Green Point je kancelářská budova na Smíchově v Praze 5. Objekt oválného půdorysu se skleněnou fasádou a osmi nadzemními a třemi podzemními podlažími zahrnuje přibližně 7000 m² kancelářských prostor. Je obklopen silničními komunikacemi, konkrétně ulicí Plzeňskou, Mozartovou a výjezdem z tunelu Mrázovka, který je součástí pražského městského okruhu. Jde o energeticky úspornou budovu s certifikátem BREEAM Excellent. Součástí je zelená střešní terasa a vnitřní zelené atrium. Investice na výstavbu budovy činily přibližně 350 milionů korun. Kapacita každého patra je přibližně 125 osob. Autorem projektu je studio AHK Architekti architektů Zdeňka Hölzela a Jana Kerela. Výstavba probíhala od roku 2017 do října 2019. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Green Point na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Zámecké barokní divadlo v Českém Krumlově

Zámecké barokní divadlo v Českém Krumlově je součástí zámku Český Krumlov, s jehož hlavními budovami je propojeno Plášťovým mostem. Rozsahem vybavení a stavem zachování původního barokního divadla se jedná o přední památku svého druhu ve světovém měřítku. Divadlo a jeho vybavení je stejně jako celý zámek chráněno jako národní kulturní památka. Historie Divadlo bylo původně vybudováno v roce 1682 za Jana Kristiána z Eggenbergu, kdy na zámku působila stálá profesionální hudební a herecká skupina. K repertoáru divadla patřila díla Lope de Vegy, Williama Shakespeara, Molièra, Jeana Racina, Pedro Calderóna de la Barca nebo Pierra Corneille. Dnešní budova divadla pochází z přestavby v letech 1761–1762, kterou nechal provést Josef I. Adam ze Schwarzenbergu; autorství často uváděného Andrey Altomonta zatím není možné doložit. Vnitřní vybavení, malířská výzdoba hlediště i jeviště a soubor divadelních dekorací pochází z let 1766–1767. Ve druhé polovině 18. století zde Schwarzenbergové pořádali představení pro sebe a své přátele. V 19. století bylo divadlo využíváno jen příležitostně, většinou pro představení kočovných společností, a v roce 1898 bylo z bezpečnostních důvodů uzavřeno. Po dočasném užívání pro Jihočeský divadelní festival (1958–1966) bylo divadlo opět uzavřeno a od roku 1966 probíhaly restaurátorské práce. Od roku 1997 je divadlo zpřístupněno veřejnosti a je mu věnována samostatná prohlídková trasa. Popis Divadelní fond zahrnuje kromě vlastní budovy stovky dekorací, kostýmů, rekvizit, osvětlovací a další techniku, orchestřiště, lavice v hledišti a také původní divadelní repertoár (libreta, scénáře, notový materiál). Tento soubor tvoří unikátně dochovanou památku srovnatelnou v Evropě pouze s několika divadly, např. ve švédském královském paláci v Drottningholmu, divadlem královny ve Versailles a barokním divadlem v Bayreuthu, přičemž krumlovské divadlo je z nich v původní podobě nejzachovalejší. Reference Související články Seznam národních kulturních památek České republiky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámecké barokní divadlo v Českém Krumlově na Wikimedia Commons Zámecké divadlo na oficiálních stránkách zámku Zámecké divadlo na stránkách města Zámecké divadlo na stránkách Nadace barokního divadla zámku Český Krumlov
Teatro del Castillo de Český Krumlov

Teatro del Castillo de Český Krumlov es un pequeño teatro y una de las joyas de los teatros barrocos perfectamente conservados situado dentro del castillo del pueblo de Český Krumlov (en Bohemia, República Checa), declarado Patrimonio de la Humanidad.​ Iniciado en 1680 pero renovado entre 1765-66 por Josef Adam zu Schwarzenberg que incorporó la compleja maquinaria escénica que funciona hasta hoy​ y sólo es comparable a la del teatro de la corte de Drottningholm. Los decorados y vestuarios conservados fueron obra de Giuseppe Galli da Bibiena, creador del teatro barroco de la ciudad alemana de Bayreuth (ver Ópera del Margrave). Véase también Castillo de Český Krumlov Tecnología escénica histórica Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Teatro del Castillo de Český Krumlov. Sitio oficial Especificaciones técnicas
Teatr zamkowy w Českým Krumlovie

Teatr zamkowy w Českým Krumlovie (cz. Zámecké divadlo v Českém Krumlově) – teatr znajdujcy się na terenie krumlowskiego zamku w Czechach, w kraju południowoczeskim. Jest to jeden z dwóch najstarszych na świecie obiektów teatralnych z zachowanym wyposażeniem z 2. połowy XVIII wieku. Drugi znajduje się w Drottningholm w Szwecji, który wybudowała w 1764 roku królowa Ludwika Ulryka Hohenzollern, żona króla Adolfa Fryderyka . W 1675 roku Jan Kristián z Eggenbergu pierwszą scenę teatralną urządził w jednej z sal krumlowskiego zamku. W latach 1680–1682 na V dziedzińcu zamkowym wybudował nowy, barokowy budynek teatralny. Książę Josef Adam ze Schwarzenbergu zmodernizował obiekt w latach 1765–1766. W odnowieniu wnętrz oraz dekoracji wzięli udział malarze: Hans Wetschel i Leo Märkel . Urządzenia techniczne, za pomocą których w ciągu około 10–12 sekund zmieniano poszczególne dekoracje, kurtyny, sterowano zapadniami lub oświetleniem, wykonał wiedeński stolarz Lorenz Makh . Budynek był zamknięty dla publiczności w latach 1966–1997. Po renowacji w 1997 roku został okresowo udostępniony dla zwiedzających . Wyposażenie 300 kulis, z których można skomponować 13 podstawowych inscenizacji; 600 kostiumów teatralnych i ich dodatków; rekwizyty, począwszy od strzykawek lekarskich po wozy zaprzęgowe; wyposażenie techniczne, sprzęt oświetleniowy (świeczki, lampy olejowe); urządzenia naśladujące dźwięki np. szum deszczu, huk gromu, stukot końskich kopyt . Zachowały się też przemówienia aktorów, libretta, scenariusze, teksty, partytury, nuty, inwentarze, relacje, materiały ikonograficzne oraz duża liczba dokumentów związanych z działalnością teatru . Przypisy Bibliografia Zdena Flašková: Czeski Krumlov Historyczna część miasta, gród i zamek. 2010. ISBN 80-86141-35-7. HANS WETSCHEL. encyklopedie.ckrumlov.cz. [dostęp 2021-04-28]. LEO MÄRKEL. encyklopedie.ckrumlov.cz. [dostęp 2021-04-28]. ZÁMECKÉ DIVADLO V ČESKÉM KRUMLOVĚ. encyklopedie.ckrumlov.cz. [dostęp 2021-04-28].
Sovovy mlýny

Sovovy mlýny (též Odkolkovy mlýny) je budova, resp. komplex budov, zahrnující bývalý vodní mlýn s hospodářským zázemím a obytnou částí pro majitele na malostranském ostrově Kampa (skládá se z objektů čp. 503/III a 527/III, číslo orientační U Sovových mlýnů 2). Budovu od roku 2002 využívá Museum Kampa. Objekt se nazývá podle renesančního mlynáře Václava Sovy z Liboslavě (případně po majiteli z 19. století Františku Odkolkovi). Renesanční stavba vznikla v roce 1589, v 19. století došlo k velkým přestavbám v klasicistním a po velkém požáru roku 1867 v novogotickém stylu. Po požáru také mlynář Odkolek přeměnil provoz na moderní parní mlýn. V roce 1896 došlo k dalšímu požáru po kterém již provoz obnoven nebyl. Vyhořelou část mlýna rodina (dcera Františka Odkolka a její choť Ladislav Pinkas) prodala roku 1920 pražské obci, ale obytnou část nadále využívala až do roku 1950. Poté budovy využívala Československá akademie věd, stav se ale postupně zhoršoval. Od konce 20. století se začala o budovy zajímat Nadace Jana a Medy Mládkových a k razantní přestavbě a adaptaci na galerijní budovu došlo roku 2002. Požár v roce 1896 Národní politika, 30.1.1896, s. 2 Při požáru zasahovaly hasičské sbory: sbor pražský, sbor smíchovský, sbor karlínský, sbor vinohradský, sbor holešovický, sbor libeňský, sbor bubenečský a vojenská požární hotovost všech pražských pluků č. 88, č. 73, č. 28, č. 91 a č. 22. K požáru se dostavili mimo jiné také místodržící hrabě Thun, dvorní rada Jiří Dörfl, velicí plukovník Reiche, starosta měst pražských p. Gregor Čeněk , jeho náměstek dr. Srb, městští radní pánové Vendulák a Parůžek, členové ochranné stanice s předsedou p. Suchým, celá řada důstojníků a úředníků atd. Škoda byla podle znalců odhadována na více než 300.000 zlatých, ale závod byl naštěstí dostatečně pojištěn u pojišťovny „Riunione Adriatica di Sicurtà”. Budova byla rekonstruována teprve v roce 2000 pro Museum Kampa. Reference Literatura Merhout, Cyril. Ostrov Kampa. I. vydání. Praha: Společnost přátel starožitností, 1946. S. 23-40. VLČEK, Pavel a kol. Umělecké památky Prahy. Malá Strana. Praha: Academia, 1999. ISBN 80-200-0771-7. S. 576-578. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sovovy mlýny na Wikimedia Commons Prager Abendblatt, 1896-01-30, Seite 3-4: Die Odkolek'schen „Eulmühlen“ in Prag abgebrannt (rozsáhlý popis požáru). anno.onb.ac.at (německy) [online]. [cit. 2019-12-26]. Dostupné online.
Činžovní dům Matěje Blechy

Činžovní dům Matěje Blechy je kancelářský a bytový dům na Masarykově nábřeží, č. p. 235/28, 110 00 na Novém Městě, Praha 1 postavený v secesním slohu podnikatelstvím stavitele Matěje Blechy podle návrhu architekta Emila Králíčka, primárně učený pro Blechovu rodinu. Byl postaven na prestižní parcele nově vznikajícího nábřeží Vltavy a dotváří tak skladbu bohatě zdobených bytových domů, například nedaleký Spolkový dům Hlahol. Historie Reprezentativní bytový dům si nechal postavit v Praze usazený stavitel a architekt Matěj Blecha, původem ze Štítar u Kolína, zámožný majitel tehdy největšího stavebního podniku v českých zemích. Návrh zpracoval architekt Emil Králíček, který s Blechou spolupracoval na řadě dalších, zejména pražských, staveb, např. Hotel Zlatá Husa na Václavském náměstí či Dům Maribor v Holešovicích. Po převzetí moci ve státě komunistickou stranou v Československu v únoru 1948 byl dům znárodněn. Po společenských změnách po sametové revoluci roku 1989 dům přešel do soukromého vlastnictví. Architektura stavby Sedmipodlažní dům je vystavěn v secesním stylu. Budově dominuje centrální arkýř zakončený balkonem v posledním patře, fasáda a římsy jsou vyzdobeny štukovými prvky, jejichž autorem je Celda Klouček. Vchodové dveře lemuje kamenný zdobený portál a kovaná brána. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu nájemní dům stavitele Matěje Blechy na Wikimedia Commons Prazdnedomy.cz M. Blecha
Gymnázium Broumov

Gymnázium Broumov je všeobecné čtyřleté a osmileté gymnázium. Sídlí v Broumově, v ulici Hradební 218. Navazuje na tradici Státního reálného gymnázia v Broumově, založeného v roce 1945, a volně také na tradici klášterního gymnázia, které vzniklo v roce 1624. Dějiny Tradice vzdělávání sahá v Broumově až do 14. století. Podle organizačně-správních změn prošla škola do roku 1945 čtyřmi základními časovými úseky: klášterní škola (1306–1618) klášterní gymnázium (1624–1778) veřejné gymnázium (1779–1938) státní vyšší škola (1939–1945), přeměněná na tzv. německé čtyřtřídní gymnázium z důvodu odtržení Sudet od Československa V říjnu 1945 bylo znovu zahájeno české vyučování na broumovském gymnáziu. To bylo umístěno v budově bývalé německé chlapecké školy na Kostelním náměstí. Slavnostní otevření školy proběhlo 3. února 1946 za přítomnosti tehdejšího ministra školství Zdeňka Nejedlého. Dne 4. března 1946 profesorský sbor navrhl, aby škola nesla název Státní reálné gymnasium dr. Zdeňka Nejedlého. Tento návrh byl následně Ministerstvem školství schválen. Budova Budova gymnázia byla postavena roku 1909 na místě staré školy a tří menších domků. Autorem projektu (původně zamýšleného jako objekt chlapecké obecné a měšťanské školy) byl broumovský stavitel Franz Wilde (též autor přestavby radnice v Hodkovici nad Mohelkou). V několika místnostech v křídle nad parkem Alejka bylo zpočátku umístěno okresní hejtmanství a zasedací sál starostenského úřadu. V budově školy byla také umístěna část sbírek města Broumova. V současné době využívá třetinu budovy ZŠ Hradební. V sobotu 20. června 2020 byl odhalen chodník slavných absolventů s prvními pamětními deskami. Oceněni byli herec Jaroslav Weigel, spisovatelka Marie Stryjová a režisér Milan Vošmik. Ředitelé školy Jaroslav Svatoň (1945–1948) Dr. Ludmila Svobodová (1948–1950) Miloslav Crha (1950–1962) Vítězslav Tremčinský (1962–1965) František Janeček (1965–1970) Josef Láska (1970–1975) Mgr. Jan Holý (1975–2003) PaedDr. Karel Výravský (2003–2018) Mgr. Jiří Ringel (od r. 2018) Nadační fond Nadační fond gymnázia v Broumově (NFGB) spolufinancuje aktivity žáků a učitelů přímo ve škole nebo i v mimoškolní činnosti. NFGB byl založen v roce 1999 a navázal na činnost Nadace GB, založené v roce 1994. K činnosti NFGB v podpoře mimoškolních aktivit se využívají dary, dotace a grantové finanční příspěvky získané od města Broumov a dalších obcí, firem i jednotlivců, včetně studentů a jejich rodičů. NFGB zajišťuje a sponzoruje slavnostní předání maturitních vysvědčení, organizuje ples nadačního fondu. Vyhodnoceným studentům a studentkám na slavnostním večeru předá tradiční Ocenění NFGB pro nejlepší studenty školy za školní rok. NFGB vymýšlí, zpracovává a podává vlastní granty na činnost v souladu se statutem a spolufinancuje i granty podané Gymnáziem Broumov. Činnost NFGB je řízena šestičlennou správní radou NFGB, správné hospodaření s prostředky a majetkem kontroluje revizor NFGB. Významní absolventi gymnázia Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gymnázium Broumov na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Gimpelfang

Gimpelfang (česky Past na hejly, český název se však nepoužívá) je přírodní rezervace (německy Naturschutzgebiet) v Sasku na území zemského okresu Saské Švýcarsko-Východní Krušné hory. Leží na severním okraji Saského Švýcarska východně od velkého okresního města Sebnitz na západním svahu vrchu Tanečnice (599 m). Vyhlášena byla 30. března 1961 a její rozloha činí 10,29 ha. Přírodní poměry Přírodní rezervace Gimpelfang se nachází v Sebnitzském lese poblíž česko-německé státní hranice na západním svahu vrchu Tanečnice. Spolu s nedalekou přírodní rezervací Heilige Hallen a okolním lesem tvoří evropsky významnou lokalitu Sebnitzer Wald und Kaiserberg. Předmětem ochrany jsou původní lesy, především údolní jasanovo-olšové luhy, označované podle Směrnice o stanovištích kódem 91E0. Podle platného geomorfologického členění náleží rezervace ke Šluknovské pahorkatině. Jižně od rezervace leží lužický zlom, který je zároveň hranicí s Děčínskou vrchovinou (německy Elbsandsteingebirge). Z turistického hlediska bývá území řazeno k oblasti Saského Švýcarska. Geologické podloží tvoří biotitický lužický granodiorit. Půdy podél potoka Mannsgraben jsou podmáčené a převládají gleje. V potoce se hojně nachází zirkon a nepříliš hojně kousky zlata, dále epidot a olivín. Rezervace se rozkládá v nadmořské výšce 378–430 m. Turistika Přírodní rezervací prochází po cestě zvané Verbindungsweg (Spojka) okružní trasa vedoucí Sebnitzským lesem značená zeleným puntíkem. Po cestě Mannsgrabenweg (Cesta Vazalské strouhy) vede žlutým puntíkem značená turistická trasa spojující sebnitzské nádraží s hraničním přechodem pro pěší vedoucím do České republiky. Odkazy Reference Literatura Peter Rölke (Ed.): Wander- & Naturführer Sächsische Schweiz. Díl 3: Am Rande der Sächsischen Schweiz. Berg- & Naturverlag Rölke, Dresden 2004, ISBN 3-934514-13-8. Sächsisches Staatsministerium für Umwelt und Landwirtschaft (Ed.): Naturschutzgebiete in Sachsen. Dresden 2008, ISBN 978-3-932627-17-0, S. 630. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gimpelfang na Wikimedia Commons Gimpelfang na Protectedplanet.net Mapy.cz: turistická mapa, Gimpelfang a okolí
Gimpelfang

Gimpelfang ist ein Naturschutzgebiet (NSG) im Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge in Sachsen. Das etwa 10 ha große Schutzgebiet mit der Nummer D 56 liegt im Naturraum Oberlausitzer Bergland südöstlich von Sebnitz an der Flanke des Berges Tanečnice (Tanzplan). Geschichte Der Flurname Gimpelfang bezeichnet ein Areal, das einst zur Vogelstellerei genutzt wurde. Das Gebiet des heutigen NSG wurde bis Mitte des 19. Jahrhunderts als Niederwald bewirtschaftet. Die staatliche Forstverwaltung forstete 1862 den größten Teil der Fläche mit Fichten neu auf. Trotzdem blieb auf Teilflächen Laubholz aus der Niederwaldbewirtschaftung erhalten, das heute ein Alter von über 150 Jahren aufweist. Im Jahr 1952 bemühten sich Sebnitzer Heimatfreunde um die Unterschutzstellung des Gebietes bei dem sächsischen Ministerpräsidenten Max Seydewitz. 1958 wurde das NSG per Kreistagsbeschluss vorläufig gesichert und 1961 endgültig festgesetzt. Seit 1997 sind fünf Hektar des NSG als Totalreservat ausgewiesen, in dem keinerlei menschlicher Eingriff mehr erfolgt. Geologie Die Flächen des Naturschutzgebietes liegen auf einem Biotitgranit, der in seiner örtlichen Ausprägung als Seidenberger Granit bezeichnet wird. Das Gestein ist teilweise von Lößlehm überlagert. Flora und Fauna Kernstück des NSG ist ein naturnaher Erlen-Eschen-Bachwald am Mannsgraben. Darüber hinaus stocken im NSG verschiedene schwer einzuordnende Laubwaldgesellschaften. Im Süden und Osten besteht ein Buchenwald. Typische Pflanzen im Schutzgebiet sind Sumpf-Pippau, Wald-Schaumkraut, Wald-Schachtelhalm, Winkel-Segge und Rauhaariger Kälberkropf. Im Buchenwald wachsen auch Frühlings-Platterbse und Waldmeister. Die um 1900 nachgewiesenen Orchideenarten Blattloser Widerbart und Große Händelwurz sind heute verschollen. Im NSG brüten etwa 25 Vogelarten, darunter Waldkauz, Schwarzspecht, Grauspecht, Grauschnäpper und Kernbeißer. Nachgewiesen ist zudem die Haselmaus. Literatur Peter Rölke (Hrsg.): Wander- & Naturführer Sächsische Schweiz. Band 3: Am Rande der Sächsischen Schweiz. Berg- & Naturverlag Rölke, Dresden 2004, ISBN 3-934514-13-8. Sächsisches Staatsministerium für Umwelt und Landwirtschaft (Hrsg.): Naturschutzgebiete in Sachsen. Dresden 2008, ISBN 978-3-932627-17-0, S. 628f. Weblinks Siehe auch Liste der Naturschutzgebiete im Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge
Halbemeile

Halbemeile ist ein ehemaliger Ortsteil von Breitenbrunn/Erzgeb. im sächsischen Erzgebirge. Die kleine Siedlung besteht aus vier Häusern. Lage Halbemeile liegt abgelegen zwischen ausgedehnten Wäldern auf einer Hochfläche in 900 m Höhe unweit des Mückenberges und am Naturschutzgebiet Halbmeiler Wiesen. Der Ort befindet sich unmittelbar an der deutsch-tschechischen Staatsgrenze. Die Grenze trennt das deutsche Halbemeile von der ehemaligen böhmischen Siedlung Halbmeil (Mílov). Geschichte Nach der Abtretung des südlichen Teils der Herrschaft Schwarzenberg durch Herzog Moritz von Sachsen nach 1546 blieb dieses Gebiet bei Sachsen, doch der genaue Grenzverlauf wurde damals noch nicht festgelegt. 1548 wurde in der Zinnbergwerksordnung des Königs Ferdinand von Böhmen erstmals ein Bergwerk auf dem Mückenbergs erwähnt. Der Bergbau war recht ergiebig, so dass es zwischen den Landesherren Streit um dieses nun interessante Revier gab. 1557 bis 1558 erfolgte schließlich die endgültige Grenzziehung, wobei eine gerade Verbindungslinie zwischen den Quellen des Mückenbachs und des Großen Ortsbachs sowie der Mündung des Breitenbachs als neuer Grenzverlauf festgelegt wurde. Dieser zerschnitt die Bergwerkssiedlung am Mückenberg in einen böhmischen und einen sächsischen Teil. 1582 fand sich erstmals die Bezeichnung „uf der halben Meil“, vermutlich weil der Ort etwa eine halbe sächsische Meile (rund 4,5 km) von Breitenbrunn entfernt liegt. Ortsnamensformen sind darüber hinaus „zwey Heuslein vfm Finkenfloch sonst vf der halben Meil genannt“ (um 1600), „der alte Stolln vf der Halbenmeile“ (1634), „Weg von Breitenbrunn auf die halbe Meile“ (1699) und „Halbemeile“ (1875). Für die Zeit um 1600 und 1875 sind je zwei Häuser belegt. Die deutschen Bewohner der Siedlung Halbmeil (Mílov) auf tschechischer Seite mit neun Häusern wurden in der Folge des Zweiten Weltkriegs 1945 vertrieben. Die Häuser und die Kapelle St. Nepomuk wurden 1953 abgerissen. 2013 wurde die Kapelle wieder aufgebaut. Tourismus Ein Fußgängergrenzübergang an der Joachimsthaler Straße unweit der Himmelswiese ermöglicht das Passieren der Grenze für Wanderer, Radfahrer und Skiläufer. Im Ort existierte das private Besucherbergwerk „Gott gib Glück mit Freuden“. Ein beliebtes Ausflugsziel ist die tschechische Gaststätte „Roter Fuchs“ in benachbarten Streitseifen, einem Ortsteil von Potůčky. Durch den Erzgebirgszweigverein Breitenbrunn wurden 2004 historische Erläuterungstafeln aufgestellt (siehe Foto). Literatur Halbemeile. In: Siegfried Sieber: Um Aue, Schwarzenberg und Johanngeorgenstadt. Akademieverlag, Berlin 1972, S. 186–187. (Bd. 20 von Werte unserer Heimat) Oliver Hach: Auf der halben Meile. In: Freie Presse, Chemnitz, 21. Dezember 2020, S. 3 Weblinks https://www.freiepresse.de/video/youtube/CbX5AvNIZEE Halbemeile im Historischen Ortsverzeichnis von Sachsen Einzelnachweise
Hemmschuh (Naturschutzgebiet)

Das Naturschutzgebiet Hemmschuh liegt im Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge in Sachsen nordwestlich, westlich, südöstlich und südlich von Rehefeld-Zaunhaus um den 846 Meter hohen Berggipfel Hemmschuh herum. Am westlichen Rand des Gebietes verläuft die S 182 und nördlich die S 183. Am südlichen und südöstlichen Rand verläuft die Staatsgrenze zu Tschechien. Bedeutung Das 253,28 ha große Gebiet mit der NSG-Nr. D 47 wurde im Jahr 1961 unter Naturschutz gestellt. Siehe auch Liste der Naturschutzgebiete im Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge Weblinks Hemmschuh in der World Database on Protected Areas (englisch)