Divoká Šárka

Přírodní rezervace Divoká Šárka se nachází na skalnatých úbočích Šáreckého potoka na území městské části Praha 6 – Liboc (mezi soutěskou Džbán a Čertovým mlýnem) a na stepích nad ním, zejména na jeho pravém břehu. Stepi potom přecházejí do rozsáhlého lesa, což tak vytváří jeden z nejrozsáhlejších pražských parků. Podle jedné z variant české národní pověsti Dívčí válka, příběhu o vzpouře českých žen proti mužům, se, v části příběhu o Ctiradovi a Šárce, Ctirad stane obětí léčky v podobě spoutané Šárky a nešťastná Šárka skončí svůj život skokem ze skály, nazývané od té doby Dívčí skok. Celé údolí se po ní nazývá Šárecké údolí nebo také Šárka. Historie Nejstarší archeologické nálezy kostí zvířat dokládají přítomnost člověka již od paleolitu, kdy byl hlavním zdrojem obživy lov zvěře a sběr plodů. Člověk začal zasahovat do vývoje zdejší vegetace od období neolitu, kdy došlo k trvalému osídlení rolnickému a pasteveckému. Z tehdejšího sídliště na Šestákově skále byly získány nálezy keramiky, podle kterých byla závěrečná fáze kultury s lineární keramikou nazvána šáreckým typem. V době bronzové se zde nalézalo významné sídliště knovízské kultury. Kolem 6. století došlo k příchodu Slovanů na toto území a k jeho následnému osídlení. V 7. až 9. století se nad soutěskou Džbán nalézalo slovanské výšinné hradiště o rozloze přibližně tří hektarů a v jeho bezprostředním okolí velké dvacetihektarové předhradí, které se dělilo na vnitřní a vnější. Pozůstatky hradiště a předhradí jsou v krajině patrné i dnes. Tvoří jej valy, dnes již povětšinou zarostlé vegetací. V roce 1995 bylo hradiště vyhlášeno za národní kulturní památku pod názvem Hradiště Šárka. Je jednou z devíti národních kulturních památek na území Prahy. Na území ve středověku postupně mizely lesy a odlesněné plochy člověk postupně přeměňoval na zemědělsky využívanou půdu – na pole, sady, vinice a pastviny. Jedinými, téměř nedotčenými plochami, byly zdejší skalní stepi. Až do konce 19. století bylo území téměř bezlesé, rozloha lesa byla asi čtvrtinová oproti dnešku. V této době započalo umělé zalesňování okolí. Území bylo zemědělsky využíváno až do začátku druhé světové války. Po válce došlo ke změně socioekonomických poměrů a území se přestalo zemědělsky využívat. Započalo nekontrolované šíření expanzivních druhů bylin a zarůstání teplomilných trávníků křovinami a náletovými dřevinami. Dochází k další vlně umělého zalesňování nepůvodními druhy dřevin. Důvod vyhlášení Přírodní rezervace byla vyhlášena na ochranu významného geomorfologického celku zahrnujícího hluboké údolí proříznuté Šáreckým potokem v tvrdých buližníkových skalách včetně zbytků teplomilné skalní vegetace na slunných jižních svazích a chladnomilné vegetace na zastíněných severních svazích. Divoká Šárka se jako unikátní prvek pražské přírody, a to jak z geologického, tak i botanického, nebo zoologického hlediska, stala první přírodní památkou vyhlášenou na území metropole. Geomorfologie Území PR tvoří mohutné skalní útvary s názvem Džbán a jsou tvořeny buližníkovými horninami. Buližníkové těleso je z období starohor, tedy přibližně 600 milionů let staré. Skalní útvar je rozdělen hlubokou soutěskou, která byla vytvořena působením vodní eroze Šáreckého potoka. Soutěska Šáreckého potoka v tvrdých buližnících je výsledkem odnosných pochodů, které probíhaly po celé období kvartéru. Údolí Šáreckého potoka dělí těleso na dva jednotlivé skalní masivy – na Kozákovu skálu a na Šestákovu skálu. Za soutěskou Džbán se údolí pomalu rozšiřuje. Dále po proudu potoka se opět vyskytují buližníky – Dívčí skok a nad levým břehem potoka Nebušická skála. Při cestě od Vokovic je Franciho studánka. Flóra Na území přírodní rezervace se nacházejí rozličná rostlinná společenstva od zbytků lužního lesa v údolí při přirozeném toku Šáreckého potoka přes chladnomilná společenstva kapraďorostů na stinných severních stěnách po tařicová teplomilná skalní společenstva na výslunných jižních skalních srázech. Náhorní plošiny (zejména na Kozákově skále) byly v prehistorické době osídleny a proto se na okrajích skal nachází bohatší rostlinná společenstva obsahující například kavyl Ivanův, smělek štíhlý, modřenec tenkokvětý, česnek chlumní a jiné rostlinné druhy. Na samotných buližnících, tj. na Nebušické skále (Žabáku) a Dívčím skoku, roste zakrslá doubrava s vřesem a metličkou křivolakou (Avenella flexuosa). Na skalách jsou zastoupeny převážně druhy jako kostřava sivá (Festuca pallens), tařice skalní (Aurinia saxatilis), česnek chlumní horský (Allium senescens subsp. montanum), pryšec chvojka (Euphorbia cyparissias), rozchodníky (Sedum), křivatec český pravý (Gagea bohemica subsp. bohemica) a modřenec tenkokvětý (Muscari tenuiflorum). Ve skalních štěrbinách se daří osladiči obecnému (Polypodium vulgare), papratce samičí (Athyrium filix-femina), kapradi osténkaté (Dryopteris carthusiana), šťavelu kyselému (Oxalis acetosella), bice bělavé, smrku ztepilému (Picea abies) a jeřábu ptačímu (Sorbus aucuparia). Dále se zde vyskytuje z xerofilních druhů brslen evropský (Euonymus europaeus), růže šípková (Rosa canina), hloh jednosemenný (Crataegus monogyna), skalník celokrajný (Cotoneaster integerrimus), trnka obecná (Prunus spinosa). Okolo skal se nachází suťové lesy, na kterých roste javor mléč (Acer platanoides), javor klen (Acer pseudoplatanus), jasan ztepilý (Fraxinus excelsior), kopřiva dvoudomá (Urtica dioica), hluchavka bílá (Lamium album), hluchavka skvrnitá (Lamium maculatum), či bika bělavá. V oblasti suchých vřesovišť nížin a pahorkatin jsou zastoupeny převážně druhy vřes obecný (Calluna vulgaris), metlička křivolaká (Avenella flexuosa) a chmerek vytrvalý (Scleranthus perennis). Na lokalitě se taktéž vyskytuje kostřava walliská (Festuca valesiaca), kostřava sivá (Festuca pallens), strdivka sedmihradská (Melica transsilvanica), divizna knotovkovitá, čistec přímý (Stachys recta) a mateřídouška panonská (Thymus pannonicus). Mykoflóra Na území se vyskytuje řada hub včetně vzácných druhů. Teplomilný hlívovník olivový (Omphalotus olearius), pavučinec Kazimírův (Cortinarius casimiri), bedlička hranostajová (Lepiota erminea), bedla špičkovitá (Lepiota oreadiformis), trepkovitka Phillopsova (Melanotus phillipsii), helmovka malovaná (Mycena pseudopicta), holubinka zlatá (Russula aurata). Z hřibovitých zde roste hřib uťatovýtrusý (Xerocomus porosporus) a parazitický hřib příživný (Pseudoboletus parasiticus). Dále žaludice lysá (Disciseda calva) a pýchavka závojová (Lycoperdon mammiforme). Na vrcholu Kozákovy skály byl objeven lišejník Epigloea medioincrassata. Fauna Území rezervace je na svých výslunných stráních významným útočištěm teplomilných stepních a lesostepních druhů hmyzu a měkkýšů, zatímco ve stinných oblastech žijí chladnomilné horské druhy. Rovněž je zde bohaté zastoupení obratlovců od ryb přes obojživelníky, plazy až po savce a ptáky. Bylo zde nalezeno přes 80 druhů ptáků. Fotogalerie Horolezectví Počátky horolezectví v oblasti Divoké Šárky sahají do období na přelomu 19. a 20. století, kdy se zde lezci zpravidla připravovali na velehorské výstupy. Původní fixní jištění skobami, které zde zanechali prvovýstupci, je postupně vyměňováno za lepené borháky. V oblasti je více než sto lezeckých cest od stupně obtížnosti 3 až po stupeň 7 podle klasifikace UIAA. Horolezecky významné skály (výpis od jihu k severu): Soutěska Džbán – severní stěna kaňonu Šáreckého potoka pod přehradou Džbán; Džbán se nazývá také nejvyšší vrch celého skalního útvaru ve výšce 363 metrů nad mořem. Brenta – západní úbočí zakončené skalní věžkou nad koupalištěm Divoká Šárka Dívčí skok (též zvaná Koruna Šárky) – jižní, západní a severní skalní stěny dominantního vrcholu nad stejnojmennou restaurací Půlnoční skála – v údolíčku severovýchodně vedle vrcholu Dívčího skoku Žabák – mohutný skalní masiv v jihozápadním úbočí nad Šáreckým potokem mezi restaurací Dívčí skok a Čertovým mlýnem Hřeben Černých věží – na severozápadě těsně přiléhá k Žabáku Čertovy nohavice – samostatná skála v mírném jižním svahu nad Čertovým mlýnem Poslední skála – samostatná skála v severním svahu nad suťovištěm u Čertova mlýna Odkazy Reference Literatura VACEK, František. Dějiny Bubenče, Dejvic, Šárky a okolí. In: TEIGE, Josef. Sborník příspěvků k dějinám král. hlav. města Prahy. Praha: Obec pražská, 1911. Dostupné online. S. 47–461. VACEK, František. Dějiny Bubenče, Dejvic, Šárky a okolí. In: VOJTÍŠEK, Václav. Sborník příspěvků k dějinám hlavního města Prahy. Praha: Důchod obce hlavního města Prahy, 1923. Dostupné online. Svazek IV. HOLUB, Jan Bohumil. Odkryté poklady : Paměti děje- a místnopisné vikariátního obvodu Libockého. Praha: vl.n., 1893. Dostupné online. - kapitola Farnost u sv. Matěje v Šárce, s. 159-169. JÍRA, Josef Antonín. Předběžná zpráva o výzkumu v Podbabě a v Šárce podniknutém Společností přátel starožitností českých v Praze. Praha: Společnost přátel starožitností českých, 1898. Dostupné online. Zvláštní otisky několika statí z Časopisu Společnosti přátel starožitností českých v Praze věnovaných geologickému a archeologickému výzkumu v Podbabě, Šárce a Bubenči. Obsahuje geologickou mapu Šáreckého údolí, popis Šárky v době předhistorické, zprávu o tetínském hradišti, fotografie nálezů.. ŠUBERT, František Adolf. Čechy. Ilustrace Karel Liebscher. Svazek 3. Praha: Otto, [po r. 1880]. Dostupné online. Kapitola Od Břevnova údolím Šáreckým ku Praze, s. 460-471. KOTRBÁČEK, Jakub. Botanický průzkum přírodní rezervace Divoká Šárka v Praze. Praha: vl.n., 2011. 62 s. Absolventská práce. Vyšší odborná škola zahradnická Mělník. SKLENÁŘ, Karel; SKLENÁŘOVÁ, Zuzana; SLABINA, Miloslav. Encyklopedie pravěku v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Praha: Libri, 2002. 428 s. ISBN 80-7277-115-9. Heslo Praha 6-Liboc, s. 285–286. Související články Přírodní divadlo Divoká Šárka Dolní Šárka (přírodní památka) Externí odkazy Galerie Divoká Šárka na Wikimedia Commons Obrázky, zvuky či videa k tématu Divoká Šárka na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Divoká Šárka ve Wikislovníku Informace na Salvia-os.cz