NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Švecburg

Švecburg je budova, nacházející se nedaleko od vesnice Kváskovice v okrese Strakonic. Je označován jako nejmladší a nejmenší hrad v Česku. Byl založen v roce 2007 Janem Švecem a několika dalšími lidmi z nedaleké vesnice. Dům je postaven z kamenů, které se Janu Švecovi a ostatním lidem podařilo sesbírat na okolních polích. Hrádek má dvě obytné místnosti a věž. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švecburg na Wikimedia Commons Filip Černý: Zarostlý vrchol nenápadného kopce v Pošumaví ukrývá kuriózní hrad Švecburg, Český rozhlas České Budějovice, 21. 5. 2015
Kaplica w Tyrze

Kaplica w Tyrze – kaplica cmentarna i kostnica, znajdująca się na cmentarzu w miejscowości Tyra. Opis Kaplica została wybudowana w roku 1925 z inicjatywy ówczesnego wójta Jana Luksa. W wieży zainstalowano dzwon odlany w 1920 roku, a maszynę zegarową wyprodukowaną w Neustadt w 1925 roku. Zegar bije co pół godziny wyznaczając upływ czasu, a kolejny raz, by uczcić pamięć zmarłych. "Skarb w Tyrze" Robotnicy, którzy pracowali nad rekonstrukcją dzwonnicy w Tyrze (w 2017 r.), odkryli blaszaną skrzynkę. Została otwarta następnego dnia w obecności historyków z Muzeum Ziemi Cieszyńskiej. Ze schowka wyjęto ówczesną europejską walutę, dwie fotografie polskiej szkoły w Tyrze i fotografię uczniów polskiej szkoły z nauczycielem, wykonaną w roku szkolnym 1955/56, listę pamiątkową z roku 1925 oraz kilka innych dokumentów. Skarb zawierał 24 banknotów i 9 monet, w tym najstarszy austro-węgierski gulden z 1861 r., marki polskie i Rzeszy czy też waluty cieszyńskiego plebiscytu. W pudełku znalazła się również koperta z inną walutą i dokumentami z 1960 roku, kiedy remontowano kaplicę w Tyrze. Galeria Przypisy
Na Volešku

Na Volešku (evidenční číslo 1084) je přírodní rezervace, nacházející se východně od vesnice Věštín a přibližně 1,5 km severovýchodně od obce Strašín (okres Klatovy), která na 5,21 hektarech chrání zachovalý mokřad s cennou květenou. Vyhlášena byla 1. ledna 1989; převážná část její rozlohy přísluší ke katastru obce Soběšice, malá část zasahuje do katastrálního území Nahořánky. Rezervace se rozkládá v nadmořské výšce mezi 642 až 650 metry, skrze její území protéká Novosedelský potok, který pramení asi o 500 metrů výše pod osadou Obnoží. Předmět ochrany Na lokalitě se vykytují vzácné druhy orchidejovitých rostlin jako jsou kruštík bahenní (Epipactis palustris), pětiprstka žežulník (Gymnadenia conopsea), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis) či prstnatec Fuchsův (Dactylorhiza fuchsii). Z dalších vzácných druhů zde roste např. ostřice Davallova (Carex davalliana), ostřice latnatá (Carex paniculata), ostřice blešní (Carex pulicaris), suchopýr širolistý (Eriophorum latifolium), vachta třílistá (Menyanthes trifoliata), pleška stopkatá (Willemetia stipitata), vrba rozmarýnolistá (Salix rosmarinifolia) a další. V roce 2005 byla na lokalitě objevena bohatá populace velmi vzácného prstnatce Traunsteineriova. Vyskytuje se zde také malá populace modráska hořcového (Maculinea alcon alcon). Reference Literatura BATOUŠEK, P.; PAULIČ, R.; PRŮŠA, D. Botanický výzkum jižních Čech v roce 2006. Brno: Roezliana, 2007. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Na Volešku na Wikimedia Commons
Městský stadion Vysoké Mýto

Městský stadion – wielofunkcyjny stadion w mieście Vysoké Mýto, w Czechach. Obiekt może pomieścić 3000 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu SK Vysoké Mýto. Po zachodniej stronie stadionu znajduje się zadaszona trybuna główna. Boisko obiektu otoczone jest przez czterotorową (sześciotorową na głównej prostej), tartanową bieżnię lekkoatletyczną o nieregularnym kształcie. 22 maja 1971 roku na stadionie rozegrano jedno spotkanie fazy grupowej Turnieju Juniorów UEFA (Belgia – Walia 1:0). Przypisy
Zvíkovský otavský most

Zvíkovský otavský most je betonový trámový silniční most silnice II/121 přes Otavu (vodní nádrž Orlík) asi 2 km před jejím ústím do Vltavy, západně od Zvíkovského Podhradí. Je stejného provedení a délky jako Zvíkovský vltavský most, který stojí na téže silnici o 2 kilometry východněji. Silnice II/121 tudy propojuje Mirotice a Milevsko, oba mosty stojí mezi obcemi Varvažov a Kučeř v okrese Písek. Projekt Projekční příprava obou mostů byla započata v letech 1955–1956, kdy byl ve SSŽ vypracován optimální návrh s třemi poli 66 + 120 + 66 metrů, bez pilíře uprostřed údolní nádrže. Návrh byl úřady zamítnut, protože v případě válečného stavu, se kterým se počítalo, by nešlo rychle nahradit most tak dlouhou provizorní ocelovou konstrukcí. Finální návrh mostu vypracoval Vilém Možíš.[zdroj?] Stavba Otavský most byl dokončen v roce 1962, během částečného napuštění vodní nádrže Orlík. Hlavní střední pilíř stojí v původním řečišti, krajní pilíře na březích. Při zakládání středního pilíře bylo v Česku naposledy použito zakládání na kesonech. Délka mostu je 252 metrů, rozpětí polí je 42 + 84 + 84 + 42 metrů, uprostřed dlouhých polí jsou vložena kloubová uložení. Výška vozovky nad původní hladinou řeky je 70–75 metrů. Komorový průřez má nad pilířem výšku 5,1 m, uprostřed pole 1,9 m. Most byl stavěn metodou letmé betonáže po segmentech od středního pilíře, nejtěžší segment měl hmotnost 100 t, betonážní vozík (který navrhl Jan Vítek) vážil 25 t. Stavbyvedoucími mostu byli Hynek Hlasivec a Jaroslav Čermák. Původně měl most klouby uprostřed polí, ale protože dlouhé konzoly poklesávaly vlivem dotvarování betonu, byly koncem 90. let klouby ve středu polí zrušeny. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zvíkovský Otavský most na Wikimedia Commons Dušan Josef: ZVÍKOV (Písek) - dva silniční mosty, web.archive.org k 2020-07-21, Encyklopedie mostů v Čechách, na Moravě a ve Slezsku
Palais Sweerts-Sporck

Le Palais Sweerts-Sporck est un complexe de deux bâtiments baroques situés dans la Nouvelle Ville de Prague. Le palais est le siège de l'Institut de traductologie de la faculté des arts de l'Université Charles . Le bâtiment est protégé en tant que monument culturel de la République tchèque. Description Le bâtiment de gauche (Hybernská n° 3) est un palais baroque de deux étages construit en 1694 - 1699 par l'architecte Jean Baptiste Mathey. En 1783, il fut reconstruit par Antonín Haffenecker en style classique. Le bâtiment appartient à l'Université Charles de Prague et sert à la Faculté des arts. Le bâtiment de droite (Hybernská n° 5) est un bâtiment néo-classique de deux étages ajouté en 1790 d'après un projet de l'architecte Ignác Jan Nepomuk Palliardi. Le bâtiment devait être rénové en 2012 . Environs Dans les environs du palais Sweerts-Sporck, il existe d'autres bâtiments et institutions importants : Maison U Hybernů : Théâtre Hybernia Maison municipale Palais Věžníkovský - Hybernská 12, bâtiment baroque de deux étages, plus tard hôtel Kempinski et hôtel Grand Mark Palais de Losy et Losinthalu (Maison Folklorique) Gare de Prague-Masaryk Café Arco, café et lieu de rencontre pour les écrivains allemands Hotel Central, un important bâtiment Art Nouveau l'ancien monastère des Augustins reconstruit en Hôtel Augustine (Chaîne Rocco Forte Hotels) maison d'habitation du palais Belwitz Liens Références Littérature BAŤKOVÁ, Růžena et collectif d’auteurs : Monuments artistiques de Prague 2, Nové Město et Vyšehrad. Academia Praha 1998, pp. 540 Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du baroque Portail de Prague Portail de la protection du patrimoine
Podbranský mlýn

Podbranský mlýn v Horažďovicích v okrese Klatovy je bývalý vodní mlýn s elektrárnou, který stojí na řece Otava. V letech 1958–1980 byl chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn byl nejníže položeným mlýnem při vodním kanálu zvaném Mlýnský náhon nad jeho ústím do Otavy pod městskou branou zvanou Branka. Město jej ještě pod názvem „Na vlnách“ koupilo v roce 1373. Začátkem 19. století v něm byla olejna, kde se lisoval olej ze lněných semen, a od roku 1881 se zde vyráběla vata z bavlny. V roce 1903 zahájilo město jednání s firmou František Křižík z Prahy o zavedení elektrického osvětlení. Dohodlo se s mlynářem Kordou na instalaci dynama poháněného vodním kolem. Elektrárna poté ve mlýně zahájila činnost v roce 1905. Vzdušným vedením byly na elektrárnu připojeny čtyři obloukové lampy, které osvětlovaly veřejná prostranství, a také řada obytných domů. Křižíkova firma dodala soukromým odběratelům kolem 1000 žárovek a 3 motory. V případě zamrznutí řeky v zimě poháněl dynamo parní stroj. Mlýn byl v provozu do roku 1919. Počátkem 90. let 20. století bylo ještě zařízení mlýnice částečně dochováno. Mezi lety 2013 a 2015 byl mlýn nákladem 40 mil. Kč přestavěn na pobytové centrum environmentální výchovy. Popis Jednopatrový mlýn je krytý sedlovou střechou. Nad vstupem na ose má kamennou desku se šternberským znakem, latinským nápisem a datem 1711. Kombinovaná elektrárna využívala sílu vody, páry a nafty. Vodní síla byla zužitkována jednou Francisovou turbínou (výkon 33 ks), která poháněla dynamo o výkonu 23 kW z roku 1903 od Františka Křižíka. Parní část byla zařízena lokomobilou systému Wolf (výkon 85 ks), která poháněla Křižíkovo dynamo o výkonu 59 kW z roku 1913. Posledním zdrojem energie byl Dieselův motor (výkon 170 ks), který poháněl Křižíkovo dynamo o výkonu 120 kW z roku 1924. Akumulátor měl 136 článků, naplánováno bylo nahrazení 33 ks turbíny za 50 ks. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podbranský mlýn na Wikimedia Commons Horažďovice na webu ČÚZK, Archivní mapy (1837)
Veselská rozhledna

Veselská rozhledna (nebo také Rozhledna na Veselí u Oder) je stavba na kótě 547 m n. m. u vrcholu Veselského kopce (557 m n. m.). Je umístěna jihozápadně od města Odry a východně od obce Veselí u Oder ve Vítkovské vrchovině. Rozhledna vznikla v projektu Stezka rozhleden a vyhlídkových míst Euroregionu Silesia – II. etapa (během stejné části etapy byly vybudovány rozhledny Slatina, Šibenice u Stěbořic a Gmina Bavorov. Kvůli tomuto projektu vznikla už druhá rozhledna v okolí města Oder (první je rozhledna Olšová u Pohoře) a obě tyto rozhledny personalizují ve svém tvaru strážní věž, kterou má město Odry ve znaku. Rozhledna je přístupná celoročně a zdarma. Stavba Věž rozhledny je stavba z černě mořeného dubového dřeva. Konstrukce je podepřena ocelovými výztužemi. Podstavec rozhledny je betonový, má asi čtyři metry a je obsypán hlínou ve tvaru umělého návrší a na ní je vrstva břidlice. Skrz tento podstavec vede průchod. Na betonový podstavec vede 16 schodů, na „dřevěnou“ rozhlednu pak dalších 28. Břidlice je také použita na střeše. Stavba věže začala v červenci 2018 a byla dokončena v listopadu 2018, pro veřejnost byla otevřena v březnu 2019. Někdy uváděno jako 8. dubna 2019. Celková výška rozhledny je 13,9 metru a vyhlídková plošina je umístěna ve výšce 9,5 metru. Autorem projektu je Lumír Moučka z Moravské Třebové a na části projektové dokumentace se podílela firma Agral Plast z Liberce (dělala projekce základu a schodiště, také statický posudek a stavebně konstrukční řešení). Vybudování rozhledny stálo 2,9 milionu korun bez DPH a zhotovitelem byla Teplotechna Ostrava. Asi polovinu nákladů pokryly dotace Euroregionu (program INTERREG V-A Česká republika – Polsko). Pozemky pod rozhlednou byly před stavbou odkoupeny městem od soukromého majitele. Okolí rozhledny V blízkém okolí bylo postaveno parkoviště a také umístěno několik laviček ve tvaru šachových figur (střelec, věž, jezdec, pěšák). Rozhledna se nachází na okraji obce Veselí, také se v blízkosti nachází věž radioreleového spojení Vysílač Veselský kopec a také dvě větrné elektrárny. Cca 2 kilometry od rozhledny se nachází Flascharův důl. V okolí rozhledny najdete rozmístěné také informační tabule, které poukazují na další zajímavá turistická místa v okolí. Výhled Z rozhledny je půlkruhový rozhled na Vítkovské vrchy, Oderské vrchy, Beskydy, Hostýnské vrchy a Moravskou bránu. Rozhledna má i nabízet rozhled na sever přes vrchol Veselského kopce podle logiky – Veselský kopec 557 m n. m., kóta rozhledny 547 m n. m. a výška plošiny nad terénem 9,5 metru, tzn. že by mělo jít vidět přes kopec, toto tvrzení je ale sporné.[ve zdroji nenalezeno] Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Veselská rozhledna na Wikimedia Commons
Vazební věznice Olomouc

Vazební věznice v Olomouci se nachází na Švermově ulici v olomoucké části Olomouc-město, v těsné blízkosti budovy Okresního soudu v Olomouci, s níž je památkově chráněna. Areál soudu s věznicí byl postaven v historizujícím slohu v letech 1896–1901 podle projektu Alexandra von Wielemannse. V olomoucké vazební věznici jsou umisťovány osoby, na které byla uvalena vazba, a to muži, ženy i mladiství z okresů Olomouc, Prostějov, Přerov, Šumperk, Kroměříž, Zlín a Svitavy. Budova zároveň slouží ke standardnímu výkonu trestu pro muže se středním stupněm ostrahy a ženy s vysokým stupněm ostrahy. Kapacita věznice je 264 osob, přičemž 120 míst je vyhrazeno pro osoby s výkonem vazby a zbylých 144 míst je vyhrazeno pro osoby s výkonem trestu. Většina vězňů ve věznici pracuje, přičemž ve věznici se nachází mj. prádelna, stolárna, kuchyně, knihovna, dílna, tělocvična či posilovna. Věznice měla k roku 2023 více než 300 zaměstnanců. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vazební věznice Olomouc na Wikimedia Commons Vazební věznice Olomouc
Dům Okamura

Dům Okamura (House Okamura nebo také vila Tomia Okamury, přezdívaná také Takešiho hrad) je rezidence politika a podnikatele Tomia Okamury v Praze na Břevnově, na nároží ulic Nad Tejnkou a Radičova, Nad Tejnkou 2503/9a. Dům byl postaven na ploše 371 metrů čtverečních mezi lety 2018–2021, náklady dosáhly 20 milionů korun. Za architektonickým návrhem netypické stavby stojí švýcarský architekt Christian Kerez, rodák z Venezuely, kterého Tomiovi doporučil jeho bratr, architekt Osamu Okamura, který sám na projekt neměl čas, ale uvažoval i o několika japonských architektech. Christian Kerez si tuto nabídku vybral především proto, že dostal absolutní volnost, což nebývá vůbec obvyklé. Více než polovina z oslovených stavebních firem zakázku pro její náročnost odmítla. Popis Vila se skládá ze shluku šestnácti „tubusů“ různých výšek a objemů. Fasádu pokrývá režné zdivo. Uvnitř se nachází tři ložnice, dvě pracovny, tři haly, pět toalet, tři koupelny, tři jídelny a tři obývací pokoje. Pod domem se nachází garáž pro pět vozů a střechy slouží jako terasy. V domě se nacházejí tři byty o výměrách 102 m², 143 m² a 72 m².[zdroj?] Vila výškově odpovídá čtyřpodlažnímu domu. V roce 2014 úřad městské části výstavbu zamítl, protože stavba nesplňovala podmínky pro výstavbu. Po změně Pražských stavebních předpisů v roce 2016 již stavba vyhovovala a povolení dostala. Hodnocení Někteří čeští architekti a sousedé kritizovali neobvyklou stavbu za její nerespektování okolí.[kdo?][kdy?][kde?] Stavba získala světovou pozornost již ve fázi projektu a byla zveřejněna v mnoha světových architektonických časopisech. Hned po vytvoření návrhu byla stavba prezentována v prestižním architektonickém časopise GA (Global Architecture). V říjnu 2022 byl Dům Okamura prezentován na výstavě v německé Architektur Galerie Berlin.[zdroj?] Odborný španělský časopis AV Monografías v září 2023 zařadil House Okamura mezi světové domy roku 2023 (Houses of the Year). Protesty a recese Dům se stal v době výstavby terčem vtipů na Mapách Google, do kterých byl zanesen jako „Takešiho hrad“ (odkaz na stejnojmennou japonskou televizní soutěž), později i pod jinými názvy, například Demagogické centrum pro lobotomiky, Lobotomické sanatorium, Mešita církve muslimské. 17. listopadu 2025 skupina Sametoví pamětníci rozvěsila na plot ukrajinské vlajky. V souvislosti s Okamurovými postoji k válce na Ukrajině byl v lednu 2026 na mapách Google dům ironicky označen jako „Společnost pro podporu Ukrajiny“ a přibyla spousta recenzí chválících Okamuru jako přítele Ukrajiny. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dům Okamura na Wikimedia Commons House Okamura in Prague – článek a fotografie domu – AV Monografías (en, es)
Věžový vodojem (Brno)

Věžový vodojem stojí na vrchu Kohoutovická Baba (415 m n. m.) v Brně v Kohoutovicích. Byl postaven pro nově budovaná brněnská sídliště v Kohoutovicích, Novém Lískovci a Bohunicích v roce 1973. Historie Železobetonový výškový vodojem byl postaven pro zásobování pitnou vodou nově budovaných sídlišť v Brně podle projektu z roku 1969 architekta Tomáše Černouška. Výstavba probíhala v předstihu v letech 1969–1973 a podílela se na ní firma Průmstav Pardubice. V roce 2004 byla provedena rekonstrukce vodojemu a v roce 2019 byl opraven vnější plášť. Popis Stavba představuje otevřený kalich. Železobetonová stavba se skládá z dříku a samostatné nádrže. Dřík byl vybetonován pomocí posuvného bednění. Samostatná nádrž je sestavena z ocelových žeber, mezi nimiž jsou prefabrikované betonové desky. Celková výška vodojemu je 30 m, objem nádrže je 700 m³ s výškou vody devět metrů. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu věžový vodojem na Wikimedia Commons Věžový vodojem v Kohoutovicích v Encyklopedii dějin Brna
Dům Červený jelen

Dům Červený jelen, původního názvu Roter Hirsch, později Sparkasse, stojí v městské památkové zóně v Karlových Varech v ulici Moskevská 901/2. Pochází z roku 1912. Historie Na místě dnešního domu, při tehdejší cestě vedoucí na Loket, byl v roce 1864 postaven hostinec Roter Hirsch (Červený jelen). Stavbu zřídil Felde Hüpar podle plánů stavitele Georga Fülly. Nový majitel Philipp Guttenstein se v roce 1911 rozhodl hostinec celkově přebudovat, vč. navýšení budovy o dvě patra a podkroví. Projekt přestavby vypracoval v létě 1911 stavitel Alois Sichert a ještě téhož roku stavba započala. Ukončena byla v roce následujícím, 1912. Roku 1927 bylo podle návrhu karlovarského architekta Karla Riedla rekonstruováno přízemí, kde byla místo tehdejší kavárny zřízena pobočka Karlovarské spořitelny. Též byl upraven štít v nároží, kam byl umístěn nápis s hodinami. V roce 1935 byl vstup opatřen reliéfními vlysy sochaře Wilhelma Srb-Schlossbauera. Ze současnosti V roce 2014 byl dům Roter Hirsch/Sparkasse uveden v Programu regenerace Městské památkové zóny Karlovy Vary 2014–2024 v části II. (tabulková část 1–5 Přehledy) v Seznamu památkově hodnotných objektů na území MPZ Karlovy Vary a jejich aktuální stav s vyjádřením nevyhovující. V současnosti (prosinec 2021) je budova evidovaná jako objekt k bydlení v soukromém vlastnictví. Popis Dům se nachází v městské památkové zóně v centru obchodně správní části města na nároží ulic Moskevské a Dr. Davida Bechera. Přestavba v letech 1911–1912 dala budově ráz pozdní secese s geometrickými prvky, z nichž vynikají především trojboké arkýře a zalamované štíty. Nad vstupem do budovy jsou reliéfní vlysy německého sochaře Wilhelma Srb-Schlossbauera symbolizující běžný život v lázeňském městě, např. lázeňský host, Vřídlo, cestovní kancelář, nákupy, hotel, úřad, výroba porcelánu, zednické práce. Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír. Průvodce architekturou Karlových Varů. 1. vyd. Praha: Národní památkový ústav, ústřední pracoviště, 2012. 511 s. ISBN 978-80-87104-63-7. Kapitola Karlovarská spořitelna (Roter Hirsch), s. 333. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dům Červený jelen na Wikimedia Commons
Fritzův mlýn (Zářečí)

Fritzův mlýn stojí na řece Svitavě v katastrálním území Zářečí nad Svitavou v okrese Svitavy. Historie Na místě vyhořelého mlýna, který už provozoval v letech 1787–1797 Ignát Fritz, v druhé polovině roku 1908 postavil Johann Fritz nový vodní mlýn v historizujícím slohu s prvky secese. V roce 1930 je uváděn jako majitel J. Fritz a synové. V padesátých letech 20. století byl mlýn spravován státním statkem v Březové nad Svitavou. V roce 2019 mlýn zakoupil pan Votřel. Popis Mlýn je dvoupodlažní zděná omítaná budova. V každém poschodí byl pracovní sál 20 × 10,2 m, který měl elektrické osvětlení. Na hlavní budovu navazovaly budovy skladiště a vozovny. Při přestavbě (1909) byla dvě vodní kola nahrazena Francisovou turbínou, která měla hltnost 1,26 m³/s, spád 2,2 m a výkon asi 27,5 HP. Reference
Kapucinusok Szent Kereszt temploma

A Kapucinusok Szent Kereszt temploma (csehül: Kostel Nalezení svatého Kříže) egy római katolikus templom morvaországi Brno városában (Csehország). Leírás A templom a Kapucinusok terén (Kapucínské náměstí) áll. 1648 és 1651 között építették barokk stílusban. Fő látnivalója a „zsugorított barátok” kriptája. A kriptában eredetileg 153 kapucinus szerzetes 200 éves, mumifikálódott és összezsugorodott teste feküdt. Ma már csak 40 látható. A különös jelenség magyarázata a kripta klímája és szellőzőrendszere. Az egyik üvegkoporsóban Trenck Ferenc báró (1711–1749) pandúrezredes tetemét is megtekinthetjük. Jegyzetek Források Firon András: Csehországi utazások Panoráma mini útikönyvek, Budapest, 1983 ISBN 963-243-249-5
Ogród Kwiatowy w Kromieryżu

Ogród Kwiatowy w Kromieryżu (czes. Květná zahrada, dawniej nazywana Libosad) – ogród w stylu włoskiego i holenderskiego baroku, założony w latach 1665–1675 przez biskupa ołomunieckiego Karola Liechtensteina. Projektantami byli nadworni budowniczowie cesarscy Filiberto Lucchese oraz Giovanni Pietro Tencalla. W centralnym miejscu ogrodów znajduje się ośmioboczna budowla w kolorze niebiesko-białym. Powstała w 1674 i ozdobiona jest kombinacją stiuków (autorstwa Quirina Castelli oraz Carla Borsy) i malowideł (autorem był Carpoforo Tencalla) o tematyce mitologiczno-alegorycznej. Wewnątrz jest również wahadło Foucaulta, umieszczone tam pod koniec XIX wieku przez profesora miejscowego gimnazjum, dra Františka Nábělka. Działało do 1940, później rotunda została zamknięta. Otwarto ją po renowacji w 1974, ale od czasu rozpoczęcia kolejnych prac remontowych (w 2007) wahadło ponownie jest unieruchomione. Największym obiektem Ogrodów Kwiatowych jest długa na 224 metry kolumnada (galeria), ozdobiona 46 rzeźbami przedstawiającymi postacie z mitologii greckiej i rzymskiej. Istnieje możliwość wejścia na dach galerii, skąd rozciąga się widok na ogrody oraz plac manewrowy dla dzieci, chcących nauczyć się przepisów ruchu drogowego (tzw. dětské dopravní hřiště). Obecne główne wejście powstało w latach 1840–1845 w stylu empire. Po bokach znajdują się dwie szklarnie, a w jednej z nich urządzono niewielką palmiarnię. W XX wieku (szczególnie po II wojnie światowej) ogrody stopniowo niszczały, dopiero w latach 60. i 70. rozpoczęto ich kompleksową renowację i przywrócono im większą część oryginalnego wyglądu. Nie zachowały się dwa większe fragmenty ogrodów, w których znajdował się m.in. basen ze sztuczną wyspą, na której stała ptaszarnia, palarnia oraz tzw. pole królików. W 1998 Ogród Kwiatowy wraz z pałacem arcybiskupim oraz Ogrodem Zamkowym (Podzámecká zahrada) zostały wpisane na listę światowego dziedzictwa UNESCO. Bibliografia S. Adamczak, K. Firlej, Czechy. Praktyczny przewodnika, Bielsko-Biała 2008