NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dům čp. 449 (Mikulášovice)

Dům čp. 449 v Mikulášovicích pochází z konce 18. století. Roubený podstávkový dům představuje v regionu typický příklad lidové architektury. Roku 1993 byl prohlášen kulturní památkou. Historie Podstávkový dům čp. 449 pochází z konce 18. století. V 19. století byl dodatečně zvýšen o jedno polopatro. Dům představuje typickou stavbu lidové architektury 18. a 19. století oblasti Šluknovského výběžku a Horní Lužice. Od 1. dubna 1993 je chráněný jako nemovitá kulturní památka. Na počátku 21. století prošel celkovou rekonstrukcí. Stavba je v soukromém vlastnictví a je využívána k rekreaci. Popis Dům stojí na obdélném komorovém půdorysu. Je celodřevěný, téměř celý roubený, v polopatře, včetně štítů, je obložený svislým bedněním. Za komorou se k domu připojuje svisle bedněná dřevěná stodola. Podstávky vytváří plochý segmentový oblouk. Střecha je sedlová. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Mikulášovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Usedlost čp. 449 na Wikimedia Commons Památkový katalog Podstávkové domy: Mikulášovice čp. 449
Lékárna U Lva

Bývalá lékárna U Lva (německy Löwen-Apotheke), dům čp. 4 v Mikulášovicích, je původně klasicistní budova, novorenesančně přestavěná po velkém požáru města v roce 1842. Roku 1913 k ní nechal lékárník Adolf Krause přistavět budovu hvězdárny (čp. 1002). Roku 1992 byly obě budovy prohlášeny kulturní památkou. Historie Původní budova čp. 4 pocházela patrně z poslední čtvrtiny 18. století. V roce 1833 dům zakoupil lékárník Johann Jakobie (1798–1865), který sem přesunul lékárnu provozovanou od roku 1831 v sousedním Císařském domě čp. 2. Budovu spolu s většinou okolních domů zničil velký požár Mikulášovic, který vypukl 20. září 1842. Lékárník Jakobie dal budovu znovu vystavět a lékárnu obnovil. Po manželčině smrti v roce 1861 ji prodal lékárníkovi Antonu Stohrovi. Od roku 1886 patřila rodině Krausových; nejprve Josefu Adolfovi Krausemu, po jehož smrti v roce 1910 připadla synovu Adolfovi Krausemu (1887–1939). Ten dal v roce 1913 k západní stěně přistavět secesní budovu hvězdárny. Lékárna ve spojených budovách fungovala až do roku 1962, poté byly prostory využívány pro různé účely (prodejna polotovarů, knihkupectví, bazar či herna). Dne 14. dubna 1992 byla stavba prohlášena nemovitou kulturní památkou. Obě budovy město Mikulášovice v roce 1994 prodalo, roku 2012 je však odkoupilo zpět za celkovou kupní cenu 600 000 Kč. Budova je využívána pro vstup do hvězdárny a vlastník plánuje její rekonstrukci. Popis Obdélná patrová budova stojí na soklu proměnlivé výšky, který vyrovnává nerovnost terénu. Okapovou stranou směřuje k hlavní silnici a bývalému Kostelnímu náměstí. Původní fasáda byla růžová s bílou korunní římsou, později přetřená cihlovou a fialovou. Patra od sebe odděluje římsa. Okna mají obdélný tvar. V přízemí je obklopují hladké štukové šambrány zakončené obloukovými frontony tvořenými z iluzivních klenáků, na jejichž vrcholech jsou umístěny lví hlavy. V suprafenestrách se nacházejí květinově zdobené maskarony. Šambrány v patře jsou jednodušší, zdobené volutovým klenákem s akantovým listem. Na jižní stěně se nachází dřevěná pavlač. Sedlovou střechu kryjí pálené tašky. Galerie Odkazy Reference Literatura KARLÍČEK, Petr; NĚMEC, Jan. Mikulášovice. Dlouhá historie nejdelšího města českého severu. 1. vyd. Mikulášovice: Město Mikulášovice, 2016. 264 s. ISBN 978-80-270-0806-3. Související články Seznam kulturních památek v Mikulášovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lékárna na Wikimedia Commons Památkový katalog
Usedlost čp. 516 (Mikulášovice)

Usedlost čp. 516 v Mikulášovicích pochází z druhé poloviny 19. století a je příkladem venkovské hospodářské usedlosti lužické oblasti. Roku 1993 byla prohlášena kulturní památkou. Historie Venkovská usedlost čp. 516 byla postavena při hlavní cestě v dolní části Mikulášovic ve druhé polovině 19. století. V období po druhé světové válce byla zanedbána údržba, přesto byla 1. dubna 1993 prohlášena nemovitou kulturní památkou. Dům je cenným příkladem vývoje venkovské architektury lužické oblasti. Stavba je v soukromém vlastnictví a není využívána. Její stav je havarijní. Spolu s domem jsou památkově chráněné i zbytky okolního oplocení. Popis Mohutná stavba stojí na půdorysu písmene L. Přízemí je vyzděné z velkých granodioritových kvádrů. Obytné části i hospodářské prostory (chlév) jsou zaklenuty českou plackou. Stěny patra jsou hrázděné, z vnějšku obložené břidlicí, která ve štítu vytváří vějířovité vzory. Čtvrtvalbová střecha je krytá nepůvodní krytinou. Kolem domu se dochovala část oplocení s původními granodioritovými sloupky. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Mikulášovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Usedlost čp. 516 na Wikimedia Commons Památkový katalog
Usedlost če. 9 (Mikulášovice)

Usedlost če. 9 v Mikulášovicích, původně čp. 450, pochází z konce 18. století či z poloviny 19. století. K roubenému, částečně zděnému podstávkovému domu přiléhá zděná hospodářská budova. Roku 1993 byl prohlášen kulturní památkou. Historie Venkovská usedlost če. 9 pochází z konce 18. či z poloviny 19. století. V druhé polovině 19. století přibyla břidlicová výzdoba podstávkovému domu a byla postavena hospodářská budova. Usedlost představuje díky zachovalým původním prvkům stavbu lidové architektury typickou pro oblasti Šluknovského výběžku a Horní Lužice. Od 1. dubna 1993 je chráněná jako nemovitá kulturní památka. Na počátku 21. století prošla celkovou rekonstrukcí. Stavba je v soukromém vlastnictví a je využívána k rekreaci. Popis Dům stojí na obdélném půdorysu. Západní část přízemí je zděná, východní roubená, hrázděné patro nese podstávka s plochými segmentovými oblouky. Stavba je obložená svislým dřevěným bedněním pokrytým břidlicí s různými, zejména vějířovitými motivy. Zděná část má hrubou šedou omítku s bílými lizénami a šambránami. Na jižní stěnu navazuje dřevěný přístavek s pultovou střechou. Dům kryje sedlová střecha. Hospodářská budova je obdélného půdorysu, zděná, zvenčí hrubě omítnutá, doplněná bílými hladkými lizénami. Úzká obdélná okna ohraničuje granodioritové ostění. Střecha je polovalbová. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Mikulášovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Usedlost čp. 450, če. 9 na Wikimedia Commons Památkový katalog Podstávkové domy: Mikulášovice če. 9
Kosova Hora (zámek)

Zámek v Kosově Hoře je renesanční zámek v centru obce Kosova Hora (čp. 1) nedaleko Sedlčan, v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Historie První písemná zmínka o obci je z roku 1272 v souvislosti s těžbou zlata za držby pánů z Landštejna. Ti zde vybudovali tvrz, jejíž sklepení se částečně dochovalo ve sklepeních zámku. Později se majiteli panství stali páni z Kosovy Hory z vítkovské šlechty. Ti však nepřežili dobu husitských nepokojů a po nich v roce 1474 panství odkoupili páni z Říčan, kterým patřil nedaleký Červený Hrádek. Pánům z Říčan panství patřilo až do roku 1620, kdy byl Vilémovi mladšímu z Říčan vyvlastněn pro účast na stavovském povstání a panství tak přešlo do rukou Albrechta z Valdštejna a záhy Janu Sezimovi z Vrtby, královskému komorníkovi, hofmistrovi a soudci který skupoval okolní zkonfiskovaná panství. V průběhu třicetileté války se roku 1635 zámek stal obětí nájezdu švédského vojska, který předznamenal úpadek panství a rychlé střídání majitelů, mezi nimi například Caretto-Millesimové. Obrat nastává až za majitele Václava Vojtěcha Karvinského rytíře z Karviné panství na počátku 18. století a po něm se opět vystřídalo několik majitelů, mezi nimi i Lobkovicové. Teprve na počátku 19. století se zámek stal majetkem rodu Mladotů ze Solopysk, kteří vlastnili nedaleký Červený Hrádek a zámek se dočkal zásadnějších oprav. V té době přibyly některé empírové prvky. Přestavbu inicioval František Mladota ze Solopysk, po něm byl majitelem Jan Mladota ze Solopysk, jemuž byl zámek zkonfiskován. V roce 1951 byla provedena vnější úprava omítek zámku do původní podoby se sgrafity. Datum rekonstrukce je viditelné na omítce zámku. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Kosova Hora na Wikimedia Commons
Kostelní Vydří (zámek)

Zámek v Kostelním Vydří v okrese Jindřichův Hradec pochází ze začátku 17. století. Navazuje na původní renesanční tvrz ze 16. století. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Objekt je dlouhodobě nevyužívaný a chátrá. Památka je v soukromém vlastnictví a je na ni vydán exekuční příkaz k prodeji (listopad 2020). Historie Ves je poprvé zmiňována roku 1305, kdy byla v majetku zderazských křižovníků. Poté se majitelé často střídali. Od roku 1531 byla původně gotická tvrz v majetku Koňasů z Vydří. V 16. století provedli její renesanční přestavbu; zvýšili ji o patro a nechali vyzdobit sgrafity. O století později byla barokní přístavbou upravena na zámek, který byl počátkem 19. století dále stavebně upraven. Původní tvrz pak sloužila jako sýpka. Německému majiteli byl zámek po druhé světové válce zkonfiskován. Poté byl využíván různými socialistickými zemědělskými organizacemi. Popis Zámek je jednopatrový, dvoukřídlý se sedlovými střechami. V přízemí se nacházejí zazděné arkády sklenuté křížovými klenbami a valeně klenutý průjezd s lunetami. Okna v patře mají kamenná ostění. Reference
Slezské Pavlovice (zámek)

Zámek Slezské Pavlovice vznikl v roce 1557 přestavbou vodní tvrze, která zde stávala snad od 14. století. Zámek se nachází ve středu obce Slezské Pavlovice v okrese Bruntál v Moravskoslezském kraji. Historie Zámek byl postaven 16. století Štěpánem z Vrbna mladším. Dokladem je dochovaná listina z 2. června 1571, která popisuje, že olomoucký biskup Vilém Prusinovský z Víckova udělil v léno ves Německé Pavlovice s nově postaveným zámkem s dvorem a pivovarem písaři manského soudu Jiřímu Kamenohorskému z Kamenné Hory a Tišnova. V roce 1684 nechal zámek rytíř Maxmilián Bees z Chrostiny(1650–1731) přestavět. V roce 1766 koupil zámek Jan Mattencloit, který jej přestavěl do současné pozdně barokní podoby. Rodina Mattencloit byla držiteli zámku do roku 1923,kdy se stal vlastnictvím rodiny Justovy. V roce 1945 byl rodině Justových zámek zkonfiskován. Po válce sloužil zámek jako zásobárna zdravotnických potřeb. V současnosti je slezskopavlovický zámek nevyužíván a od roku 2018 bylo novými majiteli přistoupeno k opravám. Popis Zámek má půdorys ve tvaru obdélníku.Jedná se o jednopatrovou budovu. Fasáda zámku je upravena jemnou štukovou výzdobou. Hlavním prvkem fasády je římsa oddělující patra po celém obvodu. V hlavním průčelí nad hlavním vchodem je umístěn trojúhelníkový štít. Budova zámku je pokrytá mansardovou střechou. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Slezské Pavlovice na Wikimedia Commons
Schloss Slezské Pavlovice

Das Schloss Slezské Pavlovice (deutsch Schloss Deutsch Paulowitz) ist ein ehemaliger Herrensitz in Slezské Pavlovice im Okres Bruntál in Tschechien. Lage Das Schloss befindet sich linksseitig des Baches Pavlovický potok (Laufgraben) im Zentrum des Dorfes Slezské Pavlovice. Beschreibung Das Schloss ist ein einflügeliges, zweistöckiges Gebäude mit rechteckigen Grundriss und Mansarddach. Die Fassade wird durch Stuckverzierung und ein zwischen den Stockwerken umlaufendes Gesims gegliedert. In der Fassade über dem Haupteingang befindet sich ein Frontispiz. Seine heutige spätbarocke Gestaltung erhielt das Gebäude nach 1766 durch Johann von Mattencloit. Geschichte Das Dorf Paulowitz bildete seit dem 13. Jahrhundert ein Lehen des Bistums Olmütz. Heinrich von Füllstein ließ in der zweiten Hälfte des 14. Jahrhunderts in Paulowitz eine Wasserfeste errichten. Später gehörte es einem Familienzweig der mährisch-schlesischen Sup von Füllstein. Stephan d. J. von Würben ließ die Veste nach 1557 zu einem Renaissanceschloss umgestalten. Die erste urkundliche Erwähnung des Schlosses erfolgte am 2. Juni 1571, als der Olmützer Bischof Wilhelm Prusinovský von Víckov den Georg Kamenohorský von Kamennahora und Tisnow mit dem Gut Teutsch Paulowitz, einschließlich des neu erbauten Schlosses, eines Hofes und einer Brauerei belehnte. 1622 wurde das Schloss durch einen Brand beschädigt. Maximilian Bees von Chrostin (1650–1731), der das Gut 1684 erworben hatte, ließ das Schloss im Renaissancestil umbauen. Im Jahre 1766 kaufte Johann von Mattencloit das in Folge der Grenzziehung nach dem Ersten Schlesischen Krieg bei Österreich verbliebene und in eine isolierte Lage geratene Gut Teutsch Paulowitz, er ließ das Schloss im spätbarocken Stil umgestalten. Im 19. Jahrhundert wurden eine Terrasse und ein kleiner Landschaftspark angelegt. Die Freiherren von Mattencloit hielten das Gut bis 1923 und veräußerten es schließlich an die Familie Just. Nach dem Ende des Zweiten Weltkrieges 1945 wurde die Familie Just enteignet. Das Schloss diente zunächst dem Staatsbetrieb Zdravotnického zásobování Praha als Lager für medizinischen Bedarf und wurde 1961 instand gesetzt. Später ging es in die Rechtsträgerschaft des Landwirtschaftlichen Staatsgutes Slezské Pavlovice über. Der Schlosspark verschwand in der zweiten Hälfte des 20. Jahrhunderts. Im Jahre 2018 wurde das leerstehende Schloss privatisiert. Zwischen 2019 und 2021 erfolgte eine Sanierung. Seit 1958 ist das Schloss ein Kulturdenkmal. Weblinks und Quellen zámek Slezské Pavlovice, hrady.cz Památky ve Slezských Pavlovicích a přírodní rezervace Einzelnachweise
Uhřice (zámek)

Zámek Uhřice leží uprostřed vesnice Uhřice na severu Zlínského kraje v okrese Kroměříž. Historie První písemná zmínka o tvrzi a hospodářství pochází z roku 1336 (uváděn Vrchoslav z Uherce) nebo 1355 (uváděn Vrš z Uhřic). Další vlastník markrabě Jan v lednu 1371 dal tvrz Janu Půtovi z Holštejna. Dalšími majiteli byl rod z Dřínova a od roku 1499 Jan z Miňovský z Lazníku na Mouřinově. Pravděpodobně původní tvrz byla přestavěna Miňovskými na reprezentativní sídlo. Po bitvě na Bílé hoře byl majetek včetně zámku Žalkovským z Žalkovic, kteří jej drželi od roku 1610, konfiskován. Novým majitelem byl olomoucký probošt Jan Arnošt Platejs z Platenštejna. Zpustošený zámek po třicetileté válce nechal znovu postavit Hoffmann z Grünbüchlu, který jej zakoupil v roce 1655. Dnešní půdorys jednopodlažní zámek získal v roce 1723, kdy jej vlastnila od roku 1703 Zuzana Terezie hraběnka z Gellhorn, manželka Arnošta hraběte z Gellhornu, majitele panství Blansko. V té době k zámku náležel ovčín, pivovar se sladovnou, panský šenk, mlýn a kovárna. K nejvýznamnějším přestavbám došlo v roce 1764 za Michala hraběte Chorinského. V roce 1791 zámek vyhořel a byl přestavěn na dvoupatrový s mansardovou střechou a s věžičkou s hodinami. V 18. století vlastnili zámek Daunové a v roce 1810 v dražbě jej zakoupil Ignác Bedřich z Friedrichstalu a od roku 1853 jej držel rod Jenison z Walworthů. Po druhé světové válce v roce 1945 byl zámek konfiskován a využíván jako škola, byty, hospoda nebo sklad. Zámek je kulturní památkou České republiky. Současnost Po Sametové revoluci se o zámek nikdo nestaral a zhruba v roce 2001 byl zámek zapsán na seznam památek, které mohou zaniknout. To platilo až do roku 2004, kdy byl odkoupen Josefem Paulem Jarkou, který zajistil základní statické úpravy a začal s odbornou rekonstrukcí zámku, čímž ho zachránil před samotným zřícením. Zámek je občas součástí společenských akcí, které se v Uhřicích provádí, jako například oslavy 130. let sboru dobrovolných hasičů, kdy zámek posloužil jako místo pro mši svatou a zámecký park jako místo pro vystavení hasičských exponátů. Odkazy Reference Literatura HOSÁK, Ladislav. ZEMEK, Medoděj. Hrady, zámky, tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl I. Jižní Morava, s. 364, Svoboda 1981 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Uhřice na Wikimedia Commons ČERNUŠÁK, Tomáš. Majitelé panství a statku Uhřice dostupné online http://www.castles.cz/zamek-uhrice/ Archivováno 1. 10. 2019 na Wayback Machine. http://www.zamekuhrice.cz/ https://www.facebook.com/zamekuhrice/
Evangelický hřbitov v Bolkově

Evangelický hřbitov v Bolkově se nachází v obci Rudník, v osadě Bolkov (Polkendorf), asi 10 km východně od Vrchlabí. Rozkládá se kolem zříceniny evangelického kostela. Hřbitov byl založen roku 1810. Poslední pohřeb se na něm uskutečnil roku 1957. Související články Seznam protestantských hřbitovů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Evangelický hřbitov v Bolkově na Wikimedia Commons
Pístovské mokřady

Pístovské mokřady jsou mokřady a biologicky významná lokalita mezi Pístovem a Rančířovem, asi 3 km na jihozápad od Jihlavy, na území bývalého vojenského prostoru, v katastrálním území Pístov u Jihlavy. Místem vede zeleně značená turistická stezka od Větrníku na Okrouhlík. Vlastníkem pozemků je město Jihlava, které je dalo do bezúplatně užívání České společnosti ornitologické na Vysočině. Každoročně se zde koná offroad akce Pístovské mokřady. Z důvodu silného podmáčení terénu není lokalita vhodná k hospodářskému využití. Naopak se zde bohatě daří zástupcům fauny i flóry. Stěžejní zastoupení zde mají především obojživelníci – najdeme zde např. kuňku obecnou, čolka velkého, blatnici skvrnitou, rosničku zelenou, skokana ostronosého či čolka obecného. Z dalších zástupců živočišné říše to jsou ještěrka živorodá, ještěrka obecná, užovka obecná, bramborníček hnědý, sluka lesní, krutihlav obecný, chřástal polní, modrásek černolemý, osenice západní a střevlík Scheidlerův. Z rostlin tady můžeme najít např. vemeník dvoulistý, rdest alpský či blatěnku vodní. Odkazy Reference Externí odkazy Pístovské mokřady, mokrady.wbs.cz oficiální stránky offroad akce
Salesiánské divadlo

Salesiánské divadlo v Praze je bývalá divadelní scéna, edukativní a volnočasový prostor při kobyliském Salesiánském středisku mládeže. Nachází se na Kobyliském náměstí č. 640/11 na Praze 8 v těsné blízkosti stanice metra Kobylisy (linka C). Kapacita sálu je 397 diváků. Historie Divadlo vzniklo ve 30. letech 20. století jako součást kobyliského Salesiánského střediska mládeže při salesiánské kapli, dnešním kostele sv. Terezie od Dítěte Ježíše. V červenci 1936 započala výstavba divadla společně s výstavbou Salesiánského ústavu z iniciativy kardinála Štěpána Trochty, který byl zároveň jeho prvním ředitelem. Stavba byla dokončena roku 1937. Salesiánský ústav sloužil jako dočasný chlapecký domov pro cca 200 osob. Roku 1946 byla zřízena kobyliská farnost. Po roce 1948 se zdejší farnost rozrostla natolik, že se bohoslužby z kapacitních důvodů konaly v prostorách divadla. V roce 1950 byl objekt zabrán a znárodněn socialistickým Československem, zdejší komunita salesiánů byla internována, skupina asi 200 chovanců chlapeckého domova rozpuštěna a divadlo bylo následně přejmenováno na Klicperovo a fungovalo jako příležitostná scéna až do roku 1989. Po sametové revoluci bylo divadlo navráceno zpět salesiánům. Ke konci roku 1991 bylo Salesiánské divadlo jako první předáno zpět řádu a později následovaly další budovy. Salesiáni Dona Boska divadlo provozovali až do pandemie covidu-19, kdy bylo rozhodnuto o jeho uzavření. Současnost Divadlo bylo po revoluci provozováno jako nezisková divadelní scéna, důraz je kladen na výchovně-vzdělávací volnočasové aktivity v souladu s křesťanskými hodnotami. Nejčastěji bylo využíváno pro představení základních uměleckých škol, představení v cizích jazycích, taneční vystoupení, skautská setkání a podobně. Od roku 2020 je divadlo uzavřeno. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Salesiánské divadlo na Wikimedia Commons
Náměstí 28. října (Brno)

Náměstí 28. října je náměstí v Brně nacházející se ve čtvrti Černá Pole mezi ulicí Milady Horákové a parkem Lužánky. Náměstí má obdélníkový půdorys a je orientováno od severu k jihu. Uprostřed náměstí se nachází městský park, v němž je od roku 2014 umístěn památník brněnským obětem holocaustu. Pojmenování Své současné jméno odkazující na vznik samostatného Československa získalo náměstí poprvé v prosinci roku 1918. Od svého vzniku až do zániku Rakousko-Uherska bylo náměstí na památku brněnského starosty Gustava Winterhollera známo jako Winterhollerplatz čili Winterhollerovo náměstí. Stejně se náměstí jmenovalo i během období Protektorátu. Od roku 1946 je pak opět přejmenováno na náměstí 28. října. Historie V místě, kde se dnes náměstí nachází, se až do 80. let 19. století rozkládal jeden z rybníků na říčce Ponávce známý jako tzv. Hutterův rybník (Hutterteich). Po vysušení rybníka a vystavění okolních rezidenčních domů došlo na přelomu 19. a 20. století k výsadbě parku a založení dětských hřišť. Na náměstí se dnes nachází Základní škola a mateřská škola Brno, nám. 28. října a Střední průmyslová škola stavební Brno. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu náměstí 28. října na Wikimedia Commons náměstí 28. října v Encyklopedii dějin Brna
Ptenín (zámek)

Zámek Ptenín ve stejnojmenné vesnici v okrese Plzeň-jih byl postaven na místě původní gotické tvrze v první třetině 18. století hrabětem Ferdinandem Morzinem. Zámek je ve vlastnictví obce a byl zapsán do Ústředního seznamu kulturních památek České republiky. Historie V období kolem 16. století byla na návrší Ptenína postavena tvrz, o které je první písemná zmínka z roku 1535. Mezi lety 1548–1688 byla tvrz přestavěna na renesanční zámek. V období 1728–1738 byl zámeček opět přestavován a rozšířen hrabětem Ferdinandem Morzinem do dnešního barokního slohu. Zámek byl využíván jako obydlí pro úředníky nebo občasný lovecký zámeček. Po ukončení druhé světové války v roce 1945 byl vlastníkem místní národní výbor, v současné je v majetku obce a částečně slouží k bydlení. V roce 2015 byla otevřena nová expozice Otvíráme poklady venkova. Stavební podoba Zámek je patrová zděná omítaná stavba s třemi křídly, které vymezují lichoběžníkové nádvoří otevřené k západu. V severním jednopatrovém čtyřosém křídle je vstup, který má polokruhové zaklenutí. Na fasádě jsou ukázky renesančního sgrafita (psaníčka). K severnímu křídlu s valbovou střechou je přistavěna patrová přístavba. Kolmo na severní křídlo navazuje střední patrová osmiosá budova s mansardovou střechou a další jižní křídlo s trojúhelníkovým štítem ve střední části průčelí a věžičkou na mansardové střeše. V jižním křídle je opět průjezd s valenou klenbou a pětibokými lunetami. Fasáda křídel je horizontálně členěna kordonovou římsou. Prostor kolem budov je obehnán kamennou zdí. Z nádvoří vede vstup do budovy a na dřevěné dvouramenné schodiště do patra s valenou klenbou a nad podestou se dvěma poli křížové klenby. V patře jsou ploché stropy. Park K západní straně zámku přiléhá park, který je částečně obehnán kamennou zdí. Na park a jižní křídlo navazuje zahrada a sad. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Ptenín na Wikimedia Commons
Vošahlíkův mlýn

Vošahlíkův mlýn (Na Pile, Jakešův) v Českém Krumlově v místní části Latrán je vodní mlýn, který stojí severovýchodně od Budějovické brány na levém břehu potoka Polečnice v místě soutoku s řekou Vltavou. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky; předmětem památkové ochrany jsou domy č.p. 148 a č.p. 149, dvorek a ohradní zeď s branou. Historie Mlýn č.p. 149 byl postaven v roce 1555 Annou z Roggendofru na místě staršího gotického objektu. V roce 1819 proběhla klasicistní přestavba, z níž se dochovala výzdoba štítu. V roce 1883 bylo na dolním mlýně přistavěno patro a vzniklo východní křído horního mlýna č.p 148 (suterén zůstal gotický). Roku 1939 byl dolní mlýn zbořen. V roce 1984 byl celý objekt adaptován na obchodní dům. Popis Voda na vodní kolo vedla pravděpodobně náhonem; okolí je zcela přestavěno. V roce 1930 měl mlýn jedno kolo na vrchní vodu (spád 3,8 m, výkon 10 HP; zaniklo). Součástí areálu byla i pekárna. Odkazy Reference Literatura JAKEŠ, Josef a FERKLOVÁ, Renata, ed. Slyším mlýnský kámen, jak se otáčí: vzpomínky na dny všední i sváteční v Českém Krumlově a jinde. 1. vyd. Pelhřimov: Nová tiskárna Pelhřimov, 2013. 349 s., [32] s. obr. příl. ISBN 978-80-7415-084-5. Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vošahlíkův mlýn na Wikimedia Commons Český Krumlov na webu ČÚZK, Archivní mapy (1826)