NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palais Salm

Le palais Salm, en tchèque Salmovský palác, est un palais de Prague, en République tchèque, qui accueille aujourd'hui un musée d'art relevant de la galerie nationale de Prague. Il est situé dans le district de Prague 1 sur la place Hradčany, comme deux autres annexes de la galerie, le palais Schwarzenberg et le palais Sternberg. Il a le statut de monument culturel depuis 1964, et depuis 2026 il est un monument culturel national. Histoire La construction fut commandée entre 1800 et 1811 par l’archevêque de Prague, Vilém Florentin, le prince Salm-Salm (1745–1810), selon le plan de František Pavíček (1776–1861) sur le site où se trouvaient auparavant plusieurs petites résidences aristocratiques. À l’origine, il devait être un immeuble d’appartements de luxe, mais il servait l’administration de l’église. Le palais fut acheté par les Schwarzenberg en 1811 et confisqué en 1940, d’abord par les occupants allemands puis en 1947 par l’État tchécoslovaque. En 2002, le palais a été affecté à la Galerie nationale qui a commencé à y fonctionner en 2004. Le bâtiment est fonctionnellement relié au palais voisin de Schwarzenberg, également utilisé par la Galerie Nationale. Collections Aux 1er et 2e étages du palais, l’exposition permanente de la Galerie nationale consacrée à l’art du XIXe siècle, du classicisme au romantisme, se tient depuis le 17 octobre 2014. Le rez-de-chaussée est utilisé pour des expositions de courte durée. Références Liens externes (cs) Site officiel Ressource relative à l'architecture : MonumNet (en) « Salm Palace » sur le site Internet de la galerie nationale de Prague. Portail des musées Portail des arts Portail de Prague Portail de la protection du patrimoine
Салмова палата на тргу Храдчани у Прагу

Салмова палата на тргу Храдчани у Прагу позната као и мала Шванцербергова палата, је класицистичка згарада, која је 3. маја 1958. године проглашена за споменик културе у тадашњој Чехословачкој, а од 13. децембра 1995. као део заштићеног историјског центра Прага. Положај Салмова палата се налази на тргу Храдчанске намести 1 у Првом округу Прага. Опште информације о палати Салмова палата, која се назива и мала Шванцербергова палата, класицистичка је трокрилна зграда дворског типа са почасним двориштем на тргу Храдчани. Изградњу је извео између 1800. и 1811. прашки надбискуп Вилијем Флорентин, принц Салм-Салм (Vilém Florentin Salm-Salm) док је зграду пројектовао Франтишек Павичек (Павичхка) на месту где се некада налазило неколико мањих племићких резиденција. Прашки надбискуп је наводно саградио ову зграду као стамбену зграду са становима за своје званичнике, али ови станови су заправо били врло изнад стандарда, чак и луксузни, у којима су многе собе биле повезане у огроман апартман. Поред тога, зграда палате има и мало француско двориште (фр. cour d´honneur), затворено од трга само масивним гвозденим вратима. Првобитно је била луксузна стамбена зграда, која је припадала Шварценберговима од 1811. године, и који су је повезали са суседном палатом Шварценберг. Савремена историја палате довела је до њеног пустошења, све док 2004. године палату није преузела управе Националне галерије у Прагу, и реконструисао је као изложбени простор, заједно са реконструисаном суседном палатом Шварценберг. У Салмовој палати је на 1. и 2. спрату од 17. октобра 2014. године постављена стална изложеност Националне галерије у Прагу, Уметност 19. века од класицизма до романтизма. Колекција уметности 19. века од класицизма до модернизма тренутно располаже са више од 9.000 слика и 5.000 скулптура. Основа колекције створена је захваљујући аквизицијским активностима Галерија слика Друштва отаџбинских пријатеља уметности и Модерне галерије, а легендарна куповина колекције француске уметности од стране чехословачке државе 1923. године допринела је темељном богаћењу ове колекције. Приземље палате се користи за краће изложбе. Галерија Види још Национална галерија у Прагу Референце Спољашње везе Historie, Salmovský palác Rekonstrukce Schwarzenberského a Salmovského paláce pro sbírky Národní galerie - Archiweb.cz Национална галерија у Прагу - www.ngprague.cz Национална галерија у Прагу: Адреса, радно време, контакти, излети и изложбе (језик: српски)
Santon (přírodní památka)

Santon je přírodní památka na jihozápadním okraji obce Tvarožná v okrese Brno-venkov. Nově byla vyhlášena Nařízením Jihomoravského kraje č. 40/2015 s účinností od 1. ledna 2015. Předmětem ochrany jsou úzkolisté suché trávníky, vegetace skal, zdí a stabilizovaných sutí, suché křoviny nelesního prostředí a suťové lesy s hojným výskytem chráněných a ohrožených druhů živočichů a rostlin. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Brno-venkov Santon (kopec) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Santon na Wikimedia Commons Santon - Přírodní památka na Natura Bohemica
Sbor krále Jiřího z Poděbrad

Sbor krále Jiřího z Poděbrad v Jenišovicích je jeden z prvních kostelů Československé církve husitské na území Československé republiky. Důvod vzniku kostela Jenišovice mají na svém katastrálním území dva kostely – katolický a československý husitský. Důvodem byla silná podpora nově vzniklé církve po roce 1918 v obci a následné rozmíšky mezi členy obou náboženských obcí (katolický kostel sloužil nové církvi). Historie Myšlenka na výstavbu kostela Československé církve husitské vznikla po konverzi asi 90 % obyvatel Jenišovic k nově vzniklé církvi po roce 1920. Důvodem bylo spojování Římskokatolické církve s císařským mocnářstvím (jednání o přidružení národa pod Pravoslavnou církev vyšla naprázdno, proto reformní kněží založili církev novou). Za vznikem kostela stojí zdejší původně katolický kněz Gustav Adolf Procházka. Ten ustanovil 8. února 1920 místní farní obec nově vzniklé církve. Bohoslužby se konaly do roku 1924 v místním kostele sv. Jiří, přechodně pak ve školní budově. Katolíci museli chodit na mše, křty a další obřady do kaple na zámku v Hrubém Rohozci. Protože farníci Československé církve husitské využívali katolický kostel, docházelo mezi obyvateli k nábožensky motivovaným třenicím. V roce 1920 došlo například ke zničení sochy sv. Jana Nepomuckého na návsi, obě strany si navzájem rozbíjely okna apod. Československá náboženská obec se proto v roce 1926 rozhodla postavit si vlastní kostel. Složili se farníci z několika sousedících obcí (jména obcí jsou dodnes patrná na fasádě kolem hlavního portálu kostela). Přispět bylo tehdy ctí – ať už penězi, výpomocí na stavbě nebo materiálem. Jako vhodná lokalita byl zvolen prostor mezi parkem u návsi a farou. Z důvodu starobylé poutní tradice sv. Jiří v obci nebyl kostel pojmenován Husův sbor jako jinde, ale Sbor krále Jiřího z Poděbrad. Kostel byl slavnostně otevřen 7. července 1929. Funkce kostela Kromě funkce modlitebny sloužil kostel mnoha dalším účelům. Ve vytápěném suterénu (vchod od návsi) byla již před válkou Mateřská škola, pak kampelička a posléze kancelář JZD a lékařská ordinace. V modlitebně se konají příležitostné koncerty a výstavy (například při příležitosti slavnostního rozsvícení vánočního stromu v obci) a poslední rozloučení. Současný stav V současné době se hledá nové využití kostela. Je zde zavedena elektřina, voda i kanalizace. Ze suterénu vystupují dva komíny. Interiér je dobře zachovalý. V plánu je renovace vnější fasády a oken. Mezi roky 2014 a 2016 byla po nutné rekonstrukci v suterénní části kostela v provozu cukrárna a kavárna s předzahrádkou. Fotografie z kostela Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sbor krále Jiřího z Poděbrad na Wikimedia Commons
Schreberovy zahrádky

Schreberovy zahrádky je označení parku v brněnské městské části Brno-sever. Park o rozloze 2,4 ha leží v katastrálním území Černá Pole na přibližném trojúhelníku mezi ulicemi Lesnická, Jugoslávská a Volejníkova. Park se rozkládá na bývalém hřbitově, ležícím původně na východní hranici bývalého katastrálního území Dolní a Horní Cejl u někdejšího klínu katastrálního území Královo Pole. Hřbitov sem byl přenesen v roce 1853 od dnešní Vranovské ulice, kde se zábrdovický hřbitov nacházel od roku 1783. Po svém zrušení byl hřbitov v roce 1907 postupně přeměněn ve vůbec první zahrádkářskou kolonii na území tehdejšího Rakouska-Uherska, pojmenovanou po ortopedovi MUDr. D. G. M. Schreberovi, který prosazoval léčbu svých pacientů pobytem na čerstvém vzduchu. Na přelomu 50. a 60. let 20. století byla provedena celková rekonstrukce a bývalé zahrádky byly přeměněny v park. Před rokem 1989 nesl jméno Julia Fučíka a ve špici na křižovatce ulic Lesnická a Jugoslávská stával Fučíkův pomník. Po pádu komunismu se parku vrátilo původní jméno. V 70. letech 20. století bylo v parku vybudováno dětské hřiště, které bylo při svojí obnově v 90. letech vybaveno dřevěnými průlezkami. Od října 2006 do května 2007 probíhala obnova parku. Po celou dobu svojí existence je park často využíván k odpočinku obyvateli z celých Černých Polí. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Schreberovy zahrádky na Wikimedia Commons Informace o parku na webu Internetové encyklopedie dějin Brna
Sedlecká rokle

Sedlecká rokle je přírodní památka poblíž obce Lhůta v okrese Plzeň-město. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je rokle s výchozy břidlic a pískovců spodních poloh klabavského souvrství, která je jedinou známou lokalitou s nejstarší graptolitovou faunou. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Plzeň-město Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sedlecká rokle na Wikimedia Commons
Sedlina

Sedlina je přírodní památka zhruba jeden a půl kilometru severozápadně obce Rovná v okrese Strakonice. Flóra Důvodem ochrany je význačná lokalita silně ohroženého rostlinného druhu – vstavače bledého (Orchis pallens), donedávna jediné naleziště druhu v jižní polovině Čech (v roce 2025 byla objevena nová lokalita na Vyšebrodsku). Z dalších chráněných či vzácných druhů rostlin na lokalitě roste zimostrázek alpský (Polygala chamaebuxus), sasanka lesní (Anemone sylvestris), kruštík tmavočervený (Epipactis atrorubens), vemeník dvoulistý (Platanthera bifolia), hlaváč fialový (Scabiosa columbaria), černýš rolní (Melampyrum arvense), hořec brvitý (Gentianopsis ciliata), violka písečná (Viola rupestris) a další. Na polích při západním okraji přírodní památky roste hlaváček letní (Adonis aestivalis), voskovka menší (Cerinthe minor), nepatrnec rolní (Aphanes arvensis) či vzácný vápnomilný plevel rozrazil trojlaločný (Veronica triloba). V roce 2015 a roku 2025 bylo na lokalitě nalezeno 14 kvetoucích jedinců vstavače bledého. V dubnu 2020 zde vykvetlo 32 exemplářů vstavače bledého, což je nejvyšší počet zaznamenaných kvetoucích rostlin vstavače od dob jeho nálezu na lokalitě v květnu 1955 (objevitelem vstavače bledého na lokalitě byl RNDr. Jaroslav Moravec). Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 404. Související články Seznam chráněných území v okrese Strakonice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sedlina na Wikimedia Commons
Sedlovice

Sedlovice jsou malá vesnice, část obce Němčice v okrese Prachatice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 1,5 kilometru jihozápadně od Němčic. Je zde evidováno 15 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 21 obyvatel. Sedlovice jsou také název katastrálního území o rozloze 1,7 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1300. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1920 Sedlovice byl osadou obce Zvěřetice v okrese Prachatice. V letech 1921–1952 byly samostatnou obcí v okrese Prachatice. V letech 1953–1959 byly osadou obce Němčice v okrese Prachatice. V letech 1960–1976 byly částí obce Mahouš v okrese Prachatice. Od 30. dubna 1976 jsou opět částí obce Němčice v okrese Prachatice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sedlovice na Wikimedia Commons Sedlovice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Semínský přesyp

Semínský přesyp je národní přírodní památka v Semíně v okrese Pardubice v Pardubickém kraji. Předmětem ochrany je lokalita výskytu kriticky ohroženého kozince písečného (Astragalus arenarius) v Česku. Historie Lokalitu znovu objevil Milan Marek, botanik z Pardubic, dne 1. července 1980. Obě části, jež Semínský přesyp tvoří, detailně popsal botanik František Procházka a navrhl k ochraně. Krátce poté byl Semínský přesyp vyhlášen jako chráněný přírodní výtvor. Chráněné území bylo vyhlášeno 9. července 1980 po opětném objevu kozince písečného na lokalitě, kde byl kozinec písečný naposled předtím pozorován v roce 1938 a popsán v Květeně východních Čech z roku 1941. Přírodní poměry Národní přírodní památka s rozlohou 0,21 hektaru leží v nadmořské výšce 210–216 metrů v katastrálním území Semín ve Východolabské tabuli a částečně se překrývá se stejnojmennou evropsky významnou lokalitou. Geologickým podkladem území je duna jemnozrnného až středně zrnitého písku, která se zformovala během mladého pleistocénu až holocénu. Písek je překrytý regozemí arenickou a na odtěžených místech se vyvinula antropozem. Předmět ochrany Předmětem ochrany jsou ekosystémy společenstev s paličkovcem šedavým, které tvoří asi 11 % rozlohy území. Z druhů patří k předmětu ochrany kriticky ohrožený kozinec písečný (Astragalus arenarius). V roce 2013 se na lokalitě vyskytoval v počtu desítek jedinců, ale početnost jeho populace se snižovala. Chráněným útvarem neživé přírody je částečně odtěžená duna vátých písků. Chráněné území se skládá ze dvou částí, ležících v centru obce Semín. Jednou z nich je otevřená písčina na návsi, druhá část se nachází v prostoru za bývalým pivovarem. Přístup Chráněné území se nachází v centru obce Semín poblíž tamního zámku. Po místní silnici, která prochází středem obce, je vedena cyklostezka Druhá labská. Nejbližší železniční stanicí je Přelouč na trati Praha – Česká Třebová, odkud do Semína vede červeně značená turistická cesta. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Semínský přesyp na Wikimedia Commons Popis lokality na botany.cz
Senecký rybník

Senecký rybník, zvaný též Senečák, je součástí rybniční soustavy na Boleveckém potoce na severním okraji města Plzně. Kromě Boleveckého potoka přitékajícího ze západu od Třemošenského rybníka je rybník napájen další bezejmennou vodotečí přitékající ze severu od Vydymáčku v údolí Merán. Jižní břeh má přírodní charakter s porosty rákosu. Severní břeh je tvořen písčitou pláží s borovým lesem, při hrázi stojí budova plaveckého oddílu s nově zřízeným venkovním hřištěm pro vodní pólo a patrová skautská klubovna s lesní školkou. Nad rybníkem při severozápadním zálivu se nachází bažinaté mokřadní olšiny s vyvinutým společenstvím vysokých ostřic, např. s ostřicí prodlouženou (Carex elongata); toto společenstvo zamokřených půd je v západních Čechách poměrně vzácné. Rybník je hojně využívaný pro rekreaci a má i funkci rybochovnou, ta však nesmí mít negativní vliv na kvalitu vody. Severozápadně od rybníka je arboretum Sofronka. Historie Rybník vznikl v roce 1734, patrně současně s Třemošenským rybníkem. Císařská renovační komise tehdy nařídila kromě dalších nápravných opatření i větší péči o rybníky. Pojmenován byl po vesnici Senec, kam směřuje cesta z Bolevce vedoucí po jeho vysoké východní hrázi. Někdy byl rybník nazýván i Na potvorách, podle místního pojmenování lokality s nekvalitními políčky a loukami mezi ním a rybníkem Košinářem, které jsou nyní zahrádkářskou kolonií. V sobotu 17. července 1965 se nad Plzní prohnala výjimečně vydatná průtrž mračen, v jejímž důsledku se téhož dne večer protrhla hráz rybníka Vydymáček a v něm zadržovaná voda se přivalila do Seneckého rybníka. Jeho hráz následujícího dne nevydržela tlak vody a voda uniklá ze Seneckého rybníka následně poškodila hráz Velkého Boleveckého rybníka v prostoru přelivu. Hráz Seneckého rybníka byla následně obnovena, znovu rekonstruována byla v roce 2004. Údaje z roku 1972 a 1998. Turistika Po severním břehu prochází žlutá turistická trasa 6624 z Doubravky do Starého Plzence a žlutý místní okruh 9230 z Bolevce přes Třemošnou. Odkazy Reference Literatura Kolektiv autorů: Bolevec a okolí. Sdružení boleveckých rodáků, Plzeň 1999. Jan Kumpera, Jiří Zahradnický: Rybníky Plzeňského kraje aneb putování za rybniční vůní; Agentura Ekostar s. r. o. Plzeň, Plzeň 2006 Životní prostředí města Plzně; Statutární město Plzeň a Granát Hák Jaroslav Ing., Horní Bříza 2002
Seznam minipivovarů v Česku

Seznam minipivovarů v Česku (s ročním výstavem menším než 10 000 hektolitrů) rozdělených podle krajů. Pivovary (s ročním výstavem větším než 10 000 hektolitrů), pivovary zrušené a zaniklé jsou uvedeny samostatně. Tento seznam nemusí být úplný. Praha Středočeský kraj Jihočeský kraj Plzeňský kraj Karlovarský kraj Ústecký kraj Liberecký kraj Královéhradecký kraj Pardubický kraj Kraj Vysočina Jihomoravský kraj Olomoucký kraj Zlínský kraj Moravskoslezský kraj Bez sídla Tzv. létající pivovary, které nemají stálé sídlo, prostory k vaření svých piv si pronajímají od jiných pivovarů. AGC Beranův pivovar Holy Farm Kočovný pivovar Albert Létající pivovar Dragonfly Létající pivovar Nomád Létající pivovar Pivečka Pivovar Falkon Pivovar Hangár Pivovar Malt Pivovar Starosta Prager Laffe Přátelský pivovar Malešov Šimanovský korbel Two Tales WITTIGO Zemský akciový pivovar Zaniklé minipivovary Poznámky Reference Související články Seznam pivovarů v Česku Externí odkazy Pivovary.info Archivováno 4. 11. 2012 na Wayback Machine. Černokostelecký zájezdní pivovár - pivovarské muzeum, obnovovaná výroba piva historickými technologiemi Český svaz minipivovarů Přehled zakládání minipivovarů po roce 1989 Archivováno 19. 2. 2015 na Wayback Machine., pivovary.info Seznam průmyslových pivovarů a minipivovarů, České pivo – České zlato
Rozvodna Vernéřov

Rozvodna Vernéřov (zkratkou VER) se nachází u města Klášterec nad Ohří, poblíž bývalé osady Vernéřov asi 3 km východně od Klášterce nad Ohří v okrese Chomutov v Ústeckém kraji. Provozuje se v napěťových hladinách 400 a 110 kV. Nedaleko rozvodny se nachází rozvodna 110/22 kV společnosti ČEZ. Význam Rozvodna byla založena v roce 2017 v souvislosti s vybudováním nové průmyslové zóny kolem Kadaně. Zároveň byla postavena jako náhrada za elektrárnu Prunéřov I, která byla v roce 2020 odstavena. Plánuje se také připojení větrného parku Chomutov. Popis Napěťové hodnoty Rozvodna je provozována v napětových hodnotách 400 kV a 110 kV. Dvojitým vedením na hladině 400 kV je spojena rozvodna Hradec. Toto vedení původně vedlo z elektrárny Prunéřov I, ale po jejím odstavení bylo přesměrováno do této rozvodny. Transformátory Transformace 400/110 kV je zajištěna jedním třífázovým transformátorem. Vedení Do rozvodny jsou zaústěna následující vedení: Vedení 400 kV – ZVN – zvláště vysoké napětí Dvojité vedení V461/(V462) Hradec – Vernéřov (původně EPRU I – Hradec) Plánovaná vedení 400 kV Dvojité vedení V487/V488 Vernéřov-Vítkov (plánováno 2023) Plánovaný rozvoj Na rok 2023 se plánuje výstavba nového dvojitého vedení 400 kV (V487/V488), které má vést do rozvodny Vítkov a má nahradit staré 220 kV vedení (V223/V224). Dále se také plánuje připojit větrný park Chomutov přes hladinu 110 kV. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu rozvodna Vernéřov na Wikimedia Commons Vznik a vývoj přenosové soustavy elektrické energie – TZB-info Česká přenosová a distribuční soustava – 2. díl: Rozvodny přenosové soustavy
Sirňák

Sirňák je přírodní památka, byla vyhlášena v roce 1986 a nachází se na severovýchodním úpatí Podhorního vrchu, necelé 3 km severně od obce Ovesné Kladruby. Důvodem ochrany jsou sirnato-uhličité plynné výrony tvořící bahenní krátery. K lokalitě nevede žádná cesta, je však možné se k ní dostat podmáčeným terénem od Podhorní hájovny. Péčí o území je pověřena Správa CHKO Slavkovský les. Přírodní poměry Podloží území tvoří amfibolity mariánskolázeňského metabazitové komplexu. Na území se nacházejí hlinité až písčitohlinité zrašeliněné půdy, ojediněle i menší balvany, které pocházejícími z Podhorního vrchu. Mofety – výrony oxidu uhličitého s přítomností sirovodíku – se vyskytují převážně na malé lesní pasece v depresi zaplněné vodou, přibližně 100 metrů dlouhé a 4 – 10 metrů široké. Vývěry plynů lze pozorovat i přímo řece Teplá, která jako malý potůček teče okrajem území. V horkých letních obdobích vodní plochy vysychají, případně jejich hladina výrazně kolísá a tak se na okrajích objevují vysrážené bílé povlaky solí. Voda v tůních vypadá, jako by se vařila, je však studená. Na rašeliništích v okolí mofet roste suchopýr pochvatý (Eriophorum vaginatum) a úzkolistý (Eriophorum angustifolium), v nivě Teplé oměj vlčí (Aconitum lycoctonum). Na území žijí běžné lesní druhy živočichů, byl zde pozorován krkavec velký (Corvus corax), v říčce Teplé se vyskytuje mník jednovousý (Lota lota). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Cheb Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sirňák na Wikimedia Commons Popis na webu geology.cz Vysílání České televize Minuty z přírody – Sirňák
Skalka (přírodní rezervace)

Skalka je přírodní rezervace na jihozápadním svahu vrcholu Skalka v katastru obce Kunčice pod Ondřejníkem. Lokalitu tvoří převážně jedlobukový les, který místy nabývá charakteru pralesa. Jádrové území je tvořeno bučinou, jejíž stromy jsou staré až 180 let. Dříve hojná jedle bělokorá (Abies alba) téměř vymizela, a je proto uměle dosazována. Fauna a flóra Hlavní složku lesa tvoří acidofilní bučiny a jedlové bučiny s příměsí smrku ztepilého (Picea abies) a javoru klenu (Acer pseudoplatanus). V slabě vyvinutém bylinném patru se hojně vyskytuje kopytník evropský (Asarum europaeum), šťavel kyselý (Oxalis acetosella), vraní oko čtyřlisté (Paris quadrifolia) či brusnice borůvka (Vaccinium myrtillus). V lokalitě žije také významné množství plazů, zejména ještěrka živorodá (Zootoca vivipara), slepýš křehký (Anguis fragilis), zmije obecná (Vipera berus) a užovka obojková (Natrix natrix). Rovněž zde hnízdí silně ohrožené druhy ptáků, například holub doupňák (Columba oenas), jeřábek lesní (Tetrastes bonasia), strakapoud bělohřbetý (Dendrocopos leucotos), sýc rousný (Aegolius funereus) či krahujec obecný (Accipiter nisus). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Skalka na Wikimedia Commons
Skalka (usedlost na Smíchově)

Skalka je původně barokní usedlost, nacházející se v Praze na Smíchově. Je umístěna v přírodní lokalitě Skalka na temeni kopce, pod nímž se na jedné straně nachází Plzeňská třída a sportovní areál včetně ragbyového hřiště na straně druhé. Historie První zmínka o Skalce pochází z roku 1599, kdy Dorota Skálová, jak se píše v knihách viničního úřadu, koupila na místě zvaném Na Vejhřevkách dvě vinice – Klempernu, Kovařskou a o rok později Starou. Zmíněné vinice se pak nazývaly Skálovské a existovaly zřejmě od 14. století. Jestli se tedy usedlost nazývala podle vinic nebo podle majitelky, není jasné. Dlouhou dobu zde však žádná stavba nestála. Usedlost zřejmě vznikla až na konci 18. století. Před rokem 1820 měla tvar písmene „U“. Byla tedy trojkřídlá – dvě boční křídla byla kratší, otevřená do dvora. Poblíž stála obytná budova ve tvaru obdélníku, která se zachovala dodnes. Starobylý ráz této patrové stavby ovšem narušila novodobá úprava z roku 1963. Vznikla jednopatrová budova s vysokou valbovou střechou s malými vikýři, zcela bez ozdob. Kolem domu jsou zpustlé zbytky zahrady, která byla dříve upravena jako anglický park. Pozemek lemuje poškozená ohradní zeď, ve které se nachází zajímavá brána s hranolovými pilíři, ukončenými římsou. V současné době je usedlost opuštěná a zdevastovaná. Přestože je od roku 1964 památkově chráněná, zarůstá trávou a chátrá. Od roku 2022 je vlastníkem usedlosti skupina Premiot. Projekt této společnosti, jehož základní kámen byl poklepán 2. listopadu 2022, počítal s rekonstrukcí usedlosti a postavením dvou bytových domů v její blízkosti. Odkazy Reference Literatura Laštovková, B. Pražské usedlosti. 1. vydání, Praha: Libri 2001 ISBN 80-7277-057-8. S. 264–265. Související články Seznam pražských usedlostí Skalka (přírodní památka, Praha) Externí odkazy Celkový pohled na dům čp. 120 (usedlost Skalka) na Smíchově - z Podbělohorské (tehdy Bělohorské) ulice. I 8240, březen 1923. Obrázky, zvuky či videa k tématu Skalka na Wikimedia Commons