NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fara v Kadově (okres Strakonice)

Kadovská fara je památkově chráněná budova fary v Kadově na Strakonicku. V církevní organizaci patří do římskokatolické farnosti Kadov. Historie Podle údajů obecní kroniky[chybí lepší zdroj] stávala při místním kostele fara již ve 14. století – šlo o prosté obydlí místního plebána. Budova tehdy byla dřevěná, krytá šindelem. Faráři zde byli většinou katoličtí, s výjimkou jednoho kněze svěceného podobojí. V letech 1620 až 1757 byl Kadov přifařen k farnosti Záboří. Budova fary pochází z roku 1758, stejně jako přilehlé hospodářské budovy. Tyto musely být obnoveny po požáru způsobeném bleskem, který zmiňuje obecní kronika v roce 1781. Fara sloužila původnímu účelu až do 26. října roku 1949, kdy se z ní odstěhoval poslední zde žijící farář. V roce 1956 byla na faře zřízena poradna pro matky a děti pod hlavičkou Československého červeného kříže. Poradna tu byla provozována až do devadesátých let, kdy fara přešla do rukou soukromých majitelů. Od roku 2022 probíhala v celém areálu rekonstrukce v režii nového soukromého vlastníka. Obnovena byla zejména střecha s kompletně novou krytinou včetně doplňků – okapů a oplechování z měděného plechu – a fasáda na jižní a východní straně budovy. Rovněž byla obnovena omítka na východní části ohradní zdi. Popis Budova fary se nachází uprostřed vesnice, kde spolu s kostelem svatého Václava, tvrzí a špitální budovou tvoří cenný urbanistický celek. Areál fary zahrnuje kromě farní budovy s mansardovou střechou také hospodářské budovy (stodolu a chlévy) a je ohraničen kamennou ohradní zdí s branami. Fara z poloviny 18. století je postavena v barokním slohu a barevné pojetí její fasády je v souladu s fasádou kostela i špitální budovy. Z památkového hlediska je významné nejen hmotové uspořádání budov kolem dvora a jejich dispozice, ale i dochované stavební konstrukce, prvky a detaily. Zejména se jedná o klenuté prostory v přízemí a ve sklepení fary, kde jsou dochovány valené klenby s výsečemi a plackové klenby, dále pak fabionové stropy a prkenné podlahy v patře, mansardový krov s ležatou stolicí s pásky a dochovaná pokojová kachlová kamna patrně z poloviny 19. století. Památkovou ochranu mají i hospodářské budovy fary se zachovalými vaznicovými krovy, prkennými podlahami a plackovými klenbami. Reference
Beztahov (tvrz)

Beztahov je tvrz ve stejnojmenné vesnici u Votic v okrese Benešov. Panské sídlo ve vsi stálo pravděpodobně už ve čtrnáctém století, ale dochované zdivo pochází až ze století následujícího. Na počátku třicetileté války se Beztahov stal součástí většího panství a tvrz od té doby sloužila jen k hospodářským účelům. Od roku 1965 je chráněna jako kulturní památka. Historie První písemná zmínka o Beztahovu pochází z roku 1372, kdy v ní sídlil Hroch z Beztahova. Zastával funkci purkrabího na tvrzi ve Zvíroticích a jeho právní služby využíval i Oldřich I. z Rožmberka. Přídomek z Beztahova používali i další drobní šlechtici, takže je pravděpodobně, že ve vsi stála nějaká tvrz už ve čtrnáctém století. Nejstarší architektonické detaily ve zdivu jsou až z patnáctého století, a první zmínka o tvrzi je až z roku 1534, kdy se o ni dělili Jan Kozel z Kozle a Lev Beztahovský z Říčan. Později se podařilo spojit rozdělený majetek Janu staršímu z Říčan. Toho v držení tvrze vystřídal syn Mikuláš († 1591) a po něm jeho syn Vilém Lev z Říčan, kterému byl statek zkonfiskován za účast na stavovském povstání v letech 1618–1620. V roce 1623 statek koupil Sezima z Vrtby a připojil jej k Vrchotovým Janovicím. Beztahovská tvrz od té doby přestala být panským sídlem a sloužila pouze hospodářským účelům. Stavební podoba Z panského sídla se dochovalo tvrziště obehnané ze dvou třetin pozůstatky příkopu. Z původní tvrze zůstalo stát jen přízemí hospodářské budovy, nad kterým byla postaveno novodobé první patro. Mohutná obvodová zeď, která vymezuje dvoutraktové přízemí, na západě na obou stranách končí opěrnými pilíři. Místnost v severním křídle je rozdělená slabou příčkou a zaklenutá valenou klenbou. Pod severní částí budovy se nachází sklepy. V Památkovém katalogu Národního památkového ústavu je v zápisu ze dne 14. července 2023 zaznamenán havarijní stav památky (4. stupeň ohrožení). Odkazy Reference Literatura SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého. Svazek XV. Kouřimsko, Vltavsko a jihozápadní Boleslavsko. Praha: Šolc a Šimáček, 1927. 348 s. Dostupné online. Kapitola Tvrze u Otic, s. 243–244. Související články Seznam tvrzí ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Beztahov na Wikimedia Commons
Mlýn Chlébské

Mlýn Chlébské v obci Chlébské u Skorotic v okrese Žďár nad Sázavou je vodní mlýn, který stojí v jižní části obce na Chlébském potoce. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn s pilou byl postaven před rokem 1630. V roce 1883 byl přestavěn. Roku 1930 byl jeho majitelem František Hájek. Popis Soubor staveb je tvořen poloroubenou patrovou obytnou a výrobní budovou s objektem pily a bedněné stodoly. Mlýnice chátrá. Voda na vodní kolo vedla náhonem v místech nad mlýnem; náhon je zarostlý. Dochoval se zde přestavěný zbytek lednice. V roce 1930 měl mlýn 1 kolo na vrchní vodu (spád 7,31 m, výkon 7,96 HP). Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Chlébské na webu ČÚZK, Archivní mapy (1826) Žďárský deník.cz. Sedmi památkám na Žďársku zvoní umíráček. 14. 1. 2008
Flossmanův mlýn

Flossmanův mlýn je vodní mlýn v Kolinci-Ujčíně, který stojí na řece Ostružná v centru obce u zámku. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vodní mlýn byl postaven před rokem 1839, jeho historizující štít pochází z roku 1888. Při mlýně pracovala pila a elektrárna, jejichž provoz později zanikl. Od roku 1918 měl mlýn Francisovu turbínu. Výroba elektřiny byla obnovena, mlýnice slouží od roku 1998 k provozu Malé vodní elektrárny. Popis Mlýn tvoří dvoupatrová mlýnice a přízemní obytné stavení se stupňovitým historizujícím štítem. Voda byla ke mlýnu vedena náhonem a do potoka se vracela odtokovým kanálem. Měl akumulační nádržku, patřil k němu jez a turbínová kašna s turbínovým domkem. Původní Francisova turbína měla průtok 0,6 m³/s, spád 3,2 metru a výkon 19,2 HP, nová Kaplanova turbína výkon 15 kW. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Flossmanův mlýn na Wikimedia Commons Ujčín na webu ČÚZK, Archivní mapy
Vlkošov (tvrz)

Vlkošov je tvrz ve stejnojmenné vesnici u Bezvěrova v okrese Plzeň-sever. Postavena byla v patnáctém století a až do poloviny sedmnáctého století sloužila jako panské sídlo. Dochovala se z ní dvoukřídlá budova a část opevnění. Areál tvrze je chráněn jako kulturní památka ČR. Historie Tvrz ve Vlkošově stála nejspíše již ve čtrnáctém století, kdy vesnice patřila Bušku Caltovi z Kamenné Hory, ale první písemná zmínka o ní pochází až z roku 1437. Po roce 1390 od něj panství koupil Jetřich Hošťálek z Hojnestu a po něm se majitelem stal zeman Půta z Vetlé připomínaný roku 1406. Jemu tvrz patřila nejspíše až do období husitských válek, během kterých zanikla. V roce 1437 vesnici získali Racek a Příbram z Račína. Některý z příslušníků jejich rodu nechal ještě v patnáctém nebo na přelomu patnáctého a šestnáctého století postavit novou tvrz. Bratři Mikuláš a Lorenc z Račína si ji v letech 1545 a 1550 nechali vložit do desk zemských. Časem se Lorenc z Račína stal jediným majitelem a sídlil na tvrzi až do své smrti roku 1590, kdy po něm panství zdědil syn Bohuslav z Račína. Ten zemřel někdy v letech 1602–1603 a vlkošovskou část panství po něm převzal syn Adam Ondřej z Račína. Druhou část, Brložec, zdědil Bohuslavův bratr Mikuláš z Račína. Adam Ondřej z Račína se zúčastnil stavovského povstání, při kterém obsadil Klášter Teplá, za což byl potrestán konfiskací Vlkošova. Roku 1623 panství od královské komory získal Jiří Kokořovec z Kokořova, který sídlil na žlutickém zámku. Když Jiří Kokořovec roku 1651 zemřel, jeho syn Adam Václav Kokořovec Vlkošov připojil k nečtinskému panství. V šedesátých letech sedmnáctého století nechal tvrz barokně upravit. Sám však sídlil ve Žluticích a tvrz sloužila jen vrchnostenským úředníkům. V roce 1788 byla upravena na sýpku. Stavební podoba Budovu tvrze tvoří dvě křídla, z nichž delší severní má nároží armovaná kamennými kvádry. Severozápadní nároží obou křídel je zpevněné opěrnými pilíři. Dovnitř se vchází z terasy podklenuté několika poli novodobé valené klenby. Obě křídla mají hrázděné štíty. Ve sklepích severního křídla se dochovaly pozůstatky gotických kleneb. Do sklepení se vcházelo portálkem se skoseným ostěním, ale při novodobých úpravách byl portál odstraněn. Tvrz byla opevněná valy a příkopy. Vnitřní příkop byl částečně zasypán, ale vnější opevnění se dochovalo v celém obvodu. Tvoří je mohutný val, za kterým se nachází vodní příkop, do kterého se napouští voda z rybníka na severním okraji areálu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vlkošov na Wikimedia Commons
Vokšice (zámek)

Zámek Vokšice je raně barokní zámek s výraznou empírovou úpravou ve vesnici Vokšice, části obce Podhradí v okrese Jičín. Je spjat zejména s rodem Šliků. Historie Ves Vokšice je připomínána v písemnostech již roku 1327, když ji český král Jan Lucemburský zastavil Benešovi staršímu z Vartenberka. V 16. století byla ves zrušena a na jejím místě vybudován vrchnostenský dvůr. Na přelomu 17. a 18. století byl majitelem dvora, Františkem Josefem Šlikem, vybudován jednopatrový jednoduchý barokní zámek. Jeho součástí byla například sýpka, roku 1700 vystavěná stavitelem Philippem Spannbruckerem podle plánů architekta Jeana Baptisty Matheye. Až do roku 1717 zde sídlila správa Schlikova velkostatku. V letech 1815 až 1835 bylo vybudováno nové zázemí pro hospodářství. Roku 1948 byl zámek rodině Šliků zabaven. Od té doby byl využíván jako ubytovna nebo prodejna potravin Jednota. Od roku 1974 zde hospodařilo JZD Staré Místo. Po roce 1989 byl zchátralý objekt navrácen rodině Šliků. V současné době sídlí v zámku správa šlikovského majetku J. M. SCHLIK KONTINUUM. Popis Zámek Vokšice je raně barokní zámek, výrazně přestavěn v první polovině 19. století do empírové podoby. V okolí zámku se rozkládá volně řešený park, na jehož jihovýchodním okraji nalezneme empírovou kapli svaté Rozálie z první poloviny 19. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vokšice na Wikimedia Commons
Hodkov (zámek)

Hodkov je zámek ve stejnojmenné vesnici jihovýchodně od Zbraslavic v okrese Kutná Hora ve Středočeském kraji. Postaven byl přibližně v polovině devatenáctého století, ale dochovaná podoba je výsledkem historizujících úprav z let 1912–1913. Zámek s přilehlým parkem je chráněn jako kulturní památka. Historie Doba založení hodkovského zámku je nejasná. Podle Tomáše Šimka nechal zámek na severním okraji starého hospodářského dvora postavit Otto von Wächter, když statek roku 1850 koupil od královské komory. Podle Památkového katalogu je jádro budovy barokního původu, pochází z osmnáctého století a v polovině devatenáctého století k němu bylo přistavěno pouze jižní křídlo. Rozsáhlá přestavba zámku, při níž se uplatnila řada historizujících slohů, proběhla v letech 1912–1913 podle projektu architekta F. Woretsche. Jejím iniciátorem byl Alfréd Šebek, jehož rodině zámek patřil do roku 1945. Ve druhé polovině dvacátého století zámek spravoval okresní národní výbor v Kutné Hoře, který budovu upravil pro potřeby dětského domova. Součástí památkově chráněného areálu je vlastní zámecká budova, brána s domkem vrátného, ohradní zeď s branou a park. Jihovýchodně od areálu se nachází pozůstatky bývalého hospodářského dvora s cennou barokní sýpkou. Odkazy Reference Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hodkov na Wikimedia Commons
Nyklův mlýn

Nyklův mlýn v Janovicích u Dlouhé Vsi v okrese Klatovy je vodní mlýn, který stojí na Divišovském potoce. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn staršího založení byl radikálně přestavěn v polovině 19. století. Popis Mlýn je tvořen třemi stavbami, které na sebe vzájemně navazují. Na obytné stavení ze severu navazuje stodola, kolna přiléhá kolmo k východnímu průčelí stodoly. Zčásti roubená, částečně zděná budova mlýna s pavláčkou má polovalbovou střechu. Na jih od mlýna se nacházel rybník, ze kterého vedl náhon. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku
Jindřichovice (starý zámek)

Starý zámek v Jindřichovicích na Klatovsku je původně gotická tvrz, přestavěná na venkovské zámecké sídlo. Nachází se v těsné blízkosti nového zámku v Jindřichovicích, části obce Kolinec, s nímž tvoří jeden areál. Celý zámecký areál je v soukromém vlastnictví a slouží jako ubytovací zařízení. Historie První písemná zmínka o majiteli jindřichovického panství pochází z roku 1381. Byl jím jistý Drha řečený Černobýl, či též Dobrohost, který zde toho roku zemřel. Část panství ve 14. století patřilo jistému zemanu Přibíkovi († 1382). Narodil se zde také Oldřich z Jindřichovic, jehož Oldřich I. z Rožmberka věznil na Novém Hradě a poté propustil. V letech 1397–1418 je jako majitel uváděn Drslav z Jindřichovic, snad syn Oldřicha, který byl purkrabím na nedalekém hradě Velhartice. Již v té době zde byla kromě statku také nejspíše gotická palácová tvrz (možná i s věží), která posloužila jako organický základ novější přestavby, patrný dodnes, její původní podoba však není známa. Dalšími majiteli byli Jan Jalovic z Jindřichovic a jeho žena Lidmila (sňatek 1411), majitelka Újezda, dále Petr z Jindřichovic, řečený z Velhartic, roku 1455 zde žila šedesátiletá panna Kateřina, či Jan z Jindřichovic, roku 1450 majitel Hradce. Poté bylo panství na nějaký čas rozdělené. Od poloviny 15. století byl majitelem části panství i s tvrzí Stach z Běšin, po něm první královský písař Mikuláš z Ledče. Panství opět spojil v roce 1479 až na další majitel, Vintíř z Vlčkovic, který jej následně roku 1516 rozdělil mezi své čtyři syny. Poté je statek jak jako majitel uváděn Jan Hroznata. Ten byl jako účastník stavovského povstání proti císaři z let 1618–1620 odsouzen k přijetí manství. Vymanění statku dosáhli jeho synové roku 1650. Mezi dalšími majiteli byla také Uršula z Krčína, která se vdala za Sezimu Prostibořského z Vrtby. Jeho rod přestavil tvrz na zámeček v renesančním stylu a sídlí zde do roku 1689. V té době se statek dostal do dluhů a téhož roku byl prodán Jiřímu Vojtěchovi Janovskému z Janovic pánu na Oselcích a po výstavbě nového jindřichovického zámku v 18. století v těsném sousedství tvrze byl význam starého zámku však odsunut do pozadí. Současnou podobu získal objekt starého zámku při přestavbě v 19. století. Odkazy Reference Literatura Kolektiv autorů. Encyklopedie českých tvrzí. [s.l.]: Argo, 1997. 274 s. ISBN 9788072030682. Kapitola Jindřichovice. Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý a nový zámek Jindřichovice na Wikimedia Commons Starý zámek v Jindřichovicích na hrady.cz
Klášter (zámek)

Zámek Klášter, někdy označovaný i jako Zámek Vilémov, je pozdně barokní zámek v Klášteře, části obce Vilémov u Golčova Jeníkova v okrese Havlíčkův Brod. Zámek s čestným dvorem, bývalou kočárovnou, zahradním pavilonem a rozlehlým parkem je majetkem rodiny Rajských z Dubnice a není veřejnosti běžně přístupný. V roce 1963 byl zapsán do státního seznamu kulturních památek. Historie V lokalitě byl ve 12. století vybudován Vilémovský klášter, jeden z největších benediktinských klášterů ve střední Evropě. V roce 1278 byl klášter vypálen vojsky Rudolfa Habsburského a v roce 1421 byl dobyt husitskými vojsky. Klášter byl zrušen roku 1575 a císař Rudolf II. zpustlé budovy s okolními pozemky prodal. Na ruinách klášterních budov vznikla nejprve roku 1578 tvrz. V 17. století získali panství Caretto-Milesimové a kolem roku 1689 tu nechal Václav Ferdinand Caretto-Millessimo (po 1659–1740) vystavět zámek. Ten pak byl přestavěn do své nynější barokní podoby podle plánů pražského architekta Jana Josefa Wircha (ten pravděpodobně předpokládal vícekřídlou dispozici, ale realizováno bylo pouze jedno křídlo). V roce 1852 česká větev Carretto-Millesimů vymřela. Majetek pak přešel na spřízněný rod Rajských z Dubnice. Zámek byl za protektorátu zabrán Němci, roku 1945 tu pobývaly ruské jednotky maršála Malinovského, po roce 1948 byl využíván jako základní škola. V roce 1991 byly budovy (prázdné a v dezolátním stavu) vráceny rodině Rajských. Vladimír Reiský (1923–2001), který se vrátil z emigrace v USA, nechal zámek v letech 1992–1997 zrestaurovat; je využíván k pořádání konferencí a společenských akcí. Popis Budova zámku je obdélníkový jednopatrový objekt s krajními rizality, z jehož středu vystupuje o patro vyšší střední křídlo. Střechy jsou mansardové, v přízemí hlavního průčelí orientovaného k severovýchodu je trojice arkád. Před průčelím zámku je čestný dvůr šestiúhelníkového půdorysu s okružní příjezdovou cestou. Naproti průčelí je vstupní brána do zámeckého areálu, na severní straně je pozdně barokní budova bývalé kočárovny. Za budovou zámku je na jihozápadě rozlehlý park, původně navržený jako francouzská zahrada s ornamentálními záhony; v současné době převládá volnější krajinářská podoba. V severním rohu parku u jeho ohradní zdi býval barokní zahradní pavilon, z něhož se dochovalo členěné průčelí s atikovým štítem; původní pavilon byl přestavěn na ubytovnu. Na park navazuje zámecká obora profesora Reiského, (pojmenovaná po Vladimíru Reiském), založená kolem poloviny 18. století. Zaujímá plochu asi 11 ha a prochází jí alej starých dubů, která končí na hrázi rybníka. Odkazy Reference Literatura SOMER, Tomáš; ŠRÁMEK, Josef. Benediktinské opatství ve Vilémově. Dějiny zapomenutého kláštera na česko-moravském pomezí. 1. vyd. Praha: Veduta, 2015. 454 s. ISBN 9788088030027. WIRTH, Zdeněk. Umělecké památky Čech. 1. vyd. Praha: Československá akademie věd, 1957. 942 s. S. 842. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Klášter na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Králova pila a mlýn

Králova pila a mlýn v Milesimově u Všeradova v okrese Chrudim je roubený přízemní vodní mlýn na spodní vodu s přistavěnou pilou, který stojí na řece Chrudimka. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn je poprvé zmíněn roku 1651 za mlynáře Jana Kumpána. V roce 1745 měl přestavěnou mlýnici. Roku 1924 v něm bylo zavedeno umělecké složení, postavena mlecí stolice a původní obyčejné složení převzalo funkci šrotovníku. Popis Na návodní straně (svah do vody) má mlýnice lomenici s malovaným okřídlím. Sedlovou střechu kryjí od přestavby roku 1945 pálené tašky. Nad štítem je střecha ukončena kabřincem se záklopovým prknem datovaným rokem 1745 a iniciálami WK (Vít Kumpan). Fasáda zděné obytné části je členěna pilastry, průčelí má ozdobené výklenkem pro plastiku. Okna jsou v průčelí o třech osách a k zápraží o dvou osách; mají šestitabulkové členění. Mlýn a obytnou část doplňují hospodářské objekty – stodola, chlév a zemní sklep. Voda na vodní kolo vedla náhonem od jezu přes rezervoární nádrž; po průchodu pod vodními koly odcházela struhou zpět do řečiště. V roce 1930 jsou uváděna 2 kola na spodní vodu (průtok 0,4 m³/s, spád 1,65 m, výkon 4,4 + 4,8 k, prům. 408 cm). Pila Ke mlýnu přistavěná jednoduchá pila (jednuška) tvoří přístavek podél mlýnice. Pila měla archaickou konstrukci – dřevěný posun, vozík a setrvačník, dřevěný pastorek na pohon pily od vodního kola a jeho hřídel byly počátkem 20. století vyměněny za kovové. Většinou se pily stavěly dále od mlýna nebo na protějším břehu, aby na budovy mlýna nepůsobily vibrace při jejich provozu. Zdejší pila přistavěná ke zdi mlýnice způsobila za 148 let svého provozu (1796–1944) pokles návodní stěny i s roubením o 50 cm. Okolí mlýna Kolem mlýna vede naučná stezka „Krajem Chrudimky“ k blízkému Veselému Kopci. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Všeradov na webu ČÚZK, Archivní mapy (1839)
Reissigova vila

Reissigova vila je vila stojící v řadě nákladných vil v zahradní čtvrti Pisárky v ulici Hlinky v Brně, kterou si nechal v letech 1901–1902 postavit prominentní brněnský advokát Karl Reissig, syn advokáta a politika Karla Reissiga st. Byla označována jako „první moderní rakouský dům“. Stavba V roce 1901–1902 vyrostl dům podle projektu Leopolda Bauera, jenž vytvořil nejdříve dvě studie, a právě tyto projekty se staly počátkem nového typu architektovy tvorby. Nápadné novum oproti soudobé běžné architektuře představovala neexistence tradiční fasády i přesto, že zachováno zůstalo tradiční členění soklu, zdi a atiky. Dům typu "anglické vily" měl nabídnout veškeré pohodlí v souladu s přírodou, vynikal úrovní technického a hygienického zařízení a nenechával se omezit symetrií. Dům byl vybaven ústředním topením, plynovým a elektrickým osvětlením a moderními koupelnami. Dispoziční řešení Srdcem rodinného domu byla ústřední patrová hala s krbem a v patře ložnice. Schodiště vedlo na ochoz. Odsud byly přístupné ostatní prostory. Bauer zaklínil prostory vzájemně do sebe, takže vznikl větrníkový útvar připomínající křížové dispozice Franka Lloyda Wrighta. Kromě haly největší plochu zaujímá knihovna pročleněná jakýmsi pódiem, o něco menší je jídelna s výklenkovou alkovnou. Vertikálně je vila rozčleněna na sféru provozní, společenskou a privátní. Obytné místnosti jsou vybaveny nejen velkými okny na jednu světovou stranu, ale rovněž doplněny menšími okénky v dalších stěnách, aby se tak zvýšila světelnost interiéru. Další osudy vily Po druhé světové válce byl majitel vystěhován a v roce 1947 byla na vilu uvalena národní správa. Po několika letech se stala majetkem státu a začala sloužit jako sídlo Ústředního kontrolního a zkušebního ústavu zemědělského. Změny, které byly provedeny, nejsou tak výrazné. Přízemní veranda byla proměněna na kancelář a byl zbořen zahradní domek. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Reissigova vila na Wikimedia Commons
Holanova Turyně

Tvrz zvaná Holanova Turyně se nachází ve vsi Plešiště, která je administrativně částí města Krásná Hora nad Vltavou v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Areál usedlosti s masívní, původně gotickou věží je zapsaný v Ústředním seznamu nemovitých kulturních památek České republiky. Předmětem ochrany je věž, obytné stavení, roubený špýchar a pozůstatky obranných příkopů a valů na přilehlých pozemcích. Objekt je v soukromém vlastnictví, není přístupný veřejnosti. Historie První písemná zmínka o Plešišti pochází z roku 1336, kdy Jordán z Jickovic prodal vesnici klášteru v Milevsku. O vzniku a nejstarší historii místní tvrze však žádné dobové záznamy neexistují. V regionu se traduje, že tvrz byla sídlem loupeživých rytířů a jejich ozbrojenců, kteří na Vltavě přepadali plavidla se zbožím a svůj lup schraňovali v nedostupné pevnosti, ukryté vysoko nad řekou v lesích. Tvrz byla nakonec dobyta a vypálena. Vesnice v husitských dobách připadla městu Táboru. Poté se zde jako majitelé střídali Lobkovicové a příslušníci drobnější šlechty. Po porážce stavovského povstání získali v roce 1623 Plešiště opět Lobkovicové z Vysokého Chlumce. V pozdějších letech byla tvrz přebudována na sýpku a celý areál byl využíván k hospodářským účelům. V období baroka byla u někdejší tvrze přistavěna roubená komora a v 19. století byl objekt stavebně upravován. Popis Areál usedlosti s původně dvoupatrovou věží středověké tvrze se nachází v nadmořské výšce přibližně 450 metrů v jihovýchodní části vesnické zástavby, která se rozprostírá na návrší nad pravým břehem Brziny, zhruba 8 km vzdušnou čarou jihozápadně od Sedlčan. Obytná hranolovitá věž, jádro někdejší tvrze, je vybudována z lomového kamene, fasáda bývala dříve bez omítky, na nárožích je kvádrování ze žuly. Charakter zdiva odpovídá vzniku stavby ve 14. či nejpozději v 15. století. Zdi jsou v přízemí široké 2,34 m, v horní část se zužují na šíři 1,37 m. Původní vstup do věže býval v úrovni prvního patra. Na poschodí jsou malá čtvercová okna. V době baroka byla věž snížena a přebudována na sýpku, v přízemí věže (prostory s valenou klenbou) byly pravděpodobně maštale. Odkazy Reference Literatura SVOBODA, Ladislav. Encyklopedie českých tvrzí. 1. vyd. Praha: Argo, 1998. ISBN 80-7203-279-8. Související články Váchův špejchar Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Holanova Turyně na Wikimedia Commons