NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Šalounova vila

Šalounova vila (také Šalounův ateliér) je někdejší ateliér sochaře Ladislava Šalouna, památkově chráněný objekt ve Slovenské ulici v Praze 10-Vinohradech. Objekt je ve vlastnictví Akademie výtvarných umění v Praze a v říjnu 2007 byl po rekonstrukci znovu otevřen jako výukový prostor pro hostující pedagogy ze zahraničí. V rámci Dnů evropského kulturního dědictví od roku 2010 bývá vila zpřístupňována pro veřejnost. Budova stojí v Městské památkové zóně Vinohrady, Žižkov, Vršovice. Historie Ladislav Šaloun se rozhodl pro stavbu vlastního ateliéru poté, co zvítězil v soutěži na pomník Mistra Jana Husa na Staroměstském náměstí v Praze, jelikož jeho stávající ateliér na Václavském náměstí by velikostí nevyhovoval rozměrům plánovaného díla. Secesní stavba se symbolistními prvky podle Šalounova vlastního návrhu vznikala v letech 1908–1910 a zkolaudována byla v únoru 1911. Hlavní budova se skládala z vestibulu a velkého a malého ateliéru. V jižní části budovy orientované do svažující se zahrady byl salon, slovácká jizba, technické zázemí a byt správce. V ateliéru se ve své době scházely osobnosti české kultury jako František Bílek, Otokar Březina, Alfons Mucha, Ema Destinnová, Jan Kubelík, Alois Jirásek, Josef Machar, Jaroslav Vrchlický nebo Josef Váchal. Ten ve svých pamětech zmiňuje „okultistický sklep“, ve kterém se „pořádaly velké seance, hraničící s magickými obřady“. V roce 1934 byl schválen projekt dostavby obytných prostor podle návrhu Šalounova zetě architekta Josefa Černého. Šalounova vila byla 3. května 1958 prohlášena kulturní památkou. V 80. letech 20. století Šalounovi potomci odprodali ateliérové prostory státu a tím došlo k fyzickému oddělení ateliérové části od původních reprezentativních prostor a zázemí. Při následné přestavbě malého ateliéru byly ztraceny nebo poničeny některé interiérové i exteriérové prvky. V následujících dvou desetiletích objekt chátral. V roce 2001, kdy ho Akademie výtvarných umění za 7,5 milionu Kč odkoupila od Nadace Českého fondu umění, se už nacházel v havarijním stavu. Rekonstrukce podle projektu architekta Michala Bartoška, jíž předcházely restaurátorské průzkumy, proběhla od září 2006 do září 2007, v nákladu 18,3 milionu Kč. Šalounovu sochařskou pozůstalost z tohoto ateliéru, čítající na pět desítek skic a modelů soch z hlíny, sádry či bronzu, dědicové roku 2002 darovali do sbírky Národního muzea v Praze. Reference Literatura RYSKA, Petr. Praha neznámá IV: procházky po netradičních místech a zákoutích. Praha: Grada Publishing, 2019. 231 s. ISBN 978-80-271-2087-1. S. 100–101. VÝRUT, Karel. Čtení o Praze 10. Praha: Zdeněk Urban, 1998. 83 s. ISBN 80-238-2837-1. S. 58–59. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šalounova vila na Vinohradech na Wikimedia Commons www.prahazelena.cz: Zahrada Šalounovy vily Desítka.cz: Šalounova vila
Šaloun Villa

Šaloun Villa (Czech: Šalounova vila) is a studio in Prague designed by and for the sculptor Ladislav Šaloun. The villa was designed and built to construct the Jan Hus Memorial but it was also a meeting place for the Czech intelligentsia. Today the building has been restored and it is used for education. History Ladislav Šaloun had the studio built when he won the commission for the gigantic Jan Hus Memorial as he needed a large space to create the asymmetrical memorial that now stands in Old Town Square in Prague. The memorial that became a symbol of Czech self-government was dedicated to Jan Hus who was burned as a heretic in 1415 after refusing to recant his independent views. Šaloun part designed the Art Nouveau villa and there he enjoyed visits from the Czech intelligentsia. Visitors included the painter Alphonse Mucha, the soprano Emmy Destinn, Karel and Josef Čapek, the violinist Jan Kubelík and his son Rafael Kubelík the conductor and Otokar Březina the poet. The building was reported to be in a very poor state at the end of the communist rule in the country. At the end of that period the villa was occupied by a sculptor supported by commissions for busts of leading politicians like the Czechoslovak prime minister Klement Gottwald. The villa received a long period of restoration overseen by the architect Michal Bartošek between 2006 and 2007. Today the building is owned by the Academy of Fine Arts in Prague and it is used as a teaching space by visiting academics. Description The Art Nouveau design was developed by Saloun and includes the inscription "'The Sea! the Sea!" which is thought to be a reference to the statement reported by the historian Xenophon of an army whose retreat from Persia took them to the security of the Black Sea coast. Another inscription on the villa is a verse by Saloun's friend Otokar Brezina who also suggested the villa's wall relief entitled "Greeting to the Sun". There is another design which is based on the signs of the zodiac. (Saloun's friend, the print maker Josef Vachal, said in his many writings said that there were "occult practices" that took place in the villa's basement.) The villa stands out from its surrounding buildings because the design is seen as "modern" even though the design is about a hundred years old. Inside the villa there is a room inspired by Moravian folklore as well as an exhibition room and the parlour that hosted Saloun's guests. References
Вилла Шалоуна

Вилла Шалоуна (чеш. Šaloun Villa) — бывшая мастерская скульптора Ладислава Шалоуна (1870—1946) на улице Словенская в районе Винограды в городе Прага, в Чехии. Памятник архитектуры с 1958 года. В настоящее время здание принадлежит Пражской академии изобразительных искусств. История После победы на конкурсе на создание памятника Яну Гусу на Староместской площади в Праге, Ладислав Шалоун решил построить новую студию, так, как его прежняя студия на Вацлавской площади не подходила из-за размера планируемой статуи. Строительные работы завершены в феврале 1911 года. Студию скульптора посещали видные представители чешской культуры того времени. Здесь бывали Франтишек Билек, Отокар Бржезина, Альфонс Муха, Эмма Дестинова, Ян и Рафаэль Кубелики, Йозеф Вахал, Карел и Йозеф Чапеки. В своих мемуарах Йозеф Вахал написал, что на вилле Шалоуна был «оккультный погреб», в котором «организовали спиритические сеансы, граничившее с магическими обрядами». 3 мая 1958 года вилле Шалоуна присвоен статус памятника культуры. В 1980-х годах наследники скульптора продали его студию государству. Здание было отремонтировано, и в настоящее время является собственностью Академии изобразительных искусств в Праге. Архитектура В 1908—1910 годах в районе Винограды началось строительство новой студии в стиле модерн с элементами символизма по проекту самого скульптора. Главное здание состояло из вестибюля, большой и малой студий. В южной части здания вниз по склону, обращённой к саду, находились салон, кабинет, технические помещения и квартира администратора. В 1934 году завершено строительство жилых помещений здания по проекту зятя скульптора, архитектора Йозефа Черныго. Примечания Литература Dalibor Prix a kol. čp. 1566/XII, 2499/II // Umělecké památky Prahy. Velká Praha M-Ž (чеш.). — Praha: Academia, 2017. — Vol. 6. — S. 1009-1010. — 1752 S. — (Umělecké památky Prahy). — ISBN 978-80-200-2469-5. Ссылки Šalounova vila — ateliér Ladislava Šalouna (чеш.) Šalounova vila Архивная копия от 26 октября 2016 на Wayback Machine (чеш.)
Šatlava v České Lípě

Šatlava v České Lípě, resp. Archeologické muzeum Českolipska – Šatlava je název pobočky Vlastivědného muzea a galerie v České Lípě. Zrekonstruovaná, památkově chráněná budova bývala městskou šatlavou – věznicí, dnes je zde archeologická pobočka muzea a v přízemí velké výstavní prostory. Historie objektu Přesné datum postavení objektu známo není, průkazný je zápis z roku 1785. O českolipském vězení je záznam již z roku 1572, ovšem není známo, zda bylo v této budově. Ulička u tehdejších hradeb se jmenovala Stockhausgasse, česky Vězeňská ulice. Vězení zde existovalo až do roku 1935. Rekonstrukce Pro záchranu chátrajícího objektu byl vypracován projekt Vybudování archeologického muzea pro Českolipsko, podařilo se získat dotaci z Libereckého kraje a z Evropského fondu pro regionální rozvoj Evropské unie, část finančních prostředků věnovalo město. Celková rekonstrukce byla provedena v letech 2009 a 2010. Slavnostní otevření objektu bylo 22. února 2011. Budova je zapsaná v celostátním registru kulturních památek pod číslem 27882/5-2795. Současné využití Archeologické pracoviště Během dostavby objektu ve Vězeňské ulici 189 se do upraveného podkroví přestěhovalo z hlavní budovy v klášterním areálu archeologické pracoviště Vlastivědného muzea a galerie v České Lípě (příspěvková organizace Libereckého kraje) spolu s částí depozit. Výstavní expozice V přízemí bývalé šatlavy je řada propojených místností, kde byly instalovány zpravidla v zasklených panelech jednotlivé expozice nejen z Českolipska. Je zde zajištěn průvodce návštěvníků a instalován infobox s dotykovou obrazovkou. Je zde velká speleoarcheologická expozice z jeskyní a převisů Čech, Moravy a Slezska. Muzeum je pro veřejnost otevřeno od dubna do konce října, v čase 9:00 – 12:00 a 13.00 – 17:00 hod. V květnu až září jsou expozice zpřístupněny denně kromě pondělí, mimo sezonu probíhají prohlídky pouze v sobotu a neděli. Pobočka je otevřená také ve dnech státních svátků. Fotografování je povoleno pro soukromou potřebu. Muzeum se stalo členem Asociace muzeí a galerií České republiky. Odkazy Reference Literatura Průvodní skládací leták z roku 2011 Archeologické muzeum Českolipska Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šatlava v České Lípě na Wikimedia Commons Web muzea, jeho pobočky Archivováno 14. 4. 2011 na Wayback Machine. Na webu Českolipsko Archivováno 10. 4. 2020 na Wayback Machine. Web Správy jeskyní o muzeu Stará Lípa na fotkách s komentářem
Šebeň (přírodní památka)

Přírodní památka Šebeň je komplex jedlových bučin o výměře více než 133 hektarů, který se rozkládá mezi obcemi Dobrá Voda, Jívoví a Cyrilov. Chráněn je pro vysoký výskyt mravence lesního menšího (Formica polyctena), který patří mezi největší ve střední Evropě. Jde zhruba o 1 100 hnízd lesních mravenců, největší známý komplex mravenišť těchto mravenců v České republice. Přírodní památkou byla vyhlášena 25. června 2002. Znovu byla památka vyhlášena Nařízením Kraje Vysočina č. 5 dne 10. října 2017. V roce 2006 Český svaz ochránců přírody otevřel v komplexu naučnou stezku dlouhou asi 3 kilometry, na jejíž trase je umístěno 12 informačních panelů. Odkazy Reference Literatura Jaroslav Jonáš: Mravenčí ráj se jmenuje Šebeň, Ekologie a společnost, 3/2009 Daďourek, Milan: O vybraných lokalitách lesních mravenců na Moravě II. Formica. Zpravodaj pro aplikovaný výzkum a ochranu lesních mravenců. 5. ročník. ZO ČSOP FORMICA, Liberec, 2002. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šebeň na Wikimedia Commons
Šebíkov

Šebíkov je zaniklá tvrz se dvorem a vsí v severní části okresu Plzeň-sever, ležící 6 km západně od Kralovic v prostoru mezi vesnicemi Žebnice, Trojany a Olšanskou myslivnou. Tvrziště je chráněno jako kulturní památka. Historie Ves Šebíkov (zvaná někdy též Šebíkovice) byla původně v majetku pánů z Mašťova. Bratři Petr a Jindřich z Mašťova zpustošili ves plaského kláštera Močidlec a museli Šebíkov postoupit plaskému opatu jako náhradu. Nedlouho poté roku 1250 je ves poprvé písemně zmíněna v potvrzení majetku plaského cisterciáckého kláštera papežem Inocencem IV. V roce 1313 k ní mniši dokoupili od Petra ze Šebíkova poplužní dvůr s tvrzí za 54 hřiven stříbra. Na začátku husitských válek v roce 1420 zastavili řeholníci Šebíkov Bohuslavovi a Hynku Krušinovi ze Švamberka. V roce 1430 se ves se dvorem vrátila nazpět do majetku kláštera. Klášter však ves znovu ztratil a v držení ji měl Hanuš z Kolovrat, později rod Gryspeků. Pravděpodobně za vlády krále Jiřího z Poděbrad Šebíkov zanikl, v urbáři kaceřovského panství z roku 1558 je uváděn jako pustý. V pobělohorských konfiskacích byl zabaven majetek Gryspeků a pustý Šebíkov, dlouho zarostlý lesem, se opět vrátil do majetku plaského kláštera. Popis Zbytky Šebíkova v podobě okrouhlého tvrziště s valy a příkopy lze najít poblíž lesní louky a pole nad soutokem dvou malých potoků. Zachovaly se základy velké obdélné stavby a několika dalších přilehlých hospodářských objektů. Na ploše tvrziště se nacházely cihly, vypálená mazanice, hroty šípů a keramika, vše datované do 15. století. V roce 1979 se nalezlo torzo pískovcového okénka. Pod tvrzištěm je rybník. Areál dosud nebyl archeologicky prozkoumán. Reference Literatura WETTENGL, Libor. Šebíkov tvrz. Hláska. 1993, roč. IV, čís. 2, s. 13–14. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šebíkov na Wikimedia Commons Šebíkov na Hrady.cz
Burg Šelmberk (Okres Tábor)

Die Burg Šelmberk (deutsch: Schellenberg) ist die Ruine einer Felsenburg auf 488 m ü. NN in der Gemeinde Běleč u Mladé Vožice im Okres Tábor im Jihočeský kraj in Tschechien. Sie liegt auf einem Felsvorsprung über dem Tal der Blanice, rund zwei Kilometer nordöstlich von Mladá Vožice. Geschichte Die Gründung durch das auf der Feste Buzice sitzende Adelsgeschlecht derer von Busitz, die sich später als Herren von Šelmberk bezeichneten, wird auf den Anfang des 14. Jahrhunderts (1318) datiert. Im 16. Jahrhundert erfolgte ein Ausbau im Renaissancestil. 1586 ging die Burg an Michal Španovský von Lišov über. Im 17. Jahrhundert verfiel die Burg. Anlage Gut erhalten ist der 26 m hohe zinnengekrönte Wehrturm am westlichen Rand des Felsvorsprungs, der 1783 als Aussichtsturm ausgebaut wurde. Vom Palas sind Ruinen erhalten. Im Osten der Anlage befindet sich ein neueres Gebäude.Die Anlage wird vom Projekt Centrum Šelmberk genutzt. Die Burgruine, insbesondere der Turm, war Kulisse im Film Rapunzel und die Rückkehr der Falken. Weblinks Website (deutsch) Website des Projekt Centrum Šelmberk
Šemnická skála

Šemnická skála (dříve přírodní památka Olšová vrata) je přírodní památka v okrese Karlovy Vary, vyhlášená v roce 1933. Nachází se při severovýchodním okraji CHKO Slavkovský les přibližně 1 km jihozápadně od obce Šemnice. Předmětem ochrany je znělcová kupa s neobvykle utvářenými skalisky a dalšími geomorfologickými jevy, na níž se vytvořila na skalních útvarech cenná bylinná společenstva skalních štěrbin a drolin. Péčí o území je pověřena správa CHKO Slavkovský les. Historie Místu se původně říkalo Panenský skok. Současný název se ujal až v 19. století. Vrchol skály v minulosti zdobil kříž na památku dívky, která tam podle pověsti uprchla před krutým pánem, aby si ho nemusela vzít za muže, a předstírala skok ze skály (onen pán pak prý ze skály spadl). Přírodní poměry Geomorfologie a geologie Přírodní památka leží v geomorfologickém celku Slavkovský les, při rozhraní s geomorfologickým celkem Doupovské hory. Horninové podloží je tvořeno žulami karlovarského plutonu, kterým při vulkanické činnosti prostoupila znělcová láva. Postupným vypreparováním se vytvořil výrazný znělcový suk, jehož východní svah dosahuje výšky okolo 165 m. V geologických mapách je tato extruzivní magmatická hornina klasifikovaná jako trachyandezit. Flóra a fauna Skalní výchozy jsou zčásti porostlé suťovým lesem přirozeného charakteru. U jehličnanů převládá smrk ztepilý, u listnáčů lípa malolistá. Ze zvláště chráněných a ohrožených druhů rostlin se na lokalitě vyskytují lilie zlatohlavá (Lilium martagon) a tařice skalní (Aurinia saxatilis). V minulosti (1938) uváděná kapradinka skalní (Woodsia ilvensis) nebyla na lokalitě potvrzena. Ze zvláště chráněných a ohrožených druhů živočichů zde hnízdí výr velký (Bubo bubo), běžný je krkavec velký (Corvus corax). Na lokalitě byli pozorováni sokol stěhovavý (Falco peregrinus), kulíšek nejmenší (Glaucidium passerinum) a sýc rousný (Aegolius funereus). Přístup Na Šemnickou skálu vede z Andělské Hory žlutě značená naučná stezka Andělská hora-Kyselka, z opačného směru červeně značená z Dubiny. Z vrcholu je výhled na údolí řeky Ohře, na Doupovské a Krušné hory. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Karlovy Vary Seznam památných stromů v okrese Karlovy Vary Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šemnická skála na Wikimedia Commons Šemnická skála - geologický vývoj [online]. Česká geologická služba, 2019-09-04 [cit. 2021-03-23]. Dostupné online.
Am Scheidebach

Das Naturschutzgebiet Am Scheidebach liegt im Vogtlandkreis in Sachsen. Es erstreckt sich südwestlich von Schönberg, einem Ortsteil der Gemeinde Bad Brambach, entlang des Scheidebaches (tschechisch: Sázek), eines linken Zuflusses der Eger. Am nordöstlichen Rand des Gebietes verläuft die B 92 und am westlichen und südlichen Rand die Staatsgrenze zu Tschechien. Bedeutung Das 80,69 ha große Gebiet mit der NSG-Nr. C 104 wurde im Jahr 2018 unter Naturschutz gestellt. Siehe auch Liste der Naturschutzgebiete im Vogtlandkreis Weblinks Am Scheidebach in der World Database on Protected Areas (englisch)
Šibeník (České středohoří, 320 m)

Šibeník (též Šibeniční vrch, německy Galgenberg) je vrch s lesoparkovou úpravou a nadmořskou výškou 320 metrů, který se nachází v městě Most v Ústeckém kraji. Jeho západní strana těsně přiléhající k centru města je vymezena ulicí Jiřího z Poděbrad. Severovýchodní část je ohraničena ulicí Josefa Suka a na severní část parku končí ulicí Moskevská. Na jihu a jihovýchodě jej odděluje ulice Jana Palacha od sídliště zvaného lidově Vídrholec (označení pro osamělé, opuštěné, pusté, nehostinné, zpravidla větrné místo). Vývoj parku Jméno návrší odkazuje, že ve středověku zde bylo popraviště. Na konci 19. století začal sloužit jako vojenské cvičiště a k tomuto účelu byl využíván ještě po druhé světové válce. Dodnes jsou na úbočích zřetelné zákopy. V letech 1966–1973 bylo na tomto doposud travnatém území vysazeno několik desítek tisíc stromů, vybudovány asfaltové cesty a lavičky. Postupně zde vyrostl centrální městský park o rozloze zhruba 70 ha. Park Šibeník zde vznikl v souvislosti s výstavbou nového města jako ústřední park pro panelová sídliště vyrůstající od konce 60. let kolem něj. V 80. letech byla v parku vybudována dvě dětská hřiště (vláček s pískovištěm v severovýchodní části a betonové prolézačky v jižní části). Další hřiště zde vzniklo na konci 80. let, jeho symbolem se stal dřevěný slon. V roce 2006 byl v jihozápadní části parku vybudován oplocený areál skatepark a hned za ním dirtová dráha pro extrémní cyklisty o celkové délce cca 200 m s pěti překážkami. Povrch dráhy je hlinitopísčitý. Ve stejné době proběhly i poslední úpravy v parku jako vybudování nových laviček a zpevněných cyklostezek, které doplňují původní asfaltové cesty. Prostranství u křižovatky ulic Jana Palacha a Topolová v jižní části Šibeníku slouží jako místo pro stanoviště cirkusů. Na nejvyšším bodě parku Šibeník v Mostě se nachází lanové centrum tvořené mezi stromy zavěšenými stezkami. Dominantou prostoru je dřevěná, 25 metrů vysoká rozhledna. V době druhé světové války byla při vrcholu nezalesněného kopce umístěna německá baterie protiletadlových kanónů sloužící ochraně továrny na výrobu syntetického benzínu v Záluží. Na místě protiletadlové baterie byla 4. července 2020 jako připomínka obětí náletů postavena maketa protiletadlového Flaku. Reference Literatura ŠTÝS, Stanislav; VĚTVIČKA, Václav. Most v zeleném. Most: Hněvín, 2008. 255 s. ISBN 978-80-86654-22-5. KREJČÍ, Václav. Most – zánik historického města, výstavba nového města. Ústí nad Labem: AA 2000, 2008. 264 s. ISBN 978-80-254-3157-3. S. 99. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šibeník na Wikimedia Commons
Šilhanovo sanatorium

Šilhanovo sanatorium je funkcionalistická stavba v Brně na Veveří ul. č. 125 a 127. Čtyřpodlažní stavba porodnicko-gynekologického sanatoria MUDr. Václava Šilhana byla realizována ve dvou fázích podle projektu architekta Jana Viška ovlivněného Adolfem Loosem. Hlavní část sanatoria, kde byly umístěny ambulance, operační sály, pokoje pacientek a další provozní prostory (č. 125), byla postavena v roce 1933. Druhou etapou byla dostavba dalších provozů a bytu MUDr. Šilhana o dva roky později. Od roku 1954 do roku 1990 bylo zařízení začleněno do struktury Nemocnice s poliklinikou Městského ústavu národního zdraví Brno, poté již objekt neslouží svému účelu a v devadesátých letech 20. století byl restituován. Část budovy byla poničena požárem v roce 2003. Odkazy Reference Související články Seznam funkcionalistických staveb v Brně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šilhanovo sanatorium na Wikimedia Commons archiweb.cz – Sanatorium MUDr. V. Šilhana DoCoMoMo.cz – Ženské sanatorium Dr. Šilhana
Šilingrovo náměstí

Šilingrovo náměstí (lidově Šilingrák) je jedno z brněnských náměstí. Nachází se nedaleko centra na spojnici ulic Husova a Pekařská, západním směrem od Zelného trhu. Jeho současný název je odvozen od příjmení brněnského spisovatele Tomáše Šilingera. V minulosti se na náměstí nacházela Brněnská brána, která tvořila součást brněnského opevnění. Ve středověku bylo náměstí známo jako Svinský trh, protože se zde obchodovalo s prasaty. Právě kvůli jejich zápachu byli prodejci vykázáni mimo městské opevnění. Kromě prodejců prasat zde provozovaly živnost i nevěstky, které rovněž nemohly nabízet své služby uvnitř hradeb. K proměně náměstí došlo v 18.–19. století, kdy byly městské hradby zbourány a byl zde postaven první nájemní dům a pivovar. Vzpomínkou na tento pivovar je již pouze pamětní deska Františka O. Poupěte, který zavedl do pivovarnictví nové postupy. V Městském dvoře na jižní straně Šilingrova náměstí při východní straně Husovy ulice dnes sídlí Hotel Barceló Brno Palace. Při vyústění ulic Dominikánské a Starobrněnské se na Šilingrově náměstí nachází venkovní výstavní prostor Galerie Šilingrák. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šilingrovo náměstí na Wikimedia Commons Šilingrovo náměstí - Brno
Široký kámen

Široký kámen (německy Langer Stein) je stolová hora o výšce 430 metrů a přírodní památka na území Ralské pahorkatiny ve východní části okresu Česká Lípa. Skalní masiv je vypreparovaný ze svrchnoturonského kvádrového pískovce a je pozoruhodný svým zarovnaným vrcholem, obdobným známé Stolové hoře v Jižní Africe. Popis lokality Na katastrálním území obce Hamr na Jezeře je mnoho různě zvrásněných pískovcových vrcholů. Skalisko Široký kámen (430,2 m n. m.) se zde vyjímá jako mohutná, nahoře plochá skála, ze třech stran se strmými stěnami, jen málo rozrušená obvyklou erozí. Je dobře viditelná z okružné modře značené turistické cesty z Hamru na Jezeře, není k ní však žádná vyznačená odbočka. Od Hamru je vzdálená 3,5 km. Skála je zčásti nahoře na některých okrajích zarostlá borovým lesem s ojedinělými břízemi, úpatí je zarostlé zcela. V geomorfologickém členění je lokalita v Zákupské pahorkatině, jejím okrsku Kotelská vrchovina. Předmět ochrany Přírodní památka byla vyhlášena v souladu s zákonem 114 / 1992 sb. O ochraně přírody a krajiny na rozloze 29,81 ha 20. ledna 1996. Podkladové materiály zpracoval Okresní úřad Česká Lípa. Týká se skalního masivu ve výšce 350 – 440 m n. m. s reliktními bory, ale i vzácné květeny, např. zde byla zjištěna kostřava sivá (Festuca pallens), ostřice vřesovištní (Carex ericetorum), smldník jelení (Peucedanum cervaria), hadí mord nízký (Scorzonera humilis). V lokalitě hnízdí sokol stěhovavý (Falco peregrinus) a výr velký (Bubo bubo). Byl zaznamenán výskyt krkavce velkého (Corvus corax), zmije obecné (Vipera berus), ještěrky obecné (Lacerta agilis Linnaeus), slepýše křehkého (Anguis fragilis). Památku zařazenou mezi Maloplošná zvláště chráněná území bývalého vojenského výcvikového prostoru Ralsko (MZCHÚ Ralsko) spravuje Ministerstvo životního prostředí prostřednictvím Agentury pro ochranu přírody a krajiny ČR (AOKP ČR). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Široký kámen na Wikimedia Commons Děvín – Hamerský Špičák – geologický vývoj [online]. Česká geologická služba, 2020-04-23 [cit. 2021-03-23]. Dostupné online.