NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Střílky)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie stojí v horní části obce Střílky, ve Zlínském kraji v okrese Kroměříž. Pochází z 18. století a je v barokním slohu. V roce 1958 byl zapsán na seznam nemovitých kulturních památek České republiky. Historie První zprávy o vsi Střílky se objevují již od poloviny 13. století. Kdy ale přesně vznikl kostel Nanebevzetí Panny Marie, není známo. Současný kostel měl svého staršího předchůdce. Z roku 1691 je zmínka o stříleckém faráři, existenci staršího kostela dokazuje i záznam, ve kterém Amand Antonín z Petřvaldu, zakladatel barokního stříleckého hřbitova, zavazuje svého nástupce, aby vystavěl náhradu za starý kostel zničený požárem. Pokud byl závazek splněn, se stavbou kostela se začalo před rokem 1763, kdy smrtí Jana Bernarda po meči vymírá rod Petřvaldských. Stavba pokračovala za nových majitelů, Küenburgů. V roce 1770 byl kostel vysvěcen. Dále pokračovaly jen dokončovací práce na interiéru. Interiér Farní kostel Nanebevzetí Panny Marie je jednolodní stavba, která si zachovala mnoho z původního interiéru. Hlavní oltář vznikl podle předlohy z olomouckého dómu sv. Václava. Obraz s námětem Nanebevzetí Panny Marie je kopií původního obrazu z Velehradu od vynikajícího benátského malíře Paola Paganiho. Postranní sochy vedle oltáře zobrazují sv. Tomáše Akvinského a sv. Františka z Pauly, sochy na bočních oltářích zobrazují Pannu Marii Lurdskou a sv. Josefa. Na zadních bočních oltářích jsou dva cenné obrazy velehradského malíře, jezuity Ignáce Raaba, který byl jedním z nejvýznamnějších českých malířů 18. století. Umělecky velmi cenné jsou v kostele původní varhany, které jsou jedním z mála dochovaných exemplářů s dobovou akordovou kompozicí píšťal. Pocházejí od věhlasného stavitele varhan Františka Siebera z roku 1771. Za pozornost stojí také barokní křtitelnice z cetechovického mramoru s velkým křížem a korpusem Ukřižovaného Ježíše Krista z první poloviny 18. století. Ve věži kostela jsou zavěšeny dva zvony. Větší z nich pochází z poloviny 17. století a je zasvěcen Nejsvětější Trojici. Menší zvon zasvěcený Panně Marii je o půl století mladší. Zajímavost v okolí V horní části obce na vyvýšenině naproti kostelu se rozprostírá pozoruhodný barokní hřbitov. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons
Radnice v Orlové

Radnice v Orlové je kubistická stavba vystavěná v Gočárově stylu. Stojí na Starém náměstí v Orlové-Městě a dnešní podobu dostala po přestavbě z roku 1928 stavitelem Františkem Trubkou. Sídlí zde místostarosta, odbor životního prostředí a odbor výstavby městského úřadu v Orlové. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Stará škola Před rokem 1889 úřadoval tehdejší starosta Pavel Kania ve svém bytě čís. 24. Toho roku byl obecní úřad přestěhován do staré školy na náměstí čís 76. Budova školy sloužila už dříve jako místo pro konání obecních sezení. Roku 1906 byla v budově radnice otevřena městská spořitelna, čímž měla obecní agenda v přízemní budově stále méně prostoru, a tak bylo v roce 1908 rozhodnuto o přístavbě čtyř místností směrem k náměstí s pseudorenesančními prvky. Soutěž na ideový návrh Městské zastupitelstvo vyhlásilo roku 1925 veřejnou soutěž na návrh nové radnice. Z jedenácti návrhů ocenila šestičlenná porota čtyři, z nichž vybrali návrh architektů Bedřicha Adámka a Eduarda Novotného. Vypracováním plánu stavby a rozpočtu byl pověřen místní tesařský zednický mistr Matěj Kabátek. Stavba byla však z finančních důvodů o rok odložena a nakonec byl stavbou pověřen stavitel František Trubka. Přestavba v dnešní podobu Stavba byla zahájena 22. června 1927. Celkový rozpočet představoval 1 276 637, 45 Kč. František Trubka do návrhu zahrnul prvky Gočárova stylu, čímž dal vyniknout sloupcovému vchod o budovy. Nyní v budově sídlí některé odbory městského úřadu a občanům tu ke slavnostem slouží obřadní síň. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Radnice v Orlové na Wikimedia Commons Ústřední seznam kulturních památek České republiky [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 2018-01-20]. Identifikátor záznamu 120389 : radnice. Památkový katalog. Také Hledat dokumenty v Metainformačním systému NPÚ.
Římov (zámek)

Zámek Římov se nachází ve středu stejnojmenné obce cca 12 km jižně od Českých Budějovic. Od roku 1958 je chráněn jako kulturní památka. Historie V roce 1626 koupil římovskou tvrz s dvorem a vsí Jan Oldřich z Eggenbergu, který Římov téhož roku věnoval českokrumlovské jezuitské koleji. Jezuité v letech 1671 až 1691 na místě, kde stála tehdejší tvrz, nechali postavit svojí rezidenci, resp. barokní zámeček. Památkový katalog uvádí, že: „Lze předpokládat, že ze staré tvrze se dochovaly pouze sklepní prostory a některé přízemní klenuté místnosti jižního křídla zámku“. Po zrušení jezuitského řádu v roce 1773 připadl Římov náboženskému a studijnímu fondu. V letech 1802 až 1815 byl zámeček ve vlastnictví Schwarzenbergů. V dalším období se ve vlastnictví zámečku střídali soukromníci. Popis Zámek je dvoukřídlá patrová budova, která má uprostřed severního průčelí věž. V přízemí jižního křídla býval refektář; na klenbě bývalého refektáře je poškozená freska se zpodobněním svatého Ignáce a svatého Františka Xaverského. V těchto místech, tj. v přízemí jižního křídla, jsou zaslepené arkády. Hospodářské budovy na jihozápadní straně dvora nejsou předmětem památkové ochrany. Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Římov na Wikimedia Commons
Drahenice (zámek)

Zámek Drahenice na Příbramsku je původně renesanční objekt s dvěma barokními přestavbami. Tvoří ho dvě jednopatrová křídla ve tvaru písmene L s mansardovou střechou. Ve styku obou křídel je hranolová věž s bání. U zámku je park s rybníkem a zahradou. Zámek není veřejnosti přístupný. Od roku 1965 je zámek (včetně zámecké kaple) památkově chráněn. Historie Původní tvrz je písemně doložena v roce 1638. Na konci 17. století patřilo panství Valdštejnům a poté v 18. století Nosticům, kteří nechali starou renesanční budovu tvrze barokně přestavět. V roce 1796 koupili panství Hartmanové z Klarštejna, za nichž byly provedeny další barokní úpravy zámku. V roce 1870 získali drahenické panství Lobkowiczové. Těm byl po roce 1989 zámek v restituci navrácen a hlavní budova pak byla opravena. Současným majitelem zámku je Johannes Lobkowicz (* 1954 Mnichov), jehož dědeček Jan Adolf Lobkowicz (1885–1952) a otec Mikuláš (Nikolaus, 1931–2019, pozdější rektor univerzity v Mnichově a Eichstättu) odešli z Československa po Únoru 1948. Johannes je bratranec majitele mělnického zámku Jiřího Jana (* 1956 Curych). Popis Areál zámku se nachází ve středu obce Drahenice. Kromě hlavní dvoukřídlé budovy jej tvoří i hospodářský dvůr a zámecký park s rybníkem a zahradou, který je od zámeckého komplexu oddělen hlavní silnicí. Západní křídlo zámku je vstupní a jeho hlavní průčelí se zřejmým barokním členěním je orientované do ulice. Jižní křídlo hlavní budovy je severní stranou obráceno do zahrady a k rybníku, je delší a je v něm umístěna i zámecká kaple Neposkvrněného početí Panny Marie s oválnými okny. Na jižní straně sousedí s tímto křídlem hospodářský dvůr. Západně od zámku se na druhé straně silnice rozkládá někdejší anglický park, který je ohraničen na mnoha místech rozvalenou zdí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Drahenice na Wikimedia Commons Zámek Drahenice na www.hrady.cz Kaple Neposkvrněného početí Panny Marie v Drahenicích, farnost Březnice u Příbrami
Francouzský institut v Praze

Francouzský institut v Praze (francouzsky Institut français de Prague) je multidisciplinární kulturní centrum nacházející se v centru Prahy v ulici Štěpánská. Je pobočkou Institut français. Posláním institutu je prezentace francouzské kultury, výuka francouzského jazyka, pořádání kulturních akcí v kontextu česko-francouzské spolupráce apod. V budově institutu sídlí také francouzští atašé pro kulturu, vědu a školství Francouzského velvyslanectví v Praze. Historie První institut navázal na činnost Francouzské aliance (Alliance française) a vznikl v listopadu 1920. Byl též znám jakožto Institut Ernesta Denise , jenž se o jeho založení zasloužil. Období mezi dvěma válkami bylo dobou největšího rozkvětu Institutu, konaly se zde slavné výstavy, přednášky, bezplatné kurzy francouzštiny. Během německé okupace a po válce byl Institut buď zavřen, anebo živořil.[zdroj?] Teprve po roce 1989 se obnovila jeho dřívější sláva. Byl rekonstruován a v roce 1993 jej slavnostně otevřeli François Mitterrand a Václav Havel. V devadesátých letech nastalo další období rozkvětu. V roce 2010 byl reorganizován, některé aktivity byly zredukovány, objevily se však některé nové možnosti (studijní pobyty ve Francii). Služby Kurzy francouzštiny pro dospělé i děti, prezenčně i online. Centrum jazykových zkoušek DELF a DALF. Mediatéka, kde si lze vypůjčit francouzské knihy, časopisy, noviny nebo filmy. Galerie 35 pořádá nejrůznější výstavy spojené s Francií nebo s jejími umělci. Kino 35 přináší to nejlepší z evropské kinematografie. Bistro 35 je provozované společností Na břehu Rhôny a těšit se můžete na francouzská vína a francouzskou kuchyni. Knihkupectví nabízí francouzské knihy. Pronájem prostor, jedná se zejména o kinosál, konferenční sál a učebny. Odkazy Poznámky Reference Literatura BRAUNSTEIN, Mathieu, et al. Z historie Francouzského institutu v Praze. Praha: Francouzský institut v Praze, 1993. 174 s. HNILICA, Jiří. Francouzský institut v Praze 1920–1951 : Mezi vzděláním a propagandou. Praha: Nakladatelství Karolinum, 2009. 238 s. ISBN 978-80-246-1663-6. Externí odkazy Francouzský institut v Praze – Institut Français de Prague – oficiální stránky
Kostel svatého Jana Evangelisty (Švihov)

Kostel svatého Jana Evangelisty je bývalá církevní stavba, která se nachází jihovýchodně od centra Švihova, obklopena obytnou zástavbou. Ves Švihov se v písemných pramenech prvně zmiňuje v roce 1245, kdy byla v držení Držkraje, syna Budivoje ze Švihova. Kořeny rodu Držkrajů sahají do roku 1194. Švihovský špitální kostel pochází ze 14. století, přestavěn byl nejspíš na přelomu 15. a 16. století, kdy byla ves povýšena na město. K úpadu kostela přispěla třicetiletá válka v 1. polovině 17. století, kdy se stavba potýkala s nedostatkem financí. Tuto situaci se snažil před rokem 1770 napravit správce chudenického panství Václav Podivín Holeček, který se postaral o kompletní opravu a znovuvybavení kostela. V roce 1786 byl kostel sv. Jana Evangelisty uveden v seznamu kostelů navržených ke zrušení, a to s poznámkou: „dobře a bytelně zaklenutý a k přestavbě na obytnou budovu velmi vhodný.“ O dva roky později byla stavba prodána ve veřejné dražbě za 236 zlatých Tomášovi Maršálkovi. Kostel byl odsvěcen a přestavěn v obytnou budovu. Stavební fáze Nejstarší zmínka o špitálu a kostele sv. Jana Evangelisty ve Švihově pochází z roku 1343. Nachází se v opisu listiny, jejíž originál pocházel asi z roku 1342. V tomto období je stavba různě nazývána, a to buď jako kostel, kaple či špitál. V roce 1788 byl římskokatolický kostel odsvěcen a přizpůsoben pro obytné účely, tento účel stavba plní dodnes. Stavební podoba Kostel je jednolodní stavbou s obdélným půdorysem s trojboce uzavřeným presbytářem, k němuž z jižní strany přiléhá drobná sakristie. Schodištěm před severní stěnou presbytáře je možné vyjít do patra a pavlače. Loď je sklenuta síťovou žebrovou klenbou, v západní části je klenba přerušená. V presbytáři je k vidění hvězdová žebrová klenba. Po roce 1928 došlo ke zřícení části klenby v lodi a nově vzniklým otvorem bylo nadále dáváno seno do prostorů pod střechou. Ve 40. až 50. letech 20. století byly tehdejším majitelem Václavem Křenem provedeny devastující interiérové přestavby, které zahrnovaly např. zavedení splachovacího záchodu do prostoru sakristie, zavedení rozvodů vody, betonové úpravy podlah a oken. V patře presbyteria se původně nacházely dvě černé kuchyně, které byly rozebrány na doporučení statika, jenž reagoval na špatný stav objektu po povodni roku 2002. Spolu s černými kuchyněmi byla zrušena i konstrukce průlezného komína a dalších dvou příček v prostoru. Roku 2004 byl nalezen nápis nad triumfálním obloukem, jenž zřejmě udává datum nového vysvěcení svatyně, a to 24. 5. 1504, kdy majitelem vzkvétajícího švihovského panství byl Půta z Rýzmberka. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bývalý špitální kostel svatého Jana Evangelisty na Wikimedia Commons
Křížova vila

Křížova vila též Vila Dr. Kříže je novorenesanční stavba v Žatci. Sídlí zde pobočka Regionálního muzea K. A. Polánka v Žatci. Ve vile, která je celoročně přístupná pro prohlídky veřejnosti, se dochovaly původní interiéry. Historie Ve městě se pro objekt vžil název podle jejího posledního soukromého majitele, okresního soudního rady JUDr. Wiléma Kříže. Historická vila stojí ve staré žatecké čtvrti s názvem Skotník. První písemná zmínka o existenci domu v těchto místech pochází z roku 1769. Jeho majitelem byl tehdy Josef Osswald a jeho švagr. Do roku 1863, kdy objekt koupil Josef Anderle, se zde vystřídala řada majitelů. Známý historik města Žatce Dr. Adolf Seifert napsal, že zmíněný Josef Anderle přestavěl „starou chatrnou chalupu“ na „krásný pohodlný obytný dům.“ Roku 1895 zdědila majetek Anderlova dcera Františka s manželem Ambrožem Wolframem. Vilu výrazně přestavěl a nechal náročně vyzdobit štuky, intarzií a nástěnnými malbami. Wilém Kříž zakoupil vilu roku 1926 a byl jejím majitelem až do konce druhé světové války. Po druhé světové válce připadl objekt městu Žatec. Vila byla od poloviny 50. let částečně využívána k bydlení. Dvě místnosti v patře sloužily jako depozitáře muzea. Roku 1995 byla opravena střecha a vyměněny klempířské prvky. V letech 2000 – 2001 se pak vila dočkala kompletní rekonstrukce. Dnes vlastní opravený objekt město Žatec, jeho provozovatelem je Regionální muzeum K. A. Polánka v Žatci. Můžete si vybrat mezi prohlídkou samotné budovy, návštěvou příležitostné výstavy, vernisáže, koncertu či přednášky v historických prostorách. Nebo se vydat na některou z tradičních akcí pořádaných v objektu i v krásné přilehlé zahradě. Ve velkém sále probíhají také svatební obřady. O majitelích Ambrož Wolfram, pocházející z Radíčevsi, se stal roku 1871 prvním městským lékařem. Byl také předsedou německého Spolku pro zkrášlení města a nadšeným ovocnářem. Motivy ovoce jsou patrné i ve výzdobě objektu (stěny, stropy). Wolfram navíc začal pořádat ve své rozsáhlé zahradě velké ovocnářské výstavy. Wilém Kříž, rodák z Plzně, vystudoval práva a v červnu roku 1911 byl přeložen k okresnímu soudu do Žatce. Zde se stal zemským radou a později přednostou soudu. Zemřel v roce 1947 v žatecké nemocnici. Architektura Neorenesanční výzdobu fasády z čelní strany tvoří kuželková balustráda s atikou, doplněná keramickým obkladem a štuky. Fasádu hlavního sálu v prvním patře v dvorní části zdobí sedm pilastrů, opatřených bohatými hlavicemi. Pod hlavní římsou je po celém obvodu severní a jižní strany ozdobný zubořez. Ve dvoře stávala dnes již zbořená letní kuchyně, rovněž zahrada je dnes menší. Interiér vily je bohatě zdoben štukovými a papírmašovými prvky. Ve třech sálech se dochovaly působivé nástropní malby od ústeckého malíře Josefa Reinera z roku 1898 s mytologickými a přírodními náměty. Freska ve velkém sále je variací na slavnou římskou nástropní malbu Guida Reniho Aurora z tzv. Casina paláce Rospigliosi Pallavicini. Zachovala se také zdobená kachlová kamna a původní lustr. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Křížova vila na Wikimedia Commons Muzeum Žatec - Křížova vila
Klapalův mlýn

Klapalův mlýn v Želešicích v okrese Brno-venkov je vodní mlýn, který stojí v centru obce na říčce Bobravě. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Má řadu dochovaných prvků mlýnského provozu z několika stavebních etap. Historie Mlýn v letech 1887–1920 vlastnil Moritz Jarosch. Po založeném požáru roku 1922 byl výrazně přestavěn, získal nové zařízení, Francisovu turbínu a parní motor Adam. K roku 1930 byl jeho majitelem Augustýn Klapal. Popis Mlýnice a obytný dům stojí samostatně, jsou zděné, vícepodlažní. Voda na vodní kolo vedla přes stavidlo náhonem na turbínovou kašnu s turbínovým domkem a odtokovým kanálem se vracela zpět do říčky. Náhon začínal pod lomem Želešice a byl dlouhý přibližně 2 km. K roku 1930 je zde uváděna 1 kašnová Francisova turbína (spád 5,2 m, výkon 11/8,7 HP). Umělecké složení mlýna se dochovalo spolu se zarostlým náhonem, stavidlem a kašnou. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Klapalův mlýn na Wikimedia Commons Želešice na webu ČÚZK, Archivní mapy (1825)
Robertova vila

Robertova vila je reprezentativní klasicistní sídlo podnikatelské rodiny Robertů v Židlochovicích. Historie Vila byla vybudována v letech 1844–1845 na okraji areálu cukrovaru, který provozoval podnikatel a vynálezce Florentin Robert. Mladší jižní křídlo domu pak bylo přistavěno na přelomu 19. a 20. století. Po znárodnění cukrovaru v roce 1948 sídlilo ve vile ředitelství Státního statku Židlochovice. Od roku 1991 je vila v majetku města. V současné době (2026) sídlí ve vile městská knihovna a základní umělecká škola a dům stále čeká na rekonstrukci. Architektura Autorem architektonického návrhu je Karel Jirusch. Budova je jednopatrová a stojí na půdorysu písmene L. Starší, klasicistní část stavby má hlavní průčelí zdůrazněné centrálním rizalitem s balkonovým portikem v patře a předsunutým vstupním schodištěm. Fasáda rizalitu je členěna pilastry s dekorativně provedenými hlavicemi. Podobný, ale méně nápadný a méně zdobný, rizalit je i v zadní části tohoto křídla budovy. Zbytek fasády je členěn pouze římsami – kordonovou a korunní. Okna jsou pravoúhlá, nebo segmentově zaklenutá, doplněná šambránami, někde s parapetními či nadokenními římsami. Novější, historizující část domu je rovněž patrová a společně se starší částí je kryta jednotným systémem valbových střech. Do tohoto kolmo umístěného křídla vedou dva vedle sebe umístěné, segmentově zaklenuté vstupy. Okna jsou pravoúhlá, nebo půlkruhově zaklenutá. Některé okenní otvory jsou slepé. Komunikační osou domu je centrální schodišťová hala s původním litinovým zábradlím s rostlinným dekorem. V interiéru se rovněž dochovalo množství původních dřevěných dveří a zárubní. Zajímavostí je technický suterén starší části domu (novější část podsklepena není), který sloužil jako odvětrávací systém. Budova tak ani v současnosti netrpí vlhkostí. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Robertova vila na Wikimedia Commons
Skalsko (zámek)

Skalsko je zámek ve stejnojmenné obci v okrese Mladá Boleslav. Jeho zakladatelem byl řád servitů ve druhé polovině sedmnáctého století. Po zrušení řádu měl zámek řadu majitelů a dochovanou podobu získal při novorenesanční přestavbě z roku 1878. Zámecký areál je od roku 1967 chráněn jako kulturní památka. Historie Prvním panským sídlem ve Skalsku bývala podle Augusta Sedláčka tvrz, která zanikla před rokem 1543, kdy vesnici koupil Jan Hrzán z Harasova. Nedochovaly se o ní žádné zprávy ani její pozůstatky, a proto je existence skalské tvrze sporná. V roce 1623 císař Ferdinand II. Skalsko daroval pražským servitům, kteří ve vsi ve druhé polovině sedmnáctého století založili barokní zámek. Ten jim patřil až do zrušení kláštera císařem Josefem II. Zámek se tak dostal do správy náboženského fondu, který jej roku 1809 prodal knížeti Karlu Rohanovi. Od něj zámek v roce 1822 koupila hraběnka Christina Lützovová, ale po brz zemřela, a zámek poté získal velkoobchodník Josef Schicht. I v dalších letech se majitelé často střídali. V roce 1826 se vlastníkem stal Jan Weitlof, od roku 1843 patřil kněžně Isabele Thurn-Taxisové a poté od roku 1858 knížeti Rudolfu Thurn-Taxisovi. Zámek v té době nebyl dostatečně udržován a chátral. Další majitel, J. Wurzel, proto pověřil architekta Jiřího Fichtnera vypracováním návrhu obnovy, a roku 1878 nechal zámek přestavět v novorenesančním slohu. Od druhé poloviny dvacátého století zámeckou budovu využívají školy. V roce 2019 v ní sídlila Střední škola fotografická, filmová a televizní. Stavební podoba Zámecká budova je jednopatrová a má tři křídla. Uprostřed hlavního křídla stojí hranolová věž s průjezdem a obě nároží zdůrazňují rizality. Křídla budovy obklopují tři strany čestného dvora. Původní místnosti v přízemí bývaly zaklenuté a v patře měly ploché stropy. Jejich dispozice však byla změněna při novorenesanční přestavbě, která setřela většinu barokních prvků. Nejvíce bylo upraveno jihozápadní křídlo, ve kterém byla v prvním patře zřízena velká jídelna a k vnější zdi přistavěna terasa s dvojramenným schodištěm, po němž lze scházet do parku. Kromě zámecké budovy je památkově chráněna také ohradní zeď parku s branou. Odkazy Reference Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Skalsko na Wikimedia Commons
Sokolovna v Prostějově

Sokolovna v Prostějově je sídlo městské tělovýchovné jednoty postavené v secesním stylu v letech 1906–1908. Od 16. března 2004 je budova památkově chráněná. Historie Důvod k výstavbě nové sokolovny byl nedostatek vhodných prostor pro cvičení, který Prostějovské tížil už od roku 1869. V roce 1884 začal spolek Sokol vybírat peníze na stavbu. Příprava projektu probíhala od roku 1900. Prostějovská sokolská jednota v roce 1906 pověřila architekta Otokata Pokorného a samotnou stavbou místní firmu Čeňka Venclíka. Slavnostně byla budova otevřena ku příležitosti celostátního sletu sokolstva, konaného v Prostějově 15. a 16. srpna 1908. Za první republiky v sokolovně fungovalo kino a během druhé světové války sloužila nemocničním účelům. Až v roce 1945 byla navrácena sokolské obci. Po únoru 1948 byl objekt převeden do fondu Československého svazu tělesné výchovy a zdejší oddíl byl přejmenován na TJ Jiskra Prostějov. Během 70. let došlo k rekonstrukci budovy, jež nenarušila původní architektonický ráz. Roku 1981 byla vyměněna střešní krytina. Sokolské jednotě objekt opět patří od roku 1991. Popis Objekt je tvořen dvoupatrovou budovou, vystavěnou ve stylu secese, která je rozdělena na tělocviční trakt se čtyřmi okenními osami a správní část s osami třemi, která obsahuje hygienické zázemí sportovců, bytovou jednotku, kancelářské prostory a sál loutkového divadla. Fasáda správní části je výrazná díky svému rizalitu, zakončeným stupňovitými štíty s cimbuřím a plastikou sokola. V suprafenestrách v prvním podlaží se nachází štukový dekor. Nad hlavním vstupem je balkon ve tvaru písmene U, stojící na dvou sloupech. Okna traktu s tělocvičnou stojí v symetrických osách nad sebou. V přízemí jsou obdélníková a v patře obloukovitě zakončená. Obsahují zachovalé okenní výplně. Zastřešení budovy je řešeno mansardovou střechou. Nad správní částí se nachází střešní lucerna. Jak spojovací chodba, tak samotný sál tělocvičny, jenž má rozměry 24 x 16 x 8,85 metrů, jsou štukově zdobeny a na stropech se nachází výmalba. V podélné ose sálu se nachází sedm metrů široké jeviště. Původně měla být vystavěna i 15 metrů široká galerie, k jejíž realizaci však nedošlo. V interiéru se dochovala většina původních podlah, dveří včetně zárubní a výplní, schodišťových zábradlí či obkladů na stěnách. Odkazy Reference Poznámky Literatura TABERY, Karel. Sokolovna Tělocvičné jednoty Sokol I Prostějov 1908-2008: 100 let od jejího postavení a otevření. Prostějov: TJ Sokol I Prostějov, 2008. 134 s. ISBN 978-80-254-3780-3. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu sokolovna v Prostějově na Wikimedia Commons