NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vodní nádrž Labská

Vodní nádrž Labská či Labská přehrada (dříve přehrada Krausovy boudy) je vodní dílo vybudované na Labi na jižním okraji Špindlerova Mlýna a u jeho části Labská. Byla vybudována mezi lety 1910 až 1916, především jako ochrana proti povodním. Je nejhořejším stupněm soustavy vodních děl na Labi, který zachytává převážnou část sněhových vod ve střední části Krkonoš. Od roku 1994 pracuje v hrázi malá vodní elektrárna. Historie Podrobný návrh přehrady Labská (dříve známé jako Krausovy Boudy) byl vypracován technickým oddělením pro říční úpravy při c. k. místodržitelství v Praze. V roce 1910 byla výstavba přehrady svěřena firmě Bratři Redlich & Berger z Vídně, která zajistila dodávku železných konstrukcí a dalších součástí prostřednictvím společnosti Fanta & Jireš z Prahy. Stavba byla realizována v letech 1910–1916. Přes obtížné klimatické podmínky byla přehrada a související objekty postaveny velmi rychle pro tu dobu. Vodní dílo bylo dokončeno v průběhu první světové války a mělo symbolizovat sílu Rakouska-Uherska. Proto byla na vrcholu hráze umístěna impozantní dvouhlavá orlice z betonu s iniciálami panovníka F. J. I. Po vzniku Československa byla dvouhlavá orlice odstraněna a v roce 1926 byly iniciály upraveny na RČ (Republika Československá). Krátký čas po dokončení byly zaznamenány výrazné průsaky v hrázi a podloží přehrady. S postupujícím zhoršováním situace bylo v roce 1930 nařízeno udržovat nádrž co nejprázdnější. Německá správa přehrady provedla v letech 1939–1940 opravy, které mírně zlepšily situaci. Nicméně plné naplnění nádrže při povodních představovalo značné riziko. V roce 1951 byl proveden geologický průzkum na pravém i levém břehu přehrady, při kterém byla objevena uranová ložiska. Od roku 1953 byla prováděna těžba. Hornické práce na pravém břehu byly dokončeny v roce 1955 a na levém břehu v roce 1957. Celkem bylo na pravém břehu vyraženo 4 471 metrů důlních chodeb v těsné blízkosti přehradního tělesa. Podrobný geologický průzkum v roce 1959 prokázal spojitost prosakující vody s těmito důlními díly a také s prameny v podloží. V letech 1966–1988 byla provedena rozsáhlá generální oprava, která zahrnovala utěsnění návodního líce, použití PVC fólie ve vrstvě písku a pokrytí šestibokými dlaždicemi. Byla také provedena injektáž zdiva přehrady, přichycení věže šoupátkových šachet a injektáže na pravém břehu u přehrady, v obtokovém tunelu a přelivu. V roce 1993 byla zprovozněna malá vodní elektrárna Labská s jednou Kaplanovou turbínou o výkonu 500 kW. V roce 2002 byla provedena rekonstrukce spodní výpusti a v letech 2006–2007 rozsáhlá rekonstrukce koruny hráze. Popis Hráz je vysoká 41,5 m, dlouhá 153,5 m a široká 55 m. Délka vodní nádrže je 1,2 km, její plocha je 40 ha. Přes vodní plochu vede silniční most silnice II/295 postavený v 80. letech, měří 120 metrů, jeho nejvyšší pilíř má výšku 30 m. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní nádrž Labská na Wikimedia Commons Přehrada Labská na PovodíLabe.cz
Obchodní dům U Sedláků

Obchodní dům U Sedláků je funkcionalistický dům v Praze na Starém Městě na nároží Havířské a Provaznické ulice. Stavba byla realizována v letech 1929 až 1932 podle projektu Adolfa Foehra firmou V. Nekvasil. Investory byli J.H. a Ludvík Brandeisovi. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Obchodní dům U Sedláků na Wikimedia Commons
Dom towarowy Brandejs

Dom towarowy Brandejs (cz. Obchodní dům Brandejs, także: Obchodní dům U Sedláků) – modernistyczny dom towarowy zlokalizowany w Pradze na narożniku ulic Provaznické i Havířské. Reprezentuje tzw. styl okrętowy. Obiekt powstał w latach 1929–1932 według projektu niemieckiego architekta z Pragi – Adolfa Foehra. Twórca inspirował się podczas projektowania ekspresjonistycznymi dokonaniami Ericha Mendelsohna. Charakterystyczny dla budynku jest półokrągły, wystający ryzalit, na którego szczycie umieszczono jedną dodatkową kondygnację formalnie przywodzącą na myśl mostek kapitański na statku. Elewacja zdominowana jest przez horyzontalne, naprzemiennie biegnące pasy szkła i białego tynku. Przypisy
Hranické viadukty

Hranické viadukty jsou tři souběžné železniční obloukové mosty na železniční trati Přerov–Bohumín (trať 271) u železniční stanice Hranice na Moravě v Hranicích v okrese Přerov, které jsou historickou součástí původní dráhy společnosti c.k. privilegované Severní dráhy císaře Ferdinanda. Viadukty byly prohlášeny v roce 2007 kulturní památkou České republiky. Historie V roce 1844 až 1846 byl nad údolím řeky Veličky před stanicí Hranice na Moravě postaven cihlový most. Most má 32 cihlových oblouků a dosahoval celkové délky 448,5 m. Nejvyšší oblouk měl světlou výšku 11,38 m. Během výstavby zde pracovalo až 2500 osob a zahynulo na 20 osob. Most byl uveden do provozu s jednou kolejí v roce 1846. V roce 1873 byl z důvodu zdvojkolejnění železniční trati postaven druhý kamenný most, který je s cihlovým mostem veden rovnoběžně a má 32 polokruhových kleneb. Délka je 426,5 m, mezera mezi mosty je 2,5 m a dotýkají se v místech sdružených pilířů. Pozdějšími úpravami je mezera mezi mosty zakrytá betonovými deskami. Projekty vypracovali Ludwug Schiele a Karl Hummel. V roce 1910 byla zahájena výstavba třetího betonového mostu pro 2 koleje, opět veden rovnoběžně s předchozími mosty na straně kamenného mostu. Délka 434,3 m, má 30 kleneb, mezera mezi mosty je 5 m a jsou propojeny lávkami. Stavba byla přerušena v roce 1914 a v letech 1915–1918 pokračovala s využitím válečných zajatců. Bylo zda nasazeno na 300 italských a ruských zajatců, jiné prameny uvádějí až 2000. Po první světové válce byla nedokončená stavba zakonzervována. Další negativní vliv na dostavbu mostu měla hospodářská krize. Výstavba mostu byla obnovena až v roce 1936 a most byl dostavěn v roce 1939. V roce 1956 byla trať na viaduktu elektrizována. V letech 2000–2001 v rámci modernizace II. tranzitního železničního koridoru byl rekonstruován a opraven betonový most. Kvůli špatnému technickému stavu se uvažovalo o zbourání nejstaršího, zděného viaduktu, po kterém navíc po rekonstrukci betonového mostu přestaly jezdit vlaky. Zděný viadukt byl nakonec v roce 2008 rekonstruován, přičemž z něj byla odstraněna nepotřebná kolej. V roce 2007 byly mosty prohlášeny kulturní památkou ČR. Turistické trasy a cyklotrasy K viaduktům vede modrá turistická značka od nádraží v Hranicích směr Lipník nad Bečvou a červená turistická značka od nádraží v Hranicích směr Potštát. Od nádraží v hranicích vede cyklotrasa 6139A, která se napojuje na cyklotrasy 6139, 6058 vedoucí k viaduktům. Budoucnost Při realizaci projektu VRT Moravská brána I dojde k rekonstrukci obou mostů a na cihlový most, kde je dnes položena jedna kolej bude položena i kolej druhá. Jelikož jeden z mostů bude sloužit pro stávající trať a druhý z mostů budou sloužit jako sjezd z VRT. Další podobné stavby v okolí Viadukt ve Slavíči Jezernický viadukt Galerie Odkazy Reference Literatura JOSEF, Dušan, Encyklopedie mostů v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, Libri 1999 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hranické viadukty na Wikimedia Commons
Arkády Pankrác

Arkády Pankrác je obchodní centrum na Pankráci v Praze 4 (Hvězdova č. 86, Nusle čp. 1727). Jeho prodejní plocha je téměř 40 000 m², disponuje 1100 parkovacími místy. Poblíž se nachází mrakodrapy pankrácké pláně – City Tower, City Empiria a V Tower. Je přímo napojeno na stanici metra C, Pankrác, nachází se zde také autobusová zastávka linek 134, 188 a 193 a tramvajové linky 19. Základní kámen byl položen 20. června 2007, otevření pro veřejnost se uskutečnilo 14. listopadu 2008. Komplex nabízí přibližně 2000 pracovních míst. Budovu navrhl tým z ateliéru ECE (Věra Pernická a další) ve spolupráci s ateliérem Richarda Meyera (John Eisler). Zadání bylo, aby se stavba přizpůsobila okolí. Budova má tři patra. Investory byla francouzská firma Unibail-Rodamco a společnost ECE. Generálním dodavatelem celé stavby byla rakouská firma Strabag. Odkazy Reference Související články Seznam nákupních center v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Arkády Pankrác na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Arkády Pankrác

Arkády Pankrác is a shopping mall located in the Nusle district of Prague, Czech Republic. It has around 140 shops and an area of 45,000 square metres (484,000 sq ft). History Arkády Pankrác opened on 14 November 2008 under the ownership of Unibail-Rodamco and at a cost of around 3 billion Czech koruna. Two thousand jobs were created within the shopping centre. In 2015 the firm Atrium European Real Estate bought a 75% share of the shopping centre for 162 million Euros. Tenants Arkády Pankrác opened with a range of fashion brands including Peek & Cloppenburg, H&M, New Yorker, Zara, Stradivarius, and Bershka. There is a food court on the top floor of the shopping centre and an Albert hypermarket on the basement level. Events Arkády Pankrác has hosted Downmall, an untraditional mountain bike race event within the shopping centre. In 2009 the centre held an exhibition of Formula One cars. A year later, the venue hosted an international competition called Iron Fireman, where 80 participants undertook various physical challenges. In 2018, the Gravity dance festival, headlined by American act Ephwurd, was held in the same place. Transport The centre is directly connected to the Pankrác metro station on Prague Metro's Line C. It is also served by local bus services. The tram stop Pankrác opened in 2020 to connect the centre with the Prague tram network as well. With the construction of Line D of Prague Metro, Arkády Pankrác is due to become the first shopping centre directly connected to two metro lines. See also List of shopping malls in the Czech Republic References External links Official website
Hošťálková (zámek)

Zámek v Hošťálkové se nachází ve stejnojmenné obci, ležící zhruba 9 km severozápadně od centra okresního města Vsetína ve Zlínském kraji. Empírová stavba, zasazená do anglického parku, je od 3. května 1958 chráněna jako kulturní památka. Historie Hošťálkovský zámek byl zbudován z popudu Fridricha Karla hraběte Chorinského z Ledské (1802–1861), který se s žádostí o vypracování stavebních plánů obrátil počátkem 40. let 19. století na vídeňského architekta Franze Schlepse. Objekt byl pojat jako patrová stavba s úředními místnostmi v přízemí a soukromými hraběcími apartmány na poschodí. Stavební práce vedl zednický mistr Karel Absolon, autorem výzdoby se stal vídeňský sochař Anton Rücker a celkově si projekt vyžádal částku 8 728 zlatých. Současně se stavbou zámku byl v jeho okolí zřízen anglický park. Roku 1861 zdědil zámek i s velkostatkem Viktor hrabě Chorinský z Ledské (1838–1901), po jehož smrti přešel na Fridricha hraběte Chorinského z Ledské (1867–1947). K pobytům hraběcí rodiny však sídlo sloužilo pouze občasně, protože hlavní rodovou rezidencí byl zámek ve Veselí nad Moravou. Roku 1918 se stal velkostatek majetkem podnikatelské rodiny Kleinů, kteří jej však obratem prodali Moravské agrární a průmyslové bance v Brně. Mezi léty 1919–1924 byla pak majitelem Československá dřevařská akciová společnost v Brně, od níž velkostatek i se zámkem zakoupil JUDr. Stanislav Bublík († 1948). Během první pozemkové reformy bylo zjištěno, že k hošťálkovskému velkostatku patří 1133 hektarů hospodářsky využitelné půdy, z níž byla Bublíkovi zabrána část lesů. Bublíkovi, kteří kromě velkostatku zakoupili v roce 1926 také místní továrnu na výrobu nožů a jídelních příborů, nechali v zámeckém parku založit šest rybníčků, fontánu a skleníky. Vstupní průčelí bylo ozdobeno balkonem, neseným dvěma sloupy. Na konci druhé světové války v zámku sídlilo německé protipartyzánské Z.b.V. Kommando 31. Po znárodnění v roce 1948 byl zámek využíván jako školicí středisko Okresního výboru KSČ Vsetín. Ačkoliv byla na začátku 50. let 20. století plánovaná jeho přeměna na domov sociální péče, byl předán státní lesní správě a od 60. let 20. století patřil národnímu podniku Sandrik Dolné Hámre, později n. p. Rostex Vyškov. Po roce 1989 se dostal do rukou obce a je využíván částečně jako restaurace, částečně jako sídlo místní základní umělecké školy. V letech 2013–2020 proběhla v rámci několika etap generální rekonstrukce, během níž zámek získal novou střešní krytinu, okenní a dveřní výplně a došlo také na opravu exteriérových fasád. Architektura Objekt byl zbudován ve středu obce, poblíž toku potoka Ratibořky. Jde o volně stojící jednopatrovou budovu obdélníkového půdorysu se dvěma nárožními rizality, završenými nízkým tympanonem. Vstup není umístěn v hlavním jižním průčelí, ale v boční východní straně budovy. Fasádu hlavního průčelí zdobí podstřešní a kordonová římsa, přízemí zvýrazňuje bosáž a balkon, nesený dvěma sloupy. Ostatní fasády jsou zcela hladké a bez ozdob. Kolem zámku se rozkládá nevelký anglický park. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Hošťálková na Wikimedia Commons
Chalupův mlýn

Chalupův mlýn v Horní Lhotě v okrese Zlín je vodní mlýn, který stojí na potoku Olše v centru obce. Od roku 1992 je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn byl postaven na pustém místě po roce 1700 Janem Urbánkem. Roku 1770 povolil Karel Antonín hrabě Serényi mlynáři právo volného odkazu nebo prodeje. Na tomto mlýně bylo také dědičné fojství. Mlýn ukončil provoz v roce 1925. Popis Areál vodního mlýna tvoří přízemní obytná budova se zbytky mlýnice, zděný hospodářský trakt, patrová komora a dochovaná část roubené stodoly. Patro je přístupné vnějším dřevěným schodištěm, které vede na dřevěnou pavlač. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Horní Lhota u Luhačovic na webu ČÚZK, Archivní mapy
Měšťanský dům Karla Ditterse z Dittersdorfu

Měšťanský dům Karla Ditterse z Dittersdorfu se nachází na ulici Puškinova čp. 57 v Javorníku v okrese Jeseník. Dům je kulturní památkou ČR a je součástí městské památkové zóny Javorník. Historie Barokní dům si nechal postavit v osmdesátých letech 18. století kapelník, skladatel a držitel v té době mnohých titulárních úřadů Karel Ditters z Dittersdorfu, který působil na dvoře biskupa z Vratislavi hraběte Filipa Schaffgotsche na zámku Jánský Vrch v Javorníku. V domě bydlel v letech 1769–1794. Stavební parcela patřila k dvorní zahradě. Pozemek zakoupil biskupský důstojník Josef Rivola od biskupa Schaffgotsche. Dne 7. prosince 1781 Rivola prodal pozemek Karlu Dittersovi z Dittersdorfu za cenu 300 tolarů. Kvůli narůstajícím dluhům a podezření z korupce upadl Karel Ditters z Dittersdorfu v nemilost, byl zbaven i mnohých úřadů a v roce 1794 musel opustit dvůr. Po smrti biskupa Schaffgotsche v roce 1795 se ujal úřadu biskup Josef Krystian Hohenlohe Waldenburg – Bartenstein, který Karla Ditterse z Dittersdorfu penzionoval a přiznal mu malý důchod. Zadlužený skladatel v roce 1798 přijal pozvání hraběte Ignáce Stillfrieda na zámek Červená Lhota, kde strávil zbytek svého života. Dům se stal majetkem hraběte Ignáce Stillfrieda. V meziválečném období byl dům už chráněnou památkou. V letech 1990–1994 byl dům rekonstruován a bylo sem přesunuto muzeum (do roku 2007). Po přesunutí muzea do zrekonstruované budovy bývalého soudu v roce 2008 je v domě Karla Ditterse z Dittersdorfu Základní umělecká škola v Javorníku. Popis Barokní dům Karla Ditterse z Dittersdorfu zahrnuje obytnou budovu, vjezd po pravé straně budovy, zahradu a zahradní pavilon. Obytná budova je jednopatrová, pětiosá omítaná stavba na obdélníkovém půdorysu postavená z cihel. Hlavní průčelí je obráceno do Puškinovy ulice. Fasády jsou děleny lizenovými pravoúhlými rámy se zaoblenými rohy. V ose uličního průčelí jsou sdružené lizény, které procházejí přízemím i patrem, naznačují rizalit. V něm je hlavní vchod s půlkruhovým záklenkem a nad ním jsou girlandy. Okna v průčelí jsou pravoúhlá, rámovaná šambránou. Nad vchodem na patro navazuje mansarda s oknem se segmentovým záklenkem, nad ním je trojúhelníkový volutový štít s oválným oknem. V průčelí do dvora je na třech kamenných pilířích dřevěná pavlač a nad ní obdobná mansarda jako v hlavním průčelí. Kolem budovy obíhá odstupňovaná hlavní římsa. Střecha je valbová s mansardami. Po bocích budovy jsou přistavěny půlkruhové přístavky s atikami. Přístavky mají po jednom oknu se segmentovým záklenkem a v zadní části pravoúhlé vchody. Vjezd na pravé straně budovy je tvořen dřevěnou bránou s párem čtyřbokých pilířů po stranách, na nichž jsou vázy. Interiér V přízemí je chodba se segmentovou klenbou, místnosti mají ploché stropy. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dům Karla Ditterse z Dittersdorfu na Wikimedia Commons Seznam kulturních památek v Javorníku zajímavosti v Javorníku Archivováno 28. 1. 2019 na Wayback Machine.
Vlčice (zámek)

Vlčice jsou renesanční zámek ve stejnojmenné obci v okrese Trutnov. Je zapsán jako kulturní památka České republiky. Historie Ves Vlčice založil roku 1248 lokátor Vrocivoj. Prvním známým majitelem byl roku 1371 rytíř Albert Schoff. Zřejmě za Schoffů byla pak ve vsi postavena tvrz chráněná vodním příkopem a rybníkem. Poprvé je tvrz zmíněna až roku 1475 na zástavní listině. Koncem 16. století získal tvrz Albert z Maltitz. Ten pravděpodobně nechal tvrz renesančně přestavět. Jako zámek je budova poprvé uvedena v roce 1665 v inventuře pozůstalosti po Janu Jindřichu Maltitzovi. Roku 1791 zámek získal opět potomek Schoffů, Antonín Schaffgotsch. Roku 1829 nechal hrabě Josef Schaffgotsch zámek empírově přestavět. Jeho syn, František Schaffgotsch, vybudoval v letech 1844 až 1845 přírodní park kolem zámku, který měl rozlohu cca 40 hektarů. Roku 1921 zámek zakoupili velkostatkáři Schubertové. Po druhé světové válce byl zámek znárodněn a využíván zemědělským podnikem. V 50. letech 20. století byl poškozen požárem. Později jej využíval plemenářský ústav z Kladrub nad Labem. Následně připadl MNV a sloužila správním a kulturním potřebám obce. V devadesátých letech byl zámek privatizován a do roku 1992 využíván jako rekreační středisko společnosti OKD. Poté přešel do soukromých rukou, byl zrekonstruován a v současnosti slouží jako ubytovací zařízení. Popis Zámek je patrový, trojkřídlý objekt. Průčelí středního křídla je zvlněné, pobočná křídla spojuje chodba a krytý balkon. Střecha je mansardová. Na oknech nalezneme barokní mříže. Odkazy Reference
Chodová Planá (zámek)

Nový zámek Chodová Planá je pseudobarokní panské sídlo v Chodové Plané v okrese Tachov v Plzeňském kraji. Bylo postaveno v letech 1910 a 1911 pro rodinu Berchem-Heimhausenů. V roce 1964 byl zámek zapsán do státního seznamu kulturních památek. V Chodové Plané se nachází ještě tzv. Starý zámek, který je rovněž kulturní památkou. Historie a popis Nový zámek byl postaven počátkem 20. století za hraběte Hanse Ernsta z Berchem-Haimhausenu. Autor projektu není jednoznačně znám, pravděpodobně jím byl vídeňský architekt Ludwig Tremmel nebo jiný vídeňský architekt R. Feldschark (i Rozhodnutí o nezrušení prohlášení za kulturní památku Ministerstva kultury z roku 2022 uvádí obě jména s otazníkem). Návrh na přestavbu předložil také vídeňský architekt Emil von Förster, ten však nebyl realizován. Zámek je mohutná, uprostřed mírně zalomená tříposchoďová budova, v průčelí se středním a dvěma bočními rizality. Nad středem severního průčelí je věžička. Interiér zámku je vyzdoben mj. mozaikou u schodiště a řadou štukatérských plastik. Kolem zámku je rozsáhlý anglický park (47 ha), založený ještě před stavbou zámku v roce 1866. Součástí chráněného areálu je i ohradní zeď parku a starý židovský hřbitov. Po druhé světové válce byl zámek sídlem vojenské roty a stejně jako přilehlý park byl vojenským prostorem. Od roku 1990 v majetku Chodové Plané. V roce 2025 byla dokončena rekonstrukce, zámek byl přebudován na domov pro seniory, který provozuje společnost Senlife. Reference Externí odkazy Kudy z nudy: Nový zámek Chodová Planá Hrady.cz: Nový zámek Chodová Planá Historie nového zámku v Chodové Plané
Dům čp. 46 (Jindřichov)

Dům čp. 46 s deštěnou stodolou je na katastrálním území Arnultovice obce Jindřichov v okrese Bruntál. Venkovský dům s barokním štítem z 18. století. Dne 18. listopadu 2002 byl Ministerstvem kultury České republiky prohlášen kulturní památkou Česka. Kulturní památku tvoří venkovský dům a deštěná stodola z 19. století. Popis První písemná zmínka o domu pochází z roku 1759. Dům je samostatně stojící omítaná zděná přízemní částečně podsklepená stavba na půdorysu obdélníku postavena na kamenné podezdívce. Dům je orientován jižním štítovým průčelím k silnici. Eternitová střecha je sedlová. V jižním průčelí jsou čtyři okenní osy, je ukončeno korunní římsou, na kterou nasedá zděný horizontálně členěný barokní štít. Mezi korunní a štítovou římsou jsou dvě obdélná okna mezi nimiž je výklenek s obrazem Panny Marie. Po stranách jsou dva větrací otvory a v rozích štukové voluty. Horní části nad římsou je jedno okno. Severní štít je svisle bedněný s oknem, větracími otvory a dvířky na seno. Východní okapová fasáda má dvojí vstupy (hlavní dveře jsou dvoukřídlé) další tři otvory jsou do bývalých chlévů. Západní okapové průčelí je pětiosé. Dispozice domu je trojdílná s dvoutraktovým uspořádáním. V původní černé kuchyni jsou dvě české placky na pasech. V interiéru je zachovaná rozměrná funkční pec. Podlahy jsou betonové a břidlicová dlažba. Na půdě je vestavěná obytná místnost s trámovým stropem a břidličnou dlažbou. Chlévy jsou zastropeny hřebínkovou klenbou, podlahy s břidlicovou dlažbou. Stodola Deštěná stodola je postavena na vysoké podezdívce z lomového kamene na půdorysu obdélníku, s kamennou podlahou. Je příčně průjezdná a kolmo orientovaná k obytné budově, má sedlovou střechu krytou eternitem. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v okrese Bruntál
Fara ve Zhoři

Fara s číslem popisným 1 ve Zhoři, části města Pacova v okrese Pelhřimov, je barokní budova vystavěná v 18. století. V roce 1963 byla zapsaná do Ústředního seznamu kulturních památek ČR. Historie Fara byla vystavěna v závěru 18. století. Popis Objekt je dnes už jen zanikající torzo se zřícenými střešními i stropními konstrukcemi. Nachází se na seznamu ohrožených kulturních památek. Součástí areálu fary bývala roubená stodola, která již zcela zanikla. Odkazy Reference Externí odkazy fara. pamatkovykatalog.cz [online]. Dostupné online.
Citovský mlýn

Citovský mlýn v Citově v okrese Přerov je vodní mlýn, který stojí na Morávce, rameni řeky Moravy. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky; předmětem ochrany je mlýnice, obytná část, strojovna, vodní náhon a hospodářská budova. Historie V místech mlýna postavili začátkem 18. století obce Citov, Věrovany a Císařov útulek pro malomocné. V roce 1739 byl v objektu zřízen mlýn, který byl pronajímán. 12. března 1915 dokončil nájemce Konstantin Pavlík instalaci elektrického osvětlení s vlastním dynamem. Po skončení 1. světové války byl mlýn od 1. července 1920 nově pronajat panu Novotnému, stárkovi pivovaru v Otrokovicích. K roku 1930 je uváděn vlastník mlýna a pily Rolnický akciový cukrovar v Brodku. Po znárodnění přešel mlýn pod Olomoucké cukrovary, n.p. Olomouc. V roce 1953 byl vyřazen z provozu a pouze se zde šrotovalo obilí. V listopadu 1959 byl jako neupotřebitelný převeden s přilehlými hospodářskými budovami a pozemky na MNV Citov a poté přešel do vlastnictví JZD. Koncem 20. století jej koupilo Myslivecké sdružení Citov, které jej opravilo; je zde provozována také malá vodní eletrárna. Popis Mlýnice a dům jsou pod jednou střechou, ale dispozičně oddělené; budovy jsou zděné, jednopatrové. Na fasádě mlýna je deska s datací 1739 a na rohu v omítce jsou novodobé sluneční hodiny. Před mlýnem je umístěna socha svatého Floriána. Ve mlýně se dochovala výroba elektrické energie, pila zanikla. Voda byla na vodní kolo vedena náhonem od jezu. K roku 1930 je zde uváděna 1 Francisova turbína (spád 1,66 m, výkon 22,1 HP). Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní mlýn na Wikimedia Commons Citov na webu ČÚZK, Archivní mapy