NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vysílač Liblice A

Vysílač Liblice A byl postaven v letech 1929 až 1931 poblíž Liblic, části města Český Brod. Jižní věž se začala stavět 16. července 1930, severní věž 7. ledna 1931. Oba stožáry byly dokončeny 16. dubna 1931. Vysílání ze studia pražského Radiojournalu bylo zahájeno 27. října 1931 a na trvalý provoz se přešlo 31. prosince 1931. Pozemek v Liblicích byl vybrán díky své geografické poloze vzhledem k Praze i celé republice a také díky blízkosti stabilního zdroje elektřiny, který zajišťoval Elektrárenský svaz středolabských okresů s elektrárnami v Kolíně, Poděbradech a Nymburce. Vedle toho byl také nový dálkový telegrafní kabel veden z Prahy do Pardubic a Olomouce přes Český Brod. Spolu s ním bylo vhodné položit i modulační rozhlasový kabel z Prahy do nové stanice v Liblicích. Autorem návrhu hlavní budovy stanice byl architekt ing. R. Bucháček z Prahy, projekt vypracoval ing. Radim Natolín z Prahy. Výstavbu budov prováděla firma stavitele ing. Karla Husara, betonářské práce firma ing. Bohumila Belady z Prahy. Anténní věže navrhl Dr. ing. Haas a jejich konstrukci provedly Vítkovické železárny. Vlastní vysílač dodala firma International Standart Corp. v Paříži. Vysílací domek měl rozměry 20 × 13,5 m. V přízemí byla strojovna, v patře pak vysílací hala. V budově bylo také zřízeno nouzové studio pro případ přerušení spojení s Prahou. Celý objekt byl elektricky odstíněn měděným plechem o tloušťce 0,6 mm. Dvě anténní věže byly 150 m vysoké. Na vrcholu měly ochoz o stranách 150 cm, jehož středem procházelo lano napínací vlastní lano anténní. Lano bylo napínáno závažím sestávajícím z betonových kvádrů v ocelovém rámu. Věže od sebe byly vzdáleny 250 m a mezi nimi byla natažena anténa typu „T“, tj. antény složené z lana, napjatého mezi dvěma stožáry, a svodu do technologické budovy mezi stožáry. Věže stály na svém místě až do 11. srpna 2004, kdy byly odstřeleny. Vysílaná rozhlasová stanice Odkazy Reference Související články Vysílač Liblice B Vysílač OMA Vysílač Blaw-Knox Liblice Externí odkazy https://web.archive.org/web/20221116224435/http://stredni.vlny.sweb.cz/Cra/Liblice_1_cz.html http://www.prostor-ad.cz/pruvodce/pvychod/cbrod/vysilac.htm Archivováno 4. 10. 2006 na Wayback Machine. Letecký snímek vysílačů (r. 2002±1) Video s odstřelem vysílačů
RKS Liblice 1

RKS Liblice 1 was a facility for commercial long wave radio transmission located in the Czech Republic about 33 km (21 mi) east of Prague near Liblice. It used a T-antenna hung on two 150 m (492 ft) tall insulated towers built of lattice steel. The towers were demolished by explosives on August 11, 2004, as they were no longer needed. The time-signal broadcasts on VLF ceased in 1995 and the medium-wave broadcast of Czech Radio Programme 2 was transferred to the adjacent site with a super-power transmitter, Liblice II. See also List of towers OMA (time signal) External links Liblice 1 Archived 25 May 2008 at the Wayback Machine Prostor - architektura, interiér, design Drawings of RKS Liblice 1- Mast 1 - SkyscraperPage.com Drawings of RKS Liblice 1- Mast 2 - SkyscraperPage.com
RKS Liblice 1

RKS Liblice este o instalație pentru transmisia comercială a undelor radio lungi localizată în Republica Cehă, la aproximativ 33 de kilometri est de Praga, lângă Liblice. Este utilizată ca o antenă-T urcată la 150 de metri înălțime deasupra a două turnuri construite din oțel. Turnurile au fost demolate într-o explozie ce a avut loc pe data de 11 august 2004. Vezi și Listă de turnuri Legături externe http://www.sweb.cz/stredni.vlny/Cra/Liblice_1_cz.html Arhivat în 25 mai 2008, la Wayback Machine. http://www.prostor-ad.cz/pruvodce/pvychod/cbrod/vysilac.htm Arhivat în 4 octombrie 2006, la Wayback Machine. http://skyscraperpage.com/diagrams/?b58014 http://skyscraperpage.com/diagrams/?b58015
Mauzoleum jugoslávských vojínů

Mauzoleum jugoslávských vojínů nebo také Jihoslovanské mauzoleum je stavba ve stylu monumentálního neoklasicismu z roku 1926 sloužící pro uložení ostatků jugoslávských vojáků. Mauzoleum se nachází v Bezručových sadech v historickém centru města Olomouce. Historie Mauzoleum podle návrhu architekta Huberta Austa bylo postaveno nákladem Československo-jihoslovanské ligy, aby v něm byly uloženy ostatky 1187 jugoslávských vojáků, kteří zemřeli v olomouckých vojenských nemocnicích během první světové války. Později sem byly svezeny ostatky i z jiných částí republiky, nyní se zde nachází přibližně 1200 těl, informace o přesném počtu těl se rozcházejí. Památník byl slavnostně vysvěcen 11. července 1926. Další památníky byly postaveny také v Jindřichovicích, v Praze a v Trenčíně. Od 3. května 1958 je mauzoleum evidováno jako nemovitá kulturní památka. Z důvodu jeho špatného stavu byl v minulosti (1990, 1998) několikrát zpracováván projekt jeho obnovy, z důvodu nejasností ohledně vlastníka však nebyl realizován. Prvním vlastníkem byla Jugoslávie, po jejím rozpadu pak nástupnické státy. V roce 2015 přešla tato památka na základě rozhodnutí soudu do vlastnictví města, které přikročilo k její opravě. Rekonstrukce započala v roce 2016 a byla rozdělena do tří etap. Během první a druhé byl opraven vnější plášť a interiér (dokončeno 2020), ve třetí etapě má proběhnout rekonstrukce podzemních prostor kostnice včetně restaurování rakví a sanace ostatků vojínů. Popis stavby Jedná se o 11 metrů vysokou kapli s kopulí a představenými třemi řadami dórských sloupů na uměle navezeném pahorku. V něm se nachází kostnice o rozměrech 14 × 7 metrů s ostatky jugoslávských vojáků. Ostatky jsou uloženy v malých dřevěných rakvích a jsou přístupné (dnes zazděným) portálem s pískovcovým reliéfem truchlící ženy a se znaky Jugoslávie a Československa. Sochařskou výzdobu vytvořil Julius Pelikán. Nad vchodem do krypty je reliéf truchlící ženy a znak království Jugoslávie. Kaple je přístupná dvojramenným schodištěm. Výmalba s freskami světců v byzantském stylu byla dokončena až dvanáct let po výstavbě mauzolea. Na průčelí stavby je reliéfní nápis v češtině a srbochorvatštině „VĚRNOST ZA VĚRNOST – LJUBAV ZA LJUBAV“ (srbochorvatský text znamená v překladu lásku za lásku). Galerie Odkazy Reference Literatura Zatloukal, Pavel: Olomoucká architektura 1900-1950, Olomouc 1981, s. 42 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mauzoleum jugoslávských vojínů na Wikimedia Commons BADATELNA Výpravy do historie – Ostatní: Mauzoleum v Olomouci První část oprav Jihoslovanského mauzolea v Olomouci skončila, nové schody a opěrné zdi už stojí, Rozhlas.cz, 2017 kaple - mauzoleum jugoslávských vojáků v databázi Poškozené a zničené kostely, kaple a synagogy v České republice Stavby Huberta Austa v pořadu Toulavá kamera ČT
Mauzoleum jugoslávských vojínů

Het Mauzoleum jugoslávských voljínů (Nederlands: Mausoleum voor Joegoslavische soldaten), of soms Jihoslovanské mauzoleum (Zuid-Slavische mausoleum), is een mausoleum in de Tsjechische stad Olomouc. Het neoclassicistische bouwwerk is in 1926 gebouwd op basis van een ontwerp van Hubert Aust en bevindt zich in het park Bezručovy sady (Bezručpark). In het mausoleum zijn de lichamen ondergebracht van Joegoslavische soldaten die zijn overleden in de Eerste Wereldoorlog. In eerste instantie ging het om soldaten die in militaire ziekenhuizen in Olomouc overleden zijn, later zijn ook de lichamen van Joegoslavische soldaten hier bijgezet die op andere plaatsen in Tsjechië overleden zijn. In totaal is dit mausoleum de laatste rustplaats voor ongeveer 1200 soldaten.
Letiště Havlíčkův Brod

Letiště Havlíčkův Brod (ICAO: LKHB) je veřejné vnitrostátní a neveřejné mezinárodní letiště v okrese Havlíčkův Brod v Kraji Vysočina. Leží 2,4 km jihozápadně od centra Havlíčkova Brodu u silnice I/34, mezi vesnicemi a osadami Horní Papšíkov, Dolní Papšíkov a Občiny, v katastrálním území Poděbaby a okrajově též Šmolovy u Havlíčkova Brodu. Má jednu travnatou vzletovou a přistávací dráhu. Provozovatelem letiště je zapsaný spolek Aeroklub Havlíčkův Brod. Působí zde zejména příznivci motorového, bezmotorového a ultralehkého létání, je zde provozováno všeobecné letectví. Historie Ve 30. letech 20. století bylo na hranicích katastrů Poděbaby, Šmolovy a Okrouhličtí Dvořáci vybudováno vojenské letiště. Bylo započato dnem 6. června 1936 výnosem MNO čj. 1728 k umístění bombardovací perutě. Na nedokončené brodské letiště se v říjnu 1938 oficiálně přesunuly těžké bombardéry Aero MB-200 III. perutě (85. a 86. letka) 6. leteckého pluku. V roce 1938 sem byla po reorganizaci vzdušného prostoru přemístěna četnická letecká hlídka se stroji Avia B-534 a Letov Š-328. Plochu letiště využívala i místní skupina Masarykovy letecké ligy. Letiště i s vybavením a letadly bylo zabráno Luftwaffe a dokončeno až v létě 1940. Bylo využíváno k výcviku nových pilotů. Provozovatel Letiště provozuje Aeroklub Havlíčkův Brod – zapsaný spolek, ve kterém působí nejen aktivní i pasivní příznivci leteckých sportů, ale i ostatních sportů. V několika odbornostech zde působí plachtaři, motoráři, ultralajtisté, parašutisté, modeláři, příznivci jak létající tak nelétající. Členy jsou první modeláři i profesionálové, jako jsou dopravní, obchodní či vojenští piloti. Aeroklub Havlíčkův Brod vznikl roku 1935 a je zakládajícím členem Aeroklubu České republiky. Hlavní náplní spolku je veřejně prospěšná činnost spočívající zejména v provozování sportu a tělovýchovy v oblasti sportovního a rekreačního létání, parašutismu, leteckého modelářství, práci s dětmi a mládeží a v péči o jejich sportovní výchovu, vzdělávání, školení a osvětu. Vojenská záchranná služba Havlíčkův Brod V roce 1992 vzniklo v Havlíčkově Brodě středisko LPZS Kryštof 17 s dvěma vrtulníky Mil Mi-2, k 31. prosinci 1992 ale byla 52. letka velení a průzkumu zrušena. Osm Mi-2 přesídlilo do Prostějova. V Havlíčkově Brodě zůstalo středisko LPZS Kryštof 17 s dvěma Mi-2 jako součást 3. letky 51. vrtulníkového pluku. Nedořešená legislativa propojující funkci LZS, její pravomoce a možnosti ve vztahu k civilnímu sektoru dovedla činnost vojenské LZS v průběhu roku 1993 do situace, která málem kulminovala jejím zrušením. Na přelomu let 1993–1994 došlo k zásadní změně v pojetí a filozofii LZS. Armádní záchranka má zabezpečovat cvičení vojsk, v mírovém životě by pak měla plnit i funkci humanitární. Stanoviště LZS bylo v Havlíčkově Brodě zrušeno a LZS pro okolí Havlíčkova Brodu je zabezpečována z Jihlavy (Kryštof 12). Galerie Odkazy Reference Související články Seznam letišť v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Havlíčkův Brod na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Havlíčkův Brods flygplats

Havlíčkův Brods flygplats (tjeckiska: Letiště Havlíčkův Brod) är en flygplats i staden Havlíčkův Brod i Tjeckien. Den ligger i regionen Vysočina, i den centrala delen av landet, 100 km sydost om huvudstaden Prag. Havlíčkův Brods flygplats ligger 449 meter över havet. Källor
Kościół Świętych Piotra i Pawła w Mielniku

Kościół św. Piotra i Pawła (czes. Kostel svatého Petra a Pavla) w Mielniku jest jednym z najstarszych kościołów w Czechach. Kościół pierwotnie był romański, jednak w XIV w. świątynię przebudowano w stylu gotyckim. Jego wnętrze jest głównie barokowe. Posiada 60 m wieżę widokową. Pod posadzką prezbiterium znajduje się krypta, w której w 1520 r. w wyniku epidemii powstało ossuarium. Co najmniej połowa powierzchni podłogi krypty jest zajęta przez czaszki i kości. Największy kopiec znajduje się bezpośrednio przed wejściem, ma pięć metrów szerokości i dwa metry wysokości, szacuje się zawierać kości do 10 tys. osób. Kości w stosach ułożone są w taki sposób, że tworzą kształty – krzyż, kotwicę i serce – symbolizujące trzy chrześcijańskie cnoty – wiarę, nadzieję i miłość. Zobacz też Ossuarium Kaplica Czaszek w Czermnej Kaplica Czaszek w Kutnej Horze Linki zewnętrzne Kościół Św. Piotra i Pawła w Mělníku Widok 3D krypty w Kościele Św. Piotra i Pawła
Villa Kramář

Die Villa Kramář (tschechisch: Kramářova vila) ist die offizielle Residenz des tschechischen Ministerpräsidenten. Die neubarocke Villa befindet sich in Prag auf der linken Moldauseite in der Gogolova 212/1. Sie ist für ihr Panorama mit Blick auf die Prager Burg bekannt. Die Villa wurde 1914 vom ersten Ministerpräsidenten der Tschechoslowakei, Karel Kramář, erbaut. Seit 1998 ist die Villa die offizielle Residenz des Ministerpräsidenten der Tschechischen Republik. Neben ihrer offiziellen Funktion dient sie als Gästehaus der Regierung und zu repräsentativen Zwecken. Geschichte Bauherr der Villa war Karel Kramář, der das Haus in den Jahren 1911 bis 1915 als Wohnsitz für sich und seine Frau erbauen ließ. Kramář erwarb das weitläufige, 12000 m² große, an den Letná-Park grenzende Grundstück vom Prager Magistrat, der die für den Bau erforderliche Infrastruktur finanzierte, was zu kritischen Kommentaren in Teilen der Prager Presse führte. Die Baupläne der Villa, die wie viele seiner Entwürfe eine „Symbiose von traditionellen mit modernen Elementen“ auszeichnet, entwarf der Wiener Architekt Friedrich Ohmann. Die Bauarbeiten begannen 1911 unter der Leitung des Baumeisters Josef Čánský und waren nach fünf Jahren abgeschlossen. Kramář und seine Frau bewohnten das Haus bis Kramářs Tod im Jahr 1937. 1938 fiel die Villa in den Besitz der Kramář-Gesellschaft, die Räume an die Nationalgalerie vermietete. Nach der Auflösung der Gesellschaft im Februar 1948 wurde das Haus verstaatlicht und die Inneneinrichtung an das Nationalmuseum verbracht. 1952 wurde das Anwesen der Verwaltung des Regierungspräsidiums unterstellt und renoviert. Ab diesem Zeitpunkt wurde die Villa von der Regierung vor allem als Unterkunft für Staatsgäste genutzt. Von 1994 bis 1998 wurde das Gebäude saniert. Der erste Ministerpräsident, der die Villa nach der Sanierung bewohnte, war Miloš Zeman. Architektur und Innenausstattung, Garten Die Villa mit 45 Räumen verfügt über eine Grundfläche von 700 m². Die Fassade des breitgelagerten, hell verputzten, zweigeschossigen Baus mit seinem ziegelgedeckten mansardartigen Dach wird durch zwei hohe Erker und einen pfeilergestützten, siebenachsigen Altan geprägt. Die Gartenseite der Villa mit den drei barocken Dachgauben ist mit Flachreliefs in den Formen des Art-Deco versehen. Auch alle Metallgitter und -geländer der Anlage zeigen Formen des Art Deco. Innen ist die Villa reich mit farbigen Glasfenstern, Deckengemälden, Mosaiken und vergoldetem Stuck ausgestattet, mit farbigen Marmor- und Majolikakaminen und zum Teil noch mit dem historischen Art-Deko-Parkett. Am Entwurf der farbenprächtigen und üppigen Innenausstattung mit ihren Bezügen zur byzantinischen Kunst war die Ehefrau Karel Kramářs, Naděžda Kramářová, maßgeblich beteiligt. Zur Villa gehören ein Französischer und ein Englischer Garten mit dem Haus des Gärtners und einem Tennisplatz. Geplant wurde der Park von dem Prager Gartenarchitekten František Thomayer (1856–1885), der auch den Prager Karlsplatz in seiner heutigen Gestalt entworfen hat. Weblinks Hoch über Prag: die Kramář-Villa Radio Prag International, 9. März 2018 Einzelnachweise
Kramář's Villa

The Kramář's Villa (Czech: Kramářova vila) is the official residence of the prime minister of the Czech Republic. It is located in Prague, known for its panorama of Prague Castle. It was built in 1914 by the first prime minister of Czechoslovakia, Karel Kramář. Since 1998, the villa has been the official residence of the prime minister of the Czech Republic. Tenants Karel Kramář (1914–1938) Miloš Zeman (1998–2002) Vladimír Špidla (2002–2004) Stanislav Gross (2004–2005) Jiří Paroubek (2005–2007) Mirek Topolánek (2007–2009) Jan Fischer (2009–2010) Petr Nečas (2010–2013) Jiří Rusnok (2013–2014) Bohuslav Sobotka (2014–2017) Andrej Babiš (2017–2021, 2021–present) Petr Fiala (2021–2025) References
Villa Kramář

La villa Kramář (en tchèque : Kramářova vila) est la résidence officielle du président du gouvernement de la République tchèque depuis 1998. Elle se situe à Prague. Elle ne doit pas être confondue avec l'académie Straka, siège du gouvernement. Historique Construction Au début du XXe siècle, le député tchécoslovaque Karel Kramář décide de faire construire une villa sur les hauteurs de Prague. La municipalité lui cède un terrain de douze mille mètres carrés, à condition qu'il s'agisse d'un bâtiment de plain-pied, complément esthétique du château de Prague. La zone étant peu peuplée, une route d'accès et un réseau d'assainissement sont construits. Kramář fait appel à un architecte de Vienne, Friedrich Ohmann, pour dessiner les plans. Les travaux commencent en 1911, sous la direction de Josef Čánský. Ils prennent fin en 1915. L'intérieur est le fait d'un professeur d'art, Beneš, et d'un sculpteur, Celda Klouček, sous la surveillance de Nadezhda Nikolayevna, l'épouse du propriétaire. Changements de propriétaire Arrêté le 21 mai 1915 pour haute trahison par le gouvernement d'Autriche-Hongrie, quelques jours à peine après avoir emménagé, Karel Kramář est condamné à mort, mais bénéficie d'une amnistie. Il revient finalement s'y installer en 1917. En 1930, du fait de la Grande Dépression, il demande à la municipalité de Prague d'être exonéré d'impôts locaux, ce que cette dernière accepte. À la suite du décès du couple Kramář, en 1938, la villa est reprise par la « société Karel Kramář », qui la loue à la galerie nationale. En 1949, le musée national en prend possession, avant que le gouvernement communiste tchécoslovaque ne devienne propriétaire des lieux, en 1952. Progressivement tombée en ruine, la Villa Kramář est entièrement restaurée entre 1994 et 1998. Le 18 décembre, elle devient officiellement la résidence du président du gouvernement, le social-démocrate Miloš Zeman étant le premier à l'occuper. Architecture Le bâtiment, d'une superficie de sept cents mètres carrés, se répartit en cinquante-six pièces. Outre les pièces privées que sont les bureaux et chambres à coucher, on trouve huit caves, un lieu de stockage du pétrole, des chambres d'hôte, des salons, des salles à manger, des salles de bain, une salle de billard et une salle de repassage. Au niveau technique, la villa bénéficie d'un ascenseur et d'un système central d'aspiration de la poussière. Autour du bâtiment se trouve un jardin à la française, la dépendance du jardinier, un parc boisé et un court de tennis. Elle est construite entre le style néo-baroque et art nouveau, assez typique des villas pragoises. Annexes Articles connexes Château de Prague Académie Strakova Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet (en + cs) La Villa Kramář sur le site du gouvernement tchèque Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague Portail de la protection du patrimoine
Villa Kramář

Villa Kramář è una residenza ufficiale del Presidente del Governo della Repubblica Ceca. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Villa Kramář Collegamenti esterni Kramářova vila, su vlada.cz. Křest pivem: Kramářova vila ve fotografiích, su ct24.ceskatelevize.cz. Tajemství domu prvního premiéra. Proč už tu nikdo nechce bydlet?, su seznamzpravy.cz. Kramář Villa – Office of the Government of the Czech Republic, su baobab.cz.
Villa Kramář

A Villa Kramář ( tcheco : Kramářova vila) é a residência oficial do primeiro-ministro da República Tcheca. O edifício está localizado em Praga, conhecida por seu panorama do Castelo de Praga. Foi construído em 1914 pelo primeiro primeiro-ministro da Checoslováquia, Karel Kramář. Desde 1998, a vila tem sido a residência oficial do primeiro-ministro da República Checa. Inquilinos Karel Kramář (1914-1938) Miloš Zeman (1998-2002) Vladimír Špidla (2002-2004) Stanislav Gross (2004-2005) Jiří Paroubek (2005-2007) Mirek Topolánek (2007-2009) Jan Fischer (2009-2010) Petr Nečas (2010-2013) Jiří Rusnok (2013-2014) Bohuslav Sobotka (2014-2017) Andrej Babiš (2017-presente) Referências
Podolský most

Podolský most (dříve most Klementa Gottwalda) je železobetonový silniční most přes řeku Vltavu v okresu Písek, v jižních Čechách. Je součástí silnice spojující Tábor a Písek a leží mezi obcemi Podolí I a Temešvár. Historie a charakteristika mostu Most byl postaven mezi lety 1939 a 1943, aby nahradil starý řetězový most z roku 1848. Tento most byl v roce 1960 v souvislosti s výstavbou Orlické přehrady rozebrán a přemístěn na řeku Lužnici, k vesnici Stádlec, a je známý jako Stádlecký most. Návrh mostu byl ve 30. letech 20. století oceněn na architektonické výstavě v Paříži, kde v roce 1937 získal Zlatou medaili a byl nazván Le beau pont de l´Europe (Krásný most Evropy). Další ocenění získal v roce 1939 na výstavě v belgickém Lutychu. Projekt mostu připravili V. Janák, J. Brebera a L. Pacholík ve spolupráci s Ing. J. Blažkem. Za druhé světové války byl most důležitou dopravní spojnicí. Oba břehy Vltavy navíc v roce 1945 tvořily demarkační linii mezi americkou částí okupovaného Československa a sovětskou částí okupovaného Československa. V dubnu a květnu 1945 sloužil most jako ústupová cesta části německých jednotek do amerického zajetí. Vojáci americké 3. armády zde v květnu 1945 čekali dva týdny na příjezd sovětských vojsk (v roce 2000 zde byla k této události odhalena pamětní deska). Krátce po osvobození se Podolský most stal svědkem zločinů proti lidskosti. Na pravém břehu byli internováni němečtí vojáci Luftwaffe se svými rodinami. Ženy a dívky zde byly ruskými vojáky zneužívány, mnoho z nich zde raději spáchalo sebevraždu, včetně jejich mužů a otců. Tři ruští vojáci pak byli za tyto činy druhý den na místě bez soudu popraveni. V roce 2011 byla část obětí exhumována německou vládní organizací Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge e.V. Technické údaje Most je dlouhý 510 m a tvoří ho několik oblouků, z nichž ten největší má rozpon 150 m a krajní 36,65 m. Na pravém vltavském břehu je 6 polí, na levém jen dvě. Šířka mostu je pouhých 8,5 m (6,5 m vozovka a 1+1 m tvoří chodníky). Vozovka leží ve výšce 55-65 m nad dnem řeky a minimálně 39 m nad hladinou. Šířka klenby ve vrcholu oblouků je 7,5 metru, v patkách 9,5 metru, vzepětí klenby hl. oblouku je 41,8 metru, jeho tloušťka je 2,0 m. Hlavní klenba nese další dvě menší, polokruhové klenby stejné šířky – 7,5 metru, tlusté 0,75 m. Vzepětí osmi menších kleneb je 9,8 metru. Na stavbu mostu bylo spotřebováno 1 200 tun ocelové výztuže, 6 920 tun cementu a 6 300 m³ dřeva. Zpracováno bylo celkem 20 900 tun betonu. Most postavila za tehdejších 26 milionů korun firma Ing. B. Hlava. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podolský most na Wikimedia Commons Informace o mostu na stránkách Jiznicechy.org Encyklopedie mostů Archivováno 15. 7. 2020 na Wayback Machine. Podolský most za 2 světové války[nedostupný zdroj] Podolský most v květnu 1945 http://old.silnice-zeleznice.cz/clanek/brana-do-nebes-zelezobetonovy-obloukovy-most-pres-vltavu-v-podolsku/ http://old.silnice-zeleznice.cz/clanek/ing-dr-jan-blazek-zapomenuty-odbornik/
Podolsko Bridge

The Podolsko Bridge is an arch bridge that spans the Vltava between Podolsko and Temešvár in Písek District, Czech Republic. At the time of its completion in 1942, it was the longest arch bridge in Czechoslovakia. In May 1945 during World War II, elements of the U.S. 4th Armored Division took over the western end of the bridge and near by village of Temesvar, marking the farthest point the Western Allied Powers moved East on the Western Front. Design was by the Ministry of Public Works. Experimental Stress Analysis photoelasticity was by Jaroslav Josef Polívka of the University of California. After the Orlík Dam was completed in 1961, the Vltava rose 19 meters and covered part of the supports. References "Contractor Meets Close Design Tolerances in Building Long-Span Concrete Arch Bridge" J. J. Polivika, Civil Engineering, ASCE American Society of Civil Engineers January 1949 Philosophy of Structures By Eduardo Torroja [ English Version by J. J. Polivka and Milos Polivka ] (Figure 14:10b, page 221), University of California Press, Berkeley and Los Angeles, inconjuction with Cambridge University Press, 366 pages