NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Michovka (přírodní památka)

Michovka je přírodní památka v katastrálním území Brloh u Drhovle v okrese Písek. Tvoří ji rybník, přilehlé pozemky a tok potoka pod rybniční hrází. Přírodní památka leží na severozápadním okraji vsi Brloh. Pod výpustí rybníka se nachází malé peřeje, které se zařezávají do obnažené skály. V zimě zde vzniká zamrzlý vodopád. Důvod ochrany Chráněn je zde rybník s výskytem zvláště chráněných druhů živočichů a významná rostlinná společenstva. Přírodní poměry Flóra Z botanického hlediska je unikátní společenstvo krátkostébelné vegetace na hrázi, které vzniklo na vápencovém podkladu díky dlouhodobé pastvě ovcí a koz. Významné jsou také porosty vápencových skal. Roste zde např. pamětník rolní (Acinos arvensis), česnek planý (Allium oleraceum), bodlák nicí (Carduus nutans), kostřava žlábkatá (Festuca rupicola), bojínek tuhý (Phleum phleoides), vítod chocholatý (Polygala comosa), krvavec menší (Sanguisorba minor), divizna knotkovitá (Verbascum lychnitis), čičorka pestrá (Securigera varia), smělek jehlancovitý (Koeleria pyramidata), sleziník routička (Asplenium ruta-muraria), pryskyřník hlíznatý (Ranunculus bulbosus), ojediněle také rozrazil ožankovitý (Veronica teucrium) a sesel roční (Seseli annuum) a řada dalších. Na břehu rybníka roste vzácná ostřice latnatá (Carex paniculata). Fauna Žijí zde dva silně ohrožené druhy – skokan zelený (Pelophylax esculentus) a ještěrka obecná (Lacerta agilis) a dva druhy ohrožené – užovka obojková (Natrix natrix) a ťuhýk obecný (Lanius collurio). Byl zde zaznamenán též kriticky ohrožený vodouš rudonohý (Tringa totanus) a ohrožený čáp bílý (Ciconia ciconia). Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 286. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Michovka na Wikimedia Commons
Miletínská bažantnice

Miletínská bažantnice je přírodní rezervace v katastrálních územích Červená Třemešná a Miletín v okrese Jičín. Oblast spravuje Krajský úřad Královéhradeckého kraje. Předmět ochrany Důvodem ochrany je uchování zbytků přirozené geobiocenózy typické pro oblast Podzvičinska. Ochrana staré dubové jaseniny se vzácnou květenou, rybniční a luční fauna. Rybník Bubnovka je významná ornitologická lokalita. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Jičín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Miletínská bažantnice na Wikimedia Commons
Milešický prales

Milešický prales je přírodní rezervace na severovýchodním svahu hřebene mezi Boubínem a Bobíkem v okrese Prachatice, 2,5 km od Boubínského pralesa. Chráněné území o rozloze 9,63 ha leží v CHKO Šumava a spravuje ji Správa NP a CHKO Šumava. Rezervace byla vyhlášena v roce 1948, ovšem v roce 1965 bylo od ochrany upuštěno. V roce 1989 byla rezervace vyhlášena znovu. Předmětem ochrany je původní smíšený horský les ve stupni kyselých horských bučin s jedlí (Abies alba) a klenem (Acer pseudoplatanus). Původní rozloha byla 19 ha, postupně byla ale zmenšována až na necelých 10 ha. Lesní porost tvoří zbytek původního přirozeného lesa se stářím 250–300 let. Prales tvoří ze dvou třetin padlé kmeny, trouchnivějící pařezy a vývraty. Území je součástí jelení obory, ale proti zvěři bylo oploceno. Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 696.
Rezerwat przyrody Milešický prales

Milešický prales – rezerwat przyrody w kraju południowoczeskim w Czechach. Rezerwat ten został ustanowiony w 1948 roku. Zajmuje powierzchnię 9,63 ha. Leży na wysokości od 1100 do 1120 m n.p.m., na terenie powiatu Prachatice, w obrębie obszaru chronionego CHKO Šumava, w pobliżu rezerwatu Boubínský prales. Przedmiotem ochrony jest tu górski las mieszany z dominacją buka i domieszką jodły i klona jaworu. Jest to jeden z trzech rezerwatów na terenie CHKO Šumava z zachowanymi fragmentami lasu pierwotnego. Dwie trzecie powierzchni zajmują wykroty i leżące kłody z podrostem buków i świerków. Na terenie tym stwierdzono występowanie krytycznie zagrożonego grzyba Skeletocutis stellae oraz zagrożonego Chrysomphalina chrysophylla. Oba zasiedlają powalone pnie drzew iglastych. Z miejscowości Kubova Huť można się do Milešickiego pralesu dostać niebieskim szlakiem. Natomiast 12-kilometrowy odcinek szlaku czerwonego prowadzi stąd do miasta Volary. Przypisy
Milhostovské mofety

Milhostovské mofety je přírodní památka v okrese Cheb přibližně 1,2 km východně od obce Vlkovice, 1,2 km jižně od obce Milhostov. Výměra je 0,24 ha, včetně ochranného pásma 7,39 ha. Důvodem ochrany je skupina sirouhličitých plynných výronů. Péčí o území je pověřena správa CHKO Slavkovský les. Přírodní poměry Horninové podloží území tvoří amfibolity mariánskolázeňského metabazitového komplexu. Výstupní cesty plynu tvoří pukliny vzniklé pohybem starších zlomů a na ně kolmých zlomů vytvořených vulkanickou činností Podhorního vrchu. Přírodní památka se nachází v podmáčené údolní nivě Jilmového potoka. Celé území pokrývá olšový luh. V okolí mofet kvetou na jaře porosty prvosenky vyšší (Primula elatior) a sasanky hajní (Anemone nemorosa). Mofety působí jako přírodní pasti – v mofetových kráterech jsou běžné nálezy uhynulých drobných hlodavců a brouků. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Cheb Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Milhostovské mofety na Wikimedia Commons
Milčice (přírodní rezervace)

Milčice je přírodní rezervace jihovýchodně od města Sušice v okrese Klatovy, poblíž vesnice Milčice. V rezervaci se vyskytují chráněné a kriticky ohrožené druhy rostlin. Chráněné území je tvořeno strání přiléhající k Divišovskému potoku, kterou z velké části pokrývá les. Menší luční části rezervace jsou udržovány kosením a likvidací náletových dřevin. Flóra Jde hlavně o rostliny z čeledi vstavačovitých, například bradáček vejčitý (Listera ovata), tořič hmyzonosný (Ophrys insectifera), okrotice červená (Cephalanthera rubra) a bílá (Cephalanthera damasonium), vemeníček zelený (Coeloglossum viride), vemeník dvoulistý (Platanthera bifolia), pětiprstka žežulník (Gymnadenia conopsea), kruštík tmavočervený (Epipactis atrorubens), hlístník hnízdák (Neottia nidus-avis) či vstavač nachový (Orchis purpurea). Z dalších vzácných rostlin se na lokalitě vyskytuje např. ostřice ptačí nožka (Carex ornithopoda), vítod nahořklý (Polygala amarella), škarda ukousnutá (Crepis praemorsa), záraza vyšší (Orobanche elatior), lněnka pyrenejská (Thesium pyrenaicum), zimostrázek alpský (Polygala chamaebuxus), hořec křížatý (Gentiana cruciata), oman vrbolistý (Inula salicina) a další . Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Klatovy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Milčice na Wikimedia Commons
Mimoúrovňová křižovatka Malovanka

Mimoúrovňová křižovatka Malovanka (zkráceně MÚK Malovanka) je součást pražského městského okruhu v oblasti Malovanka. Křižovatka se nachází na Patočkově ulici a umožňuje její propojení s městským okruhem. Je zde severní portál Strahovského tunelu a jižní portál Brusnického tunelu, jenž je součástí tunelového komplexu Blanka. V budoucnu by na MÚK měla být napojena plánovaná Břevnovská radiála. V souvislosti s výstavbou tunelového komplexu Blanka došlo v minulosti ke zkapacitnění a vzniku MÚK z pouhé křižovatky Patočkovy ulice a Strahovského tunelu. Proti výstavbě protestoval například ministr zahraničí Karel Schwarzenberg. Plány Křižovatka svým umístěním rozdělila části Prahy Břevnov a Střešovice a pro chodce bylo složité ji překonat. Praha 6 proto přijala návrh architektů Jiřího Opočenského a Štěpána Valoucha překlenout křižovatku pěší lávkou nad úrovní silnice. Součástí návrhu je také doplnit stěny kolem komunikací zelenými popínavými rostlinami. Byla zpracována také studie zakrytí prostoru před portály zdejších tunelů v prostoru MÚK – viz externí odkazy. Výstavba Potok Brusnice Potok Brusnice, který kolem hradeb Pražského hradu vyhloubil Jelení příkop, se vlivem stavby MÚK Malovanka, musel ve zvýšené míře přesunout pod zem. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mimoúrovňová křižovatka Malovanka na Wikimedia Commons Zpráva Mimoúrovňová křižovatka Malovanka se mění ve Wikizprávách Fotografie ze stavby (před i po této jsou v albu další, 2008) Webové stránky zabývající se výstavbou MO Studie zakrytí prostoru před portály zdejších tunelu v prostoru MÚK [1] Archivováno 3. 2. 2020 na Wayback Machine.
Miniarboretum U Holubů

Miniarboretum U Holubů je soukromé arboretum ve Staříči v okrese Frýdek-Místek v Moravskoslezském kraji, které bylo založeno roku 1993. Na ploše jeden hektar se nachází přes 2500 druhů rostlin. V arboretu je několik skalek a jezírek a květnatá louka. Zabývá se pěstováním hlavně malých a zakrslých dřevin (bonsají a čarověníků), ale i jiných okrasných rostlin, především jehličnanů, hajniček, azalek, rododendronů, vřesů a vřesovců; nachází se zde i sbírka javorů. V arboretu jsou také šlechtěny nové druhy rostlin. Reference Externí odkazy Miniarboretum U Holubů
Minická skála

Přírodní památka Minická skála byla vyhlášena v roce 1987 a nachází se na samé jihozápadní hranici okresu Mělník u Minic, okrajové části města Kralupy nad Vltavou. Důvodem ochrany je zbytek stepních společenstev. Popis oblasti K nejvýznamnějším rostlinám v oblasti patří česnek tuhý, rostoucí v Čechách jen na několika místech. Dále pak zahořanka žlutá. Z hub je prokázán výskyt parazitického choroše ohňovce hrbolatého a z břichatek vzácná plešivka bělostná, hvězdovka bradavkatá a hvězdovka pastvinná. Skála údajně při pohledu od silnice připomíná profil K. H. Borovského, a proto jí místní lidé říkají též Havlíčkova skála. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Minická skála na Wikimedia Commons Informace na AOPK ČR Popis na České geologické službě Kralupy nad Vltavou, portál pro turisty a návštěvníky
Ministère de l'Environnement (Tchéquie)

Le ministère de l'Environnement (en tchèque : Ministerstvo životního prostředí) est le département ministériel chargé de la protection de la nature et de l'environnement, des ressources minérales et des déchets en Tchéquie. Il est dirigé depuis le 15 décembre 2025 par le national-conservateur Petr Macinka. Historique Organisation Attributions Liste des ministres Références (cs) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en tchèque intitulé « Ministerstvo životního prostředí České republiky » (voir la liste des auteurs). Liens externes (en) Site du ministère de l'Environnememt Portail de la Tchéquie Portail de la politique
Ministerstwo Środowiska Czech

Ministerstwo Środowiska Republiki Czeskiej (cz. Ministerstvo životního prostředí České republiky, MŽP) – utworzone na mocy ustawy nr 173/1989 Sb. o działaniach w systemie centralnych organów rządowych Czeskiej Republiki Socjalistycznej. Historia Ministerstwo zostało utworzone w 1990 roku w celu ochrony przyrody państwa czeskiego. Wcześniej obowiązki tego ministerstwa były włączone w zakres obowiązków innych ministerstw: Ministerstwa Kultury, Ministerstwa Spraw Zagranicznych (które przed aksamitną rewolucją nosiło nazwę Departamentu Spraw Wewnętrznych i Środowiska) i Ministerstwa Leśnictwa i Gospodarki Wodnej. Ponadto od 1990 roku do końca października 1992 roku istniał Komitet Federalny ds. Ochrony Środowiska (FVŽP), jednak został rozwiązany w związku z rozpadem Czechosłowacji. Od 1993 roku Ministerstwo Środowiska stało się samodzielnym organem centralnym Czech. W czerwcu 2010 w trakcie negocjacji centroprawicowego rządu poddano pod dyskusję zasadność istnienia ministerstwa. Podczas gdy senator Bedřich Moldan (z ramienia partii TOP 09) bronił niezależności ministerstwa, Jiří Papež (przedstawiciel ODS) postulował likwidację Ministerstwa i powstanie Związku Środowiska, Rolnictwa i Rozwoju Regionalnego. Partia VV proponowała podobne rozwiązanie, jednak Ministerstwo zachowało swoją niezależność. Kompetencje Wymieniona ustawa (w § 19) określa, że do zakresu obowiązków MŽP należą: ochrona naturalna akumulacji wód, zasobów wodnych oraz jakości wód podziemnych i wód gruntowych ochrona powietrza ochrona przyrody i krajobrazu kontrola usług geologicznych ochrona środowiska geologicznego, w tym zasobów kopalin i wód podziemnych kontrolowanie geologicznych prac terenowych i ekologiczny nadzór górnictwa zarządzanie odpadami działania związane z oceną wpływu odpadów na środowisko nadzór gałęzi gospodarki, typu leśnictwo, rybołówstwo, a także polowań koordynowanie kwestii środowiskowych innych ministerstw i innych organów centralnych. Od 15 grudnia 2025 Ministrem Środowiska jest Petr Macinka z partii Kierowcy dla Siebie (cz. Motoristé sobě). Organizacja w Ministerstwie Dla swoich potrzeb Ministerstwo ustanowiło szereg organizacji: Agencja Ochrony Przyrody i Krajobrazu (AOPK) Czeska Agencja Informacyjna Środowiska (CENIA) Czeska Służba Geologiczna (ČGS) Czeska Inspekcja Środowiska (ČIŽP) Czeski Instytut Hydrometeorologiczny (ČHMÚ) Zarząd Jaskiń Republiki Czeskiej (SJ ČR) Zarząd Karkonoskiego Parku Narodowego Zarząd Parku Narodowego Szumawa Zarząd Parku Narodowego Czeska Szwajcaria Zarząd Parku Narodowego Podyje Państwowy Fundusz Środowiska (SFŽP) Instytut Badawczy Silva Taroucy dla Krajobraz i Ogrodnictwo Ozdobne (VÚKOZ) Instytut Badawczy Gospodarki Wodnej im. T. G. Masaryka (VÚV TGM) Lista ministrów Czechy w składzie Czecho-Słowacji (do 1992 r.) Czechy (od 1993 r.) Przypisy Bibliografia Rulers.org Linki zewnętrzne MZP.cz
Miocenní sladkovodní vápence

Miocenní sladkovodní vápence je přírodní památka na severním okraji obce Tuchořice v okrese Louny. Chráněné území je ve správě Krajského úřadu Ústeckého kraje. Historie Lokalitu poprvé prozkoumali v roce 1860 paleontologové August Emanuel Reuss a Eduard Suess. Předmět ochrany Důvodem ochrany je zachování geologického profilu se sladkovodním karbonátovým souvrstvím třetihorního stáří (miocén) s významným paleontologickým obsahem a vzácného rostlinného druhu hořce brvitého, který se v lokalitě vyskytuje. Popis lokality Bývalý vápencový lom na severovýchodním okraji obce Tuchořice, poblíž silnice na Lipno. Lom je nalezištěm zkamenělin organismů z období mladších třetihor. Chráněné území je přístupné po cestě od silnice na Lipno. Ve vlastním chráněném území je zakázána soukromá sběratelská činnost všeho druhu, jakékoliv skládkování odpadů a těžba surovin. Povolena je však pastva ovcí nebo kosení trávy. Paleontologické naleziště Sténa opuštěného lomu je dlouhá 300 m a široká 40 až 60 m a místy dosahuje výšky až 25 metrů. Geologický profil je jediným rozsáhlejším profilem souvrství sladkovodních vápenců miocenního stáří v rámci České republiky. V období spodního miocénu bylo v okolí Tuchořic sladkovodní jezero. Toto období bylo charakteristické svým teplým subtropickým klimatem, který byl příznivý pro vývoj bohaté suchozemské fauny a pestré teplomilné flóry. Zbytky živočichů a rostlin, žijících na březích jezera, byly splaveny do jezerní nádrže. Miocenní vápence v Tuchořicích obsahují velké množství zkamenělin. Nejvýznamnější jsou nálezy téměř 90 druhů převážně teplomilných suchozemských plžů, dnes již vymřelých. Kromě toho zde byly nalezeny zbytky dřeva stromů, pecky břestovců, jádra ořechovců, úlomky listů a vějíře palem. Ve vápencích se také vyskytují dutiny s druhotně vykrystalizovaným kalcitem a fosilní chodby živočichů žijících v minulosti ve dně jezerní pánve. Odkazy Reference Literatura KLOUČEK, Zdeněk. Příroda okresu Louny. Louny: Okresní úřad Louny, 1995. 36 s. Související články Seznam chráněných území v okrese Louny Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Miocenní sladkovodní vápence na Wikimedia Commons
Miroslavské kopce

Národní přírodní památka Miroslavské kopce je tvořena sedmi samostatnými vrchy Větrník, Přední a Zadní Markův kopec, Ve vinohradu, U letiště, U kamene a Zmrzlé v katastrálním území obce Miroslav, geomorfologicky náležejícími k Bobravské vrchovině. Výměra činí 30,8 ha a nadmořská výška 239–300 metrů. Zřízena byla 15. srpna 2004. Správu vykonává SCHKO Pálava. Důvodem ochrany jsou skalní společenstva a vegetace teplomilných stepních lad s výskytem chráněných druhů rostlin a živočichů. Území rezervace je poškozeno zemědělskou činností, na Předním Markově kopci stojí vodojem. Podle plánu péče by mělo dojít k odstranění nepůvodních dřevin, zejména akátu a borovice černé. Geologie Podloží je tvořeno polymiktním miroslavským slepencem karbonského stáří (stefan) a neogenními (eggenburg-ottnang) brakickými až sladkovodními křemennými písky s vložkami písčitých jílů a štěrků. Kvartérní pokryv tvoří pleistocenní spraše a holocenní písčitohlinité sedimenty. Flóra Nejhodnotnější a zároveň nejrozšířenějším porostem jsou širokolisté suché trávníky, pro které jsou typické sveřep vzpřímený (Bromus erectus), kostřava žlábkatá (Festuca rupicola), strdivka sedmihradská (Melica transsilvanica), smělek štíhlý (Koeleria macrantha), česnek žlutý (Allium flavum), modřenec přehlížený (Muscari neglectum), méně častý je sesel fenyklový (Seseli hippomarathrum), hvozdík kartouzek (Dianthus carthusianorum), oman vrbolistý (Inula salicina), chlupáček Bauhinův (Pilosella bauhini), v nízkých trstnatých trávnících dominuje kostřava walliská (Festuca valesiaca), ostřice nízká (Carex humilis) a kavyl vláskovitý (Stipa capillata), doplňují je bělozářka větvitá (Anthericum ramosum), sesel sivý (Seseli osseum), mochna písečná (Potentilla incana) či mateřídouška časná (Thymus praecox), na slepencových výchozech roste kostřava sivá (Festuca pallens), tařinka horská (Alyssum montanum), lomikámen trojprstý (Saxifraga tridactylites), rozchodník ostrý (Sedum acre), ve skalních štěrbinách sleziník routička (Asplenium ruta-muraria). Ze zvláště chráněných rostlin jsou zastoupeny hvězdnice chlumní (Aster amellus), zlatovlásek obecný (Galatella linosyris), kozinec vičencovitý (Astragalus onobrychis), chrpa chlumní (Centaurea triumfettii), koulenka prodloužená (Globularia bisnagarica), smil písečný (Helichrysum arenarium), koniklec luční (Pulsatilla pratensis), divizna brunátná (Verbascum phoeniceum) a řada dalších. Fauna Ze zástupců teplomilné entomofauny to jsou kudlanka nábožná (Mantis religiosa), střevlíčci, krajník pižmový (Calosoma sycophanta), hrobařík největší, hnojníci, zlatohlávek uherský (Netocia ungarica), krasci, mandelinky a majky, z motýlů píďalka vlnočárník čilimníkový (Scotopteryx coarctaria), okáč ovsový (Minois dryas), z obratlovců ještěrka obecná (Lacerta agilis) a ptáci – strnad luční (Emberiza calandra), křepelka polní (Coturnix coturnix), koroptev polní (Perdix perdix), bramboříček hnědý (Saxicola rubetra), pěnice vlašská (Sylvia nisoria), krutihlav obecný (Jynx torquilla) či strakapoud jižní (Dendrocopos syriacus). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Miroslavské kopce na Wikimedia Commons
Mlýnská brána (Kroměříž)

Mlýnská brána v Kroměříži (německy Mühltor) je jediná dochovaná brána (z původních tří) někdejšího městského opevnění města Kroměříže. Je zapsaná v souhrnu zámku s areálem jako nemovitá Kulturní památka České republiky pod číslem 11794/7-6010. Historie Mlýnská brána, stavebně navazující na budovu arcibiskupského zámku, proto někdy zvaná Zámecká brána (Schlosstor) nebo Rezidenční brána (Rezidenztor) bývala součástí hradebního opevnění města. Raně barokní úpravu připomíná dochovaný fragment malby průčelí věže, který dokumentuje podíl biskupa Karla II. z Lichtenštejna-Kastelkornu na obnovení Kroměříže. Nápis CAROLVS VRBEM REPARARE STVDET (město Karlem pečlivě opraveno) má v chronogramu letopočet 1665. Nynější podobu získala brána v druhé polovině 19. století, částečně podle návrhu architekta Antonína Archeho (1793-1851). Jde o poslední dochovanou městskou bránu v Kroměříži, další dvě, Vodní a Kovářská, byly zbořeny v letech 1855 až 1857. Mimo tyto tři brány ještě existovala Židovská brána (Judentor) neboli Hřebová branka či fortna ke sv. Trojici, která vedla od "židovské čtvrti do Oskole k františkánům", ale byla „pouze pro pěší, nanejvýš pro trakař“. Samotná židovská čtvrť byla od křesťanské části města uvnitř hradeb ještě oddělena separační zdí. Mlýnskou branou vedla cesta na sladovnické předměstí k vrchnostenským stavbám, především k biskupské mincovně, panskému mlýnu a biskupskému pivovaru. Brána přiléhala k hradnímu příkopu, byla spravována biskupem a hlídána jeho gardou. Za arcibiskupa Chotka po roce 1832 došlo k vyrovnání valu a zahrnutí příkopu mezi zámkem a městem s odkopáním silné vrstvy násypu (viz boční terasa Hejtmanského domu), vznikla tu budova arcibiskupské gardy a jejím patrem vedla chodba ze zámku přes Mlýnskou bránu a Arcibiskupské gymnázium až do kostela sv. Mořice. Když bylo za arcibiskupa Františka Bauera Arcibiskupské gymnázium na počátku 20. století rozšiřováno, byl vedle vlastní úzké brány prolomen průchod pro chodce. Současnost V roce 2020 došlo během zemních prací mezi Mlýnskou bránou a Arcibiskupskými vinnými sklepy k odkryvu pozůstatků zděné konstrukce menší předsunuté bašty. Baštu, která měla zesílit obranu města směrem k severu lze podle předběženého rozboru položit někam do období kolem roku 1500. Patrně byla v průběhu 16. až 17. století dvakrát stavebně upravována. Galerie Odkazy Reference Literatura PEŘINKA, František Vácslav. Dějiny města Kroměříže. 3. díl, Obsahující místopis. Kroměříž: Městský osvětový sbor, 1940. 956 s. PINKAVA, Jaroslav. Kroměřížské hradby a brány / Zpravodaj Muzea kroměřížska 1987/2 str.13-26. Kroměříž: Muzeum Kroměřížska, 1987. 48 s. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mlýnská brána v Kroměříži na Wikimedia Commons
Modlitebna Církve bratrské (Černošice)

Modlitebna Církve bratrské v Černošicích ve Středočeském kraji je moderní stavbou ve stylu organické architektury. Byla vystavěna v letech 2009–2010 podle návrhu brněnského architekta Zdeňka Fránka. Stavba nemá sloužit pouze obci věřících Církve bratrské, ale má poskytovat i prostor pro neformální setkávání různých sociálních a generačních skupin, pořádání koncertů či klub s hlídáním dětí. Počítá se také s otevřením kavárny. Náboženským a veřejným funkcím slouží přízemí stavby, v prvním patře je situován byt kazatele a technické prostory. „Myslel jsem na kresby Paula Kleea, který v roce 1940 vytvořil, už velmi roztřesenou rukou, sérii andělů. Klee nakreslil anděly života či smrti, pokaždé měli špičatá křídla. Chtěl jsem, aby modlitebna působila jako křídlo nebo peřina, prostě něco s peřím, které je měkké, lehké a dává teplo," vysvětluje svou inspiraci architekt Fránek. Stavba se věřícím otevřela téměř ve stejnou dobu jako Nový kostel v Litomyšli, postavený rovněž pro Církev bratrskou. Černošická modlitebna začala sloužit 24. listopadu 2010, Nový kostel o 11 dní později – 4. prosince. Pod oběma je jako architekt podepsán Zdeněk Fránek. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Modlitebna Církve bratrské na Wikimedia Commons Nadčasová a neformální modlitebna v Černošicích, lidovky.cz, 3. 12. 2010 Modlitebna Církve bratrské v Černošicích, archiweb.cz, 15. 12. 2010