NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Škoda 706 RTH

Škoda 706 RTH je užitkové vozidlo, z typové řady Škoda 706, na jehož podvozku byla vyráběna nástavba používaná k různým účelům. Existovaly například montážní vozidla pro MHD, cisterny – kropicí vozy, cisternové hasicí automobily atd. Použití nástavby Montážní vozidlo Jako montážní vozidlo (používané například v DPMB, v Pardubicích ap.) byla nástavba montovaná na podvozek automobilu ŠKODA 706, zde nesla označení „pojízdní pohyblivá pracovní plošina VNP 400/500 HP“ – montované nástavby byly v mnoha provedeních např. s kolovým adaptérem „K-81“. Plošina se používala pro montážní, kontrolní, údržbářské nebo opravárenské práce na trolejovém vedení tramvají a trolejbusů, dále na opravy semaforů a návěstidel. Cisternové hasicí vozy Cisternové hasicí vozy s prodlouženou kabinou pro vícečlennou posádku jsou označovány Škoda 706 RTHP, úplné označení je doplněno ještě o jmenovitý průtok vody, např. CAS 25 Škoda 706 RTHP znamená, že se jedná o cisternovou automobilovou stříkačku s jmenovitým průtokem 2500 litrů/min. Fotogalerie Odkazy Související články Škoda 706 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Škoda 706 RTH na Wikimedia Commons Montážní vozidlo MHD v Pardubicích www.pozary.cz/rubriky/technika/vysokozdvizne-plosiny-na-podvozcich-skoda-liaz_13515.html www.karosa.cz[nedostupný zdroj] Použití jako montážní vozidlo Cisternová automobilová stříkačka[nedostupný zdroj] Vozy Škoda 706 RTH použité ve filmu Technické údaje pro Škodu 706 RTH s nástavbou s využitím jako hasicí cisternový automobil
Školní rybník

Školní rybník je rybník na severu České republiky, v Ústeckém kraji, v okrese Děčín, na východním okraji obce Rybniště. Rybník leží v nadmořské výšce 445 metrů a má rozlohu 4 ha. Přes hráz rybníka vede silnice číslo 263 z Rybniště do Krásné Lípy. Je využívám ke koupání a místními rybáři ke chovu ryb.
Seznam památných stromů v okrese Frýdek-Místek

Toto je seznam památných stromů v okrese Frýdek-Místek, v němž jsou uvedeny památné stromy na území okresu Frýdek-Místek. Poznámky Reference Data pocházejí z databáze AOPK ČR a zdrojů uvedených v jednotlivých článcích, pokud není uvedeno jinak. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Seznam památných stromů v okrese Frýdek-Místek na Wikimedia Commons
Šlapanice (zámek)

Zámek Šlapanice je jednopatrová rokoková budova, která se nachází ve městě Šlapanice v okrese Brno-venkov. V 50. letech 18. století jej postavil Jindřich Kajetán Blümegen, vrchní správce Moravy a Slezska, který ve Šlapanicích získal tzv. Schwanenfeldský dvůr. Zámek využíval jako venkovské sídlo, kam z nedalekého Brna zval hosty. Po správcově smrti v roce 1774 jej dostal do majetku zámecký zahradník, který ho prodal olomoucké kapitule a ta jej roku 1781 prodala řádu paulánů. Ti zde založili klášter, přestěhovala se sem část paulánů z Vranova. Konvent však byl již v roce 1784 zrušen Josefem II., bratři se vrátili na Vranov a zámek postupně měnil majitele. Během bitvy u Slavkova v roce 1805 se zámek změnil na vojenský polní lazaret. Od roku 1807 fungovala v budově textilní továrna, v roce 1814 zde byla založena strojírna Johanna Reiffa, předchůdce První brněnské strojírny, která v zámku provozovala v letech 1819–1836 slévárnu a strojírnu. Poté zde opět probíhala textilní výroba, která byla zastavena v roce 1898. O rok později koupila zámek obec Šlapanice, která musela zdevastovanou budovu rozsáhle opravit. Od roku 1901 fungují v zámku školská zařízení, od roku 1909 zde byla chlapecká měšťanská škola, později smíšená, od roku 1947 hudební škola a v roce 1993 byl zahájen provoz gymnázia, které se v roce 2006 sloučilo se základní uměleckou školou. Generální rekonstrukce budovy byla ukončena v roce 1993. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Šlapanice na Wikimedia Commons Šlapanice na hrady.cz Zámek [online]. Slapanice.cz [cit. 2013-02-04]. Dostupné online.
Šlapanka (přírodní památka)

Šlapanka je přírodní památka poblíž obce Havlíčkův Brod v okrese Havlíčkův Brod v nadmořské výšce 416–424 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany je významný fragment přírodě blízkých mokřadních společenstev údolní nivy Šlapanky s výskytem významných a ohrožených druhů organismů. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Havlíčkův Brod
Šlikův palác

Šlikův palác, také Šlikovský palác nebo měšťanský dům U Šliků, je klasicistní palác v ulici Pohořelec 111/25 na Hradčanech v městské části Praha 1. Je chráněn jako kulturní památka. Historie a popis Již roku 1377 zde stál dům Václava Žáčka a podle zpráv z následujících let byl z obou stran obklopen dalšími kamennými domy, jež měly také své zahrady. Koncem 16. století tento dům se zahradou vlastnil císařský úředník David Keller. Měl na starosti evidenci zásobování Pražského hradu potravinami (byl Futterschreiber), které povozy přivážely do Prahy po Karlovarské silnici a procházely kontrolou ve Strahovské bráně. Roku 1600 od něj dům koupil za 1500 tolarů další císařský úředník, rada dvorské komory Pavel z Krausenecku, který původní domek přestavěl na pozdně renesanční dům a za více než čtyřnásobek původní ceny v roce 1607 prodal říšskému místokancléři Leopoldu ze Strahlendorfu. K zásadnímu spojení objektu se sousedním domem došlo za vlastnictví Jindřicha Šlika v polovině 17. století, kdy byly oba domy upraveny ve stylu raného baroka. V době francouzské okupace Prahy ve 40. letech 18. století byl palác poškozen. Šlikova rodina pozemek s domy prodala roku 1786 měšťance Zuzaně Ehrenreichové, název však už zůstal. V 19. století byla zbourána průčelní budova, místo ní dal strahovský důchodní Anton Rytych roku 1845 postavit klasicistní novostavbu podle plánů Johanna Heinricha Frenzela. Zahrada začala být hospodářsky využívána od roku 1875, kdy město v domě zřídilo městský sirotčinec, nazvaný jménem arcivévodkyně Gisely, který zůstal v provozu až do roku 1913, než se přestěhoval do novostavby na Prašném mostě. V roce 1849 se zde narodil jeden ze zakladatelů československé sociálně demokratické strany Josef Boleslav Pecka-Strahovský, jehož připomíná pamětní deska vedle vjezdu. Od roku 1857 zde bydlel a v roce 1861 zemřel farář, vlastenec, archeolog a spisovatel Václav Krolmus. Budova je trojkřídlá, hlavní uliční křídlo klesá podél Pohořelce na východ směrem k Loretánskému náměstí. Boční křídla objektu tvoří obdélný dvůr, na východní křídlo navazuje ještě zahrada. Úzké západní křídlo přiléhá k sousednímu domu čp. 112/24. Klasicistní, nevýrazné uliční průčelí domu je dvoupatrové, v přímé části sedmnáctiosé a v mírně zalomené části východního nároží dvouosé. Přízemí pokrývá pásování. Uprostřed přízemí je pískovcový vjezdový portál, nad ním balkónová deska na dvojici prohnutých krakorců s kovovým zábradlím. Pobočka Městské knihovny Praha Od roku 1905 do roku 2013 zde byla pobočka Městské knihovny v Praze s názvem Hradčany. Šlo o první pobočku Městské knihovny (z dnešních cca padesáti) a jejímu otevření byl přítomen i tehdejší ředitel knihovny básník Antonín Sova. Po roce byla pobočka i se zrekonstruovanou zahradou znovu otevřena, knihovna je ale v jiných prostorách a také vchod je umístěn jinde. Odkazy Reference Literatura RUTH, František: Kronika královské Prahy a obcí sousedních, II. díl, Praha 1907, s. 861–862 POCHE, Emanuel. Prahou krok za krokem. 2. vyd. Praha: Panorama, 1985. 470 s. S. 295. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šlikův palác na Wikimedia Commons Městská knihovna v Praze: Dům u Šliků Hrady.cz
Špidláky

Špidláky jsou přírodní památka jižně od Čejče v okrese Hodonín. Předmětem ochrany jsou panonské sprašové stepní trávníky a širokolisté suché trávníky s populacemi zvláště chráněných a evropsky významných druhů. Historie Původní přírodní rezervace byla vyhlášena hodonínským okresním úřadem 1. srpna 1992. Skládala se ze tří částí, z nichž byla u lokalit Čejkovický Špidlák I. a Čejkovický Špičák II. ochrana k 1. lednu 2013 zrušena a nahrazena nově zřízenou stejnojmennou přírodní památkou. Třetí část v lokalitě Bílý kopec se od 1. prosince 2014 stala součástí přírodní památky Bílý kopec u Čejče. ale stará vyhláška okresního úřadu byla definitivně zrušena až 1. září 2016. Flóra a fauna K význačným druhům rostlin na lokalitě patří katrán tatarský (Crambe tataria), hadinec nachový (Echium russicum), srpovník karbincolistý (Serratula lycopifolia), lýkovec vonný (Daphne cneorum) nebo koniklec velkokvětý (Pulsatilla grandis). Pro pelyněk Pančičův (Artemisia pancicii) jsou Špidláky jedním z posledních tří míst výskytu v Česku. Z hmyzu v přírodní památce žije například střevlík uherský (Carabus hungaricus) a chrobák jednorohý (Bolbelasmus unicornis). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Hodonín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Špidláky na Wikimedia Commons
Špičák u Střezivojic

Přírodní památka Špičák u Střezivojic je malé chráněné území v Chráněné krajinné oblasti Kokořínsko – Máchův kraj. Nachází východně od vsi Střezivojice, která je administrativně částí obce Dobřeň v okrese Mělník ve Středočeském kraji. Přírodní památka leží zhruba patnáct kilometrů km severovýchodně od Mělníka a šest kilometrů jižně od Dubé. Předmět ochrany Chráněné území bylo vyhlášeno 29. května 1979 na rozloze 0,5 ha k ochraně 13 metrů vysoké pískovcové skalní jehly Špičák, prosycené železitými inkrustacemi, které vytvořily na jejím povrchu drobné misky, růžice, římsy a jiné formy. Vrchol jehly má nadmořskou výšku 390 m. Ve smíšeném lesním porostu převažuje buk lesní a habr obecný. Špičák je součástí evropsky významné lokality č. 2549 Kokořínsko, vyhlášené 15. dubna 2005. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Špičák u Střezivojic na Wikimedia Commons
Šporkův palác

Šporkův palác nebo také Piccolominiovský palác, Martinický dům či U dvou zlatých lvů je palácový objekt nacházející se v Praze na Malé Straně, s hlavním průčelím čp. 321/III ve Šporkově ulici 12, se zahradními průčelími a kaplí obrácenými k západu. Od druhé poloviny 19. století slouží kongregaci sester boromejek, činných v nemocnici Pod Petřínem. V současné době je sídlem generální představené a je označován také Dům svaté Notburgy. Palác s příslušenstvím je chráněn jako kulturní památka. Historie Palác vznikl z původního renesančního domu, jehož vlastníkem byl po roce 1631 císařský důstojník Gundakar z Herbersteina, po něm Zikmund Fridrich ze Saurau, který roku 1666 zahájil barokní přestavbu, a po jeho smrti vdova Zuzana Polyxena Martinicová, rozená Ditrichštejnová. Ve druhé polovině 17. století byl raně barokně přestavěn pod vedením Santina de Bossiho pro Jana Mariu Testu Piccolominiho. Po roce 1685 vznikl štukaturami zdobený zahradní trakt. V letech 1723–1726 proběhla vrcholně barokní přestavba. Dále po roce 1756 podnikl další, stylově shodné stavební úpravy Josef Karel z Hallweilu (1686-1749). Zahradní křídlo paláce tehdy bylo rozčleněno na tři úseky: jednoosý střed byl zvýšen o patro a završen trojbokým štítem, boční přízemní křídla mají štíty segmentové. Celá fasáda má naturalistické štukatury z festonů, šátků a kartuší v rámech a lisénách. Po roce 1777 palác krátce patřil Janu Karlu Šporkovi (1722-1790), po kterém se dodnes jmenuje. Po roce 1783 byly provedeny pozdně barokní úpravy. Ve 30. letech 19. století získal palác Spolek paní pro výchovu sirotků, později zvaný Pražský spolek paní sv. Notburgy. Ve druhé polovině 19. století palác přešel do majetku Kongregace Milosrdných sester svatého Karla Boromejského a kolem roku 1880 byla v zahradním traktu upravena i kaple svaté Notburgy. Současnost Kongregace Milosrdných sester svatého Karla Boromejského užívá palác dodnes. V letech 1992–1996 proběhla celková rekonstrukce areálu, k němuž kromě hlavní budovy patří i zadní trakt s kaplí sv. Notburgy, s freskami madony a sv. Notburgy, dále dvůr a dvě zahrady, přístupné ze dvora nemocnice. Z bývalého zahradního altánu se dochovala štítová zeď se dvěma fragmenty modliteb a před ní byla přemístěna pískovcová socha Panny Marie s Ježíškem, dílo z doby kolem roku 1880. Odkazy Reference Literatura KUBÍČEK, Alois. Pražské paláce. 1. vyd. Praha: V. Poláček, 1946. 231 s. S. 72. POCHE, Emanuel; PREISS, Pavel. Pražské paláce. 2. vyd. Praha: Odeon, 1978. 399 s. S. 43. VLČEK, Pavel, a kol. Umělecké památky Prahy. Malá Strana. Praha: Academia, 1999. 686 s. ISBN 80-200-0771-7. S. 421–423. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šporkův palác na Malé Straně na Wikimedia Commons Hrady.cz Geburtshuas von Jacques Austerlitz (W.G.Sebald)
Šrejnarovský dům

Šrejnarovský dům je dům č.p. 10, stojící v severozápadním rohu Masarykova náměstí v Pelhřimově. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka. Historie Domu předcházela původně gotická zástavba, zbořená někdy v polovině 16. století, pravděpodobně z důvodu výstavby nedalekého zámku. V roce 1614 došlo k vystavění renesančního domu, pojmenovaného podle tehdejšího majitele, měšťana Kryštofa Šrejnara. V 80. letech 20. století prošel celkovou rekonstrukcí. Dnes se zde nachází informační centrum, Síň Lipských a v podzemí také Pelhřimovské peklo. Popis V přízemí domu se dochoval klenutý průjezd ústící do dvorku, vymezeného dvojicí křídel. Průčelí je zdobeno dvojicí arkýřů. Na jednom můžeme nalézt zbytky maleb, které se původně nalézaly na celé fasádě domu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šrejnarovský dům na Wikimedia Commons Dům na hrady.cz Šrejnarovský dům - Pelhřimov, atlasceska.cz
Štefánikův most

Štefánikův most je jeden ze silničních mostů vedoucích přes řeku Vltavu v Praze, vede po něm také tramvajová trať. Spojuje Revoluční třídu, která na pravém břehu Vltavy tvoří hranici mezi Starým a Novým Městem, s Letenským tunelem, nábřežím Edvarda Beneše a nábřežím Kapitána Jaroše na břehu levém. Stavební vývoj Původní most císaře Františka Josefa I. zde byl postaven v letech 1865–1868, rekonstruován v roce 1898 a demontován v letech 1946–1947. Současný most byl postaven v letech 1949 až 1951. Má železobetonovou konstrukci o třech polích, rozpětí oblouků činí 58,8 m, 64,4 m a 65,1 m. Dlouhý je 182 m, s nájezdovými rampami pak 263 m. Projektanty stavby byli Vlastislav Hofman a Otakar Širc. Při stavbě bylo poprvé použito skruží z ocelových trubek. V roce 1953 byl zprovozněn na levém vltavském břehu navazující Letenský tunel. Na novoměstském břehu nedaleko mostu byla v letech 1969–1999 umístěna socha Jana Švermy; most nesl po dlouhá léta i jeho jméno Švermův most. V roce 2007 byla zahájena jeho celková rekonstrukce. Byla vyměněna kompletně vozovka; dlažbu nahradil asfalt, a to jak na chodnících, tak i na vozovce. Vyměněn byl též i střední tramvajový pás. V roce 2025 bylo zbudováno na pravém břehu Vltavy nové schodiště z mostu na náplavku Dvořákova nábřeží. Cílem bylo zajistit bezpečnější přístup pěších. Změny pojmenování 1868–1919: most císaře Františka Josefa I. (František Josef I.) 1919–1940: Štefánikův most (Milan Rastislav Štefánik) 1940–1945: most Leoše Janáčka (Leoš Janáček) 1945–1947: Štefánikův most 1947–1997: Švermův most (Jan Šverma) od 1997: Štefánikův most Galerie Odkazy Reference Literatura Jan Fischer, Ondřej Fischer: Pražské mosty. Academia, Praha 1985, s. 138–142. SOUKUP, Jiří. Pražské mosty : Studie se zřetelem na současné podniky. Praha: Weinfurter, 1904. Dostupné online. - kapitola Most císaře Františka Josefa I.. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Štefánikův most na Wikimedia Commons Článek na Encyklopedii mostů Archivováno 10. 4. 2020 na Wayback Machine. Štefánikův most (Praha virtuální) Obrázky mostu při záplavách v roce 2002: návodní strana[nedostupný zdroj], povodní strana Článek o tramvajové trati
Most Štefánika

Most Štefánika (cz. Štefánikův most) – most nad Wełtawą, w Pradze, stolicy Czech. Łączy Revoluční třída na granicy Starego i Nowego Miasto oraz Tunel Letenski. Oryginalny most im. cesarza Franciszka Józefa został zbudowany w latach 1865–1868 i był przebudowany w 1898 roku. W latach 1946–1947 został rozebrany. Obecny most został zbudowany w latach 1949–1951. Jest to konstrukcja żelbetowa z trzech przęseł, o rozpiętości 58,8 m, 65,1 m i 64,4 m. Ma długość 182 m, a z rampami najazdowymi to 263 m. Projektantami mostu byli Vlastislav Hofman i Otakar Širc. Przy budowie użyto po raz pierwszy pierścieniowych rur stalowych. W pobliżu mostu w latach 1969–1999 istniał pomnik Jana Švermy, co przyczyniło się do dawniej nazwy Most Švermy (Švermův most). W 2007 roku rozpoczęto całkowitą przebudowę mostu. Zmieniono całkowicie jezdnię. Wymieniono asfalt zarówno na jezdni jak i na chodnikach. Zmodernizowano również tory tramwajowe na moście. Zmiany nazwy mostu 1868–1919: most cesarza Franciszka Józefa I. (Franciszek Józef I) 1919–1940: most Štefánika (Milan Rastislav Štefánik) 1940–1945: most Leoša Janáčka (Leoš Janáček) 1945–1947: most Štefánika 1947–1997: most Švermy (Jan Šverma) od 1997: most Štefánika Bibliografia Jan Fischer, Ondřej Fischer: Pražské mosty. Academia, Praha 1985, s. 138–142.
Мост Штефаника

Мост Штефаника или Штефаников мост (чеш. Štefánikův most) — мост через Влтаву в Праге. Расположение Соединяет улицу Революции, являющуюся границей между пражскими историческими правобережными районами Старе-Место и Нове-Место (Прага 1), с левобережным районом Летна (Прага 7) и перенаправляет автотранспорт в Летенский тоннель. На левом берегу рядом с мостом расположен парк Летенские сады. Выше по течению находится Чехув мост, ниже — Главкув мост. Название Ещё на этапе проекта мост получил название Швермов мост (чеш. Švermův most), в честь коммунистического деятеля, известного журналиста Яна Швермы. В 1997 г. мост был переименован в Штефаников, в честь Милана Штефаника, словацкого астронома, политика, видного деятеля словацкого национального движения. История Построен в 1949—1951 гг. взамен подвесного моста Франца Иосифа, сооружённого в 1868 году. Проект был разработан инженерами В.Гофманом, О. Ширцем (чеш. Oldřich Širc) и В. Дацеком (чеш. Václav Dašek). В 2007 году проведена реконструкция моста. Конструкция Мост представляет собой трёхпролётное железобетонное арочное сооружение с ездой поверху и двумя путепроводами транспортной развязки на обоих берегах Влтавы. Разбивка на пролеты 58,8 + 64,4 + 65,1 м. Длина моста составляет182 м (263 м с подходами), ширина — 24 м. В поперечном сечении пролетное строение состоит из трех сегметных арок шириной 5,8 м, расположенных на расстоянии 2,5 м друг от друга, и двух консолей шириной 1 м для тротуаров. Мост предназначен для движения трамваев, автотранспорта и пешеходов. Проезжая часть включает в себя 3 полосы для движения автотранспорта, 2 трамвайных пути и велодорожку. Покрытие проезжей части и тротуаров — асфальтобетон. Перильное ограждение металлическое простого рисунка. Примечания Литература Jan Fischer, Ondřej Fischer. Most Jana Švermy // Pražské mosty (чеш.). — Praha: Academia, 1985. — S. 138-143. — 220 S. Hana Hlušičková. Technické památky v Čechách, na Moravě a ve Slezsku: P - S (чеш.). — Praha: Nakl. Libri, 2003. — Т. 3. — С. 222-223. — 617 с. Ссылки Štefánikův most (чеш.) Панорама моста (чеш.) Штефаников мост
Štola Stradonice

Štola Stradonice je přírodní památka severně od městyse Peruc, na jižním okraji vesnice Stradonice v okrese Louny. Přírodní památka je pod správou Ústeckého kraje. Historie Štola u Stradonic byla vyražena s cílem prozkoumat možnosti využití zdejších kaolinických žáruvzdorných jílů, vyskytujících se ve sladkovodní svrchní křídě peruckého souvrství, tvořenými slínovci a jílovci s pískovci. Hlavní chodba je dlouhá asi 150 metrů a na ni navazují čtyři kratší postranní chodby. Mocnost nadloží je 30–40 metrů. Předmět ochrany Lokalita o výměře 10,05 hektarů v katastrálním území Stradonice u Pátku je chráněna od roku 1999 z důvodu výskytu ohrožených druhů netopýrů, kteří zde mají jediné známé stálé zimoviště v okrese Louny. Opuštěné staré důlní dílo je zimovištěm několika ohrožených druhů – netopýra černého (Barbastella barbastellus), netopýra velkého (Myotis myotis), netopýra vousatého (Myotis mystacinus), netopýra vodního (Myotis daubentonii), netopýra ušatého (Plecotus auritus) a vrápence malého (Rhinolophus hipposideros), který se zde vyskytuje nejhojněji. Dostupnost Štola se nachází v lese asi 500 m jihovýchodním směrem od obce Stradonice nalevo od lesní komunikace Stradonice–Peruc. Kolem lokality prochází žlutě značená turistická cesta a cyklotrasa č. 202. Nejbližší železniční zastávka je asi 2,5 kilometru vzdálená stanice Pátek na trati z Lovosic do Loun. Vchod do opuštěné štoly je umístěn ve stráni asi třicet metrů nad Débeřským potokem a je opatřen uzamčenou vstupní mříží. Štola není volně přístupná veřejnosti. Vstup do podzemních prostor štoly, provádění výzkumu a průzkumu je možné jen na základě souhlasu příslušného orgánu ochrany přírody. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Louny Seznam památných stromů v okrese Louny Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Štola Stradonice na Wikimedia Commons Těžba uhlí u Stradonic
Štramberská Trúba

Štramberská Trúba je věž původního štramberského hradu, založeného koncem 13. století. V roce 1783 se část hradu zřítila a byla rozebrána. Odbor KČT Štramberk začal 19. října 1902 s restaurací věže. Otevřena veřejnosti byla 1. června 1904. Náklad na stavbu činil 11 000 K. Přestavba byla provedena podle návrhu architekta Kamila Hilberta. Do vlastnictví Klubu československých turistů přešla z nájmu až v roce 1920. Věž slouží dodnes jako rozhledna. Fotogalerie Zajímavost Střecha věže má tvar přímého kruhového konoidu. Odkazy Reference Související články Štramberk Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Štramberská Trúba na Wikimedia Commons Štramberská Trúba – www.stramberska-truba.info Štramberská Trúba a teorie její geometrie
Burg Štramberk

Die Burg Štramberk (Strahlenberg) liegt in Štramberk im Okres Nový Jičín in Tschechien. Die Burg, deren runder Turm Trůba über dem Städtchen Štramberk dominiert, wurde erstmals 1359 erwähnt. Erbaut wurde sie vom mährischen Markgrafen Johann Heinrich, Bruder des Kaisers Karl IV. In der zweiten Hälfte des 16. Jahrhunderts wurde die Burg verlassen. 1783 zerfiel die Front der Burg und in der Folgezeit wurden die Steine der Burg als Baumaterial verwendet. Weblinks Homepage (CZ)
Trúba (Štramberk)

Trúba – walcowata wieża, najważniejsza pozostałość zamku Štramberk (Strahlenberg), zlokalizowana na wzgórzu Zámecký vrch, na północny zachód od rynku w Štramberku. Wysokość budowli wynosi 40 m, a średnica – 10 m. Położona na wysokości 508 m n.p.m. Zamek powstał w końcu XIII wieku. W 1783 część nieużywanego już obiektu zawaliła się, a pozostałe fragmenty, z wyjątkiem wieży, rozebrano. W latach 1901–1903 wieżę przystosowano do potrzeb rozwijającej się turystyki i uprzystępniono jako punkt widokowy. Przebudowy i adaptacji dokonał architekt Kamil Hilbert (m.in. dobudowano galerię i schody). W części parterowej tablica pamiątkowa ku czci Adolfa Hrstky – działacza turystycznego, z którego inicjatywy dokonano remontu wieży w 1903. Obecnie wieża jest własnością miejską. Przy wieży znajdują się dwa budynki: Jaroňkova útulna (dawniej: U Mědínků) – drewniane schronisko dla turystów zbudowane w miejscu dawnego górnego pałacu w 1906, znacząco przebudowane w 1925, zdobione malowidłami Bohumíra Jaronka; architektem był Josef Pokorný z Ostrawy, Chata MUDr. Adolfa Hrstky (dawniej: Rašínova) – drewniane schronisko w miejscu dawnego dolnego pałacu, zbudowane w 1925; w piwnicach obiektu znajduje się wejście do jaskini Slámova sluj. Przypisy Linki zewnętrzne Lašská brána - dostęp 8.5.2013