NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Maxmiliána (Křižany)

Kostel svatého Maxmiliána v Křižanech je barokně přestavěná původně gotická sakrální stavba v obci Křižany. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. V kostele se nekonají žádné pravidelné bohoslužby. Historie Své základy má kostel v gotice a první písemné zmínky o něm pocházejí z roku 1352 a z roku 1384, o přesném datu vzniku a původním zasvěcení kostela však neexistují žádné informace. Na základě stavebně historického průzkumu byly nejstarší části současného objektu datovány až do období přelomu 15. a 16. století. Gotický původ lze identifikovat jen u části presbytáře, který je v interiéru sklenut žebrovou klenbou. V roce 1684 byla ke kostelu přistavěna hranolová věž. Na její výstavbu bylo údajně použité zdivo ze zbouraného zámečku.[zdroj?] Architektura Jedná se o jednolodní, obdélníkový a hladký, v jádře gotický, zbarokizovaný kostel s polygonálním presbytářem a západní věží. Věž je v dolní části hranolovitá, s otevřenou předsíní. V horní části je pak oktagonální. Presbytář je sklenut žebrovou klenbou. Uvnitř je dřevěná trojramenná kruchta. V památkovém katalogu Národního památkového ústavu je zmíněn stav kostela jako havarijní. Zařízení Hlavní oltář je pseudogotický pozdně barokní. Při jižní stěně se nachází dřevěná polychromovaná plastika zobrazující Krista a skupinu apoštolů na Olivetské hoře. Jedná se o lidovou práci z počátku 19. století. Okolí Kostel sv. Maxmiliána se nachází v jihozápadní části obce Křižany naproti místnímu hřbitovu. Poblíž kostela stojí barokní fara z 18. století, která je obdélná, volně stojící, jednopatrová a hladká, opatřená plechovou mansardou. Památkově chráněný areál fary doplňuje roubená stodola a částečně dochované chlévy z pískovcových kvádrů. Před farou se pak nachází barokní socha sv. Jana Nepomuckého z roku 1747. Pozoruhodností plastiky je, že stojí na převráceném džberu na vodu. Na jejím podstavci se pak nacházejí reliéfy sv. Maxmiliána, sv. Františka Xaverského a sv. Priska, který je patronem proti „moru, hladu a válce“, což jsou mj. také, v tomto pořadí, invokace při eucharistickém průvodu Božího Těla.[zdroj?] Odkazy Reference Literatura Noc kostelů 23.05.14. Litoměřice: Biskupství litoměřické, 2014. 82 s. S. 29. POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech K/O, sv. II.. Praha: Academia, 1978. 580 s. S. 169. Související články Římskokatolická farnost Křižany Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Maxmiliána na Wikimedia Commons Kostel sv. Maxmiliána v Křižanech na Hrady.cz
Kostel svatého Michaela archanděla (Kujavy)

Empírový kostel svatého Michaela archanděla v Kujavách na Novojičínsku pochází z roku 1830. Od roku 1958 je chráněn jako kulturní památka České republiky. V červnu 2014 byla zahájena urgentní oprava střechy a krovu, který se již nacházel v havarijním stavu. Historie Od 14. století stávala v obci dřevěná kaple Svatých andělů strážných. Roku 1713 však vyhořela, poté byla nicméně ještě opravena. Dne 9. září 1830 byl položen základní kámen ke kostelu sv. Michaela archanděla. Dostavěn byl o tři roky později. Jeho světitelem se 12. června 1834 stal olomoucký arcibiskup Ferdinand Maria Chotek. Roku 1867 získal kostel věžní hodiny z radnice v Odrách, fungovaly ale jen krátkou dobu, a poté již nebyly opraveny. Na přelomu 70. a 80. let proběhla rekonstrukce krovu, krytiny a omítky kostela. V roce 2013 však již bylo třeba zásadní opravy střechy a omítek, krov napadený dřevokaznými houbami se nacházel v havarijním stavu. Kujavská farnost tak sháněla peníze na zaplacení stavebních prací, které by odvrátily závažné poškození stavby. V červnu 2014 byly i díky veřejné sbírce stavební práce zahájeny, v září téhož roku byla 1. etapa oprav dokončena. Z bezpečnostních důvodů byl prozatím snesen bortící se sanktusník. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Michaela archanděla na Wikimedia Commons
Kostel svatého Mikuláše (Petrovice)

Kostel svatého Mikuláše v Petrovicích na česko-německé hranici v okrese Ústí nad Labem pochází z roku 1793. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Po téměř tři desetiletí mu chyběla podstatná část střechy, která se spolu s krovy a stropem zřítila po neodborném stavebním zásahu v roce 1988. Obec, která jej vlastní, získala v roce 2015 dotaci na zastřešení. Kostel, jehož loď má zazděná okna, tak získal novou, částečně prosklenou střechu, díky které využívá přirozeného denního světla. Historie Nejstarší kostel stával v Petrovicích uprostřed hřbitova, a to zřejmě již ve 2. polovině 14. století. Jeho patrony byli páni z Vartenberka. Dne 8. srpna 1495 byl kostel po opravě znovu vysvěcen míšeňským biskupem Johannem ze Salhausenu. Poslední katolický kněz Peter Hübner zde sloužil v letech 1564–1570. Jeho nástupce Martin Prätorius sice složil slib katolickému děkanovi v Ústí, v roce 1578 ale konvertoval k protestantismu. Roku 1636 během třicetileté války tudy táhli na Pirnu švédští vojáci. Při drancování obce kostel vyhořel, obnoven byl až po dvaceti letech. V roce 1793 byl vystavěn kostel nový, zasvěcený sv. Mikuláši. Teprve po více než sto letech, v roce 1904, k němu byla přistavěna věž. V závěru srpna 1813 začala v Petrovicích série událostí známá jako bitva u Chlumce, v níž armády Rakouska, Pruska a Ruska porazily vojska císaře Napoleona. V bitvě padly nebo byly zraněny tisíce vojáků a kostel se stal lazaretem i skladištěm. V této době byl značně poškozen. O střechu však přišel až v roce 1988, kdy se propadla v důsledku neodborného stavebního zásahu. Místo opravy však byla stavba jen zajištěna betonovým věncem a její okna byla zazděna. Presbytář, ve kterém zůstalo torzo hlavního oltáře, byl krytý nízkou provizorní stříškou bez původního sanktusníku. V sakristii vzniklo malé muzeum místní historie. Kostel je ve vlastnictví obce. Zastupitelé se nakonec rozhodli pro částečně prosklenou střechu, kterou do interiéru dopadá denní světlo. Inspirovali se přitom renovovaným kostelem Nanebevzetí Panny Marie v Neratově v Orlických horách. Za pomoci evropských fondů se obci podařilo střechu vybudovat na podzim 2015. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Mikuláše, Petrovice (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ, Petrovice, kostel sv. Mikuláše
Kostel svatého Petra a Pavla (Křemýž)

Kostel svatého Petra a Pavla je barokní kulturní sakrální památkou ve vesnici Křemýž, která je částí obce Ohníč. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Kostel z roku 1706 byl postaven, současně se zděnou zvonicí, na místě staršího kostela, ze kterého se zachovaly renesanční figurální náhrobky ze 16. století, které jsou osazeny ve vnějších chrámových stěnách. Náhrobky jsou značně sešlé, některé jsou opatřeny letopočtem z roku 1532, 1548, 1572 a 1586. Současnost V současnosti se v kostele bohoslužby pravidelně nekonají, kostel je využíván příležitostně, např. při poutních slavnostech nebo pro pořádání koncertů. V roce 2020 byla provedena první etapa rekonstrukce střechy za 500 tisíc korun a opraveny věžní hodiny coby sponzorský dar jeníkovského hodináře Jana Bitersmanna. Architektura Exteriér Jedná se o jednolodní obdélný kostel s pětiboce ukončeným presbytářem se sakristií a oratoří po stranách. Západní průčelí kostela je členěno mělkým rizalitem, který je převýšený věží. Stěny jsou opatřeny lizénovými rámci. Interiér Vnitřek lodi i presbytář jsou členěny pilastry, které rámují mělké kaple. Prostor je sklenut valeně. Valeně je pak sklenuta i oratoř. Zařízení Nachází se zde hlavní oltář v barokním slohu, který byl doplněn novějšími prvky. Kromě hlavního oltáře jsou v kostele ještě tři další a barokní kazatelna z doby kolem roku 1730. Chrámové lavice a varhany jsou barokní. Umístěné obrazy sv. Jana Nepomuckého, sv. Antonína Paduánského a Panny Marie (Madona) pocházejí z první poloviny 18. století, obraz sv. Barbory z doby okolo roku 1700. Zvony Všechny zvony z průčelní západní věže i ze zvonice byly zrekvírovány. Nacházel se zde zvon od Brikcího z Cimperka z roku 1572, přelitý v roce 1871 Karlem Bellmannem, dva zvony z roku 1676 od Fridricha Michala Schönfelda a další, blíže neurčený zvon bez nápisu. Pouze malý zvon v sanktusníku přečkal válečné rekvizice. Vyrobil ho roku 1714 Jan Baltazar Crommel z Ústí nad Labem. U vchodu do sakristie je zavěšen malý zvonek od téhož zvonaře z roku 1714 s průměrem 15 cm. Odkazy Reference Literatura Noc kostelů 23.05.14. Litoměřice: Biskupství litoměřické, 2014. 82 s. S. 27–28. POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech K/O, sv. II.. Praha: Academia, 1978. 580 s. S. 157. Související články Římskokatolická farnost Křemýž Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Petra a Pavla, Křemýž (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ, Ohníč-Křemýž, kostel sv. Petra a Pavla Kostel sv. Petra a Pavla v Křemýži na Hrady.cz
Kostel svatého Vavřince (Kostomlaty pod Milešovkou)

Kostel svatého Vavřince v Kostomlatech pod Milešovkou je barokně přestavěný původně pozdně románský kostel. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Kostel byl postaven ve velmi pozdním románském slohu před rokem 1230. Roku 1657 byla postavena východní část nové lodi, stará loď se stala presbytářem a původní kněžiště sakristií. Zřejmě tehdy vznikla i dnešní věž nad sakristií. O 80 let později získal kostel dnešní půdorys. Architektura Exteriér Stěny lodi jsou členěny původně lizénami. Jižní románský portál s půlkruhovým tympanonem. Okna jsou půlkruhově zakončena. Ve východní stěně presbytáře je okno kruhové. Presbytář sklenutý žebrovou křížovou klenbou na sloupky, které jsou zapuštěné do nároží. Roku 1657 byl kostel prodloužen západním směrem o novou barokní loď. K další přestavbě došlo roku 1737 Otavianem Broggiem, který vystavěl průčelí kostela. Původní románský kostel se touto přestavbou stal presbytářem a sakristií barokní stavby. Nad románským presbytářem byla postavena věž. Stěny románské části jsou z řádkovaného zdiva neomítnuté. Stěny barokní části jsou členěny lizénovými rámci, nad okny a portály jsou supraporty. Průčelí je ukončené štítem s nikou a členěno pilastry. Novému západnímu průčelí ve stylu dynamického baroka dominuje bohatě zdobený portál s erben tehdejších vlastníků Kostomlat Clary-Aldringen. Interiér V lodi kostela jsou uvnitř členěné pilastry. Strop je doplněn fabionem a štukovými rámci. Kruchta spočívá na dvou pilířích. Presbytář barokní stavby je opatřen sklenutou plochou kupolí a na triumfálním oblouku je letopočet přestavby kostela 1737. Vybavení Hlavní oltář je barokní, opatřen obrazem z 19. století, pochází z období kolem přestavby kostela. Oltář Svatého Kříže a oltář Panny Marie jsou soubobé k představbě kostela, avšak socha Panny Marie na stejnojmenném oltáři již byla nověji upravována a doplňována. Z 1. poloviny 18. století pochází rovněž kazatelna a křtitelnice. V presbytáři je umístěn také obraz Svaté rodiny z druhé čtvrtiny 18. století. K vybavení patřily varhany, které postavil v roce 1735 mistr Ch. Standfuss. Zvony V zadní východní věži se nachází zvon z roku 1665 od Jana Pricqueye, dále zvon z roku 1548 od Wolfa Hilgera a zvon z roku 1922 od Richarda Herolda. V minulosti je zde doložen ještě jeden zvon od Herolda, dva zvony z roku 1657 od Melichara Michelina a malý umíráček z roku 1851, jinak neznámý. Galerie Odkazy Reference Literatura Noc kostelů 23.05.14. Litoměřice: Biskupství litoměřické, 2014. 82 s. S. 27. POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech K/O, sv. II.. Praha: Academia, 1978. 580 s. S. 116. Související články Římskokatolická farnost Kostomlaty pod Milešovkou Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Vavřince na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Vavřince, Kostomlaty pod Milešovkou (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ, Kostomlaty pod Milešovkou, kostel sv. Vavřince Kostel sv. Vavřince v Kostomlatech pod Milešovkou na Hrady.cz
Starokatolický kostel (Děčín)

Starokatolický kostel byl vystavěn na severním okraji Děčína na počátku 30. let 20. století, nalézá se na úpatí Kvádrberku na skalnaté vyvýšenině zvané Šibeniční (také Popravčí) vrch (157 m n. m.) v blízkosti silnice Děčín–Hřensko. K pseudorománské lodi přiléhá moderní hranolová věž s okny ve zvonovém patře. V minulých desetiletích kostel vystřídal několik uživatelů. V září 1989 vyhořel, jeho střecha se zřítila, po požáru již nebyl využíván. Od roku 2008 jej vlastní soukromá firma. Historie Kostel byl vybudován v roce 1934. Pod místní starokatolickou farnost patřili i věřící z Mostecka, Chomutovska a Kadaňska. Starokatolická církev jej však vlastnila jen do roku 1945. Po odsunu Němců, který zdecimoval počty jejích věřících, jej získala Církev československá husitská. V roce 1958 byl propůjčen pravoslavné církvi a využívali jej přesídlenci ze Sovětského svazu. Od roku 1976 fungoval kostel jako depozitář lidového nábytku Okresního muzea v Děčíně, které nechalo opravit jeho střechu. Byl však několikrát vykraden, a muzeum proto depozitář zrušilo. V září 1989 vyhořel, propadla se mu střecha. Po roce 1990 požádala starokatolická církev o jeho vrácení, neboť jej chtěla opravit, aby mohl znovu plnit svou bohoslužebnou funkci. K opravě však neměla dostatek finančních prostředků. V letech 2002–2004 byla zazděna okna i vstup. V roce 2008 kostel za půl milionu korun získala firma Good Times. Její záměry se stavbou jsou však nejasné. Jako vlastník ruiny kostela je v katastru nemovitostí zapsána děčínská společnost Debt Collectors s.r.o., která je součástí Good Times Group (stav k lednu 2024). Odkazy Reference Literatura SELLNEROVÁ, Alena; BUREŠ, Jiří; ŘIČÁNKOVÁ, Alena; PAVLÍKOVÁ, Marta; HÁJKOVÁ, Lenka; PÁRAL, Matěj; HANZLÍK, Jan. Sakrální architektura 20. století v Ústeckém kraji. Ústí nad Labem: Národní památkový ústav, územní odborné pracoviště v Ústí nad Labem, 2017. 255 s. ISBN 978-80-85036-68-8. Kapitola Starokatolický Kristův kostel v Děčíně, s. 188–191. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu starokatolický kostel v Děčíně na Wikimedia Commons Starokatolický kostel v databázi Poškozené a zničené kostely, kaple a synagogy v České republice
Městské opevnění (Rabštejn nad Střelou)

Městské opevnění v Rabštejně nad Střelou u Manětína v okrese Plzeň-sever je systém zlomkovitě dochovaných středověkých hradeb a bran. Existence bran je doložena k roku 1461, ale obvodové opevnění mohlo vzniknou před i po tomto datu. Dochovaly se z něj především zlomek Dolní brány, nejasné fragmenty hradby a předsunutá bašta, považovaná též za samostatný hrad Sychrov. Torza hradeb a bran jsou chráněna jako kulturní památka. Historie První písemná zmínka o Rabštejnu nad Střelou pochází z roku 1269 a městská práva mu daroval Oldřich Pluh z Rabštejna v roce 1337. Existence městských bran je doložena listinou z roku 1461, v níž král Jiří z Poděbrad starší práva obnovil. O šest let později Rabštejn držený Burianem z Gutštejna neúspěšně obléhalo královské vojsko. Existenci obvodové hradby dokládají pouze Wernerův a Vogtův obraz. Pokud opravdu existovala, mohla vzniknou před rokem 1461 i později. Podle podobnosti Vogtova vyobrazení s opevněním města Chyše, vybudovaným v sedmdesátých a osmdesátých letech patnáctého století, je možné považovat za zakladatele hradeb Buriana II. z Gutštejna. Jinou možností je, že z období vlády pánů z Gutštejna pochází jen systém opevnění horní brány se zříceninou Sychrova. Vladislav Razím považuje Sychrov za předsunuté městské opevnění, zatímco Tomáš Durdík jej spojil s samostatným hradem doloženým písemnými prameny. Stavební podoba Středověké město mělo trojúhelníkový půdorys s rozlohou necelých dvou hektarů. Založeno bylo na terase pod rabštejnským hradem. Přístupné bývalo od západu zaniklou Horní branou a od severu částečně dochovanou Dolní branou, která se nachází ve strmě klesající ulici k přechodu přes Střelu. Podle Vogtova vyobrazení se dolní brána skládala z průjezdní hranolové věže, před kterou se nacházel jednoduchý barbakan s půlkruhově klenutým portálem, do něhož se z venčí vstupovalo po padacím mostě přes příkop. Vzhledem k reliéfu přístupová cesta v barbakanu nezatáčela. Dochované zdivo je silné až 285 centimetrů, ale v lépe chráněných částech se zužuje na 95 centimetrů. Stavba částečně využívala přirozenou skálu. Obranu barbakanu umožňovaly střílny. Také Horní bránu podle Vogta tvořila průjezdní věž s předbraním. V blízkosti Horní brány se městské opevnění napojovalo na předhradí hradu. Dochovaný úsek hradby zde stoupá ke střepu okrouhlé věže. Zeď byla až 130 centimetrů silná a ve výšce okolo osmi metrů snad vedl hradební ochoz. Samotná věž mívala průměr asi 8,5 metru a přízemní tloušťka zdí dosahovala tří metrů. Podle Tomáše Durdíka byla postavena jako reakce na vybudování sousedního Sychrova. Obvodová hradba nejspíše z větší části zanikla, popř. ji nelze rozeznat v mnohokrát upravovaných tarasních zdech. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Městské opevnění v Rabštejně nad Střelou na Wikimedia Commons
Žernovník (rozhledna)

Rozhledna Žernovník se nachází jihozápadně obce Žernovník (okres Blansko) v trati Na Skalkách. Historie rozhledny V místě stával od roku 1961 vodojem o obsahu 50 m³. Po rozhodnutí o výstavbě nového vodojemu byl nový vodojem využit jako základna pro rozhlednu. Stavba rozhledny byla dokončena v srpnu 2014 a 10. srpna byla slavnostně otevřena. Finančně byla stavba částečně pokryta z dotace Regionálního operačního programu Jihovýchod a protože součástí výstavby byly i regionální cyklostezky, přispěly též obce, jimiž prochází. Na stavbu bylo použito modřínové dřevo a ocelové spojovací prvky. 63 schodů vede na krytý ochoz pro 30 osob. Objekt vodárny slouží jako technické zázemí rozhledny. Rozhledna je volně přístupná po celý rok. Přístup Z malého parkoviště v obci u hasičské zbrojnice pokračujte asi 250 m po silnici na Lubě, na konci obce odbočíte doprava na vozovou cestu a po louce dojdete k rozhledně. Výhled Boskovicko s boskovickým hradem, Rájecko, severním směrem na rozhlednu Malý Chlum, zámek v Černé Hoře, na východ rozhledna Podvrší ( u Veselice) a vysílač Kojál, severozápadním směrem rozhledna Babylon u Kozárova. Z hezkého počasí by měla být vidět Pálava či Jeseníky. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žernovník (rozhledna) na Wikimedia Commons Rozhledna Žernovník Stránky obce Žernovník
Divoká Šárka

Das Naturschutzgebiet Divoká Šárka (Aussprache [ˈɟɪvɔkaː ˈʃaːrka], deutsch: Wilde Šárka) ist mit einer Fläche von 25 Hektar einer der größten Parks in Prag. Es liegt im Nordwesten der tschechischen Hauptstadt, im Stadtteil Prag 6 – Liboc, und erstreckt sich entlang der felsigen Hänge beiderseits des Šárka-Bachs (Šárecký potok) oberhalb der Talsperre Džbán. Das malerische Tal ist eng mit der altböhmischen Legende vom Mägdekrieg verbunden, in der die Kriegerin Šárka ein tragisches Ende nimmt. Sie stürzt sich von einem Felsen, dem Dívčí skok (Mädchenprung), in den Tod, nachdem sie ihren Geliebten Ctirad verraten hat. Archäologische Funde belegen, dass die Region bereits in der Altsteinzeit von Menschen besiedelt war. Im 6. Jahrhundert ließen sich hier die Slawen nieder und errichteten zwischen dem 7. und 9. Jahrhundert über der Schlucht Džbán eine große slawische Burgstätte (hradiště). Diese erste befestigte Siedlung auf dem Gebiet der heutigen Hauptstadt erstreckte sich über etwa zwanzig Hektar, ihre Überreste sind noch heute in der Landschaft sichtbar. Im Jahr 1995 wurde die Burgstätte unter dem Namen Hradiště Šárka zum nationalen Kulturdenkmal erklärt. Das Šárka-Tal (Šárecké údolí) teilt das Gebiet in zwei markante Felsmassive – den Kozák-Felsen (Kozákova skála) und den Šesták-Felsen (Šestákova skála). Hinter der Schlucht Džbán weitet sich das Tal allmählich. Im weiteren Verlauf fließt der Šárka-Bach um den Dívčí Skok und den Nebušický-Felsen herum zum Čertův Mlýn (Teufelsmühle), einer ehemaligen Wassermühle. Die Flora des Gebietes ist vielfältig und reicht von Eschen-Auenwäldern im Tal über wärmeliebende Vegetation an den Südhängen bis hin zu kälteliebenden Pflanzenarten an den schattigen Nordhängen. Zu den typischen Pflanzen zählen verschiedene Gräser, Farne und Sträucher. Auch die Fauna ist reichhaltig mit über 80 Vogelarten und einer Vielzahl von Insekten, Amphibien und Säugetieren. Divoká Šárka wurde 1964 zum ersten Naturschutzgebiet Prags erklärt, da es sich um eine gut erhaltene Landschaft von hohem geologischen, botanischen, zoologischen und archäologischen Wert handelt. Außerdem ist es ein bedeutendes Refugium für zahlreiche Tier- und Pflanzenarten. Divoká Šárka ist ein beliebtes Naherholungsgebiet, das jährlich mehr als 1,2 Millionen Besucher anzieht. Die abwechslungsreiche Landschaft mit steilen Felsen, Wäldern und Wiesen ist mit öffentlichen Verkehrsmitteln gut zu erreichen und bietet vielfältige Freizeitmöglichkeiten, darunter Wanderwege, Freibäder und Picknickplätze. Darüber hinaus sind die Felsen beliebtes Ziel für Klettersportler. Weblinks Divoká Šárka. Prague City Tourism, 2015, abgerufen am 26. März 2025 (tschechisch, deutsch, englisch). Daniel Hrčka: Divoká Šárka – Přírodní rezervace. Salvia – ekologický institut, 8. November 2012, abgerufen am 26. März 2025 (tschechisch). Divoká Šárka. Hlavní město Praha, 2013, abgerufen am 26. März 2025 (tschechisch). Naturschutzgebiet Divoká Šárka auf dem Prager Stadtplan Einzelnachweise
Divoká Šárka

Divoká Šárka (Czech pronunciation: [ˈɟɪvokaː ˈʃaːrka]; wild Šárka) is a nature reserve on the northwestern outskirts of Prague, the capital city of the Czech Republic. Around the 6th century, the Slavs came to this area. Between the 7th and 9th centuries, there was a Slavic settlement above the Džbán gorge, consisting of an area of approximately twenty ha. A gorge in the area is named after the female warrior Šárka, who, according to Ancient Bohemian Legends, threw herself to her death from its cliffs after betraying her lover Ctirad during the Maidens' War. Divoká Šárka is the closest location to Prague where the black woodpecker lives. The reserve has a lake along its edge as well as a public swimming pool within. Gallery References
Divoká Šárka

Divoká Šárka (prononcé en tchèque : [ˈɟɪvokaː ˈʃaːrka], « sauvage Šárka ») est une réserve naturelle à la périphérie nord-ouest de Prague, la capitale de la Tchéquie. Histoire Vers le VIe siècle, les Slaves colonisent la région. Entre les VIIe et IXe siècles se trouvait au-dessus de la gorge de Džbán une colonie slave, d'une superficie d'environ 20 ha (dont 3 ha de colonie fortifiée). Toponymie Elle doit son nom à une ancienne légende de Bohême. Une gorge y porte le nom de la guerrière Šárka, qui se serait jetée depuis ces falaises après avoir trahi son amant Ctirad, au cours de la « guerre des jeunes filles » (en tchèque Dívčí válka). Biodiversité C'est le site le plus proche de la ville où vit le pic noir. Activités La réserve naturelle abrite un lac et une piscine publique. L'eau de celle-ci est fournie par le ruisseau de la source Šárka qui traverse le parc et le lac. Galerie Références Liens externes Divoká Šárka guide de voyage de expats.cz Portail de Prague Portail de la conservation de la nature
Divoká Šárka

Divoká Šárka – jeden z największych parków Pragi (25 ha), zlokalizowany na obrzeżu miasta, na łąkach i krzemionkowych skałach nad wodami Šáreckiego potoku. W parku znajduje się kąpielisko i pozostałości osiedli ludzkich od okresu neolitu do wczesnego osadnictwa słowiańskiego. Nazwa pochodzi od kobiety, która wsławiła się w dziewczęcej wojnie między mężczyznami i kobietami po śmierci księżnej Libuszy. Šárka została przywiązana do drzewa, by udawać ofiarę innych kobiet, i wołała o pomoc, która zwabiła do wąwozu drużynę Ctirada. Kiedy wojownicy wkroczyli do wąwozu, ukryte kobiety zaatakowały ich z ukrycia i pokonały, a Ctirada zamęczyły na śmierć. W następstwie tych wydarzeń wojownicy z Vyšehradu mieli w akcie zemsty zamordować wszystkie wojowniczki, łącznie z Šárką. Przypisy