NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hájek (Třebíč)

Hájek je park v Třebíči na Nových Dvorech. Rozkládá se nad jedním z bočních údolí Týnského potoka na ploše asi 5 ha. Mimo to se týmž názvem označuje též jedno z novodvorských sídlišť – sídliště Hájek, někdejší sídliště generála Ludvíka Svobody. Historie a popis Starý lesík Hájek býval dříve označován názvem Přibíkovo boroví, resp. Přibíkův hájek. Přibík prodal hájek jejkovské mlynářské rodině Mollů. Hájek byl soukromý lesík, do něhož byl až do konce druhé světové války vstup zakázán. Zděný kulturní dům byl zbudován roku 1957. V roce 1980, během prvního roku výstavby nového sídliště, které se brzy rozšířilo bezprostředně až k lesíku Hájku, kulturní dům převzali do správy mládežníci. Byl zřízen Okresní klub mládeže „Hájek“ v Třebíči; jeho cílem bylo vytvářet podmínky pro všestranné využití volného času mladých. Tomuto účelu slouží s přestávkami dosud (Klub mládeže Hájek). Velkou opravou prošel v letech 1985–1990. O Hájek se vlastnicky dělí město Třebíč a soukromí majitelé. V prostoru, kde Hájek přechází v Týnské údolí, poblíž sportovního areálu Laguna, se mj. nachází skatepark a dirty BMX. Odkazy Reference Externí odkazy Skatepark Třebíč Slovníkové heslo Hájek ve Wikislovníku
Kostel Panny Marie Andělské (Vyškov)

Kostel Panny Marie Andělské je kostel ležící při městském hřbitově, poblíž centra města Vyškova. Původně se jednalo o klášterní chrám při klášteře kapucínů, který tak představuje typickou kapucínskou architekturu korigovanou přísnými řádovými předpisy. Krom samotného kostela a oratoře se též dochovaly sklepy pod zaniklými obytnými budovami někdejšího kláštera a studna. Historie Stavba kostela byla hrazena z prostředků olomouckého biskupa kardinála Františka Ditrichštejna spolu s kapucínským konventem v letech 1617 až 1624. Kostel by vysvěcen 18. srpna 1624 olomouckým světícím biskupem Hynkem Jindřichem Novohradským z Kolovrat. Důkladná přestavba kostela proběhla v polovině 18. století na popud biskupa Wolfganga Hannibala ze Schrattenbachu. Během reforem císaře Josefa II. byl roku v roce 1787 zdejší klášter zrušen a z klášterního kostela se stal kostel veřejný. Roku 1789 se z klášterní zahrady stává městský hřbitov, přilehlé konventní budovy jsou téhož roku zbořeny. U hlavního oltáře se nacházela dvojitá oratoř, na kruchtě byly varhany, veškeré heraldické znaky jsou patrny na vstupním portále. Je zde znak kardinála Františka Ditrichštejna a biskupa Wolfganga Hannibala von Schrattenbacha a nad těmito erby je v profilovaném rámu freskový obraz sv. Františka z Assisi. Galerie Reference Literatura NEKUDA, Vladimír. Vlastivěda moravská Vyškovsko. Brno: Muzejní spolek Brno, 1965. 495 s. Vyškov Dějiny města. Vyškov: Město Vyškov, 2016. ISBN 978-80-906656-0-6. S. 944. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Panny Marie Andělské na Wikimedia Commons
Hřebenec

Hřebenec je přírodní památka vyhlášená v roce 1964. Nachází se u obce Rožmitál pod Třemšínem. Důvodem ochrany je skalní hřbet s reliktním borem. Chráněné kamenné moře je součástí přírodního parku Třemšín. Galerie Lišejníky v přírodní památce Hřebenec Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hřebenec na Wikimedia Commons Informace na AOPK ČR Popis na Geologických lokalitách
Hůrky (přírodní rezervace)

Hůrky jsou přírodní rezervace severozápadně od obce Zahrádka v okrese Plzeň-sever. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je mozaika reprezentativních a zachovalých typů rašelinišť, slatinišť a mokřadních olšin s výskytem ohrožených druhů rostlin. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Plzeň-sever Seznam památných stromů v okrese Plzeň-sever Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hůrky na Wikimedia Commons
Institut klinické a experimentální medicíny

Institut klinické a experimentální medicíny (IKEM) je české zdravotnické zařízení, nacházející se v Praze-Krči, specializující se v rámci oborů kardiologie a kardiochirurgie na léčbu kardiovaskulárních onemocnění, transplantaci orgánů, dále diabetologii, nefrologii a léčbu poruch metabolismu. Sídlí na adrese Vídeňská 1958/9 v Praze 4-Krči. Je příspěvkovou organizací řízenou Ministerstvem zdravotnictví ČR. K roku 2023 se skládá ze čtyř specializovaných center – Kardiocentrum, Transplantcentrum, Centrum diabetologie a Centrum experimentální medicíny. V čele každého centra stojí přednosta centra, pod nějž spadají přednostové jednotlivých klinik. Je zde 8 klinik, 15 specializovaných oddělení, několik dalších pracovišť a laboratoří. Má 1164 zaměstnanců a nachází se zde 368 lůžek pro pacienty, z čehož jich 131 je na jednotkách intenzivní péče. Historie Předchůdcem IKEMu byl Výzkumný ústav experimentální terapie v Krči, který byl zrušen v polovině 70. let. IKEM byl založen v roce 1971 spojením šesti výzkumných ústavů v areálu Thomayerovy nemocnice. Dne 30. listopadu 2017 lékaři v IKEMu poprvé v České republice a jako třetí na světě voperovali pacientovi plně umělé srdce. V roce 2019 byl IKEM největším transplantačním centrem v Evropě, bylo zde operováno 540 orgánů 486 lidem. Dochází zde k realizaci přibližně 70 % všech transplantací v Česku. Centra a kliniky Výčet přednostů je platný k roku 2024. Centrum experimentální medicíny – přednosta Luděk Červenka Seznam ředitelů Ředitel Michal Stiborek 18. srpna 2023 rezignoval kvůli kauze úvěrového byznysu, který provozoval. Ve funkci jej dočasně nahradil jeho statutární zástupce, kardiochirurg Jiří Malý. Po zveřejnění informace, že vedle Stiborka je i on prověřován policií, ministr zdravotnictví Vlastimil Válek 1. září 2023 dočasně pověřil vedením a krizovým řízením nemocnice vrchní ředitelku sekce pro ekonomiku a zdravotní pojištění ministerstva a bývalou ředitelku Fakultní nemocnice v Motole Helenu Rögnerovou. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Institut klinické a experimentální medicíny na Wikimedia Commons Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Institut klinické a experimentální medicíny Oficiální stránky
Institute for Clinical and Experimental Medicine

Institute for Clinical and Experimental Medicine (Czech: Institut klinické a experimentální medicíny – IKEM) is the largest Czech medical research and clinical hospital located in Prague–Krč. It is directly managed the Ministry of Health and it was established in 1971 as a part of nearby Thomayer University Hospital. It focuses on the treatment of cardiovascular diseases, organ transplantation, diabetology or metabolic disorders. IKEM is made up of 3 specialized centers, 8 departments, 15 specialized departments, work bases and laboratories. It has around 1450 members of staff. There are a total of 312 beds available, of which 83 beds are in intensive care units as of 2020. As of 2019, it was the largest transplant center in Europe, transplanting 540 organs to 486 patients in 2019. Roughly 70% of all transplants in the country happen in IKEM. See also Institute of Experimental Medicine, Academy of Sciences of the Czech Republic – nearby institution References External links Official website
Институт клинической и экспериментальной медицины

Институт клинической и экспериментальной медицины (чеш. Institut klinické a experimentální medicíny, IKEM) — крупнейшая чешская медицинская исследовательская и клиническая больница, расположенная в районе Прага 4. IKEM напрямую управляется Министерством здравоохранения Чехии. Специализируется в области кардиохирургии, кардиологии, нефрологии, трансплантации органов, диабетологии и метаболических расстройствах. IKEM состоит из 3 специализированных центров, 8 отделений, 15 специализированных отделений, несколько других баз и лабораторий. По состоянию на 2024 год имеется 315 коек, из которых 111 находятся в отделениях интенсивной терапии. Из 1700 сотрудников более 300 врачей и 600 медсестер и парамедиков. История IKEM была основана в 1971 году в результате слияния шести научно-исследовательских институтов на базе университетской больницы Томайера. 30 ноября 2017 года врачи IKEM впервые в Чехии и третьими в мире провели операцию по имплантации искусственного сердца пациенту. По состоянию на 2019 год это был крупнейший центр трансплантации в Европе, в котором в 2019 году было пересажено 540 органов 486 пациентам. Примерно 70% всех трансплантаций в стране проводятся в IKEM. См. также Университетская клиника Мотол Университетская клиника Королевские Винограды Университетская клиника Буловка Университетская клиника Томайера Университетская клиника Брно Университетская клиника Пльзень Университетская клиника Остравы Институт экспериментальной медицины АН Чехии Примечания
Інститут клінічної та експериментальної медицини

Інститут клінічної та експериментальної медицини (Чеською: Institut klinické a experimentální medicíny – IKEM) — чеський медичний заклад, розташований у м. Прага, спеціалізується в галузях кардіології та кардіохірургії в лікуванні серцево-судинних захворювань, трансплантації органів, а також діабетології, нефрології та лікуванні метаболічних розладів. Інститут розташований на вулиці Vídeňská 1958/9 у Празі 4 . Керується Міністерством охорони здоров'я Чеської Республіки. Станом на 2021 рік він складається з чотирьох спеціалізованих центрів – кардіоцентру, діабетичного центру, центру трансплантації та центру експериментальної медицини. Кожен центр очолює його керівник, якому підпорядковані керівники окремих клінік. Інститут налічує 8 кафедр, 15 спеціалізованих відділень, ряд інших робочих місць і лабораторій. Тут працює 2368 співробітників із них 396 лікарів та 768 медсестер. Інститут містить 315 ліжок для пацієнтів, з них 83 – у відділеннях інтенсивної терапії. Історія Попередником ІКЕМ був Дослідницький центр експериментальної терапії, яких був скасований в середині 70-х. IKEM було засновано в 1971 р. інтеграцією шести раніше незалежних наукових установ на території Томаєрової лікарні: Інституту клінічної та експериментальної хірургії, Інституту серцево-судинних захворювань, Інституту дослідження харчування населення, Дослідного інституту експериментальної терапії, Дослідного інституту використання радіоізотопів в медицині та Дослідного інституту електроніки та моделювання в медицині. 30 листопада 2017 року лікарі IKEM вперше в Чехії та третіми у світі трансплантували пацієнту повністю штучне серце. У 2019 році IKEM був найбільшим трансплантологічним центром в Європі, де буду трансплантовано 540 органів 486 людям. На інститут припадає близько 70% усіх трансплантацій Чехії. Головою інституту з жовтня 2011 року по грудень 2018 року був лікар-кардіолог Алеш Герман. Після, директором був економіст Міхал Штіборек, який пішов у відставку 18 серпня 2023 року через справу по кредитному бізнесу, яким він керував. Його тимчасово заміняв його законний представник, кардіохірург Їржі Малий. Після оприлюднення інформації про те, що окрім Штіборка його також розслідує поліція, міністр охорони здоров’я Властіміл Валек 1 вересня 2023 року тимчасово доручив управління лікарнею старшій директорці відділу економіки та медичного страхування міністерства та колишній директорці Університетської лікарні Мотол Гелені Рьогнеровій. Джерела
Střední škola technická a ekonomická Brno, Olomoucká

Střední škola technická a ekonomická, Brno, Olomoucká 61 (dříve Integrovaná střední škola - Centrum odborné přípravy) je střední škola ležící v Brně-Černovicích. Současným ředitelem školy je Ing. Zdeněk Pavlík. Počet žáků každoročně přesáhne 1200. Historie školy Škola vznikla v roce 1931, kdy byly Ministerstvem školství a osvěty schváleny Stanovy odborné učňovské školy pro živnosti československé Zbrojovky a.s. v Brně. První „Tovární učňovská škola pro živnosti československé Zbrojovky a.s.“ sídlila na ulici Šumavská, později přešla na Lazaretní ulici. V roce 1989 se dosavadní Střední odborné učiliště, teď už se sídlem na Olomoucké ul. č. 61, změnilo na Integrovanou střední školu. Škola vyučuje jak maturitní obory, tak i učební obory. Ocenění školy Střední škola technická a ekonomická Brno, Olomoucká, příspěvková organizace získala v roce 2016 titul Střední roku v internetové anketě, která porovnává zpětné vazby od studentů po České republice. Škola mimo jiné dvakrát vyhrála anketu Škola doporučovaná zaměstnavateli.
Jabloňka (zámek)

Jabloňka či Jablůňka je klasicistní zámeček v pražské čtvrti Troja. Jedná se o dvoupodlažní stavbu s výhledem na trojskou kotlinu a Holešovice. Umístěním je dáno to, že hlavní průčelí zámečku je patrové, ale zadní pouze přízemní. Přilehlá zahrada sestupuje až do chráněného území Jabloňka, které katastrálně patří již k Libni. Historie Původ zámečku je neznámý, ale v jeho blízkosti byl údajně učiněn nález mincí z 15. století. Patrně zde tedy existovala nějaká starší stavba, zřejmě viniční lis. Patro bylo k současné budově přistavěno asi až v poslední třetině 18. století. V polovině 19. století byla provedena přestavba. Na konci 1. světové války Jabloňku vlastnil hejtman Šafránek, který jí dal konečnou podobu. V patře bývala kaple, v přízemí se zachovala místnost s trámovým stropem. Od roku 1964 patří zámeček k památkově chráněným objektům. Objekt je v soukromém vlastnictví, je obývaný a veřejnosti nepřístupný. V roce 2012 byla ukončena rekonstrukce. Majitelem se v roce 2007 stal českoamerický podnikatel Mark Vydra, který o šest let později s manželkou Lenkou Šmídovou obnovil vinařství zřízením vinice na přilehlých kamenných terasách. Odkazy Reference Literatura KRAJČI, Petr et al. Slavné stavby v Praze – Troji. 1. vyd. v jazyce českém. Praha: Foibos Books ve spolupráci s Městskou částí Praha-Troja, 2014. 242 s. ISBN 978-80-87073-75-9. S. 35–36. LAŠŤOVKOVÁ, Barbora. Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 114. Související články Jabloňka (přírodní památka) Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Jabloňka na Wikimedia Commons Odbor památkové péče: Troja. Archivováno 16. 1. 2017 na Wayback Machine. [cit. 2017-01-14] Archivní mapy na webu ČÚZK
Jalovec (přírodní památka)

Jalovec je přírodní památka poblíž obce Číchov v okrese Třebíč v nadmořské výšce 490–570 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany je zachování jalovce obecného (latinsky Juniperus communis L.) a zbytků přirozených podhorských pastvin s výskytem hořečku nahořklého (lat. Gentianella amarella L. Bůrner), trličníku brvitého (lat. Gentianopsis ciliata L. Ma), pcháče bezlodyžného (lat. Cirsium acaule Scop.) a hořečku českého (lat. Gentianella bohemica Skalický), který zde roste na své absolutní areálové hranici směrem k východu. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Třebíč Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jalovec na Wikimedia Commons
Janáčkovo stromořadí

Janáčkovo stromořadí je ulice a malý městský park v Třebíči na Jejkově. Nese jméno Leoše Janáčka. Jeho historie sahá do 30. let 20. století, na přelomu 80. a 90. let téhož století však jeho značná část vzala za své z důvodu výstavby přeložky silnice č. I/23 Radostínem. Historie a umístění Ve svém původním rozsahu se stromořadí táhlo v délce asi 500 m od železničního přejezdu na Purkyňově náměstí na východ k fotbalovému stadionu, ze severu přiléhajíc k areálu nemocnice a z jihu k železniční trati. Janáčkovo stromořadí obklopovaly dvě cesty: severní, která se zcela dochovala dodnes, a jižní – cesta, která stromořadím pokračovala až k Lorenzovým sadům a která v současnosti viditelně pokračuje až u areálu agility za lávkou přes silnici kolem železniční trati. Budování přeložky silnice č. I/23 si mimo zábor původní jižní cesty a jejího nejbližšího okolí z obou stran vyžádalo též přeložení 750 m železniční trati, rozsáhlé odstřely žulového skalního podloží směrem do Lísčí a k řece Jihlavě a přeložky inženýrských sítí. Do svého přeložení vedla železniční trať místy dnešní křižovatkové rampy ve směru z ulice Hrotovické do ulice Sportovní. Plně funkční je přeložka silnice od roku 1996. Ve 30. letech 20. století (1931–1935) si orlové zbudovali na pozemku přilehlém k parku na východ od nemocnice vlastní stadion. Výstavba si na svažitém terénu vyžádala navážek a opěrných zdí. Stadion měl kapacitu tisíc až půldruhého tisíce cvičenců, závodní dráha měřila 250 m. Slavnostně byl stadion otevřen župním sletem v roce 1936. Po roce 1948, kdy byla činnost Orla ukončena, přestal prostor orelského stadionu sloužit tělocvičným účelům. V padesátých a šedesátých letech 20. století do tohoto prostoru zasáhla výstavba související s komplexem třebíčské nemocnice – tzv. Gigant. V současnosti prostory vlastní kraj Vysočina, jehož jménem je spravuje třebíčské pracoviště Zdravotnické záchranné služby Kraje Vysočina. Časově souběžně bylo budováno fotbalové hřiště Sportovního klubu Horácké Slávie. To v daném místě přetrvalo dodnes, kdy je provozuje Horácký fotbalový klub Třebíč. Vlastní park Janáčkova stromořadí, jakkoliv pozbyl svůj dřívější klidový charakter, je nadále hodnotný jako podpůrná zelená clona nemocničního areálu a jako pěší promenáda z centra města k fotbalovému stadionu, k Lísčí a Lorenzovým sadům. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Janáčkovo stromořadí na Wikimedia Commons
Jarkovského jezero

Jarkovského jezero je slepé rameno Labe v Pardubicích a oficiálně vyhlášeným významným krajinným prvkem. Poloha Jarkovského jezero se nachází u pravého břehu Labe jižně od městské části Rosice. Je asi 350 metrů dlouhé, orientované ve směru severovýchod – jihozápad. Od jižněji tekoucího Labe jej odděluje nepříliš široká šíje, po které je vedena cyklostezka spojující nedaleké labské mosty. Historie Jarkovského jezero bylo od Labe odděleno v roce 1930 při regulaci jeho toku. Jméno získalo podle svého nájemce ing. Jarkovského, který jej spravoval ještě krátce po druhé světové válce. Přírodní podmínky Jarkovského jezero je ramenem neprůtočným. V jihozápadním zakončení se nachází krátký kanál, který jej spojuje s Labem. Pro polabskou přírodu se jedná o typický prvek bez ohledu na způsob vzniku. Jedná se o jezero s poměrně čistou oligotrofní vodou a o typický příklad vodní nádrže v zemědělské krajině. Polní kultury, které k jezeru ze severu přiléhají, nemají významnější vliv na kvalitu vody. Jezero je lemováno hodnotnými břehovými porosty tvořené převážně olšemi a jasany s výskytem cca 200 druhů rostlin. Nejvýznamnějšími z vodních rostlin jsou stulík žlutý, růžkatec ponořený, dříve se vyskytoval i leknín bělostný, ale díky vzrůstu břehových porostů a zastínění vymizel. Z břehových pak nadmutice bobulnatá a křivatec nejmenší. Jezero je hnízdištěm vodního ptactva např. lysky černé a kachny divoké, žije zde i slavík obecný, moudivláček lužní, rákosník obecný a proužkovaný. Zalétá sem ledňáček říční a volavka popelavá. Z obojživelníků zde lze nalézt skokana skřehotavého, ropuchu obecnou a kuňku obecnou, na březích pak lze objevit užovku obojkovou a hryzce vodního. Mezi nepůvodní a zavlečené druhy patří ondatra pižmová a želva nádherná. Ze zde žijícího hmyzu lze zmínit nesytku sršňovou a tesaříka pižmového. Ochrana přírody Jarkovského jezero je významným krajinným prvkem vyhlášeným magistrátem města Pardubic (čj. ekol538/94/Ves/Sc) stejně jako slepé rameno Zákoutí nacházející se asi 0,5 km západně a rybářským revírem 451031). Galerie Odkazy Reference Literatura Informační tabule zřízená MO Pardubice VII u jezera Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jarkovského jezero na Wikimedia Commons
Jaroslavický rybník

Jaroslavický rybník (též nazývaný Zámecký rybník) je jedenáctý největší rybník v České republice a druhý největší na Moravě. Nachází se v Dyjsko-svrateckém úvalu, zhruba 17 km jihovýchodně od města Znojma, u pohraniční obce Jaroslavice asi 2 km od hranice s Rakouskem. Napájení a odtok vody zajišťuje Dyjsko-mlýnský náhon, postranní kanál řeky Dyje. Asi kilometr dlouhou hrází je rybník funkčně rozdělen na menší Horní a větší Dolní rybník. Historie Původně postaven v polovině 16. století, jméno stavitele není známo. V roce 1609 byl rybník označen jako nově postavený. Objevuje se jméno Závistník. Výměra Zámeckého rybníka se uvádí jako 429 jiter (jedno jitro = 0,57 ha ⇒ 245 ha). Podle doložené kopie z roku 1716 jím protékal tzv. Mlýnský náhon. V roce 1796 bylo provedeno sázení vrb. Koncem 18. století se kromě kapra a štiky objevuje i nově chovaná ryba a to candát. Na mapě druhého vojenského mapování z poloviny 19. století je rybník již vysušen a zrušen. K jeho obnově dochází po roce 1947, důvodem byl nedostatek pracovních sil na obdělávání pozemků. Data Plocha: Horní Jaroslavický rybník: 57,6 ha Dolní Jaroslavický rybník: 181,5 ha (i sám o sobě 2. největší na Moravě) Obvod: 5,4 km Obsah vody: 1,7 mil. m³ Doba vypouštění: 3 týdny až měsíc Každoročně je v listopadu konán hojně navštěvovaný výlov rybníka.
Jarošův mlýn

Jarošův mlýn je mlýn a muzeum mlynářského řemesla ve Veverské Bítýšce. Od roku 2002 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie První písemná zmínka o mlýně pochází z roku 1635. V této době se jednalo o jeden z mnoha mlýnů na toku Bílého potoka, kde byl vystavěn jako jeden z posledních. Mlel pro obyvatele Veverské Bítýšky a okolí. V roce 1937 mlýn a pozemky koupili Blanka a Maxmilián Jarošovi, potomci mlynářských rodů Pippalů a Jarošů. Ti nechali v letech 1937-1938 mlýn přestavět do současné podoby. Došlo ke zboření objektů chátrajícího a nefunkčního mlýna a vystavěna nová čtyřpatrová budova s nejmodernějším zařízením, které dodala firma Josef Prokop a synové z Pardubic. Voda je z potoka svedena náhonem do vodní nádrže a odtud pouštěna na lopatky Francisových turbín. Ty pohánějí mlýnské stroje. Na podzim 1938 došlo k obnovení provozu. Dne 1. července 1951 přešlo právo provozovat Jarošův mlýn na Hospodářské družstvo v Brně a dne 1. ledna 1953 na národní podnik Středomoravské mlýny Brno. Po následujících 40 let nebyla prováděna údržba mlýna. Do rodiny Jarošů se vrátil v roce 1991 a v provozu zůstal do roku 2002, kdy byl prohlášen za kulturní památku. Ve stejném roce byl formou muzea zpřístupněn veřejnosti. Přístup Přístup ke mlýnu je umožněn modrou turistickou značkou buď z centra Veverské Bítýšky, nebo údolím Bílého potoka od Šmelcovny. Před mlýnem se také nachází parkoviště. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jarošův mlýn na Wikimedia Commons Oficiální stránky Mlýn na turistika.cz
Jaruškův dům

Jaruškův dům je nájemní dům postavený v Králově Poli, nynější části Brna, v letech 1909–1910 podle projektu architekta Josefa Gočára. Stojí na Palackého ulici č. p. 1143, č. o. 65. Nejpozději od roku 1988 se nachází na seznamu kulturních památek. Je předním dílem české architektonické moderny. Historie Projekt nájemního domu zadal Gočárovi, významné postavě české moderní architektury, tehdejší ředitel administrace Lidových novin Karel Jarušek. Tento společensky velmi aktivní obchodník se v roce 1901 přestěhoval z Prahy do Brna, kde od královopolského Sokola, jemuž předsedal, koupil pozemek na Palackého třídě 65 (dříve č. 24). Na základě jeho objednávky dokončil Gočár 25. srpna 1909 projekt stavby. Následujícího roku byla budova dokončena. Z původní stavby se nedochovalo obložení z černého opaxitu. Dnes se pomalu ztrácí i mramorové obložení sloupů a soklu. Původní průčelí domu bylo poznamenáno necitlivou výměnou oken. Charakter stavby Jaruškův dům patři do raného období Gočárovy tvorby. Třítraktová dispozice se vstupní chodbou uprostřed a vzadu navazujícím dvouramenným schodištěm se nevymyká dobovým zvyklostem. Významnější je výtvarné řešení fasády. Hlavní průčelí se čtyřmi okenními osami zdůrazňuje pravoúhlý arkýř na dvou mnohoúhelníkových pilířích. Vrcholí vyloženou korunní římsou. Původně navržené dvoubarevné obložení černého arkýře a bílého parteru bylo realizováno pouze v obložení arkýře i parteru černými obkládačkami z opaxitu. K obložení sloupů, ostění a pat podstavců byl použit mramor. Arkýřová okna na krajích jsou geometricky členěná. Přímo v arkýři jsou oblouková okna s motivem zdvojené arkády s medailonem. Tento renesanční motiv se shoduje s členěním prosklených dvířek sekretáře ze salonu dr. Julia Grégra, jemuž Gočár navrhoval interiér. Další novinkou bylo použití železobetonu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jaruškův dům na Wikimedia Commons