NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plzeňská radnice

Plzeňská radnice je renesanční stavba na náměstí Republiky 1 v Plzni. V budově sídlí magistrát města. Radnice je chráněna jako národní kulturní památka České republiky. Přízemní hala je využívána jako výstavní síň, nachází se zde např. model centra Plzně nebo samurajská zbroj. Historie Původní radnice stávala v blízkosti Chotěšovského domu. V 15. století byl zakoupen největší dům v severní části náměstí. V polovině 15. století ho městská rada nechala přestavět. Architektem byl Ital Giovanni de Statia, původem z Lugana, který dům přestavěl do italské renesance. Dům do Plzně přinesl první renesanční stavbu. S radnicí je spojen Císařský a Pechátovský dům. Výzdoba fasády Sgrafitovou výzdobu v rámci obnovy budovy navrhl a z velké části sám v září a říjnu 1910 realizoval profesor české techniky v Praze Jan Koula. Na sgrafitech jsou vyobrazeni: Jan Lucemburský, Václav II., Rudolf II., válka a mír, právo, spravedlnost, pravda a plzeňský znak.Nápisy na budově zní: Tato budova jest vystavěna k službě města a Psa chrta měli již od prvního počátku naši otcové jak se ze starých dějin dovídáme. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plzeňská radnice na Wikimedia Commons
Ratusz w Pilźnie

Ratusz w Pilźnie (cz. Plzeňská radnice) – renesansowy budynek znajdujący się na Náměstí Republiky w Pilźnie. Siedziba magistratu miasta. Obiekt jest chroniony jako zabytek kultury Republiki Czeskiej. Historia Pierwotny ratusz stał w pobliżu Chotěšovskiego domu. W XV wieku został wykupiony największy dom w północnej części placu. W połowie XV wieku został przebudowany na potrzeby rady miasta. Architektem budynku był Włoch Giovanni de Statia z Lugano, który przebudował w stylu włoskiego renesansu. Ratusz stał się pierwszym renesansowym budynkiem w mieście. Ratusz sąsiaduje z kamienicami Císařský dům i Pechátovský dům. Ozdoby Na Sgraffito przedstawiono: Jana Luksemburskiego, Wacława II, Rudolfa II, wojnę i pokój, prawo, sprawiedliwość, prawdę i herb Pilzna. Przypisy
Skalná (horní zámek)

Horní zámek Skalná je označení tvrze ve městě Skalná, stojící v areálu bývalého poplužního dvora. Historie V roce 1531 odkoupil od Alberta Šlika panství Volf z Viršperka a v roce 1541 došlo k jeho rozdělení na horní a dolní část. Zatímco v dolní části zůstalo panské sídlo na hradě Vildštejn, v horní části žádné nebylo. Proto došlo v areálu nového poplužního dvora k vybudování renesanční tvrze. V roce 1596 panství odkoupil Zikmund Abraham z Trautenbergu a v držení rodu zůstalo do roku 1799, kdy jej zakoupil Jiří Jan Wilhelm. V té době však tvrz již jako šlechtické sídlo nesloužila, neboť ji v roce 1763 nahradil nedaleko vystavěný dolní zámek. Tvrz následně sloužila k hospodářským účelům. Posledními majiteli byli Geippelové, kterým byla v roce 1945 zkonfiskována a převedena do správy státního statku. Dnes je budova v havarijním stavu a bez zájmu majitele spěje ke svému konci. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Skalná na Wikimedia Commons Tvrz na castles.cz Archivováno 6. 2. 2014 na Wayback Machine. Historie Skalné Archivováno 6. 11. 2013 na Wayback Machine. Tvrz na hrady.cz
Střední odborná škola a Střední odborné učiliště Horky nad Jizerou

Střední odborná škola a Střední odborné učiliště Horky nad Jizerou je středoškolské zařízení ve Středočeském kraji, okres Mladá Boleslav. Studuje zde více než 300 studentů, kteří se vzdělávají v oblasti cestovního ruchu, potravinářských a zemědělských oborech. Externí odkazy Oficiální stránky
Lysá hora (České středohoří)

Lysá hora (578 m n. m., německy Kundratitzer Kahleberg) je relativně plochý čedičový vrch v Českém středohoří nad obcí Hlinná, asi šest kilometrů severně od Litoměřic. Na severozápadním a jihozápadním úbočí se nachází přírodní rezervace Holý vrch u Hlinné s výskytem vzácných rostlin. Roste v ní koniklec otevřený, koniklec luční a jejich přirozený hybrid koniklec Hackelův. Na západní straně svahu se nalézají porůznu roztroušené čedičové skalky označované místním názvem Učitel a žáci. Reference Související články Holý vrch u Hlinné Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lysá hora na Wikimedia Commons Holý vrch (u Hlinné)
Lysá hora (Böhmisches Mittelgebirge)

Die Lysá hora (deutsch: Kundratitzer Kahleberg, 557 m) ist ein Berg im rechtselbischen Böhmischen Mittelgebirge unweit der Gemeinde Hlinná. Lage und Umgebung Die Lysá hora befindet sich etwa 5 km nördlich von Litoměřice. Direkt am Fuß des Berges befindet sich der kleine Ortsteil Kundratice (Kundratitz) der Gemeinde Hlinná. Benachbarte Berge sind der Hradiště u Hlinné (Radischken) und der Varhošť (Aarhorst). Eine Felsgruppe an der Nordseite der Lysá hora wird Lehrer und Schulkinder (Učitel a záči) genannt, eine weitere Čedičová skála. Naturschutz Bedeutung besitzt er durch das Vorkommen der Finger-Kuhschelle (Pulsatilla patens ) und der endemischen böhmischen Wiesen-Kuhschelle (Pulsatilla pratensis bohemica), weshalb der obere Teil (6,67 ha) der Erhebung seit 1949 als Naturreservat Holý vrch u Hlinné unter Naturschutz steht. Derzeit ist das Vorkommen der genannten Arten akut gefährdet. Der Bestand des seltenen Bastards Pulsatilla Hackelii ist Ende der 1990er Jahre weitgehend erloschen. Nach dem trockenen Sommer im Jahr 2003 verschwand auch die Fingerkuhschelle weitgehend. Die Ursachen für diesen Artenrückgang sind derzeit noch nicht vollständig erforscht. Vermutet wird ein Zusammenhang mit der enormen Immissionsbelastung durch Luftschadstoffe, denen der Standort in den letzten Jahrzehnten in besonderer Weise ausgesetzt war. Derzeit wird durch verschiedene Maßnahmen versucht, den ursprünglichen Zustand des Gipfelplateaus wiederherzustellen. So wurde der Ausbreitung von Schlehdorn und Heckenrose Einhalt geboten, indem ein Großteil dieser wild gewachsenen Gebüsche entfernt wurde. Seit einigen Jahren erfolgt wie in früheren Zeiten eine Beweidung des Areals mit alten Haustierrassen, um die Wiederherstellung des einst natürlichen Zustands zu beschleunigen. Als Erfolg dieser Maßnahmen war im Frühjahr 2006 erstmals eine Erholung des Bestandes der Fingerkuhschelle zu beobachten. Wege zum Gipfel Zum Gipfel des Berges führt kein offizieller Wanderpfad. Das Betreten des eingezäunten Gebietes sollte aus Gründen des Naturschutzes unterlassen werden. Aussicht Die nur spärliche Bewaldung erlaubt eine gute Aussicht insbesondere nach Süden und Westen.
Himmelswiese

Die Himmelswiese ist ein Flächennaturdenkmal (FND) südlich von Breitenbrunn/Erzgeb. und östlich von Johanngeorgenstadt im Erzgebirgskreis. Lage Die Himmelswiese liegt in einer Höhe von etwa 915 m unmittelbar an der Grenze zu Tschechien. Sie befindet sich an der für den öffentlichen Fahrzeugverkehr gesperrten Joachimsthaler Straße, die von Breitenbrunn aus als Halbemeiler Straße in südöstliche Richtung zum Ortsteil Halbemeile führt. Unmittelbar an der Himmelswiese befindet sich der Wandergrenzübergang nach Potůčky in Tschechien. Von hier aus kann man zum Beispiel die Ausflugsgaststätte „Roter Fuchs“ in Podlesí (Streitseifen) besuchen. Flora Die Wiesen in der Umgebung von Halbemeile sind außergewöhnlich artenreich, da in der Regel keine Beweidung erfolgt. Die Himmelswiese gehört der Pflanzengesellschaft der Bärwurz-Goldhafer-Wiesen an und steht unter Naturschutz. Hier kommen u. a. vor: Bärwurz (Meum athamanticum) Alantdistel (Cirsium heterophyllum) Arnika (Arnica montana) Gemeines Zittergras (Briza media) Wiesen-Goldhafer (Trisetum flavescens) Rotstraußgras (Agrostis tenuis) Rot-Schwingel (Festuca rubra) Gewöhnliches Ruchgras (Anthoxanthum odoratum) Wiesenrispengras (Poa pratensis) Sudetenhainsimse (Luzula sudetica) Gewöhnliches Kreuzblümchen (Polygala vulgaris) Herbstlöwenzahn (Leontodon autumnalis) Aufrechtes Fingerkraut (Potentilla erecta) Rundblättrige Glockenblume (Campanula rotundifolia) Weiße Teufelskralle (Phyteuma spicatum) Waldstorchschnabel (Geranium silvaticum) Steifer Augentrost (Euphrasia stricta) Heidelbeere (Vaccinium myrtillus) Heidekraut (Calluna vulgaris) Fauna Durch die ruhige Lage fern von Autolärm sind hier auch sehr viele Tierarten heimisch. Vor allem von tschechischer Seite zeigt sich relativ häufig Rotwild auf der Himmelswiese. Zahlreiche Schmetterlinge und Insekten können in den Sommermonaten auf der Wiese beobachtet werden.
Židovský hřbitov v Březnici

Židovský hřbitov leží severně od Březnice v okrese Příbram přibližně v polovině cesty na Přední Poříčí při silnici. Založen byl již před rokem 1617, pohřebiště však bylo doloženo již v předchozím století. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Popis a historie V polovině 19. století byl areál hřbitova rozšířen. Vstup je z východní strany, v severní části stojí rekonstruovaná márnice. Čitelné náhrobky se dochovaly z druhé poloviny 17. století, poslední pohřby proběhly před nástupem nacistické okupace. Areál od roku 1995 patří k majetku ŽO Praha, která nechala provést také opravu ohradní zdi. Odkazy Reference Literatura POCHE, Emanuel; et al. Umělecké památky Čech. Praha 1977, s. 138. HEJKRLÍK, Zdeněk. V tichém zapomnění spočívá neobvyklá památka. Příbramský deník, 1995, roč. 3, č. 64, s. 11. KALBÁČOVÁ, Lenka. Březničtí Židé. Podbrdsko. Sv. 19 (2012), s. 46-89. Související články Březnice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Březnici na Wikimedia Commons Židovský hřbitov v Březnici v databázi Středočeské vědecké knihovny
Jüdischer Friedhof (Březnice)

Der Jüdische Friedhof Březnice ist ein jüdischer Friedhof in Březnice (deutsch Bresnitz) im Okres Příbram in der Region Středočeský kraj in Tschechien. Der Friedhof vom Beginn des 17. Jahrhunderts liegt etwa 0,5 km nördlich von Březnice (rechts von der Landstraße nach Rožmitál pod Třemšínem). Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 1: Aach – Groß-Bieberau. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08077-2 (Online-Ausgabe). Weblinks Einzelnachweise
Kostel svatého Jana Křtitele (Vroutek)

Kostel svatého Jana Křtitele ve Vroutku je barokní farní kostel z roku 1726. Stavba je nedílnou součástí historického jádra města Vroutek v okrese Louny v Ústeckém kraji. Kostel vzhledem ke svému umístění na hřbitově ve středu obce je výrazněji pohledově exponována a spoluvytváří místního genia loci. Kostel včetně ohradní zdi je chráněn jako kulturní památka, nicméně objekt dlouhodobě chátrá. Popis Kostel sv. Jana Křtitele je orientovaná, jednolodní zděná sakrální stavba s odsazeným trojboce ukončeným kněžištěm (presbyterium), ke kterému po obou stranách přiléhají přízemní přístavky sloužící jako sakristie. Chrámovou loď a presbyterium zastřešují sedlové střechy, jako střešní krytina jsou použity nakoso kladené vlákno-cementové šablony. Střechou nad presbyteriem prostupuje oplechované těleso osmiboké sanktusové vížky s lucernou a cibulí, která je vertikálně ukončena makovicí s křížem. Nad západním průčelím chrámu je vztyčen segmentovým obloukem ukončený atikový štít. V jeho vrcholu je osazen kříž, při patách štítu pak kamenné čučky. Přístavky při presbyteriu jsou zastřešeny valbovými střechami. Chrámovou loď a presbyterium prosvětlují rozměrné výškově obdélné okenní otvory ukončené segmentovými oblouky, které jsou osazené dřevěnými tabulkově členěnými výplněmi. Fasáda stavby je členěna lizénovými rámci, vnější omítky jsou hladké, značně zvětralé, patrná je poslední barevná úprava tvořená kombinací zlatého okru v ploše zdí a lomeně-bílými tektonickými prvky. Interiér stavby je plochostropý. Zařízení kostela je barokní. Pochází z druhé poloviny 18. století. U pravého vchodu do sakristie je zasazen empírový náhrobek pocházející z roku 1840. Přilehlý hřbitov Okolo kostela je starý hřbitov, který byl zrušen v polovině 19. století. Po druhé světové válce byla značná část náhrobků zvandalizována. V současnosti (jaro 2014) se na hřbitově nachází zhruba 60 náhrobků v různém stupni poničení. Hřbitov s kostelem je obehnán ohradní zdí s dvěma vchody. Starší západní vchod není v současnosti používán, na východní straně je brána se schodištěm a kamennou mozaikou. Napravo od hlavního vchodu kostela býval v minulosti menší kostelík, který později sloužil jako márnice. Dnes po něm nejsou viditelné ani základy. Obnova Od roku 2013 dobrovolníci z občanského sdružení Budíček kostel i přilehlý hřbitov obnovují. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Křtitele ve Vroutku na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Jana Křtitele, Vroutek (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ – Vroutek, kostel sv. Jana Křtitele Stránky občanského sdružení Budíček TV-Noe. Zachraňme kostely (11. díl): Kostely sv. Jana Křtitele ve Vroutku a kostel Narození Panny Marie v Kryrech. Videoarchív, aktualizováno: 14. 1. 2015.
Vysoká synagoga

Vysoká synagoga (německy Hohe Synagoge, hebrejsky בה"כ גבוה‎ Bejt HaKnesset Gvua, jidiš הויכשול‎ Hojchšul) stojí v Červené ulici č. 5 v pražském Josefově, naproti Staronové synagoze, kam ústí její tři vysoká okna. Je chráněna jako kulturní památka. Historie Výstavba synagogy byla financována bohatým mecenášem židovského města Mordechajem Maiselem a vystavěna v roce 1568 nebo 1577 společně s Židovskou (Maiselovou) radnicí. Stavitelem byl údajně z Itálie se přistěhovavší Pankratius Roder. Mimo tří oken na severní straně byla také dvě okna na východní, směrem do (dnes již neexistující) uličky V kolnách (zanikla během pražské asanace). Synagoga sloužila jako soukromá modlitebna židovských konšelů a pro přísedící bejt dinu, a proto se původně vcházelo z prvního patra radnice. Důvod výstavby Vysoké synagogy byl patrně mj. také ten, že Židovské město bylo až do regulace vltavských břehů ve 20. století často zaplavováno povodněmi a mnoho starších synagog v této lokalitě (Staronová, Pinkasova, Klausová, Stará škola ad.) mělo podlahy v gotických uličních úrovních, tudíž během kulminace povodňové vlny bývaly často zatopeny a nebylo možno je využívat. Tato situace se v ghettu v některých letech opakovala až pětkrát do roka. Předlohou pražské Vysoké synagogy byla údajně o něco starší Vysoká synagoga v Krakově. Roku 1689 byla dvakrát zasažena požárem a následně roku 1754 opravena. Architekt přestavby z roku 1883 byl J. M. Wertmüller. 20. století až současnost Před holocaustem byla hlavní synagogou činovníků Pražské židovské obce a oproti většině pražských synagog té doby zde byl dodržován ortodoxní ritus. Probíhaly zde obřízky, svatby, bar micva. Působili zde například Jindřich Brody, Bernard Hirsch, Šimon Adler, docházeli sem Salomon Hugo Lieben, Tobias Jakobovits či František R. Kraus, jenž ve jedné ze svých poloautobiografickou povídek vzpomíná: V období holocaustu skladiště konfiskovaného židovského majetku. Ve druhé polovině 20. století byla obnovena, v přízemí je obchod a pokladna Židovského muzea v Praze. V horním patře je pak modlitebna využívaná členy Pražské židovské obce. Program záchrany architektonického dědictví V rámci Programu záchrany architektonického dědictví bylo v roce 1996 na opravu památky čerpáno 2 300 000 Kč. Odkazy Reference Literatura FIEDLER, Jiří. Židovské památky v Čechách a na Moravě. Praha: Sefer, 1992. 200 s. ISBN 80-900895-1-8. CHRASTILOVÁ, Jiřina; PROKOP, Ivan. Devět židovských cest. Praha: Paseka, 2008. 400 s. ISBN 978-80-7185-905-5. Související články Vysoká synagoga (Krakov) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vysoká synagoga na Wikimedia Commons
Magas zsinagóga (Prága)

A Magas zsinagóga (הויכשול, németül Hohe Synagoge, jiddisül Hojchšul) Prága egykori zsidó negyedében, áll a Régi-új zsinagógával szemben, a Maisel- és a Vörös utca sarkán. Bejárata (Červená u. 5.) ez utóbbira nyílik. Nevét arról kapta, hogy három magas ablaka nyílik az utcára. Kulturális műemlék; azonosító kódja: 44412/1-460 (a Zsidó Tanácsházával közösen). Időnként „Városházi zsinagóga” (Radnični synagoga) néven is említik (Szombathy). Története A Zsidó Tanácsházával egy időben épült úgy, hogy mindkettő építését Mordecháj Maisel, II. Rudolf császár bankára, a prágai zsidó közösség fontos mecénása finanszírozta. 1577-ben adták át. A szájhagyomány szerint építésze az Olaszországból bevándorolt Pankratius Roder volt. Az építész valószínűleg a nem sokkal korábban átadott krakkói Magas zsinagóga koncepcióját követte. Ez volt a zsidó elöljárók imádkozó helye, ezért eredetileg fedett átjáró vezetett hozzá a Tanácsháza emeletéről az utca fölött. A két épület helyszínének kiválasztásánál állítólag fontos szempont volt, hogy ezek viszonylag emelt helyen álljanak. A Moldva 20. századi szabályozásáig ugyanis a zsidóvárost rendszeresen elöntötte az árvíz (volt olyan év, amikor ötször is). Az elöntött zsinagógákban (Régi-új zsinagóga, Pinkász-zsinagóga, Klaus-zsinagóga, Régi zsinagóga stb.) nemcsak a vallásgyakorlás vált lehetetlenné, de a kegytárgyak és maguk az épületek is károsodtak. 1689-ben kétszer is leégett; a károkat maradéktalanul csak 1754-re állították helyre. Eközben reneszánsz stílusú központi csarnokkal bővítették úgy, hogy a csarnokot az emeleten helyezték el. 1883-ban J. M. Wertmüller tervei alapján gyakorlatilag újjáépítették. A második világháború előtt ez volt a Prágai Zsidó Hitközség tisztviselőinek fő zsinagógája, ahol a legtöbb akkori prágai zsinagógától eltérően az ortodox szertartásrendet követték. A megszálló németek a zsidó szertartásokat betiltották. A kegytárgyakat elkobozták és raktárba szállították. Az épületet utoljára a 20. század vége felé restaurálták. Az épület A kétszintes épületnek nemcsak az északi oldalon volt három magas ablaka, hanem a keleti oldalon is kettő. Ezek az egykori V kolnách fasorra néztek (a fasort 1893 és 1913 között, Josefov nagy átépítése során vágták ki). Jelenlegi funkciója A földszinten a Prágai Zsidó Múzeum üzlete és pénztára található. A felső szinten berendezett imatermet alkalmilag a prágai zsidó közösség tagjai használják. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Vysoká synagoga című cseh Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Szombathy: Szombathy Viktor: Prága (Panoráma, Külföldi városkalauz, Franklin Nyomda, Budapest) Barangoló: Prága barangoló útikönyv. Lingea, Berlitz, 2016. p. 89–90.
Sinagoga Alta (Praga)

La Sinagoga Alta (in ceco Vysoká synagoga) è una sinagoga che si trova a Praga. Finanziata da Mordechai Maisel e modellata sulla Sinagoga Alta di Cracovia venne terminata nel 1568, lo stesso anno del municipio ebraico. L'edificio fu progettato da P. Roder in stile rinascimentale come luogo di predicazione per i consiglieri del municipio ebraico. Al centro si trova il bimah e il soffitto a stucco presentava una volta gotica. Nel 1689 la sinagoga fu distrutta dal grande incendio del 1689 e successivamente ricostruita nel 1883 semplificandone la facciata. Nel 1907 l'ingresso orientale venne chiuso a favore di un nuovo ingresso in Červená ulice. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su sinagoga Alta
Hoge Synagoge (Praag)

De Hoge Synagoge (Tsjechisch: Vysoká synagoga) is een synagoge in de joodse wijk Josefov van de Tsjechische hoofdstad Praag. De synagoge heet 'hoge synagoge' omdat hij op de eerste verdieping van het gebouw ligt. Ditzelfde gebouw huisvest ook sinds oude tijden al de kantoren en studieruimtes van de joodse gemeente van Praag. De Hoge Synagoge werd in de 16e eeuw met geld van Mordechai Maisel gebouwd en was gereed in het jaar 1568, hetzelfde jaar als het Joodse Raadhuis. De synagoge is gebouwd in renaissancestijl. In 1689 brandde het gebouw af, waarna het opnieuw werd opgebouwd. In 1883 werd de synagoge opnieuw herbouwd. Tijdens deze verbouwing werd de gevel versimpeld tot het huidige uiterlijk. Tijdens de communistische periode van Tsjecho-Slowakije was de synagoge onderdeel van het Joods Museum, sinds 1994 is het gebouw weer eigendom van de joodse gemeente. Er vinden anno 2008 onder andere bruiloften plaats. Vlak naast de hoge synagoge, met enkel een steegje ertussen, ligt de bekendere Oudnieuwe Synagoge.
Synagoga Wysoka w Pradze

Synagoga Wysoka w Pradze (cz. Vysoká synagoga) – zbudowana w 1568 roku, według planów Pankratiusa Rodera w stylu renesansowym, przy ulicy Červenéj, na praskim Josefovie. Została zbudowana z inicjatywy bogatego filantropa Mordechaja Maisela. Architektonicznie nawiązuje do synagogi Wysokiej w Krakowie. W 1689 roku została zniszczona przez Wielki Pożar, po którym natychmiast zrekonstruowano synagogę. Remont przeprowadził Pavel Ignác Bayer. Po kolejnym pożarze z 1784 wyremontowano jedynie uszkodzone wiązania dachu. Zobacz też Synagoga Wysoka w Krakowie Przypisy
Wenzel Güntner

Wenzel Güntner (* 29. Dezember 1820 in Neulosimthal; † 9. Oktober 1896 in Salzburg) war ein böhmisch-österreichischer Chirurg. Werdegang Güntner belegte ein Medizinstudium an der Deutschen Karls-Universität Prag. 1847 erfolgte seine Promotion zum Dr. med. und Beginn der chirurgischen Ausbildung als Assistent bei Pitha. 1855 hielt er erste Vorlesungen für theoretische Chirurgie. 1858 wurde Güntner Nachfolger seines Lehrers Pitha als Primarius am Allgemeinen Krankenhaus. Von 1858 bis 1878 war er als Primararzt am St. Johann-Spital in Salzburg tätig. Von 1878 bis 1896 war Güntner Sanitätsreferent für das Herzogtum Salzburg. Nach seinem letzten Willen entstand 1897 eine Stiftung in Höhe von 266.000 Gulden für das Dr. Wenzel Güntner-Spital in Neulosimthal. Er war verheiratet mit Johanna Katharina Thekla Edle von Helly. Literatur Wolf-Dieter Hamperl: Die verschwundenen Dörfer. Band III, Mediform-GmbH, Kienberg 2004, ISBN 3-9803622-0-5. Guentner Wenzel. In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Band 2, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1959, S. 102. Wenzel Güntner. In: Anton Bettelheim (Hrsg.): Biographisches Jahrbuch und Deutscher Nekrolog, 1. Band. Berlin, 1897. S. 153 (Digitalisat)
Hrádeček (přírodní památka)

Hrádeček je přírodní památka v okrese Prachatice. Spravuje ji Krajský úřad Jihočeského kraje. Chráněno je údolí potoka Melhutky mezi Třebanickou nádrží a Dolním hrabovským rybníkem na území městyse Lhenice, v katastrálních územích Třebanice a Hrbov u Lhenic. Předmět ochrany Důvodem ochrany je údolí potoka Melhutky s výskytem bledule jarní (Leucojum vernum). Údolí Melhutky je v 700 metrů dlouhém úseku v masivu Velkého (571 m n. m.) a Malého Hrádečku (509 m n. m.) průlomové se skalnatými srázy a menšími sutěmi. Nad i pod tímto úsekem se údolí otevírá, má mírné svahy a vyvinutou potoční nivu. Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 326. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hrádeček na Wikimedia Commons
Hrádeček (Naturdenkmal)

Das Naturdenkmal Hrádeček befindet sich in der Nähe der Gemeinde Lhenice (Elhenitz) im Kreis Prachatice in Tschechien. Beschreibung Das Naturdenkmal mit einer Fläche von 11,1 Hektar wurde zum 1. Dezember 1990 errichtet und liegt in einer Höhe zwischen 455 m n.m. um 520 m n.m. Geschützt wird das Tal des Baches Melhutka mit Beständen der Frühlingsknotenblume, insbesondere dann aber die Waldbestände, die bereits leicht urwaldähnliche Charakteristika aufweisen wie im nahen Böhmerwald. Das Reservat wird wie auch andere Naturschutzgebiete in Tschechien durch die Agentur für den Schutz der Natur und der Landschaft der Tschechischen Republik verwaltet. Siehe auch Hrádeček (Naturreservat) Hrádeček (Naturpark) Liste der Naturschutzgebiete im Jihočeský kraj Quellen PR Hrádeček [Naturreservat Hrádeček], Angaben der Agentur für den Schutz der Natur und der Landschaft der Tschechischen Republik, online auf: drusop.nature.cz/ost/chrobjekty/..., tschechisch, abgerufen am 20. Dezember 2011 Weblinks Einzelnachweise