NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel Nejsvětější Trojice (Klášter)

Kostel Nejsvětější Trojice je raně barokní římskokatolický chrám v osadě Klášter I, součásti města Nová Bystřice v okrese Jindřichův Hradec. Byl postaven v letech 1668–1682 jakožto část zdejšího paulánského kláštera. Kostel je kulturní památkou České republiky. Historie Původní kostel byl společně s nedalekým klášterem vypálen v roce 1533. Současný kostel byl vystavěn v roce 1668–1682 Giovannim Domenicem Osim podle projektu Francesca Carattiho. Klášter byl zrušen v roce 1785 Josefem II., zbourán byl roku 1959. Popis Stavba obsahuje řadu hodnotných konstrukcí včetně detailů. Je zde vnitřní výzdoba raně barokními štukaturami, jejichž autorem je Giovanni Bartolommeo Cometa. Kněžiště je otočeno k západu, oltář je postaven na místě kde se stékají tři prameny, které vytékají ve studánce u kostela. Východní portál má řezbářsky zdobená dveřní křídla. V kostele se též nachází hlavní oltář se sochami českých patronů a obraz Rodiny Kristovy s Nejsvětější Trojicí od Kristiána Schrödera. Do přelomu tisíciletí byl v kostele vystaven také strom života, jemná dřevořezba ze 17. století, která byla v roce 2001 restaurována. Strom měří přibližně 2 metry a jsou na něm zobrazeny události ze závěru Kristova života a zároveň symbolika Nejsvětější Trojice, jíž je kostel zasvěcen. Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Nejsvětější Trojice na Wikimedia Commons
Kostel svatého Martina (Javorník)

Kostel svatého Martina je římskokatolický, orientovaný filiální, bývalý farní kostel v Javorníku, místní části obce Rudník. Patří do farnosti Trutnov II – Horní Staré Město. Od 4. 10. 1993 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Je příkladem vesnického sakrálního okrsku. Historie Kostel, obklopený hřbitovem vymezeným ohradní zdí, byl ve slohu vrcholného baroka vybudován stavitelem A. Parmou z Hostinného v letech 1707–1708. V současnosti není využíván a chátrá, stejně jako celé okolí. Střecha je z porezlého plechu, chybí část střešních okének. Statika budovy je narušená, ve zdivu jsou svislé praskliny, staticky porušená je i klenba. Omítka je zčásti poškozena. Část oken je rozbitá. Pozemek s kostelem je od srpna 2017 majetkem spolku Omnium, který usiluje o záchranu památky. Architektura Jednolodní budova z let 1707–1708. Presbytář je obdélný, polygonálně ukončený. Na severní straně je čtvercová sakristie, nad západním průčelím je vysoká a mohutná hranolová věž. Hlavní portál v západním průčelí je jednoduchý a nezdobený. Vedlejší vstup v jižní zdi lodi je zdoben reliéfem Krista. Interiér V interiéru byla je nezvyklá trojramenná kruchta na toskánských sloupech, mající ve střední části dvě patra. Ještě před jejím zřícením v roce 2004 byly varhany odstěhovány do kostela v Podlažicích na Chrudimsku. Inventář je barokní, oltář je dílem mistra Tobiáše z Lánova. Kamennou kazatelnu na toskánském sloupu vytvořil K. Parma. Bohoslužby Pravidelné bohoslužby se v kostele nekonají. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Martina na Wikimedia Commons Filiální kostel (bývalý farní) sv. Martina na stránkách Královéhradecké diecéze Archivováno 27. 4. 2017 na Wayback Machine. Hrady.cz
Kostel svatého Jana Křtitele (Dolní Lutyně)

Kostel svatého Jana Křtitele v obci Dolní Lutyně (okres Karviná) je barokní farní kostel, postavený v letech 1740-1746 na místě staršího dřevěného kostelíka, je kulturní památka České republiky. Historie První písemná zmínka o v obci Dolní Lutyně pochází z roku 1305 kde je nazývána jako Luthina. Původní kostel byl dřevěný postavený před rokem 1365. V letech 1740–1746 byl postaven nový kostel v barokním slohu hrabětem Mikulášem Taafem. Dřevěné trámy kostelíka byly použity při stavbě stropů zámku, při dendrochronologickému průzkumu byly datovány do období konce 16. století. Nový kostel byl žehnán v roce 1746 a vysvěcen 9. září 1759 vratislavským biskupem hrabětem Schaffgotschem. Kostel sv. Jana Křtitele je obklopen hřbitovem a ohradní kamennou zdí. V roce 2009 byla provedena úprava odvodňovacího systému a stabilizace svahu. Peněžní prostředky ve výši 9 690 477 Kč byly čerpány z fondů Evropské unie. Práce provedla firma G-Consult, spol. s r. o. Kostel svatého Jana Křtitele patří Římskokatolické farnosti Dolní Lutyně, Děkanát Karviná. Popis Jednolodní orientovaná podélná zděná stavba s bočními kaplemi. Osově ze západního průčelí rizalitově vystupuje hranolová věž se zvonovou střechou. Na sedlové střeše lodi je sanktusník. Široké kněžiště je zakončeno užší mělkou apsidou se sakristií na východní straně a kruchtou na straně západní, přístupnou vřetenovým schodištěm v podvěží. Po stranách apsidy sledují chodbovité vedlejší předsíně půdorys závěru a ústí do bočních kaplí s patrovými oratořemi. Hlavní loď s křížovými klenbami, čelní strana kruchty, parapety oratoří a boční konchy jsou zdobeny bohatým štukovým dekorem s motivy rostlinných rozvilin a rokajů. V interiéru jsou dále klenby křížové s vytaženými hřebínky a valené; sakristie, boční předsíně a hlavní předsíň v přízemí věže stejně jako podkruchtí jsou plochostropé. Fasáda je jednoduchá členěná lizénovými rámy a profilovanou korunní římsou. Ve fasádě lodi jsou prolomena menší kasulová okna s mírně stlačeným záklenkem, vchody jsou obdélné. Sakristie a vedlejší předsíně mají okna a vchody s půlkruhovým záklenkem v jednoduché šambráně. Zvony Ve věži jsou zavěšeny čtyři zvony. Nejstarší zvon z roku 1447 pochází z původního dřevěného kostela. Po rekvírování zvonů pro válečné účely v době první a druhé světové války byly nahrazeny třemi novodobými zvony. V roce 2012 byl opraveny věžní hodiny a zvony osazeny elektromagnetickými kladivy, které jsou naprogramovány na melodii zvonů londýnského Westminsteru. V roce 2012 byly opraveny žaluzie oken ve zvonovém patře. Varhany Varhany byly vyrobeny v dílně varhanáře Karla Neussera (1844–1925) z Nového Jičína. Odkazy Reference Literatura HAJZLEROVÁ, Irena. Dolní Lutyně 1305-2005. 1. vyd. Dolní Lutyně :, Karviná: Obec Dolní Lutyně ;, Zemský archiv v Opavě – Státní okresní archiv Karviná, 2005, 197 s. ISBN 80-239-3810-X Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons abecední seznam farností
Kościół ewangelicki w Cieszynie-Marklowicach

Kościół ewangelicki w Cieszynie-Marklowicach – kościół Ewangelicko-Augsburski w Cieszynie-Marklowicach, w województwie śląskim w Polsce. Należy do Parafii Ewangelicko-Augsburskiej w Cieszynie. Historia Pierwszą dzwonnicę i salę parafialną w Marklowicach wybudowano na terenie cmentarnym przy głównej drodze w kierunku Cieszyna w 1903 r. W salce, wyremontowanej w 1953 r., odbywały się lekcje religii, a także godziny biblijne i szkółki niedzielne. Kolejny remont i powiększenie obiektu przeprowadzono w 1963 r. Prowadzono nabożeństwa z okazji Dziękczynnego Święta Żniw, gwiazdki dla dzieci oraz nabożeństwa dla osób starszych i chorych. Na zebraniu w lutym 1982 r. postanowiono o budowie nowej świątyni, ponieważ stary obiekt był w bardzo złym stanie technicznym. Wykopy pod fundamenty kościoła wykonano w sierpniu 1982 r., a kamień węgielny położył 27 maja 1984 r. ks. biskup Janusz Narzyński. Rok później miało miejsce pierwsze nabożeństwo żniwowe, które odbyło się w nowej salce katechetycznej, znajdującej się na parterze kościoła. Od września 1985 r. prowadzono tam lekcje religii. Pierwsze nabożeństwo w głównej sali świątyni odbyło się 26 grudnia 1985 r. Regularne nabożeństwa prowadzone były od 1986 r. w dwie pierwsze niedziele miesiąca, w tym samym roku założono Koło Niewiast. Kościół został poświęcony 28 czerwca 1987 r. w obecności biskupa Janusza Narzyńskiego. Nabożeństwa odbywają się obecnie w każdą niedzielę oraz święta. Architektura Kościół jest budowlą dwukondygnacyjną na planie kwadratu z mieszanym, szkieletowo-ścianowym układem konstrukcyjnym. Stropy, elementy empory oraz szkieletu budynku wykonano z żelbetu. Kubatura świątyni wynosi 2800 m³. Nakryta jest ostrosłupowym dachem o konstrukcji monolitycznej żelbetowej. Na głównym poziomie umieszczona została sala nabożeństw z 100 miejscami siedzącymi oraz amfiteatralną emporą z wejściem przez klatkę schodową, mieszczącą chór na 40 miejsc oraz organy. W sali nabożeństw położone jest również dodatkowe wyjście, prowadzące na teren przyległego cmentarza. W niskim parterze znajduje się sala katechetyczna, kuchnia, pomieszczenia sanitarne oraz kotłownia. W bocznej ścianie kościoła umieszczony został dzwon przeniesiony z dawnej kaplicy cmentarnej. Przypisy
Kościół Świętej Trójcy w Lesznej Górnej

Kościół Świętej Trójcy w Lesznej Górnej – kościół ewangelicko-augsburski w Lesznej Górnej, w województwie śląskim w Polsce. Należy do parafii ewangelicko-augsburskiej w Goleszowie. Historia Do czasu podziału Śląska Cieszyńskiego pomiędzy Polskę i Czechosłowację w 1921 r., miejscowi wierni kościoła ewangelickiego korzystali z kaplicy położonej na cmentarzu w Lesznej Dolnej. Po zamknięciu granicy polscy luteranie utracili do niej dostęp. Uczęszczano do kościoła w Goleszowie, a pogrzeby odbywały się na cmentarzach w Dzięgielowie i Cisownicy. Z inicjatywą budowy kościoła ewangelickiego w Lesznej Górnej wyszedł w latach 70. XX wieku proboszcz parafii ewangelicko-augsburskiej w Goleszowie, ksiądz Tadeusz Terlik. Na miejsce dla budowy kościoła wybrał tzw. Karasówkę, jednak do zakupu parceli nie doszło z powodów względów formalnych. Starania kontynuował ksiądz Roman Dorda. Jeden z mieszkańców, Wilhelm Niedoba, zgodził się na przekazanie terenu w centrum miejscowości. W związku z tym w kwietniu 1996 r. powstał Komitet Budowy Kościoła w Lesznej Górnej. Uzyskano pozwolenie na budowę, a projekt świątyni został przygotowany przez architekta Karola Gasia. Poświęcenie placu budowy miało miejsce 19 października 1997 r., a prace rozpoczęto 3 sierpnia 1999 r. Kamień węgielny poświęcił ksiądz biskup Paweł Anweiler 21 maja 2000 r. Dzwon na wieży, podarowany przez parafian z Golasowic, zainstalowano 28 października tego samego roku. Wtedy też zaczęto prowadzenie nabożeństw pogrzebowych, a pierwszy chrzest miał miejsce w styczniu 2004 r. Poświęcenie nowo wybudowanego kościoła odbyło się 2 października 2005 r. W uroczystym nabożeństwie wziął udział biskup kościoła ksiądz Janusz Jagucki, biskup diecezji cieszyńskiej ksiądz Paweł Anweiler, ksiądz Jan Gross, proboszcz parafii w Goleszowie ksiądz Roman Dorda, proboszcz parafii rzymskokatolickiej ksiądz Henryk Lankfort oraz władze samorządowe. Nabożeństwa w kościele odbywają się w każdą niedzielę i święta. Przypisy
Kamenná vrata

Kamenná vrata, dříve také nazývaná Brána, je výrazný skalní útvar na Ještědském hřbetu, součást přírodní památky Terasy Ještědu. Nachází se necelý kilometr severozápadně od vrcholu Ještědu, přístupný je po žluté turistické značce z Výpřeže nebo od Červeného kamene. Skála je asi 8 metrů vysoká, 16 metrů dlouhá a 3 metry široká a charakteristický vzhled jí dává skalní brána. Materiálem skály je křemenec. Kamenná vrata díky své poloze a tvaru patří k dominantám ještědských svahů. Odpradávna proto přitahovala pozornost lidových vypravěčů (pověsti o čertech, sletech čarodějnic, horských skřítcích střežících poklad apod.) a zaujala také např. spisovatelku Karolinu Světlou – inspirovala ji k jedné z pašeráckých scén v povídce Hubička, která se pak stala literární předlohou ke stejnojmenné opeře Bedřicha Smetany. Odkazy Reference Literatura ŘEHÁČEK, Marek. Ještěd a Podještědí: turistický průvodce po horách a okolí. [Liberec: Kalendář Liberecka], 2004, 207 s. S. 169. DAVID, Petr a Vladimír SOUKUP. Velká turistická encyklopedie. V Praze: Knižní klub, 2008, 316 s. ISBN 978-80-242-1941-7. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kamenná vrata na Wikimedia Commons
Horská služba (Lázně Libverda)

Horská služba má v Lázních Libverdě, obci ve Frýdlantském výběžku na severu Libereckého kraje, svou služebnu od roku 2011. Služebny Sídlila zde v prostorách budovy, v níž v tu dobu byla restaurace Vzlet, a techniku měla uskladněnu v místní hasičské zbrojnici, vzdálené asi půl kilometru. Toto rozdělení však nebylo vyhovující, a proto si na počátku roku 2014 nechali záchranáři vybudovat montovanou stavbu u parkoviště při silnici III/29015 na západní straně obce. Náklady na stavbu neměly přesáhnout 900 tisíc korun českých a pocházely z přeshraničního česko–polského programu. Otevření objektu se uskutečnilo 10. května 2014 slavností zahajovanou v 10 hodin. Po deseti letech (na jaře 2024) se záchranáři přesunuli do novostavby objektu (dům číslo popisné 218), jenž byl zbudován u někdejší libverdské chaty Jizerka. V objektu mají jak ošetřovnu, tak rovněž společenskou místnost. Ošetřovna je koncipována tak, že do ní může vjet čtyřkolka nebo automobil se zraněným, záchranáři ho zde mohou ošetřit a vyčkat do příjezdu sanitního vozu, se kterým lze zajet až k ošetřovací místnosti a pacienta do něj pohodlně přeložit. Objekt navíc disponuje prostornou garáží k uložení techniky. Rozsah činnosti záchranářů Pracovníci služby pomáhají potřebným jak na severní straně Jizerských hor, tak zasahují také při událostech na trasách Singltreku pod Smrkem, jež má u stanoviště horské služby využívané do roku 2024 jeden ze svých nástupních bodů, odkud cyklisté na jeho trasy vyrážejí. Služeb záchranářů Horské služby v případě nutnosti využívají také horolezci navštěvující turisticky oblíbená lezecká místa v této oblasti. Odkazy Reference Související články Horská služba České republiky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Horská služba Lázně Libverda na Wikimedia Commons
Radnice v Aši

Radnice v Aši na Husově náměstí je barokní budova postavená v roce 1733 a rozšířená v letech 1815–16 a 1885. Historie Nejstarší budova radnice vyhořela v roce 1696 během požáru, který zachvátil celé město Aš. Náhradní budova radnice byla jen velmi skromná, reprezentativní objekt nechali majitelé ašského panství, páni z Zedtwitz, postavit podle návrhu chebského stavitele Angela Pfeffera až v roce 1733. Budova znovu vyhořela v roce 1814, v letech 1815–16 byla ale obnovena ve svém původním rozsahu, pouze tvar střechy byl pozměněn z valbové na sedlovou. V roce 1885 bylo vzhledem k nepostačujícím prostorům pro městské úředníky přistavěno druhé patro. V budově bylo v letech 1958–66 umístěno městské muzeum, pak až do roku 2002 městská knihovna (městský úřad byl přesunut do jiného objektu). V roce 2002 proběhla rozsáhlá rekonstrukce celého objektu a od roku 2003 v něm opět sídlí městský úřad. Popis V přízemí budovy byla původně zřízena spisovna, archiv, světnice s komorou a také byt obecního strážníka, v prvním patře pak dva pokoje a velká konferenční místnost. V průběhu rekonstrukce v roce 2002 došlo k výraznému zásahu do pláště budovy: fasáda na jižní straně byla zcela rozdělena proskleným rizalitem. Dále byly rekonstruovány půdní prostory na prostory kancelářské, do budovy byl umístěn bezbariérový výtah a byla obnovena žlutá fasáda. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Rathaus Aš na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Radnice v Aši na Wikimedia Commons
Rathaus Aš

Das Rathaus in Aš (deutsch Asch), einer Stadt im Bezirk Eger in der Karlsbader Region, wurde nach 1814 errichtet und 1885 erweitert. Das Rathaus am Marktplatz ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Geschichte Das erste bekannte Ascher Rathaus fiel dem Brand von 1696 zum Opfer. Dafür wurde als Notbehelf ein einfacher Bau errichtet. Im Jahre 1733 wurde nach Plänen des Egerer Baumeisters Pfefferle ein neues Rathaus gebaut. Nach dem Stadtbrand von 1814 musste wiederum ein neues Rathaus erstellt werden. Dieses glich dem Vorgängerbau. Im Jahr 1885 wurde es vergrößert, indem ein zweites Stockwerk aufgesetzt wurde. Die Dachform und der Turm wurden ebenfalls verändert. Weblinks Beschreibung
Kostel Slezské církve evangelické (Bohumín)

Kostel Slezské církve evangelické v Novém Bohumíně (okres Karviná) je farní kostel Slezské církve evangelické augsburského vyznání, který byl postaven v letech 1900–1901 a je kulturní památka České republiky. Historie V roce 1888 byla utvořena kazatelská stanice patřící pod evangelický sbor v Orlové. Bohoslužby od roku 1887 se konaly v budově německé školy, později v hostinci Moritze Saffiera. V srpnu 1900 byla zahájena výstavba evangelického kostela na pozemku, který daroval Heinrich hrabě Larisch-Mönnich. Posvěcení základního kamene se uskutečnilo 12. srpna 1900; na slavnosti kázali superintendent Haase německy a farář Rusnok polsky. Projekt vypracoval brněnský architekt Julius Leisching a stavbu provedli bohumínští stavitelé Josef Berger a Karl Kraus. Náklady na stavbu činily 60 000 Kč a byly pokryty ze sbírek věřících a také spolků z Nizozemí, Německa a Švédska, konkrétně Schwedisch Gustav-Adolf-Verein (Švédský spolek Gustava Adolfa). Kostel byl vysvěcen 15. října 1901. V roce 1922 se stává samostatným evangelickým sborem. V roce 1926 byla postavena fara. Po druhé světové válce kostel byl konfiskován jako německý majetek, který byl evangelické církvi vrácen v sedmdesátých letech 20. století. Generální oprava byla dokončena v roce 1974; rekonstrukce proběhla i roku 2021. Kostel slouží k bohoslužebným účelům především Slezské církve evangelické augsburského vyznání, ale také několika dalším evangelickým (protestantským) církvím (Husův sbor). Popis Jednolodní podélná zděná stavba z režného zdiva s příčnou lodí. V ose průčelí je předsazená hranolová věž. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Slezské církve evangelické na Wikimedia Commons
Evangelische Kirche Bohumín

Die Evangelische Kirche Bohumín ist die evangelisch-lutherische Kirche der Stadt Bohumín (deutsch: Oderberg) im Okres Karviná in Schlesien im Nordosten von Tschechien. 1888 wurde in Oderberg eine Predigtstation der Evangelischen Kirche Orlau gegründet; die Gottesdienste fanden zunächst im Gebäude der Deutschen Schule statt. Das Grundstück für den Bau einer eigenen evangelischen Kirche stellte der Gutsherr und Bergwerksbesitzer Graf Heinrich Larisch von Moennich zur Verfügung, die Grundsteinlegung erfolgte am 12. August 1900. Am 15. Oktober 1901 konnte der im Wesentlichen vom Gustav-Adolf-Verein finanzierte Kirchenbau eingeweiht werden, wobei Superintendent Theodor Haase von der Evangelischen Superintendentur A. B. Mähren und Schlesien die deutsche, und Pfarrer Georg Rusnok die polnische Predigt hielt. Der vom Architekten Julius Leisching aus Brünn entworfene und vom örtlichen Baumeister Josef Berger ausgeführte Kirchenbau stellt eine in einfachen neugotischen Formen in Backstein errichtete, im Innern kreuzrippengewölbte Saalkirche mit polygonaler Apsis und Anräumen dar. 1922 wurde die Kirche eine eigenständige evangelische Gemeinde innerhalb der Deutschen Evangelischen Kirche in Böhmen, Mähren und Schlesien (DEKiBMS) und nach deren Auflösung 1945 der Schlesischen Evangelischen Kirche A.B. übereignet. Weblinks Webauftritt der Kirchengemeinde auf der Website der Schlesischen Evangelischen Kirche A.B. Informationen auf der Website www.nockostelu.cz
Kościół ewangelicki w Boguminie

Kościół ewangelicki w Boguminie – kościół w Boguminie, w kraju morawsko-śląskim w Czechach, należący do miejscowego zboru Śląskiego Kościoła Ewangelickiego Augsburskiego Wyznania. Historia Pierwsze ewangelickie nabożeństwo w Boguminie odbyło się 4 grudnia 1887 roku w budynku szkoły. Od 1888 roku Bogumin pozostawał stacją kaznodziejską zboru w Orłowej. Nabożeństwa w nowej siedzibie szkoły prowadził Richard Fritsche z Cieszyna. W późniejszym czasie ewangelikom uniemożliwiono jednak wykorzystywanie pomieszczeń szkoły, dlatego organizację nabożeństw przeniesiono do gościńca Moritza Saffiera, gdzie odbywały się w każdą pierwszą niedzielę miesiąca oraz w Wielki Piątek. Z inicjatywy superintendenta morawsko-śląskiego księdza Theodora Haase w 1900 roku rozpoczęto budowę kościoła przy obecnej ulicy Štefánikovej. Ziemię pod świątynię podarował hrabia Heinrich Larisch-Mönnich. Autorem projektu budynku był Julius Leisching z Brna, budowa przebiegała pod kierownictwem Josefa Bergera z Bogumina. Środki na budowę pochodziły z kasy Rady Miejskiej, składek przemysłowców, członków zboru oraz wiernych z Niemiec i Holandii, a także funduszu Bratniej Pomocy im. Gustawa Adolfa. Uroczystość poświęcenie kościoła miała miejsce 15 października 1901 roku. W 1926 roku obok kościoła postawiono budynek probostwa. Po II wojnie światowej świątynia została skonfiskowana na rzecz państwa jako własność poniemiecka. Zdewastowany budynek zbór odzyskał w latach 70. XX wieku, przystąpiono do jego generalnego remontu, zakończonego w 1974 roku. Remont budynku parafialnego miał miejsce w 1991 roku. Przypisy
Kaple Panny Marie Bolestné (Vatín)

Kaple Panny Marie Bolestné je malá sakrální stavba ve Vatíně ve farnosti Obyčtov, která patří do žďárského děkanství brněnské diecéze. Kaple není památkově chráněna. O kapli Historie V 80. letech 19. století byla vesnice Vatín čtyřikrát postižena velmi zhoubnými požáry (1881, 1882, 1883 a 1885). Představitelé obce se tedy usnesli postavit kapli, jako prosbu k Bohu, aby byla vesnice dalších pohrom ušetřena. Byl ustaven Výbor pro realizaci stavby a na její finanční zajištění se vykonala sbírka. Stavba kaple pak proběhla v letech 1888–1891. Stavbou se nicméně obec zadlužila, a dluh byl umořen až v roce 1901. Průběh stavby, doplněný o podrobné účetnictví byl sepsán v pamětním spise (originálním pravopisem) Na památku založení a vystavění Kaple v obci Vatině vroku 1888. Současnost Kaple je filiální k farnosti v Obyčtově a jsou v ní pravidelné bohoslužby (zpravidla každou středu v 17.00 hod.). Architektonická podoba Kaple je jednolodní stavba, na boku se třemi okenními osami. Presbytář je neodsazený, uzavřený trojboce. Vstupnímu průčelí je představena užší věž s vysokou jehlancovou střechou. Fasády jsou členěny naznačenými pilastry. Odkazy Reference Související články Kaple Panny Marie Bolestné Římskokatolická farnost Obyčtov Externí odkazy Vatínská kaple
St. Anna (Horšovský Týn)

Die Wallfahrtskirche St. Anna in Horšovský Týn (deutsch Bischofteinitz), einer tschechischen Stadt im westböhmischen Okres Domažlice, wurde 1507 errichtet. Die Kirche, die westlich von Bischofteinitz auf einem Hügel liegt, ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Geschichte Der Legende zufolge fand der Teinitzer Bürger Krecka eine hölzerne Statue der hl. Anna auf seinem Feld und trug sie nach Hause. Von dort soll sie aber immer wieder auf das Feld zurückgekehrt sein. Das wurde als Fingerzeig gedeutet, dass die Heilige an diesem Ort verehrt sein wolle. Zunächst erbauten Teinitzer Bürger eine hölzerne Kapelle. Im Jahr 1507 wurde eine steinerne Kirche im Stil der Spätgotik erbaut, die am 5. April 1516 geweiht wurde. Gleichzeitig wurde eine geistliche Bruderschaft zu Ehren der hl. Anna gegründet. Das Gnadenbild der heiligen Anna, der Schutzpatronin der Kirche, befand sich in einem Glaskästchen über dem Tabernakel. Zahlreiche Wallfahrten fanden zur Kirche statt. Das Hauptfest wurde am Sonntag nach dem 26. Juli gefeiert. Unter der Kirche wurde 1839 eine Gruft für die Mitglieder der fürstlichen Familie von Trauttmansdorff errichtet, in der auch drei Altäre standen. An der Straße zur St. Anna-Kirche ließ die Gräfin Anna Maria von Trauttmansdorff im Jahr 1696 einen steinernen Kreuzweg errichten. Weblinks Heimatkreis Bischofteinitz e.V. Einzelnachweise