NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Novoveský mlýn (vojenský újezd Libavá)

Novoveský mlýn (též Rössnerův mlýn, německy Neueigner Mühle či Rössnermühle) je zaniklý vodní mlýn ve vojenském újezdu Libavá, původně spadající pod zaniklou vesnici Nová Ves nad Odrou. Nachází se na pravém břehu řeky Odry, jihovýchodně od kopce Strážný v Oderských vrších v okrese Olomouc v Olomouckém kraji. Vzhledem k tomu, že místo se nachází ve vojenském prostoru, je přístupné jen s povolením. Na místě se nacházel vodní mlýn, který je poprvé zmiňován v roce 1670 v souvislosti se soudními spory. Nejstarší známí mlynáři měli příjmení Brauner, Schwarz, Rudolf. Později, kolem roku 1880 získal zadlužený mlýn majitel jménem Wilscher, který byl nevlastním otec Franze Rössnera, po kterém získal mlýn jméno. V roce 1930 je uváděn poslední mlynář Lothar Rössner. Voda byla k mlýnskému kolu dodávána přes náhon a lednici a v roce 1930 bylo uváděno 1 kolo na svrchní vodu. Na místě lze také nalézt další ruiny budov a kapličky a také malý kamenný most, který byl součástí příjezdové trasy k mlýnu. František Rudolf dal v roce 1855 u mlýna postavit zmíněnou kapličku s portrétem Panny Marie. Zadní zeď kapličky má půlkruhový půdorys. Dle stavu z roku 2021 jsou zdi kapličky chráněny zakrytím před povětrnostními vlivy. Novoveský mlýn zanikl s vysídlením německého obyvatelstva v roce 1946 a následným vznikem vojenského prostoru. Novoveský mlýn se nachází v plytkém údolí meandrující řeky Odry. Pod Novoveským mlýnem se do Odry vlévá několik bezejmenných potoků. Další informace Nedaleko, proti směru toku řeky Odry se nachází zaniklá osada Varhošť a po proudu řeky byla Drexlerova pila. I když je vstup do vojenského újezdu Libavá obvykle jedenkrát ročně umožněn v rámci cyklo-turistické akce Bílý kámen, Novoveský mlýn neleží na žádné z aktuálně povolených tras a je tedy veřejnosti celoročně nepřístupný. Galerie Reference Související články Vojenský újezd Libavá Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Novoveský mlýn (Nová Ves nad Odrou) na Wikimedia Commons
Nový hřbitov Velká Střelná

Nový hřbitov Velká Střelná (německy Gross Waltersdorf Neuer Friedhof) se nachází na okraji Součinnostní střelnice Velká Střelná pod řídící věží, západně od zaniklé německé vesnice Velká Střelná ve vojenském újezdu Libavá v Oderských vrších v okrese Olomouc v Olomouckém kraji. Vzhledem k tomu, že místo se nachází ve vojenském prostoru, tak je bez povolení nepřístupné. Avšak obvykle jedenkrát ročně může být místo a jeho okolí přístupné veřejnosti v rámci cyklo-turistické akce Bílý kámen. Historie Nový hřbitov ve Velké Střelné, byl malý hřbitov postavený za vesnicí Velká Střelná. Byl vysvěcen v roce 1923 a používal se namísto starého hřbitova. V současnosti se nachází na okrajové ploše vojenské Součinnostní střelnice Velká střelná. Na místě lze nalézt několik náhrobků, informační tabuli a kříž. Hřbitov byl pietně označen v roce 2014 a o jeho údržbu se starají dobrovolníci. Galerie Odkazy Reference
Plazský mlýn

Plazský mlýn (nazývaný také Bleissmühle, Bleissermühle nebo Demelmühle) je zaniklý vodní mlýn ve vojenském újezdu Libavá. Osada patřila k zaniklé obci Čermná. Ruiny budov mlýna se nachází ve výrazném ohbí Plazského potoka (pravostranný přítok řeky Odry) na jeho levém břehu, severovýchodně pod Zigartickým kopcem v Oderských vrších (části pohoří Nízký Jeseník) v okrese Olomouc v Olomouckém kraji. Vzhledem k tomu, že místo se nachází ve vojenském prostoru, tak je, mimo vyhrazené dny v roce, nepřístupné. Historie Mlynáři na Plazském mlýně měli příjmení Demel. V roce 1930 je uváděn jen funkční šrotovník s mlýnským kolem na horní vodu, náhonem a lednicí. Osada patřila pod čermenskou farnost. Vedle mlýna byly další dvě budovy. V roce 1946 byli němečtí osadníci vysídleni a následný zánik osady je spojen se vznikem vojenského výcvikového prostoru. Plazský mlýn je také místem torza nedalekého kamenného kříže, který se jako jeden z mála místních křížů dochoval do současnosti. Další informace Plazský mlýn je přístupný po lesní cestě. Poblíž se jihozápadním směrem nachází zaniklá samota Bleiss a severozápadním směrem zaniklá vesnice Zigartice. Proti směru toku Lazského potoka se jižním směrem nachází zaniklý Čermenský mlýn. Severozápadním směrem se nachází zaniklá vesnice Keprtovice. Galerie Reference Související články Vojenský újezd Libavá Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plazský mlýn na Wikimedia Commons
Podleský mlýn

Podleský mlýn (Podlesek) je zaniklý vodní mlýn v Praze 10 – Dubči v místní části Dubeček, který stál na Říčanském potoce pod hrází Podleského rybníka v jeho severní části. Byl zbořen a na jeho místě postavena novostavba s areálem pro chov zvěře. Dochovala se pouze samostatně stojící stodola. Historie Počátkem 16. století se v místech mezi Uhříněvsí, Dubčí a Měcholupy rozkládala rybniční soustava o padesáti větších i menších rybnících. Všechny až na Podleský rybník byly zrušeny a vypuštěny. Vodní mlýn byl pravděpodobně starší a pocházel ze středověku. Byl svobodný, ale voda náležela knížecí vrchnosti a mlynář byl povinen ročně odvádět 12 zlatých a 10 krejcarů úroku vrchnosti a z každé krávy 3 libry másla uhříněveskému faráři. V 18. století k mlýnu náleželo 26 jiter polí a 6 jiter zahrad. V roce 1930 jej vlastnil Školní zemědělský závod Uhříněves a ve mlýně se pouze šrotovalo. Za druhé světové války byl provoz zastaven, po jejím skončení se provoz obnovil a mlýn pracoval ještě v 50. letech 20. století. Roku 2013 byl zbořen a nahrazen novostavbou. Popis Zděné jednopatrové obytné stavení mlýna a přiléhlá mlýnice tvořily východní stranu dvora, který byl ze severu a jihu uzavřen nižšími volně stojícími hospodářskými budovami. Samostatná stodola stála západně od areálu a jediná se dochovala. Je datována rokem „1843“ a označením „Ponec mlynář podleský 1849“. Z rybníka vedla voda přes stavidlo náhonem na mlýnské kolo. V roce 1930 měl mlýn jednu Francisovu turbínu, hltnost 0,19 m³/s, spád 5,3 metru a výkon 10 HP. Odkazy Reference Literatura HLUŠIČKOVÁ, Hana, ed. a kol. Technické památky v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. 1. vyd. Praha: Libri, 2001–2004. 4 sv. ISBN 80-7277-042-X. Svazek III. Kapitola Praha. S. 289 KLEMPERA, Josef. Vodní mlýny v Čechách. III., Praha a okolí. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 263 s. ISBN 80-7277-051-9. Kapitola Podleský mlýn u Dubče. S. 111–114 Související články Seznam mlýnů v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podleský mlýn na Wikimedia Commons Dubeč na webu ČÚZK, Archivní mapy
Záběhlický mlýn

Záběhlický mlýn (Na Hamru, Hutě) je zaniklý vodní mlýn v Praze 10-Záběhlicích, který stál na potoce Botič u výtoku Hamerského rybníka. Historie Vodní mlýn je připomínán již v roce 1432. Počátkem 19. století byl přebudován na měděný hamr a přistavěn další trakt. Roku 1880 byl provoz hamru zastaven, ale mletí se již neobnovilo a mlýn byl adaptován na byty. Po roce 1989 došlo k celkové rekonstrukci, která zcela změnila charakter stavby. Popis Mlýnice a dům se nacházely pod jednou střechou, ale byly dispozičně oddělené. Původně barokní stavba získala po roce 1800 klasicistní podobu. Zděná jednopatrová budova měla v suterénu místnost zaklenutou plackou do přízemních pásů. Před novodobou přestavbou se zde nacházely dochované drobné sakrální památky a klasicistní interiéry v přízemí. Vodu k mlýnu původně přiváděl náhon vedený z potoka; za mlýnem se vracela zpět odtokovým kanálem. Po založení rybníka posloužilo těleso náhonu jako hráz a voda byla přiváděna odtud. Odkazy Reference Literatura KLEMPERA, Josef. Vodní mlýny v Čechách. III., Praha a okolí. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 263 s. ISBN 80-7277-051-9. Kapitola Mlýn v Záběhlicích. S. 104-105 Související články Seznam mlýnů v Praze Externí odkazy Záběhlice na webu ČÚZK, Archivní mapy
Meteorologická stanice Červená u Libavé

Meteorologická stanice Červená u Libavé se nachází vedle vrcholu kopce Červená hora v nadmořské výšce cca 748,1 m v pohoří Nízký Jeseník v katastru vesnice Guntramovice (části obce Budišov nad Budišovkou) v okrese Opava v Moravskoslezském kraji. Stanice byla postavena v roce 1952 především pro potřeby Vojenského prostoru Libavá (dnešní vojenský újezd Libavá) a od roku 1954 je pod civilní správou současného Českého hydrometeorologického ústavu. V roce 1970 byl zaveden nepřetržitý provoz a od roku 1990 je stanice poloautomatizovaná. Náplní práce stanice jsou klimatologická, astronomická a seismická měření. Vědecké vybavení meteorologické stanice Teploměry (suchy, vlhký, maximální a minimální, čidla měření přízemní teploty, teploty půdy a automatického měření) Kulová anténa pro měření úderu blesku Přístroj pro měření obsahu těžkých kovů ve srážkách Celooblohová kamera (bolidová kamera) pro fotografování a určování dráhy bolidů Barometr a barograf Výparoměr Přístroje pro měření čistoty ovzduší Přístroje pro měření vlhkosti a radiace Seismické přístroje Pluviokolektor Srážkoměry Heliografy Měřiče výšky oblačnosti Sněhoměrné latě Samopisný ombrograf Anemometr Další informace Poblíž vrcholu Červené hory se nachází vysílač a také ruiny bývalé navigační věže, která původně sloužila pro válečné potřeby leteckých sil (Luftwaffe). Západním směrem se nachází památný strom Zlatá lípa a Lávový suk Červená hora. Severozápadním směrem se nachází Kaple svatého Jana Nepomuckého, Pomník obětem bitvy u Guntramovic a Cesta Česko-německého porozumění. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Meteorologická stanice Červená u Libavé na Wikimedia Commons
Cacovický mlýn

Cacovický mlýn je bývalý vodní mlýn v Maloměřicích v Brně, který stojí na Cacovickém náhonu vedeném z řeky Svitavy. Historie Vodní mlýn patřil od roku 1325 spolu s později zaniklou vsí Cacovice ženskému cisterciáckému klášteru na Starém Brně. Roku 1610 prošel přestavbou, snad po povodni. Roku 1662 jej klášter od nájemců vykoupil a v jeho držení byl až do roku 1781. Poté byl do roku 1825 spravován Náboženským fondem, který jej prodal do soukromých rukou; jeho novým vlastníkem se stal kníže Alexandr Schönberg-Hohenstein. Další majitel, Ferdinand Frank, roku 1884 mlýn radikálně přestavěl, instaloval Girardovu turbínu, v objektu zřídil papírnu a roku 1907 elektrárnu. Roku 1919 instaloval další majitel Antonín Ženožička novou Francisovu turbínu. Od roku 1926 vlastnila mlýn Moravská banka, po roce 1930 jej i s elektrárnou koupil Adolf Hynek. Mlýn i elektrárna byly v provozu i po únoru 1948; elektrárna však pracovala jen pro podnikovou spotřebu. Kapacita mlýna se zvýšila z denních 25 tun na 120 tun obilí a na zahradě vznikla obilní sila. Bývalý majitel pan Hynek se stal vedoucím provozu. Dne 25. dubna 1981 mlýn vyhořel. Zcela zanikla budova stojící na levém břehu náhonu; zachoval se pouze erb, který se po úpravě nachází v objektu vodního mlýna ve Slupi. Poškozen byl také čtyřpodlažní sklad meliva, mouky a krmných směsí, po opravě je využíván ke skladovacím účelům. Malá vodní elektrárna poničená požárem prošla opravou v roce 1983 a je stále funkční. Koncem 20. století byla odstraněna obilní sila a na jejich místě postaven průmyslový objekt. Část objektu je pronajímána ke skladovacím účelům. Popis Mlýn měl nainstalovanou Girardovu turbínu (zanikla) a v objektu byla i papírna (zanikla). Od roku 1907 zde fungovala elektrárna, která měla v letech 1918–1919 nainstalovánu novou horizontální Francisovu turbínu, posílenou roku 1921 o parní stroj firmy Breitfeld a Daněk o výkonu 250 HP a elektrický generátor firmy Kolben o napětí 3500 V. Po roce 1930 tvořila mlýn dvojice čtyřpodlažních budov stojících na obou březích náhonu, které byly spojené turbínovým domkem. V budově na pravém břehu byla zřízena restaurace, později umístěná v zahradě. Výroba elektrické energie zůstala zachována. Plochostropá budova malé vodní elektrárny je opatřena dvěma manipulačními vraty. Uvnitř se nachází dvojčitá Francisova horizontální turbína o hltnosti 4,5 m³/s a výkonu 75 kW pohánějící asynchronní elektromotor, která je vybavena regulátorem otáček od firmy ČKD Blansko. Voda k mlýnu vedla náhonem a do řeky se vracela odtokovým kanálem. Francisova turbína měla k roku 1930 spád 3,3 metru a výkon 154 HP. Odkazy Poznámky Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Cacovický náhon Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cacovický mlýn na Wikimedia Commons
Cathedral of St Nicholas, České Budějovice

The Cathedral of St Nicholas (Czech: Katedrála svatého Mikuláše) is a Roman Catholic cathedral located in the city of České Budějovice in the Czech Republic. History The foundation stone of the parish church České Budějovice was laid around 1265, shortly after the founding of the city. The church of St Nicholas was consecrated in 1297, although it was still incomplete at the time. The completion of the main building probably occurred sometime around the mid 14th century. The original Gothic church was damaged by fire and repaired in the years 1513 - 1518. The church was significantly rebuilt several times. During the 16th century the church acquired a new bell tower called the Black Tower. In the 17th century, reconstruction took place and the church acquired its current baroque appearance. The church has a triple nave layout with 18th century interiors. In 1785 the interior was renovated when the church was elevated to a cathedral due to the creation of the Diocese of České Budějovice. A cemetery was located beside the church and was in use from the Middle Ages up to the year 1784, when the decree of Joseph II forbade further burials. Between 1969 and 1971 internal adjustments were made in the cathedral in order to improve the liturgical space after the changes made during the Second Vatican Council. References
Catedral de San Nicolás (České Budějovice)

La Catedral de San Nicolás​ o simplemente Catedral de České Budějovice (en checo: Katedrála svatého Mikuláše)​ es una catedral católica ubicada en la ciudad de České Budějovice​ en la República Checa.​ La primera piedra de la iglesia parroquial de České Budějovice fue colocada alrededor de 1265, poco después de la fundación de la ciudad. La iglesia de San Nicolás fue consagrada en 1297, aunque todavía estaba incompleta para ese momento. La terminación del edificio principal se produjo probablemente en algún momento alrededor de mediados del siglo XIV. La iglesia gótica original fue dañada por el fuego y fue reparada entre los años 1513 y 1518. La iglesia fue reconstruida varias veces de manera significativa. Durante el siglo XVI la iglesia adquirió un nuevo campanario en la llamada Torre Negra. En el siglo XVII, se llevó a cabo una reconstrucción y la iglesia adquirió su actual aspecto barroco. La iglesia tiene un diseño de nave triple con interiores del siglo XVIII. En 1785 el interior fue renovado cuando la iglesia fue elevada a una catedral debido a la creación de la diócesis de České Budějovice. Un cementerio se encuentra junto a la iglesia y ha estaba en uso desde la Edad Media hasta el año 1784, cuando el decreto de José II prohibió los más sepulturas allí. Entre 1969 y 1971 se hicieron ajustes internos en la catedral con el fin de mejorar el espacio litúrgico después de los cambios realizados durante el Concilio Vaticano II. Véase también Iglesia católica en la República Checa Arquitectura de las catedrales y las grandes iglesias Referencias
Cathédrale Saint-Nicolas de České Budějovice

La cathédrale Saint-Nicolas (en tchèque : Katedrála svatého Mikuláše) est une cathédrale catholique romaine située dans la ville de České Budějovice en République tchèque. Histoire La première pierre de l'église de České Budějovice a été posée vers 1265, peu de temps après la fondation de la ville. L'église Saint-Nicolas fut consacrée en 1297, bien qu'inachevée. L'achèvement de l'édifice a probablement eu lieu vers le milieu du XIVe siècle. L'église a été reconstruite à plusieurs reprises. Au XVIe siècle, l'église se dote d'un nouveau clocher appelé la tour Noire. Au XVIIe siècle, une reconstruction lui donna son aspect baroque actuel. L'église a un plan à trois nefs avec des intérieurs du XVIIIe siècle. En 1785, l'intérieur fut rénové lorsque l'église fut élevée au rang de cathédrale en raison de la création du diocèse de České Budějovice. A côté de l'église se trouvait un cimetière qui fut utilisé du Moyen Âge jusqu'en 1784, lorsque le décret de Joseph II interdit de nouvelles inhumations. Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative à la religion : GCatholic.org Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du baroque Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Katedrala sv. Nikole u Českim Budějovicama

Katedrala sv. Nikole je rimokatolička katedrala koja se nalazi u gradu České Budějovice u Češkoj. Povijest Kamen temeljac župne crkve u Českim Budějovicama je postavljen oko 1265., nedugo nakon osnivanja grada. Crkva svetog Nikole posvećena je 1297. godine, iako je još uvijek nedovršena u to vrijeme. Do završetka glavne građevine vjerojatno je došlo negdje oko sredine 14. stoljeća. Izvorna gotička crkva je oštećena u požaru i popravljena je u godinama od 1513. do 1518. Crkva je značajno obnavljana nekoliko puta. Tijekom 16. stoljeća crkva je dobila novi zvonik nazvan "Crni toranj". U 17. stoljeću, crkva je obnovljena i dobila sadašnji barokni izgled. Crkva ima trostruki jednobrodni izgled s interijerom 18. stoljeća. Godine 1785. unutrašnjost je obnovljen kada je crkva uzdignuta na rang katedrale zbog stvaranja biskupije České Budějovice. Groblje se nalazilo pokraj crkve i bilo je u upotrebi od srednjeg vijeka do 1784. godine, kada je dekretom Josip II. zabranio daljnje ukope. Između 1969. i 1971. dogodile su se interne prilagodbe u katedrali u cilju poboljšanja liturgijskog prostora nakon promjena tijekom Drugoga vatikanskog koncila. Izvori
Cattedrale di České Budějovice

La cattedrale di San Nicola (in ceco Katedrála svatého Mikuláše) è la chiesa cattolica maggiore di České Budějovice e cattedrale della diocesi di České Budějovice. Costruita a partire dal XIII secolo, l'edificio deve l'aspetto attuale agli interventi in stile barocco attuati tra 1641 e 1649. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di České Budějovice Collegamenti esterni Sito ufficiale, su dekanstvicb.cz. (EN) Cattedrale di České Budějovice, in GCatholic.org.
Katedra św. Mikołaja w Czeskich Budziejowicach

Katedra św. Mikołaja w Czeskich Budziejowicach (czes. Katedrála svatého Mikuláše) – pierwszy kościół w północno-wschodnim narożniku rynku został wybudowany w XIII wieku. Obecna świątynia barokową formę uzyskała po ostatniej przebudowie w latach 1641–1649. Podczas wojny trzydziestoletniej w kaplicy przechowywano królewskie archiwum i czeskie insygnia koronacyjne. Wewnątrz zwraca uwagę kremowo-beżowo-niebieskie sklepienie. Za prezbiterium – na zewnątrz katedry – stoi mała unicka kapliczka z I połowy XVIII stulecia, z freskami z 1785 roku. Przypisy
Mariánský sloup (Olomouc)

Mariánský sloup v Olomouci je barokní morový sloup na Dolním náměstí v Olomouci, se sochou Panny Marie Immaculaty na vrcholu. Historie Sloup postavil v letech 1715–1723 Václav Render jako výraz vděčnosti olomouckých měšťanů za ukončení moru, který na Moravě udeřil v letech 1714 až 1716. Na sochařské výzdobě pracovali Jan Sturmer (socha Panny Marie Immaculaty, socha svatého Františka Xaverského a socha svatého Karla Boromejského) a Tobiáš Schütz (ostatní sochy kromě později vyměněné sochy svatého Šebestiána). V roce 1758 byl sloup při pruském obléhání Olomouce poškozen a poté byla vyměněna socha svatého Šebestiána. Mezi lety 1985–1992 pak byl při restaurování originální tordovaný (kroucený) sloup nahrazen kopií. Od roku 1995 je společně se sloupem Nejsvětější Trojice a se souborem barokních kašen podle nařízení vlády č. 262/1995 Sb. ze dne 16. srpna 1995 o prohlášení a zrušení prohlášení některých kulturních památek za národní kulturní památky řazen mezi národní kulturní památky. Popis Na vrcholu sloupu je socha Panny Marie Immaculaty. Ve spodní části sloupu je osm soch světců (patronka města Olomouce a ochránci proti moru): Dolní řada soch: svatý Roch svatý Karel Boromejský svatý František Xaverský svatý Šebestián Horní řada soch: svatá Pavlína – patronka města Olomouce svatá Rozálie svatá Kateřina Sienská svatá Barbora z Nikomédie Odkazy Reference Související články Seznam národních kulturních památek České republiky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mariánský sloup na Wikimedia Commons Mariánský sloup na webu olomouc-tourism.cz Archivováno 26. 9. 2007 na Wayback Machine. Morový sloup na Dolním náměstí na webu olomouc.cz Morový sloup na webu upol.cz Archivováno 26. 9. 2007 na Wayback Machine.
Mariazuil (Olomouc)

De Mariazuil (Tsjechisch: Mariánský sloup en Duits: Mariensäule) is een barokke pestzuil op het Dolní náměstí (Benedenplein) in de Moravische stad Olomouc in Tsjechië. De mariazuil is een symbool van dank van de burgers van Olomouc voor het einde van een pestepidemie die Moravië teisterde tussen 1714 en 1716. De zuil is tussen 1715 en 1723 gebouwd door Václav Render en de beelden zijn gemaakt door Jan Sturmer en Tobiáš Schütz. Tijdens het Pruissische beleg van Olomouc in 1758 raakte de zuil beschadidgd, waarna het beeld van Sint Sebastiaan is vervangen. Bij reparaties tussen 1985 en 1992 aan de pestzuil is de zuilschacht vervangen door een kopie. Het is samen met de barokke fonteinen (Neptunusfontein, Herculesfontein, Jupiterfontein, Tritonenfontein, Mercuriusfontein en Caesarfontein) en de andere pestzuil (de Zuil van de Heilige Drie-eenheid) sinds 1995 een nationaal cultureel monument (národní kulturní památka). Externe link tourism.olomouc.eu – Marian Column (Mariazuil) (Engels en Tsjechisch)
Kolumna Mariacka w Ołomuńcu

Kolumna Mariacka (tzw. morowa; cz. Mariánský morový sloup) – pomnik w formie kolumny na tzw. Dolnym Rynku (cz. Dolní náměstí) w Ołomuńcu na Morawach w Czechach. Historia Kolumna Mariacka w Ołomuńcu powstała po ustąpieniu epidemii moru z lat 1713–1715. Jako dziękczynienie za zwalczenie epidemii w mieście miejscowy kamieniarz i rzeźbiarz Wacław Render zaproponował budowę kolumny wotywnej na Dolnym Rynku. Wzniesiono ją w latach 1716–1727. Projekt powstał zainspirowany podobnymi kolumnami z Wiednia i Pragi. Autorami elementów rzeźbiarskich kolumny byli Jan Sturmer (posągi Immaculaty, św. Franciszka Ksawerego i św. Karola Boromeusza) oraz Tobiasz Schütz (pozostałe rzeźby). W 1758 roku, podczas oblężenia Ołomuńca przez Prusaków, zniszczeniu uległa rzeźba św. Sebastiana, którą zastąpiono nowym posągiem. W latach 1985–1992 podczas renowacji zabytku wymieniono również skręcony trzon kolumny. Kolumna, choć stanowi dominantę całego placu, jej budowniczemu Wacławowi Renderowi, architektowi cesarskiemu, nie wydawała się dostatecznie dostojna. Dlatego też postanowił wybudować na sąsiednim Górnym Rynku wspanialszą kolumnę – dzisiejszą Kolumnę Trójcy Przenajświętszej. Wygląd Część dolną, z owalnym otworem na wylot w bloku podstawy, zdobią posągi ósemki świętych, umieszczone po cztery na dwóch poziomach. Są to postacie świętych, patronów i orędowników „od moru” - Karol Boromeusz, Franciszek Ksawery, Sebastian, Roch (na dolnym poziomie), Rozalia, Katarzyna ze Sieny i Barbara oraz patronka Ołomuńca – św. Paulina (na górnym poziomie). Część środkową konstrukcji stanowi tordowany (skręcony) słup, zaś jej zwieńczeniem jest rzeźba Immaculaty. Uwagi Przypisy Bibliografia Olomouc. Turistický průvodce. Ediční rada Městského národního vẏboru v Olomouci, Olomouc 1974.
Church of Saint Michael (Olomouc)

Church of Saint Michael (Czech: Kostel svatého Michala) is a Roman Catholic church in Olomouc, Czech Republic. It is one of the most important landmarks of the city. The church, connected originally with the Dominican Order, was constructed in the 13th century, and reconstructed to its current Baroque form from 1676 to 1703 by Giovanni Pietro Tencalla. Stucco ornamentation for the interior was provided by Baltazar Fontana. The church was consecrated on 9 May 1707; however in July 1709, it was damaged by a large fire. The church is characterised by its three domes symbolizing the Holy Trinity. The underside of each domes is frescoed. The church organ is original from 1706, made by David Sieber, an organist from Brno. External links Media related to Church of Saint Michael (Olomouc) at Wikimedia Commons Official website of the parish (in Czech)