NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jüdischer Friedhof (Tučapy u Soběslavi)

Der Jüdische Friedhof in Tučapy u Soběslavi (deutsch Tutschap), einer Gemeinde im Bezirk Okres Tábor der Region Jihočeský kraj in Tschechien, wurde vermutlich 1713 errichtet. Lage Der Jüdische Friedhof liegt auf dem südwestlichen Rand der Gemeinde, etwa 300 Meter von der Synagoge entfernt. Der gut erhaltene Friedhof hat eine Fläche von 2356 m², auf der sich etwa 360 Grabsteine befinden, der älteste von 1737. Die Grabsteine aus Marmor, Sandstein, Kalkstein und Granit sind teilweise in einer Mauer eingemauert, die den Friedhof umgibt. Auf den Grabsteinen sind Inschriften in Tschechisch, Hebräisch und Deutsch zu finden. Zum Friedhof gehört auch ein ehemaliges Taharahaus (Leichenhalle), wo sich heute der Eingang zum Friedhof befindet. Geschichte Der Friedhof wurde vermutlich um 1713 errichtet; der älteste erhaltene Grabstein mit einer lesbaren Inschrift stammt von 1737. Begräbnisse fanden satt bis zum Ausbruch des Zweiten Weltkrieges. In der neueren Zeit kam es zu umfangreicheren Renovierungen: 1999–2001 wurden die ersten Mauermauerabschnitte repariert, 2002–2003 das Leichenhaus, 2004–2007 weitere Mauerabschnitte, 2010–2012 wurden die liegenden Grabsteine wieder aufgerichtet und 2014 ein letztes Teilstück der Muer restauriert. Seit 2015 werden nach und nach historische Grabsteine aus dem 18. und 19. Jahrhundert renoviert. Der Friedhof steht seit dem 3. Mai 1958 unter Denkmalschutz. Siehe auch Jüdische Gemeinde Tučapy u Soběslavi Jüdisches Viertel Tučapy u Soběslavi Synagoga Tučapy u Soběslavi Weblinks Offizielle Webseite auf tucapy.cz/ Einzelnachweise
Židovský hřbitov v Pražáku u Vodňan

Židovský hřbitov v obci Pražák u Vodňan se nachází asi 700 metrů jihozápadním směrem od vesnice Pražák, která je částí města Vodňany, na kraji lesa. Má rozlohu 543 m2. V současnosti je hřbitov chráněn jako kulturní památka České republiky. Na hřbitově se nachází cenný soubor starobylých a novodobých náhrobků. Hřbitov byl založen v roce 1839, kdy Židovská náboženská obec ve Vodňanech zakoupila od města pozemek k jeho zřízení. Nejstarší náhrobky pocházejí z 1. poloviny 19. století. Úplně nejstarší čitelný náhrobek je datován 1848. Pohřby se zde konaly do roku 1942 kdy byli Židé z Vodňan a okolí deportováni do Koncentračního tábora Terezín. Do dnešních dnů se zachovalo asi 150 náhrobků. Hřbitov je dnes ve vlastnictví Židovské obce v Praze. Nápis nad hřbitovní bránou je citát z Bible: „Hospodin usmrcuje a znovu obživuje.“ (1. Samuelova 2:6) Zdejší židovská komunita přestala existovat v roce 1940. Galerie Reference Související články Synagoga ve Vodňanech Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek Jihočeského kraje Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Pražáku u Vodňan na Wikimedia Commons Hřbitov na www.holocaust.cz
Jüdischer Friedhof (Vodňany)

Der Jüdische Friedhof in Vodňany (deutsch Wodnian), einer tschechischen Stadt im Okres Strakonice der Südböhmischen Region, wurde 1840 errichtet. Der jüdische Friedhof westlich des Ortes ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Auf dem circa 800 Quadratmeter großen Friedhof sind noch etwa hundert Grabsteine vorhanden. Siehe auch Synagoge (Vodňany) Weblinks Geschichte der jüdischen Gemeinde Vodňany bei Jewish Cemetery Project (englisch) Einzelnachweise
Transgas (building)

Transgas was a high tech building with brutalist elements in the center of Prague, Czech Republic. It was built in 1978 and demolished in 2019. It consisted of a cubic part, which was dark grey. Its facade was covered by small cobble stones. The other two buildings were high with long windows and steel dark construction. The surrounding decoration is symbolically was out of gas pipeline tubes. History The building was commissioned by the Czechoslovak government, which agreed in 1970 to build a pipeline and deliver Soviet gas to western Europe. As the pipeline was called Transgas, the same name was given to the building used from 1978 as a control and dispatcher room. The architects and designers where Jiří Eisenreich, Jindřich Malátek, Václav Aulický and Ivo Loos (fountain). It was constructed in the years 1972 to 1978 on the site of apartment houses, which were previously demolished. Demolition In 2015, the complex was bought by Slovak developer group HB Reavis. The group decided to demolish the building and replace it with modern offices. There were attempts by different groups to release it as a cultural monument and they failed. In January 2017, art historians from Czech universities described the building as an exceptional example of brutalist architecture and requested Culture Minister Daniel Herman to prevent its demolition. They wrote, "In the context of Czech architecture of the latter half of the 20th century, it is an exceptional building that creatively follows up the period styles of Western technicism and brutalism." In November 2017 the Czech Ministry of Culture approved the demolition so that a new office complex can be built on the site. Despite many protests and redemption effort from city of Prague, demolition of Transgas started in February 2019. Gallery References
Transgas (edificio)

Transgas (posteriormente Transgaz, Budovy Ústředního dispečinku tranzitního plynovodu, Světové odborové federace o Federálního ministerstva paliv a energetiky) es un edificio del estilo de brutalismo de los aňos 70. del siglo XX. Fue construido como puesto de control del conducto de gas trasladando gas de la Unión Soviética por Checoslovaquia al oeste. Los arquitectos eran Jiří Eisenreich, Jindřich Malátek, Václav Aulický e Ivo Loos (quién diseňó la fuente detrás). El complejo de edificios funcionó desde el aňo 1978 hasta el siglo XXI cuando fue vendido a la compañía privada, que quiera destruirlo y construir en su puesto el nuevo complejo de edificios.​​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Transgas.
Transgas

Transgas è un edificio tecnologico con elementi derivati dallo stile architettonico del Brutalismo situato a Praga, nella Repubblica Ceca. Il complesso consiste di un edificio centrale, di color grigio scuro a forma di cubo, la cui facciata è ricoperta da piccole pietre grigie di forma rettangolare, e da due edifici più alti dotati di lunghe finestre, in posizione retrocessa, costruiti in metallo e vetro. Le decorazioni sono state implementate con tubi del gas. L'edificio venne commissionato dal governo Cecoslovacco nel 1970, anno in cui si raggiunse l'accordo con la Russia per la costruzione di un gasdotto per portare il gas dalla Russia all'Europa dell'ovest. L'edificio venne costruito tra il 1972 ed il 1978 al posto di alcuni appartamenti, in precedenza demoliti. Architetti e progettisti furono, Jiří Eisenreich, Jindřich Malátek, Václav Aulický and Ivo Loos, che si occupó della progettazione della fontana. Il gasdotto venne chiamato Transgas, lo stesso con il quale venne usato dal 1978 per indicare l'edificio come l'ufficio di controllo del gasdotto stesso. Dopo molti tentativi, da parte di differenti gruppi, di includere l'edificio nella lista del patrimonio culturale nazionale, nel 2017 è stata decisa la demolizione. Nel gennaio 2017 storici dell'arte di varie università della Repubblica Ceca hanno descritto l'edificio come un esempio eccezionale di architettura brutalista chiedendo al Ministro della cultura Daniel Herman di impedirne la demolizione. Gli storici scrissero: "Nel contesto dell'architettura ceca della seconda metà del ventesimo secolo, il Transgas rappresenta un modello di creatività eccezionale, nello stile del brutalismo dell'ovest". Nel Novembre del 2017 il Ministro della Cultura Ceca ha approvato la demolizione di Transgas per far spazio a nuovi edifici che verranno adibiti ad uffici ed appartamenti. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Transgas
Transgas

Transgás é um edifício high tech com elementos de arquitetura brutalista localizado no centro de Praga, República Tcheca. Consiste de uma parte cúbica em cor cinza escuro. Sua fachada é coberta por pequenas pedras. Os outros dois edifícios são altos, com longas janelas em construção cinza-metálico. A decoração que o envolve é feita de tubulações de gás decorativas. O edifício foi comissionado ao governo tchecoslovaco, que em 1970 se comprometeu a construir um gasoduto para entregar gás soviético à Europa Ocidental. Como o gasoduto foi chamato Transgas, o mesmo nome foi dado ao edifício usado a partir de 1978 como centro de controle e expedição. Os arquitetos e designers foram Jiří Eisenreich, Jindřich Malátek, Václav Aulický and Ivo Loos (fonte). O edifício foi construído entre 1972 e 1978 em local onde antes havia residências, previamente demolidas. Em 2017 a construção foi definida para ser demolida, já que todas as tentativas por diferentes grupos que buscaram torná-lo um monumento cultural falharam. Em janeiro de 2017, historiadores de arte de universidades da República Tcheca descreveram o edifício como um exemplo excepcional da arquitetura brutalista e solicitaram que o Ministro da Cultura Daniel Herman impedisse sua demolição. Eles escreveram, "No contexto da arquitetura Tcheca da segunda metade do Século XX, este é um excepcional edifício que segue criativamente os estilos do tecnicismo ocidental e do brutalismo." Em Novembro de 2017 o Ministro da Cultura aprovou a demolição para que um novo complexo de edifícios seja construído. Galeria Referências
Transgas

Transgas este o clădire hitech cu elemente brutaliste în centrul orașului Praga, Republica Cehă. Este constituită ca o parte cubică de culoare gri inchis. Fațada este învelită în pavele mici. Celelalte două clădiri sunt înalte, cu geamuri lungi și construcții metalice închise la culoare. Clădirea a fost comandată de guvernul cehoslovac, care a convenit în 1970 să construiască o conductă și să livreze gaze sovietice către Europa de Vest. Deoarece conducta a fost numită Transgas, același nume a fost dat clădirii folosite din 1978 drept cameră de control și expeditor. Arhitecții și designerii au fost Jiří Eisenreich, Jindřich Malátek, Václav Aulický și Ivo Loos (fântână). A fost construită din anii 1972 până în 1978 pe locul unei clădiri de apartamente, care a fost demolată anterior. Începând cu anul 2017, s-a decis demolarea clădirii, iar toate incercările diferitelor grupuri de a fi recunoscută drept monument cultural, au eșuat. În ianuarie 2017, istoricii de arta ai universitatilor din Cehia au descris clădirea ca fiind un exemplu excepțional de arhitectură brutalistă, și au solicitat Ministrului Culturii, Daniel Herman, să prevină demolarea acesteia. Aceștia au scris: „în contextul arhitecturii cehești a celei de-a doua jumătăți a secolului al XX-lea, este o clădire excepțională care urmează cu creativitate stilurile perioadei - ale tehnicismului occidental și brutalismlui”. În noiembrie 2017, Ministerul Culturii din Cehia a aprobat demolarea pentru ca un nou complex de birouri să fie construit. Galerie Referințe
Трансгас

Трансгас (чеш. Transgas, чеш. Centrální dispečink Trangas) пословни је комплекс у централном делу Прага, близу Народног музеја, на граници историјског језгра чешке престонице и Винохрада. Зграде су намештене као седиште државне компаније Трансгас и изграђене су у бруталистичком стилу. Објекат је настао на месту где је Минстарство поште и телеграфа наредило рушење стамбених зграда из краја 19. века. Ово место је остало празно све до 60-их година прошлог века. Архитектонски конкурс за ново седиште државне компаније гаса расписан је 1966. Архитекти пројекта ове зграде су били Вацлав Аулицки, Јиржи Ајзенрајх, Иво Лос и Јиндржих Малатек. Читав ареал представља један од симбола најрадикалнијег брутализма и постмодерне архитектуре у Чешкој Републици. Састављен је од три зграде које имају различиту функцију. Декоративни елементи комплекса су изведени у хај-тех и индустријалном стилу. Трансгас је био изграђен у периоду 1972—1978. Наручитељ је била компанија Прумислове ставби Готвалдов из Злина. Као први део комплекса је била завршена изградња главног објекта, диспечинка, најнижег и најважнијег објекта. Два блока су била завршена до 1978. Током 80-их је комплекс служио и неким другим институцијама, као што је био нпр. Светска федерација синдиката и Опште здравствено осигурање (чеш. Všeobecná zdravotní pojišťovna). Године 2015. су приватни инвеститори најавили идеју да купе овај објекат, сруше га и уместо њега саграде нове, модерније канцеларије. Остварене су грађанске инцијативе које су предложиле да се од Трансгаса направи споменик културе. Министарство културе Чешке Републике је њихов захтев на крају одбило и Трансгас није добио статут споменика. Године 2017. су све калцеларије у објекту исељене и спрема се рушење. Галерија Референце
Horní Beřkovice (zámek)

Horní Beřkovice jsou zámek ve stejnojmenné obci jihozápadně od Roudnice nad Labem v okrese Litoměřice. Zámecký areál je chráněn jako kulturní památka. Sídlí v něm psychiatrická nemocnice. Historie Prvním panským sídlem v Horních Beřkovicích byla gotická tvrz zmiňovaná poprvé v roce 1470, kdy ji koupil Jan Firšic z Nabdína. Jeho syn, Jan mladší, beřkovické panství roku 1521 prodal Burianu Trčkovi z Lípy, od jehož synů je v roce 1527 koupil Hanuš Kaplíř Duchcovský ze Sulevic. Z Kaplířů v Beřkovicích sídlil nejspíše pouze Pavel Běškovský ze Sulevic. Roku 1559 panství tvořené více než osmi vesnicemi získal Kryštof z Lobkovic na Bílině a Kosti a jeho rodu patřilo až do roku 1680. Tehdy je koupil František ze Scheidleru, ale vzápětí zemřel a majetek přešel na syna Ferdinanda Kryštofa ze Scheidleru, který nechal tvrz přestavět na barokní zámek. Beřkovické panství, které zahrnovalo vesnice Bechlín, Černouček, Kostomlaty pod Řípem, Libkovice pod Řípem, Mnetěš, Počaply, Předonín a Straškov v roce 1698 zdědil hraběcí rod Hartigů. Adam František z Hartigu nechal v letech 1738–1756 postavit nový zámek, a původní začal sloužit jako sídlo správy panství a k ubytování zaměstnanců. Spolu s novým zámkem byl založen také park upravený v devatenáctém století v anglickém stylu. Hartigům panství patřilo až do roku 1821, kdy jej získali hrabata Ledebourové, ale Adolf Ledebour ho v roce 1841 prodal hraběti Františku Čeňkovi Desfours-Walderodovi. Dalším majitelem se stal roku 1869 stal statkář Černý a od roku 1889 Zemský úřad země České, který v něm o rok později založil léčebnu pro duševně nemocné. Psychiatrická nemocnice Horní Beřkovice dosud v zámeckém areálu sídlí. Stavební podoba Starý zámek dosud stojí v areálu nemocnice, ale pozdější úpravy zcela setřely vzhled tvrze i barokních úprav. Nový zámek tvoří dvoupatrová hlavní budova, ke které přiléhají boční křídla z let 1770–1780. Ta vymezují čestný dvůr uzavřený vepředu pilířovým plotem s bránou. Obě delší průčelí hlavní budovy zdůrazňují dva mělké krajní rizality zakončené segmentovými štíty a velký středový rizalit se čtyřmi polosloupy, které prostupují z prvního do druhého patra a podpírají trojúhelníkové štíty. Římsy štítů bývaly zdobené vázami, plastikami puttů a sochami alegorií. Uprostřed hlavního křídla bývala do zahrady otevřená sala terrena a v prvním patře velký sál, který zasahoval do druhého patra, ale později byl rozdělen dodatečně vloženým stropem. V západním křídle se nacházela kaple vysvěcená roku 1773. Součástí areálu je multifunkční centrum, bývalý ústavní kostel sv. Václava. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Horní Beřkovice na Wikimedia Commons
Luftfahrtmuseum Kunovice

Das Luftfahrtmuseum Kunovice (tschechisch Letecké muzeum Kunovice) ist ein Museum im Bezirk Uherské Hradiště (Okres Uherské Hradiště) im Südosten Tschechiens. Ein Schwerpunkt der Sammlung sind die Erzeugnisse des Herstellers Let Kunovice. Geschichte Das Museum wurde 1970 auf Initiative von Mitgliedern des örtlichen Luftsportclubs gegründet. Es befindet sich am Rand des Flugplatzes Kunovice. Die vom Hersteller Let Kunovice produzierten Typen sind fast vollständig im Bestand des Museums. Die Flugzeuge stehen im Freien. Das Museum ist per Auto und Bahn erreichbar, in der Nähe des Museums befindet sich ein Haltepunkt. Exponate Aero L-29, Strahltrainer Aero L-29A Delfin-Akrobat (einziges derzeit ausgestelltes Exemplar dieses Typs), strahlgetriebenes Kunstflugzeug Aero L-29R, Aufklärer 2 Avia Av-14, Lizenzproduktion der Iljuschin Il-14, davon eine Fotoversion Jakowlew Jak-40, Passagierflugzeug, ehemalige tschechische Regierungsmaschine Let C-11, Lizenzproduktion der Jakowlew Jak-11, Fortgeschrittenentrainer Let L-200 Morava, Reiseflugzeug mehrere Kurzstreckenverkehrsflugzeuge Let L-410, darunter der Prototyp XL-410 Let L-610M, Kurzstreckenverkehrsflugzeug Aero Ae-45, (Reiseflugzeug) Mikojan-Gurewitsch MiG-15, Jagdflugzeug Mikojan-Gurewitsch MiG-19PM, Jagdflugzeug Mikojan-Gurewitsch MiG-21 F-13, Jagdflugzeug Mikojan-Gurewitsch MiG-21MF, Jagdflugzeug Mikojan-Gurewitsch MiG-23MF, Jagdflugzeug Suchoi Su-7BM, Jagdbomber Suchoi Su-7U, Kampftrainer Tu-154M, Passagierflugzeug, ehemalige tschechische Regierungsmaschine Mil Mi-4, Mehrzweckhubschrauber Zlín Z-126, Sportflugzeug Zlín Z-226, Sportflugzeug Let Z-37, Agrarflugzeug Let Z-37TM, Prototyp der militärischen Version der Z-37 KT-04, Schleppziel ZX-1, unsichtbares Stealth-Flugzeug. Hierbei handelt es sich um eine Art wissenschaftlichen Witz. Lt. der Webseite des Museums habe ein Museumstechniker vergessen, die fortschrittliche Stealth-Technologie in der Kabine auszuschalten. Deshalb könne die Schalttafel mit dem Schalter für Sichtbar/Unsichtbar nicht mehr gefunden werden, und das Flugzeug bleibe deshalb unsichtbar. Einzelnachweise Weblinks Website des Museums (tschechisch) Das Museum auf der Website der Stadt Kunovice (tschechisch)
Muzeum Lotnictwa w Kunovicach

Muzeum Lotnictwa w Kunovicach (cz. Letecké muzeum v Kunovicích) – czeskie muzeum lotnictwa w Kunovicach na Morawach Słowackich. Historia Muzeum powstało jako organizacja wolontariacka w 1970 roku, rozpoczęło działalność pod nazwą Słowackie Muzeum Lotnictwa. Muzeum zostało założone na terenie dawnego lotniska Kunovice które zostało założone w latach 30. XX wieku. W Kunovicach znajdowały się zakłady lotnicze Let Kunowice, które znane były w Europie z produkcji samolotów i szybowców, np: Let L-13 Blaník, L-200 Morava, L-410 Turbolet. Muzeum Lotnictwa w Kunovicach gromadzi eksponaty lotnicze o walorach historycznych przedstawiające rozwoju technologii lotniczej w Czechach. Kolekcja muzeum obejmuje samoloty, śmigłowce, silniki lotnicze, przyrządy pokładowe, dokumenty, archiwalne zdjęcia, przedmioty osobiste lotników oraz modele samolotów. Kolekcja Niepełna lista samolotów wystawianych w muzeum Źródło informacji Przypisy Linki zewnętrzne Strona Muzeum Lotnictwa w Konovicach Film prezentujący eksponaty muzeum w Kunovicach w serwisie YouTube
Kostel Zvěstování Panny Marie (Šternberk)

Kostel Zvěstování Panny Marie ve Šternberku je barokní stavbou z 18. století, který byl zapsán na seznam kulturních památek. Historie kostela Kostel byl vybudován na místě starého románského kostelíka sv. Jiří. V roce 1371 na jeho místě Petr ze Šternberka postavil gotický kostel. V tomtéž roce Albrecht ze Šternberka k němu přivedl augustiniány-kanovníky. V roce 1430 byl kostel poškozen během husitských válek. Pak kostel dvakrát vyhořel. V roce 1775 byl zbořen. Augustiniáni kostel radikálně přestavěli do klasicistní podoby v letech 1775–1783; architektem byl brněnský František Antonín Grimm. V roce 1784 vydal Josef II. dekret a přilehlý klášter zrušil. Kostel se tak stal farním kostelem a získalo jej Arcibiskupství olomoucké. V roce 1792 byl dokončen hlavní oltář. 7. května 1792 vysvětil kostel Antonín Theodor Colloredo-Waldsee. Jiný zdroj uvádí, že vysvěcen byl proboštem Ondřejem Tempesem 17. listopadu 1783. V roce 1798 farář kostela Josef Babor pověřil sochaře Ondřeje Schweigla vybudováním hlavního oltáře. V noci ze 31. července na 1. srpna 1927 kostel vyhořel. Požár poškodil freskovou výzdobu a shořely nové varhany. Majitelem kostela je (v roce 2019) Římskokatolická farnost Šternberk. Umělecká výzdoba Kostel vyzdobili: sochař Jan Michael Scherhauf – sochy na průčelí kostela, nástavec křtitelnice sochař Ondřej Schweigl – hlavní oltář, boční oltáře, kazatelna sochař Jan Václav Prchal – štuky v presbytáři, epitafy v kapli Panny Marie malíř František Antonín Šebesta-Sebastini – fresky v interiéru malíř Martin Antonín Lublinský – obraz na hlavním oltáři malíř Josef Winterhalder ml. – obrazy sv. Augustina a sv. Jana Nepomuckého na bočních oltářích malíř Leopold Kupelweiser – obrazy sv. Josefa a sv. Floriána na bočních oltářích Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Zvěstování Panny Marie na Wikimedia Commons Kostel Zvěstování Panny Marie Šternberk – na webu Římskokatolické farnosti Šternberk Chrám Zvěstování Panny Marie – na webu Informačního centra Šternberk
Église de l'Annonciation de Šternberk

L'église de l'Annonciation de Šternberk est une église située dans la ville de Šternberk en Tchéquie. C'est la plus grande église de Šternberk Historique La construction s'est achevé en 1783. L'architecte est František Antonín Grimm. Dimensions Les dimensions de l'édifice sont les suivantes : Hauteur de la nef : 30 m Longueur : 65 m Hauteur des tours : 60 m Notes et références Voir aussi Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Chrám Zesnutí Přesvaté Bohorodice (Vilémov)

Chrám Zesnutí Přesvaté Bohorodice je chrámem pravoslavného monastýru ve Vilémově u Litovle v okrese Olomouc. Historie Pravoslavná církevní obec ve Vilémově byla oficiálně zřízena v roce 1930, ovšem společenství pravoslavných věřících zde existovalo již několik let předtím. Duchovním správcem se zde stal Jaroslav Čech (Deutsch). Bohoslužby byly původně slaveny v provizorních podmínkách (v pronajímané učebně místní školy), což bylo ovšem dlouhodobě neudržitelné. Rada církevní obce proto rozhodla o výstavbě vlastního chrámu. Dne 20. září 1931 se konalo svěcení základního kamene stavby, světitelem byl moravskoslezský protopresbyter Josef Rezek. Autorem projektu chrámu byl stavitel Eduard Brosinger ze Senice na Hané. Výstavba chrámu proběhla v letech 1931–1932. Vysvěcení chrámu se konalo 14. srpna 1932. Svěcení vykonal vladyka Gorazd (Pavlík). Ikonostas do chrámu byl pořízen na Podkarpatské Rusi, zaplacen byl ze sbírky mezi obyvateli Vilémova. V roce 1991 inicioval tehdejší olomoucko-brněnský biskup, vladyka Kryštof (Pulec) založení monastýru, který byl postaven v přímém sousedství chrámu, a chrám se stal jeho součástí. Do monastýru byly pozvány mnišky z monastýru Varatec z Rumunska. Ty také chrám částečně adaptovaly, aby lépe vyhovoval monastickým zvyklostem. Byl také pořízen nový ikonostas (původní byl přenesen do zimní kaple v monastýrské budově). V roce 2016 byla vilémovská církevní obec administrativně zrušena, bohoslužby v monastýrském chrámu však zůstaly zachovány. Architektonická podoba Monastýrský chrám je jednolodní stavba s užším, polygonálně uzavřeným oltářním prostorem. Vstupnímu průčelí je představena nižší věž s cibulovitou střechou. V interiéru je ikonostas, pořízený v roce 1996 v Rumunsku. Ikonografická výzdoba (rozpis) chrámu je dílem archimandrity Andreje Kolomackého z konce 30. let 20. století. Odkazy Reference Literatura RACLAVSKÝ, Libor. Historie církevní obce a monastýru ve Vilémově. In: Olomoucko-brněnská eparchie 70 let. Sborník k 70. výročí Olomoucko-brněnské eparchie Pravoslavné církve v českých zemích. Olomouc: [s.n.], 2020. Související články Eparchie olomoucko-brněnská Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Gorazda na Wikimedia Commons Hrady.cz: Pravoslavný chrám a monastýr Zesnutí přesvaté Bohorodice Mikroregion Litovelsko: Pravoslavný chrám a monastýr zesnutí přesvaté bohorodice ve Vilémově