NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Couvent Sainte-Agnès

Le couvent Sainte-Agnès est un ancien couvent de clarisses, fondé à Prague en 1233 par sainte Agnès de Bohême, sœur du roi Venceslas Ier, qui en fut également la première supérieure. Il se situe au nord-est de la Vieille Ville, rue Anežská. Les religieuses en furent expulsées en 1782. Les bâtiments, utilisés à diverses fonctions durant deux siècles, furent restaurés à la fin du XXe siècle et abritent dorénavant une section de la Galerie nationale de Prague. Historique Il s'agit du premier bâtiment construit en Bohême dans le style gothique. Sa construction dura de 1223 aux années 1280. À l'origine, il n'abritait pas seulement des religieuses clarisses, mais aussi des frères franciscains. Les deux groupes avaient chacun leur chapelle : Saint-Francois pour les hommes et Saint-Sauveur pour les femmes. On y édifia aussi le mausolée de la maison des Přemyslides dans lequel reposent, outre de nombreuses filles et épouses de dynastes de Bohême (y compris la fondatrice de la communauté), le roi Venceslas Ier de Bohême et son épouse Cunégonde. Les deux couvents souffrirent beaucoup des guerres hussites et la partie méridionale des bâtiments conventuels, qui appartenait aux franciscains, fut détruite. Ce n'est qu'en 1556 que le couvent fut restauré par les dominicains, avant le retour des clarisses en 1626. Mais la communauté fut supprimée une nouvelle fois en 1782, victime de la politique de sécularisation de l'empereur Joseph II. Par la suite, les bâtiments ont été utilisés à des fins diverses, leur démolition étant prévue pour la fin du XXe siècle. La chute du régime communiste lors de la Révolution de velours permit la création d'un comité grâce auquel le couvent a été non seulement sauvé, mais aussi restauré. Galerie nationale Le couvent abrite un département de la Galerie nationale à Prague, consacré à la période gothique. Intitulé L’Art médiéval en Bohême et en Europe centrale 1200–1550, il rassemble au 1er étage plus de 200 sculptures et tableaux représentatifs de l'art gothique de Bohême et d'Europe centrale, parmi lesquels plusieurs tableaux de Maître Théodoric et du Maître de Wittingau ou encore le Retable de Vyšší Brod et la Vierge de Zbraslav. Notes et références Annexes Articles connexes Architecture gothique Peinture gothique Sculpture gothique Pré-Renaissance Liens externes Ressource relative à la religion : Klosterdatenbank Ressource relative à l'architecture : MonumNet Ressource relative à la musique : MusicBrainz Site officiel Portail de la sculpture Portail des musées Portail du monachisme Portail du Moyen Âge Portail de Prague Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Klasztor św. Agnieszki w Pradze

Klasztor św. Agnieszki w Pradze (cz. Anežský klášter) – zespół zabudowań klasztornych znajdujących się w północnej części Starego Miasta w Pradze. Zespół klasztorny pod wezwaniem św. Agnieszki stanowił pierwszą w Czechach budowlę zbudowaną w stylu gotyckim. Inicjatorką jego powstania była św. Agnieszka, siostra króla Wacława I – przeznaczony był dla klarysek, a pierwszą przełożoną zgromadzenia została właśnie św. Agnieszka. Prace trwały od 1223 do lat osiemdziesiątych XIII w. Powstały wówczas zabudowania klasztorne nie tylko klarysek, ale także i franciszkanów oraz dwa kościoły: św. Franciszka dla zakonu męskiego i św. Salwatora dla zgromadzenia żeńskiego. Zbudowano także mauzoleum dynastii Przemyślidów, gdzie obok wielu córek i żon czeskich dynastów (w tym założycielki zgromadzenia) pochowano króla Wacława I. W czasie wojen husyckich oba zgromadzenia zostały stąd usunięte, a część zabudowań klasztornych (południowa, należąca wcześniej do franciszkanów) została zniszczona. Dopiero w 1556 klasztor został na nowo zasiedlony przed dominikanów, a w 1626 powróciły tutaj klaryski. Usunięte zostały jednak ponownie w 1782 wskutek akcji kasacyjnej cesarza Józefa II. Budynki klasztorne wykorzystywano później w różnych celach, a pod koniec XIX w. planowano nawet wyburzenie zniszczonego kompleksu. Dzięki jednak staraniom specjalnie powołanego komitetu klasztor ocalał, a wkrótce go odrestaurowano. Dzisiaj mieści się w nim część czeskiej Galerii Narodowej, obejmująca zbiory sztuki średniowiecznej. Literatura J. Staňková, J. Štursa, S. Voděra, Pražská architektura. Významné stavby jedenácti století, Praha 1991. Linki zewnętrzne Národní galerie Praha: Klášter sv. Anežky České Středověké umění v Čechách a střední Evropě (prezentacja)
Židovský hřbitov ve Volyni

Židovský hřbitov se nachází ve městě Volyně v okrese Strakonice v ulici U vodojemu I. Založen byl v 17. století a naposledy byl rozšířen roku 1870. Byl založen v 17. století a naposledy rozšířen roku 1870. Nejstarší náhrobky, až 300 let staré, jsou zhotoveny z bílého mramoru, nejstarší čitelný náhrobek se datuje z r. 1689. Poslední pohřby zde proběhly před druhou světovou válkou. Nedaleko bývalého domu správce hřbitova byl vztyčen symbolický náhrobek připomínající umučené v koncentračních táborech. V roce 1912 byla opravena hřbitovní zeď a pomník a byl také postaven domek pro správce hřbitova, později upravený pro obytné účely; další oprava proběhla roku 1988. Hřbitov má rozlohu 1357 m², je uzamčen a otvírá se na požádání. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Reference Související články Synagoga ve Volyni Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek v Jihočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov ve Volyni na Wikimedia Commons Informace o hřbitově na stránkách města Archivováno 8. 12. 2010 na Wayback Machine.
Jüdischer Friedhof (Volyně)

Der Jüdische Friedhof Volyně befindet sich in Volyně (deutsch Wolin), einer tschechischen Stadt im Okres Strakonice der Südböhmischen Region. Der Friedhof liegt auf dem Berg Děkanský kopec, er wurde im 17. Jahrhundert errichtet und ist seit 1988 ein geschütztes Kulturdenkmal. Auf dem gut erhaltenen Friedhof befinden sich zahlreiche Grabsteine im Stil der Renaissance, des Barocks und des Klassizismus, die ältesten bis zu 300 Jahre alt. Weblinks www.volyne.eu/zidovsky-hrbitov/... Einzelnachweise
Evangelický hřbitov v Neborech

Evangelický hřbitov v Neborech se nachází ve městě Třinec, v části Nebory, a to na jejím okraji, nedaleko hranic s obcí Ropice. Má rozlohu 5294 m² (bez pozemku se zvonicí). Historie Evangelický (luterský) hřbitov v Neborech byl založen asi roku 1859. Nachází se na něm zděná hřbitovní zvonice, která byla vystavěna v 19. století a v meziválečné době prošla přestavbou. Roku 1934 byl na hřbitově vztyčen pomník vojákům, padlým v první světové válce (v říjnu 2012 byl odborně zrenovován). Roku 1975 byl hřbitov rozšířen jihozápadním směrem. Hřbitov je ve vlastnictví sboru SCEAV v Neborech, jeho provozovatelem je město Třinec. K významným osobnostem pohřbeným na hřbitově patří polský diplomat Karol Pawlica (1884–1970). Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu evangelický hřbitov v Neborech na Wikimedia Commons Literatura Jan Kliber: Radość z domu Bożego. Bielsko-Biała, 2013, s. 209-210. Reference Související články Farní sbor SCEAV v Neborech Seznam protestantských hřbitovů v Česku Evangelický hřbitov v Oldřichovicích Evangelický hřbitov v Konské
Újezd u Boskovic (tvrz)

Újezd u Boskovic je zaniklá tvrz, která stávala na vrchu Hradisko asi jeden kilometr severně od stejnojmenné obce. Dochovaly se po ní terénní pozůstatky opevnění. Historie O tvrzi se nedochovaly žádné zprávy. Někteří autoři lokalitu považují za obléhací opevnění boskovického hradu, ale pravděpodobnější je, že zde stávalo menší panské sídlo. Podle názvu a archaické podoby lze předpokládat, že existovalo ve dvanáctém či třináctém století. Stavební podoba Tvrziště má oválný půdorys o rozměrech 42 × 30 metrů. Středový pahorek je obehnán příkopem širokým devět metrů a hlubokým 3,5 metru, před kterým se nachází val. Příkop s valem chybí na severozápadní straně, kterou dostatečně chránil přirozený svah. Na okrajích středového pahorku jsou patrné snížené terasy, které naznačují existenci ohrazení centrální plochy. Odkazy Reference Související články Seznam tvrzí v Jihomoravském kraji Externí odkazy Újezd u Boskovic na webu Hrady.cz
Kaple svaté Barbory (Křižanov)

Kaple svaté Barbory je římskokatolická kaple v městysi Křižanov v okrese Žďár nad Sázavou. Stojí na návrší v severní části městyse, nedaleko zámku. Kaple s raně středověkým jádrem byla v pozdějších dobách rozšířena a barokizována. Je chráněna jako kulturní památka. Historie Na místě kaple stál již v raném středověku kostelík, zasvěcený Panně Marii a zmiňovaný roku 1481. Z něj pochází nejstarší jádro kaple, tvořené apsidou a východní částí lodi. Kaple získala během 16. století nynější větší loď. Údajně v letech 1720–1727 proběhla barokní přestavba, nesoucí santiniovské rysy. Jejím autorem je pravděpodobně některý Santiniho pokračovatel. Popis Kaple svaté Barbory je orientovaná jednolodní stavba, na východě ukončená odsazenou apsidou. Obdélná loď je završena plochým stropem s fabionem, apsidu překrývá koncha. Loď a apsida jsou odděleny půlkruhově sklenutým vítězným obloukem. V západní části stojí trojboká hudební kruchta, přístupná točitými schodišti. Hlavní vstup do kaple je v ose západního průčelí, další vstupní portály se nacházejí v bočních zdech lodi. Okna kaple mají segmentové zaklenutí a šambránové rámování. Zařízení kaple je barokní, z doby její přestavby. Hlavní oltář sestává z oltářní mensy a retabula s obrazem Svaté Barbory. Doplňují jej protějškové boční oltáře na průčelní stěně. Dále se zde nachází reliéfní mramorový epitaf rodiny Křineckých z Ronova, s letopočtem 1617. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Barbory na Wikimedia Commons
Main Point Pankrác

Main Point Pankrác je nízkoenergetická kancelářská budova na Pankráci z roku 2018. Konkrétně stojí na adrese Milevská ulice č. 2095 v městské části Praha 4, umístěná mezi dalšími novostavbami na Pankrácké pláni, mrakodrapy V Tower, City Tower a Panorama Hotel. Historie Budova byla postavena mezi roky 2016 až 2018, investorem byla firma PSJ Invest, která v budově také sídlí. Tato nízkoenergetická budova bude mít certifikát LEED v nejvyšším stupni Platinum. Zastavěná plocha je 5 676 metrů čtverečních, přičemž obsahuje 23 500 m² kancelářských a obchodních ploch, dále 406 parkovacích míst. Devítipatrový komplex má výšku 40 metrů, půdorysem je pět zaoblených trojúhelníků, díky kterým budova působí organicky. Fasáda čistí okolní ovzduší díky speciální technologii, která je výkonná přibližně jako kdyby se zde zasadilo 100 stromů. Na střeše je zahrada. Návrh vytvořil český architektonický ateliér DaM. Generálním dodavatelem stavby byla firma PSJ. V budově k roku 2019 sídlí zubní klinika Schill Dental Clinic, Unipetrol, Benzina, Trask, Dimension Data, Česká kancelář pojistitelů, EOH Europe, Česká asociace pojišťoven a další. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Main Point Pankrác na Wikimedia Commons Main Point Pankrác na stránkách PSJ Invest
Procházková tůň

Procházková tůň je tůň, která vznikla přeměnou starého říčního ramene v místě dřívějšího toku řeky Labe oddělením od tůně Hrad. Nachází se severovýchodně od Sedlčánek na hranici okresů Praha-východ a Nymburk ve Středočeském kraji v Česku. Má rozlohu 0,301 ha. Je 80 m dlouhé a 50 m široké. Leží v nadmořské výšce 172 m. Patří do skupiny Hrbáčkových tůní avšak není zahrnuto do přírodní rezervace Káraný - Hrbáčkovy tůně. Okolí V okolí tůně se nachází jen několik stromů u jižního břehu. Až ke břehům dosahují pole na jihu a severu, zatímco východní břeh je porostlý keři. Na západě navazuje tůň Hrad. Vodní režim Jezerem protéká Zámecký potok. Přitéká na východě od tůně Poltruba a odtéká na západě do navazující tůně Hrad. Náleží k povodí Výmoly. Přístup Přístup je možný přes pole od levého břehu Labe, po kterém vedou ze Sedlčánek do Přerova nad Labem: cyklostezka č. 0019, zelená turistická značka č. 3113. Fauna Na jezeře rostou stulíky žluté a v okolí zpívají skřivani polní a slavíci obecní. Z ryb jsou zastoupeni karas obecný, kapr obecný, lín obecný, štika obecná, sumec velký. Poznámky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Procházková tůň na Wikimedia Commons (česky) Turistický průvodce po čelákovském rybářském revíru (česky) Procházková - foto revíru (česky) Tůň Procházková – 0,3 ha
Kotlářka (stadion)

Stadion Kotlářka je víceúčelový sportovní areál v pražských Dejvicích. Historie V místech dnešního stadionu v dejvické části Kotlářka dříve stávala cihelna s usedlostí. Usedlost byla postavena v místech bývalé vinice v 15. století a stojí přibližně 200 metrů od nynějšího stadionu. Františka Kressová, jedna z majitelek usedlosti, zde nechala v roce 1840 založit cihelnu, která sloužila až do 50. let 20. století, kdy byla zrušena a v jejích místech byl postaven stadion Kotlářka. Známky cihelny jsou stále patrné. V severních částech stadionu lze najít šachty. Zázemí stadionu Stadion byl postaven se škvárovým povrchem v roce 1952 a do roku 1960 byl jediným stadionem s tímto povrchem, než byl postaven stadion Juliska. V průběhu let dostal stadion polyuretanový povrch s čtyřmi dráhami po obvodu a šesti na rovince. V roce 2007 byl povrch opraven a nyní má 6 drah po celé délce. Na stadionu byl v minulosti také vodní příkop, který se používal pro steeplechase. Dnes se na místě příkopu nachází sektor s umělou trávou. Dalším vybavením stadionu je dálkařský, tyčkařský a vrhačský sektor. Dále hřiště pro softball, nohejbal. Na místech, kde se přes zimu nafukuje hala, dříve stálo streetballové hřiště, hřiště pro beach volejbal, stolní tenis, Aikido, posilovna a také lezecká stěna. Umístění Stadion se nachází přibližně 400 metrů od Julisky, který disponuje lepší zázemím a větším rozpočtem. Na Julisce sídlí armádní klub Dukla Praha. Kluby a oddíly Na stadionu sídlí klub SK Kotlářka, jenž sdružuje 4 oddíly. Oddíl stolního tenisu (SK DDM Kotlářka El Niňo Praha), oddíl softballu a baseballu, kteří jsou několikanásobnými mistry České republiky v různých věkových kategoriích, atletický oddíl a oddíl orientačního běhu. Trenérem El Niňo je Vladimír Kaucký. Zajímavosti Schéma atletického oválu není stejné jako na většině oválů. Ovál má délku 400 metrů se stejně dlouhými rovinami a zatáčkami. Na oválu dle standardu Mezinárodní asociace atletických federací (IAAF) má rovina 84,39 metru a zatáčka 115,61 metru. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stadion Kotlářka na Wikimedia Commons
Židovský hřbitov v Babčicích

Židovský hřbitov v Babčicích se nachází asi 1 km severně od vsi Babčice, v lesíku při polní cestě vedoucí na Dolní Světlou. Podle nedaleké osady bývá v matrikách uváděn jako Osikovec. Popis Hřbitov, založený kolem roku 1840, má rozlohu asi 1200 m². Sloužil jako pohřebiště pro Židy rozptýlené po převážně svobodnických vsích mezi Pacovem a Mladou Vožicí. Do dnešních dní se zde dochovalo asi 130 náhrobků, přičemž nejstarší je z roku 1841 (1842), nejmladší pocházejí z třicátých let 20. století. Všechny náhrobky babčického hřbitova jsou orientovány k severu. Některé jsou zdobeny ornamenty a symboly. Zvlášť zajímavý je biblický motiv jeskyně Machpela a smutečního dubu na náhrobku Zalmana Schicka (1845). Částečně poničený hřbitov byl roku 1963 prohlášen kulturní památkou. Jeho současným vlastníkem je Židovská obec v Praze. Vstup na hřbitov tvoří nevelká obřadní síň, která byla v roce 2005 spolu s poškozenými částmi ohradní zdi opravena. Židovská komunita v Babčicích, která se datuje z doby před rokem 1809, přestala existovat podle zákona z roku 1890. Před okupací se o hřbitov starala židovská obec v Mladé Vožici. Odkazy Reference Literatura Fiedler, Jiří: Encyklopedie židovských obcí. Heslo Babčice [CD-ROM] Steinová, Iva: „Náhrobky a osudy. Zalman Schick, pohřbený v Osikovci.“ In: Věstník židovských obcí, 2001, č. 10, s. 16 Související články Synagoga v Babčicích Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek Jihočeského kraje Židovský způsob pohřbívání Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Babčicích na Wikimedia Commons
Jüdischer Friedhof (Babčice)

Der Jüdische Friedhof Babčice ist ein jüdischer Friedhof in Babčice, einem Ortsteil der tschechischen Gemeinde Vodice u Tábora im Okres Tábor der Südböhmischen Region. Der im Jahr 1840 errichtete Friedhof ist seit 1958 ein geschütztes Kulturdenkmal. Auf dem Friedhof befinden sich heute etwa 200 Grabsteine (Mazewot), der älteste aus dem Jahr 1841, und ein gut erhaltenes Taharahaus. Weblinks Touristisches Portal CZeCOT.de (abgerufen am 1. Februar 2013) Einzelnachweise
Barrandov-Brücke

Die Barrandov-Brücke (tschechisch: Barrandovský most) ist eine Autobahnbrücke über die Moldau in Prag in der Tschechischen Republik. Sie wurde in den Jahren 1978 bis 1988 erbaut und ist 352 Meter lang. Die südlich gelegene Fahrbahn wurde 1983 fertiggestellt, die nördliche konnte erst 1988 dem Verkehr übergeben werden. Die Brücke verbindet die Prager Stadtteile Braník (rechtsseitig der Moldau) und Hlubočepy (linksseitig der Moldau), stromabwärts des Stadtteils Barrandov. Dieser Stadtteil ist nach dem französischen Geologen, Paläontologen und Ingenieur Joachim Barrande benannt, der das Prager Becken geologisch erforschte. Die Barrandov-Brücke ist die meistbefahrene Autobahnstraße in Tschechien. Im Jahr 2017 fuhren durchschnittlich über 142.000 Autos täglich über diese Brücke. Die Brücke wurde im Stil des Brutalismus errichtet. Der Architekt war Karel Filsak. Die riesigen Betonplastiken stammen von Josef Klimeš. Einzelnachweise Weblinks
Barrandov Bridge

Barrandov Bridge (Czech: Barrandovský most) is a road bridge over the Vltava river in Prague, the Czech Republic. It is the most frequented road in the whole country: over 136,000 cars ride over it daily. It connects Braník (Prague 4) and Hlubočepy (Prague 5) (Barrandov) districts. The south part was built in 1983 and the north part in 1988. The brutalist bridge was designed by Karel Filsak, with sculptures by Josef Klimeš. Gallery External links Media related to Barrandovský most at Wikimedia Commons
Barrandovbrug

De Barrandovbrug (Tsjechisch: Barrandovský most) is een brug over de rivier de Moldau in de Tsjechische hoofdstad Praag. De brug ligt in het zuiden van de stad en verbindt de wijken Hlubočepy en Braník. Tot 2010 was de Barrandovbrug een belangrijke schakel van de ringweg van Praag, R1, die de snelwegen D1 (naar Brno) en D5 (naar Pilsen) verbindt. Met het voltooien van de zuidelijke sectie van de Praagse ring, werd die rol overgenomen door de Radotín-brug (Radotínský most). Tot 1978 lag er een andere brug over de Moldau. Nadat deze gesloopt was werd begonnen aan de bouw van de nieuwe brug, ontworpen door architect Karel Filsak. De zuidelijke helft was gereed in 1983, de noordelijke helft in 1988. De brug is genoemd naar Barrandov, een buurt in de wijk Hlubočepy. Tot 1990 was de naam Antonín Zápotocký-brug (most Antonína Zápotockého), genoemd naar de Tsjecho-Slowaakse politicus Antonín Zápotocký.
Most Barrandovski

Most Barrandovski (cz. Barrandovský most) – most drogowy w Pradze nad rzeką Wełtawą, wybudowany w latach 1978–1988 jako most Antonína Zápotockého. Jest ważnym węzłem komunikacyjnym w południowej części miasta. Ma cztery pasy ruchu w każdym kierunku, jest dostępna dla pieszych i rowerzystów. Jest częścią obwodnicy miejskiej. Przed zakończeniem południowej części obwodnicy Pragi był najbardziej ruchliwym mostem w Pradze i Czech (127 tys. pojazdów dziennie, w 2008 roku odnotowano 137 tys. pojazdów na dobę). Poruszało się po nim większość tranzytu wschód-zachód, w tym z autostrady D1 z Brna i autostrady D5 z Pilzna. Po likwidacji ruchu samochodów ciężarowych na obwodnicy miejskiej obciążenie drogowe wyniosło 80 tys. pojazdów, ale później ponownie wzrosło. Przypisy
Баррандовский мост

Баррандовский мост (чеш. Barrandovský most) — автомобильный мост через Влтаву в Праге, построен 1978—1988 гг., до 1990 года назывался «Мост Антонина Запотоцкого» (чеш. most Antonína Zápotockého). Является важным дорожным узлом южной части города: мост является частью Городской кольцевой дороги и имеет четыре полосы в каждую сторону; он доступен также пешеходам и велосипедистам. Пока не была закончена южная часть D0 Пражской кольцевой дороги, был самым нагруженным элементов в системе улиц Праги (на 2008 год 137000 автомобилей в день). Здесь проходил основной транзитный маршрут, соединявший автомагистраль D1 (направление на Йиглаву и Брно) с автомагистралью D5 (направление на Плзень и Мюнхен). Ширина моста в разных местах составляет от 40 до 55 м, общая длина 352 м. Мостовое полотно находится на высоте 15 м над уровнем Влтавы. Мост образует с рекой острый угол 53 градуса. На левом берегу моста находится сложная многоуровневая развязка. Мост украшен огромными бетонными элементами авторства Йозефа Климеша (Josef Klimeš). Примечания Литература Dušan Josef. Encyklopedie mostů v Čechách na Moravě a ve Slezsku (чеш.). — třetí vyd. — Praha: Libri, 2019. — S. 339-341. — 552 S. — ISBN 978-80-7277-580-4.
Petrovy kameny

Petrovy kameny (německy Peterstein) jsou vrchol, který se nachází v pohoří Hrubý Jeseník v Pradědské hornatině. Třetí nejvyšší vrchol Hrubého Jeseníku tvoří tři mohutná skaliska vysoká sedm metrů. Skály leží ve Slezsku v těsné blízkosti historické zemské hranice s Moravou. Petrovy kameny se nacházejí v národní přírodní rezervaci Praděd v I. zóně Chráněné krajinné oblasti Jeseníky. Jsou součástí katastrálního území Malá Morávka v okrese Bruntál v Moravskoslezském kraji a Loučná nad Desnou v okrese Šumperk v Olomouckém kraji. Geografie Petrovy kameny dominují hlavnímu hřebenu od Pradědu k sedlu na Skřítku, tvoří vedlejší vrchol Vysoké hole. Geologie Hora je budována metamorfovanými horninami, zejména fylity a kvarcity. Geomorfologie a pedologie Hřeben kolem Petrových kamenů a Vysoké hole je plochý, na východě vybíhající do rozsochy zakončené vrcholem Hradečné (1057 m). Na západě se do něj zařezává kaňon Desné (Divoké) s přítoky Sviního a Velkého Dědova potoka. Vrcholové skalisko Petrových kamenů je mrazový srub. Reliktem po době ledové jsou mrazem tříděné polygonální půdy. Hydrologie Petrovy kameny leží na hlavním evropském rozvodí mezi Baltským a Černým mořem. Divoká Desná odvádí své vody do Moravy a Dunaje, Bílá Opava do Odry. Flóra a fauna Petrovy kameny jsou z botanického hlediska unikátním místem evropského významu. Přežívají zde relikty z doby ledové – řada vzácných lišejníků a mechů, vrba bylinná a zejména dva jesenické endemické druhy zvonek jesenický a lipnice jesenická. Ochrana přírody Petrovy kameny jsou jedna z nejcennějších botanických lokalit v ČR. Kvůli ochraně endemických druhů rostlin i živočichů je výstup na Petrovy kameny zakázán. Jelikož často dochází k nerespektování zákazu, musí Správa CHKO Jeseníky zajišťovat ostrahu lokality, aby se předešlo oslabení populací vzácných druhů. Turistika Na území národní přírodní rezervace platí z důvodu ochrany přírody celoroční zákaz scházení ze značené cesty, zejména vstupu na vrcholovou skálu a do jejího okolí, což je v případě porušení strážci přírody tvrdě sankcionováno. V zimě se na svazích Petrových kamenů s jistými omezeními lyžuje (čtyři vleky), přičemž je zakázáno opouštět vyznačené sjezdovky. Historie Za čarodějnických procesů v 17. století byly Petrovy kameny označeny jako dějiště čarodějnických sletů. Podle pověsti dostaly Petrovy kameny jméno po mladém kováři, který se zde ukryl se svou dívkou, dcerou správce sovineckého panství, když prchal před jejím otcem. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Petrovy kameny na Wikimedia Commons Petrovy kameny na Tisicovky.cz Petrovy kameny na Jeseniky.net Petrovy kameny na InfoCesko.cz