NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Břevnov Monastery

Břevnov Monastery (Czech: Břevnovský klášter, German: Stift Breunau) is a Benedictine archabbey in the Břevnov district of Prague, Czech Republic. It was founded by Saint Adalbert, the second Bishop of Prague, in AD 993 with the support of Bohemian Duke Boleslaus II. The first Benedictine male monastery in Bohemia, it also has the oldest tradition of beer brewing in the Czech Republic. Brewing was interrupted several times in the history, but up to today, the Břevnov Monastery Brewery brew its beer here. History The monastery was founded in 993 by Adalbert of Prague. Adalbert of Prague left Bohemia in 994 for having disputes with ruler. The new impulse came with the Czech Duke Bretislav I who started construction on stone church and who managed for the monastery remains of Gunther of Bohemia, the monk from Niederaltaich Abbey in Bavaria. Filial monasteries were established at Broumov and Police in northern Bohemia. During the Hussite Wars in the 1420s, abbot and convent fled to Broumov and the entire monastery including brewery were nearly destroyed. After the Thirty Years' War, the construction of a Baroque monastery complex has been realized under Abbot Othmar Daniel Zinke in 1708–1740 according to plans designed by Christoph Dientzenhofer. The interior of the buildings, including St Margaret's church, the conventual buildings and prelate's house was designed by his son Kilian Ignaz Dientzenhofer, with altarpieces by Petr Brandl, a ceiling fresco by Cosmas Damian Asam and stucco works by his brother Egid Quirin Asam. At the same time the annual production of beer reached up to 5,000 hl. The brewery was closed in 1889 mainly due to the insufficient capacity of the cellar. After the German occupation of Czechoslovakia in 1938, the monastery was seized by Wehrmacht forces during World War II and finally expropriated by the Communist Czechoslovak government in 1950. Abbot Anastáz Opasek (1913–1999) was condemned for high treason and espionage in a show trial, the monastery was dissolved and the remaining monks were deported, if they had not fled to Bavarian Braunau in Rohr Abbey re-established by their Broumov brothers in 1946. The complex was used until 1990 by the StB, after the Velvet Revolution, was thoroughly repaired from 1991 until its 1000-years-jubilee in 1993. In 1997 it was visited by Pope John Paul II and was elevated to the rank of an Archabbey. The monastery served as the basis for the Red Rose Mansion (2005) in Naoki Urasawa's noted anime/manga series Monster. Since 2011, the Břevnov Monastery Brewery (Břevnovský klášterní pivovar) has continued the tradition of beer production, it brews beer under the brand Břevnovský Benedict. References External links Official website
Monasterio de Břevnov

El Monasterio de Břevnov (en checo: Břevnovský klášter)​ es un archiabadía benedictina en el barrio de Břevnov de Praga, la capital de la República Checa. Fue fundada por San Adalberto, el segundo obispo de Praga, en el año 993 DC, con el apoyo del duque Boleslav II de Bohemia. Por lo tanto fue el primer monasterio benedictino masculino en Bohemia, y además tiene la tradición más antigua de la elaboración de cerveza en la República Checa, hasta hoy, la llamada cerveza Benedicta Břevnovský que se elabora aquí. Véase también Monasterio Abadía Priorato Referencias
Břevnovi kolostor

A břevnovi kolostort (csehül: Břevnovský klášter, németül: Stift Breunau) bencés főapátság Prága Břevnov kerületében, Csehországban. Szent Adalbert, Prága második püspöke alapította i. sz. 993-ban II . Boleslaus cseh herceg támogatásával. Ez volt az első bencés férfikolostor Csehországban, amely a legrégebbi sörfőzési hagyományokkal rendelkezik. A történelem során többször megszakadt a sörfőzés, de a manapság újra itt gyártják a Břevnov Monastery Brewery sört. Története A kolostort 993-ban alapította Prágai Adalbert, aki 994-ben elhagyta Csehországot, mert vitái voltak az uralkodóval. Az új lendületet I. Bretislav cseh hercegtől kapta, aki elkezdte építtetni a kőtemplomot, és a bajorországi Niederaltaich apátság szerzetesének, a cseh Gunthernek kolostormaradványait kezelte. Fiókkolostorokat alapítottak Broumovban és Policében Észak-Csehországban. A huszita háborúk során az 1420-as években az apát és a kolostor Broumovba menekült, és az egész kolostor, beleértve a sörfőzdét is, majdnem elpusztult. A harmincéves háború után barokk kolostoregyüttes épült fel Othmar Daniel Zinke apát vezetésével 1708–1740 között, Christoph Dientzenhofer tervei alapján. A komplexumban a Szent Margit-templomot, a kolostor épületeit és a prelátus házát fia, Kilian Ignaz Dientzenhofer tervezte, Petr Brandl oltárképeivel, Cosmas Damian Asam mennyezetfreskójával és testvére, Egid Quirin Asam stukkóműveivel díszítették. Ugyanakkor az éves sörtermelés elérte az 5000 hl-t. A sörfőzdét 1889-ben zárták be, elsősorban a pince kapacitásának elégtelensége miatt. Csehszlovákia német megszállása (1938) után a kolostort a Wehrmacht csapatai foglalták el a második világháború alatt, majd végül 1950-ben a kommunista csehszlovák kormány kisajátította. Anasztáz Opasek apátot (1913–1999) hazaárulás és kémkedés vádjával koncepciós perben elítélték, a kolostort feloszlatták, a megmaradt t pedig deportálták. A többiek már előbb a bajor Braunauba, a rohri apátságba menekültek, amelyet broumovi szerzetestestvéreik alapítottak 1946-ban. A komplexumot 1990-ig az StB használta, a bársonyos forradalom után 1991-től 1993-ig, 1000 éves jubileumára alaposan renoválták. 1997-ben II. János Pál pápa meglátogatta, és főapátsági rangra emelte. A művészetben A kolostor szolgált alapul a Red Rose Mansion (2005) számára Naoki Urasawa híres anime/manga sorozatában, a Monster című filmben. A Břevnov-kolostor sörfőzde (Břevnovský klášterní pivovar) 2011 óta folytatja a sörgyártás hagyományát, Břevnovský Benedict márkanév alatt. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Břevnov monastery című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk Hivatalos weboldal
Abbazia di Břevnov

L'abbazia di Břevnov, sita nell'omonimo sobborgo di Praga, è un monastero della congregazione slava dell'Ordine di San Benedetto. Storia L'abbazia fu fondata nel 992-993 presso Praga dal vescovo Adalberto con l'appoggio del duca Boleslao. I primi monaci provenivano dal monastero romano dei Santi Alessio e Bonifacio, dove lo stesso Adalberto aveva vissuto per alcuni anni; il primo abate fu Astrico Anastasio, compagno di Adalberto. I benedettini di Břevnov fondarono numerosi altri monasteri in Boemia e Moravia: Rajhrad, Hrasdisko, Opatovice, Sázava, Vilémov. La chiesa abbaziale fu riedificata nel 1045 e vi furono depositate le reliquie di san Gontiero; dal XIII secolo vi sono custodite quelle di santa Margherita, alla quale fu intitolata l'abbazia. La costruzione di tutti gli edifici monastici fu completata sotto il governo dell'abate Bavaro di Nečtin (tra il 1290 e il 1332). Nel 1336, con la bolla Benedectina, all'abbazia di Břevnov furono assoggettati tutti i monasteri boemi e, nel 1393, anche quelli moravi (fino ad allora soggetti a Třebíč). L'abbazia di Břevnov fu attaccata e distrutta durante le guerre hussite e i monaci si trasferirono nella prepositura di Braunau, ai confini tra Boemia e Slesia, eretta nel 1382 su un antico possedimento della famiglia di san Venceslao. I monaci tornarono a Břevnov verso la metà del XV secolo. Nel 1545 l'abate Mattia da Tachov promosse la ricostruzione dell'abbazia, completata agli inizi del XVIII secolo sotto l'abate Ottomaro Zinke, che chiamò a lavorare a Břevnov gli architetti Christoph e Kilian Ignaz Dientzenhofer e i fratelli Cosmas Damian ed Egid Quirin Asam. L'abbazia di Břevnov sopravvisse alle soppressioni di Giuseppe II e nel 1889 fu unita alla congregazione austriaca dell'Immacolata Concezione, ma tornò autonoma nel 1930. Dopo l'invasione tedesca dei Sudeti, nel 1938, il priorato di Braunau fu sottratto alla giurisdizione degli abati di Břevnov e fu costituito in abbazia. Nel 1945 entrò a far parte della neocostituita congregazione slava. Soppressa nel 1950 dal governo comunista, fu ricostituita a partire nel 1989 e nel 1993, in occasione dei mille anni dalla fondazione, ebbe il titolo di arciabbazia. Bibliografia Patrice Cousin, in Dizionario degli Istituti di Perfezione, vol. I (1974), coll. 1569-1571. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su abbazia di Břevnov Collegamenti esterni Il sito web ufficiale dell'abbazia di Břevnov, su brevnov.cz.
Klooster Břevnov

Het klooster Břevnov (Tsjechisch: Břevnovský klášter en Duits: Stift Breunau) is een klooster van de Orde der Benedictijnen in de Tsjechische hoofdstad Praag. Onderdeel van het klooster, gelegen in de wijk Břevnov, is de Sint-Margarethakerk. Geschiedenis Het klooster werd in het jaar 993 gesticht door Adalbert van Praag en Boleslav II van Bohemen. Het werd het eerste monnikenklooster in Bohemen. De monniken werden in eerste instantie overgebracht vanuit het Klooster Niederaltaich in Beieren. In de 11e eeuw werd een romaans kerkgebouw gebouwd. De muren van de drieschepige crypte is bewaard gebleven. Deze werden in 1969 opgegraven onder het altaar van de barokke kloosterkerk. Eerst werd op deze locatie, in de 13e eeuw, nog een gotische kerk gebouwd. Na de Dertigjarige Oorlog werd deze kerk omgebouwd naar barokstijl. Tijdens de Tweede Wereldoorlog werd een deel van het kloostergebouw door de Wehrmacht bezet. Na de oorlog, in het jaar 1950, werd het klooster door de communistische regering van Tsjecho-Slowakije in beslag genomen. Na de Fluwelen Revolutie van 1989 werd het weer teruggegeven aan de Benedictijnen. Na een renovatie kon in 1993 het 1000-jarig jubileum gevierd worden. Voor deze gelegenheid bracht paus Johannes Paulus II een bezoek aan het klooster in Břevnov.
Klasztor na Břevnovie

Klasztor na Břevnovie lub klasztor břevnovski (czeski: Břevnovský klášter) – klasztor benedyktynów pw. św. Małgorzaty w Břevnovie, w Pradze. Został założony przez księcia Bolesława II i świętego Wojciecha, biskupa Pragi, w 993, jako pierwszy męski klasztor w Czechach. Zbudowany na mokradłach, a więc mitycznym miejscu przejścia między światem demonów a światem ludzi, miał za zadanie zablokowanie tego „przejścia”. Budynki stojące do dziś, w tym kościół św. Małgorzaty, budynki klasztorne i prałatówka, pochodzą z XVIII wieku i zostały zbudowane w stylu barokowym. W 1757 Prusacy zorganizowali tu szpital wojskowy, gdzie zmarło 2,5 tysiąca żołnierzy, pochowanych za klasztornym spichlerzem. W czasie wojen napoleońskich ponownie była tu lecznica; a po 1950 klasztor służył jako siedziba jednostek MSW i część Archiwum Państwowego. Przypisy Linki zewnętrzne Strona klasztoru
George Voskovec

George Voskovec (født 19. juni 1905 - død 1. juli 1981) var en tjekkisk-amerikansk skuespiller. Han var kendt som nævning nummer 11 i 12 vrede mænd fra 1957, kammerat Karden i Spionen der kom ind fra kulden fra 1965, og som Peter Hurkos i Boston kvæleren fra 1968. Eksterne links Jiří Voskovec på Internet Movie Database (engelsk) Jiří Voskovec på Svensk Filmdatabas (svensk) Jiří Voskovec på AlloCiné (fransk) Jiří Voskovec på AllMovie (engelsk) Jiří Voskovec på Turner Classic Movies (engelsk) Jiří Voskovec på Rotten Tomatoes (engelsk) Jiří Voskovec på TV Guide (engelsk) Jiří Voskovec på The Movie Database (engelsk) Jiří Voskovec på Internet Broadway Database (engelsk)
Jiří Voskovec

Jiří Voskovec (* 19. Juni 1905 in Sasau, Böhmen, Österreich-Ungarn als Jiří Wachsmann, später in den Vereinigten Staaten George Voskovec; † 1. Juli 1981 in Pearblossom, Kalifornien) war ein tschechischer Schauspieler und Schriftsteller. Leben Sein Urgroßvater war Adolf Maria Pinkas. Voskovec, wie die bohemisierte Form seines Nachnamens Wachsmann lautet, studierte in Prag und Dijon. 1925 gründete er zusammen mit dem Schauspieler und Dramaturgen Jan Werich das Osvobozené divadlo, ein Avantgarde-Theater, das sich mit komischen Mitteln mit politischen und sozialen Problemen befasste. Gemeinsam mit Werich bildete er ein Autorenteam, das unter der Abkürzung V&W legendär wurde. Gemeinsam drehten sie auch Kinofilme. Da das Osvobozené divadlo explizit antifaschistisch war, mussten Voskovec, Werich und der Kapellmeister Jaroslav Ježek das Theater infolge der Unterzeichnung des Münchner Abkommens 1938 schließen, und flohen im Januar 1939 in die Vereinigten Staaten. Voskovec begann anschließend unter dem amerikanisierten Namen George Voskovec in New York City am Broadway und an anderen Theaterspielstätten aufzutreten. Nach dem Ende des Zweiten Weltkrieges kehrte er 1946 nur noch einmal kurz in die Tschechoslowakei zurück. Daraufhin lebte er zwei Jahre in Frankreich, um danach wieder in die Vereinigten Staaten zu ziehen. Dort wurde er elf Monate wegen Verdachts auf kommunistische Sympathien auf Ellis Island interniert, ehe er wieder als Schauspieler zu arbeiten begann. Ab 1952 begann er auch für amerikanische Filme vor der Kamera zu stehen, dabei wurde er in Nebenrollen oft als europäischer Ausländer besetzt. Seine heute wahrscheinlich bekannteste Filmrolle ist die des Geschworenen Nummer 11 (in der deutschen Synchronisation ein Schweizer, gesprochen von Bernhard Wicki) im Justizdrama Die zwölf Geschworenen. Weitere Filmrollen hatte er etwa neben Gregory Peck im Western Bravados, in dem Kalter-Krieg-Thriller Der Spion, der aus der Kälte kam und neben Christopher Reeve in dem Liebesdrama Ein tödlicher Traum. Zudem übernahm er verschiedene Gastauftritte in Fernsehserien und hatte gegen Ende seines Lebens auch eine der Hauptrollen in der Serie Nero Wolfe als schweizerischer Koch Fritz Brenner. Insgesamt umfasst sein filmisches Schaffen zwischen 1926 und seinem Tod annähernd 90 Film- und Fernsehproduktionen. Voskovec führte seine erste Ehe bis 1945 mit Madelaine Main, noch im Jahr der Scheidung heiratete er Anne Gerlette, mit der er zwei Töchter adoptiert hatte. Die Ehe hielt bis Annes Tod im Jahre 1958. 1961 heiratete er Christine McKeown, mit der er bis zu seinem Tod im Juli 1981 verheiratet war. Er ist bestattet auf dem Olšany-Friedhof in Prag. Der Asteroid (2418) Voskovec-Werich wurde nach ihm und Jan Werich benannt. Filmografie (Auswahl) Weblinks Jiří Voskovec bei IMDb Literatur von und über Jiří Voskovec im Katalog der Deutschen Nationalbibliothek Literatur und andere Medien von und über Jiří Voskovec im Katalog der Nationalbibliothek der Tschechischen Republik Artikel in der tschechischen Zeitschrift Reflex Einzelnachweise
Jiří Voskovec

Jiří Voskovec, également appelé George Voskovec après sa naturalisation américaine (né le 19 juin 1905 à Sázava, en Bohême, et mort le 1er juillet 1981 à Pearblossom, en Californie), est un acteur, metteur en scène, traducteur et poète américano-tchécoslovaque. Biographie Jiří Voskovec étudie à Prague puis à Dijon, en France. Il devient citoyen américain en 1955. Il joue pendant une grande partie de sa carrière aux côtés de Jan Werich au théâtre Osvobozené divadlo de Prague. Filmographie partielle 1937 : Le monde est à nous de Martin Frič 1952 : Tout peut arriver 1957 : Douze hommes en colère 1957 : Le 27e jour (The 27th Day) de William Asher 1958 : Bravados 1968 : L'Étrangleur de Boston (The Boston Strangler) de Richard Fleischer 1974 : Enquête dans l'impossible (Man on a Swing) de Frank Perry 1981 : L'Homme à l'orchidée (série télévisée) Voir aussi Liens externes Ressources relatives à l'audiovisuel : AllMovie Allociné American Film Institute British Film Institute Ciné-Ressources Filmweb IMDb Rotten Tomatoes The Movie Database Ressources relatives au spectacle : Archives suisses des arts de la scène Internet Broadway Database Internet Off-Broadway Database Ressources relatives à la musique : Carnegie Hall Discogs MusicBrainz Ressource relative à plusieurs domaines : Metacritic Portail de la littérature Portail du théâtre Portail de la poésie Portail du cinéma Portail de la Tchécoslovaquie Portail des États-Unis
Jiří Voskovec

Jiří Voskovec, właśc. Jiří Wachsmann (ur. 19 czerwca 1905 w Sázava-Budy, zm. 4 lipca 1981 w Pearblossom) – czeski aktor, dramatopisarz, reżyser, poeta i tłumacz. Życiorys W 1924 r. zdał maturę w Lycée Carnot w Dijon (Francja). Potem studiował prawo na Uniwersytecie Karola w Pradze (1924–1927). Premiera sztuki Vest Pocket Revue (1927), którą napisał z Janem Werichem, jest początkiem ich teatralnego życia profesjonalnego. Obaj potem grali w awangardowym teatrze Osvobozené divadlo, który w 1929 r. został sceną V+W. W 1938 r. był teatr zamknięty, Voskovec i Werich z kompozytorem Jaroslavem Ježkem wyjechali do Stanów Zjednoczonych, gdzie przeżyli II wojnę światową. Po powrocie do kraju V+W odnowili Osvobozené divadlo, po lutym 1948 r. Voskovec emigrował do Francji i dwa lata później do USA, gdzie uprawiał aż do śmierci teatralne, filmowe i telewizyjne aktorstwo. Od 1922 publikował wiersze i prozę w różnych almanachach (Život II, Disk, Fronta) i czasopismach (Pásmo, ReD, Erotická revue, Vest Pocket Revue). Centrum jego twórczości był jednak teatr i współpraca z Janem Werichem. Para ta stworzyła w Teatrze Wyzwolonym erę legendarną, która od początkowych sztuk dadaistycznych osiągnęła szczyt w ważnych rewiach politycznych. W 1995 został pośmiertnie odznaczony Medalem Za zasługi II stopnia. Filmografia Pudr a benzin (1931) Hej rup! (1934) Svět patří nám (1937) Affair in Trinidad (reż. Vincent Sherman, 1952) The Iron Mistress (reż. Gordon Douglas, 1952) The 27th Day (reż. William Asher, 1957) Dwunastu gniewnych ludzi (reż. Sidney Lumet, 1957) Bibliografia Josef Tomeš i kol., Český biografický slovník XX. století 3, Praga 1999, ISBN 80-7185-247-3. Jan Werich, Jiří Voskovec, Korespondence I, Praga 2007, ISBN 80-7304-075-1. Jan Werich, Jiří Voskovec, Korespondence II, Praga 2007, ISBN 80-7304-085-7.
Jiří Voskovec

Jiří Voskovec, född 19 juni 1905 i Sasau (Sázava), Österrike-Ungern, död 1 juli 1981 i Pearblossom, Kalifornien, USA, var en tjeckisk-amerikansk skådespelare. Under senare delen av sin karriär i USA var han från 1950-talet känd som George Voskovec. Voskovec blev främst känd för sin roll som en av jurymedlemmarna i 12 edsvurna män 1957. Han påbörjade sin skådespelarkarriär i Tjeckoslovakien på 1930-talet och spelade i några komedifilmer tillsammans med Jan Werich. Han kom sedan att leva i exil i USA under tiden då Tjeckoslovakien ockuperades som protektoratet Böhmen-Mähren. Han återvände 1948 till hemlandet, men valde sedan att fortsätta sin karriär i USA där han medverkade i filmer och TV-serier till sin död 1981. Filmografi, urval 1934 – Hej-rup! 1937 – Svet patrí nám 1952 – Trinidad 1957 – 12 edsvurna män 1960 – Inte för pengar... 1964 – Hamlet 1965 – Spionen som kom in från kylan 1968 – Bostonstryparen 1973 – The Iceman Cometh 1980 – Någonstans i tiden 1981 – Nero Wolfe, privatdetektiv (TV-serie) (14 avsnitt) 1982 – Barbarosa Källor Jiří Voskovec på Tjeckiska filmdatabasen (på tjeckiska) Externa länkar Jiří Voskovec på Internet Movie Database (engelska)
Pyšelák

Pyšelák je rybník nacházející se 1,5 km od městyse Budišov v okrese Třebíč. Má rozlohu přibližně 12 ha a celá jeho plocha spadá do katastrálního území Budišova. Nachází se u něj chatařská oblast a také samota Holeje, ve které je veden dětský domov. Odtok z rybníka teče na sever přes Budišov a v Kundelově se vlévá do Kundelovského potoka. Dostat se k rybníku autem je možné asfaltovou cestou vedoucí od ZD Budišov, nebo nezpevněnými cestami z Mihoukovic a přes Holeje ze silnice III/3906 vedoucí na Pyšel. Koupání je v rybníce povoleno. Reference
Vavřinecký rybník

Vavřinecký rybník je největší rybník na Kutnohorsku. Je to vodní plocha o rozloze 72 hektarů ve Středočeském kraji, asi tři kilometry severně od města Uhlířské Janovice. Lokalita je součástí Hornosázavské pahorkatiny.Je napájen potokem Výrovka ( na horním toku též Vavřinec či Vavřinecký potok, na středním toku též Kouřimka a níže Plaňanka, teprve u ústí Výrovka). Plocha rybníka má obloukovitý tvar, na jihovýchodní straně je malý ostrůvek. Východně od jeho břehu vede železniční trať Kolín–Ledečko a silnice Žíšov–Hatě, dále pokračuje severním směrem do obce Vavřinec. Využití Rybník se využívá zejména pro chov ryb. Od roku 1974 je rybník využíván vodáky. Vždy při přípravě rybníka na podzimní výlov, se kamenité koryto říčky Výrovka na odtoku naplní na několik dní přívalem vody, který umožní vodákům čelit vodním válcům a vírům, proplétat se mezi brankami a proplouvat pod můstky. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vavřinecký rybník na Wikimedia Commons
Kramata

Kramata je lesní rybník, který se nachází u silnice II/168 na Kvildu, 1,4 km od jejího odbočení ze silnice II/145 (směr Stachy) na rozcestí U Sloupů, kde stojí objekt bývalých kasáren ve Vimperku. K hrázi rybníka je to od silnice 10 metrů. Kramata mají pravidelný obdélníkový tvar, na jeho severovýchodním břehu leží přirozená lesní přírodní pláž. V tomto rybníku se dá jak koupat, tak rybařit, vzhledem k blízkosti od silnice je oblíbenou zastávkou pro motorkáře i pro cyklisty, objevili ho i naturisté. Kramata jsou součástí rybářského mimopstruhového revíru 421 083. V těsné blízkosti se nachází autobusová zastávka Vimperk, Kamenná Lhota. Přes silnici je to po lesní cestě směrem na jih od hráze rybníka 600 metrů k samotě Na Radosti. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kramata na Wikimedia Commons Reference
Dřemlinský rybník

Dřemlinský rybník (62 ha) je největší rybník vodňanské rybniční soustavy. Někdy bývá nazýván rybník Dřemliny. Nachází se v Jihočeském kraji, 1,7 kilometrů východně od Vodňan na pravém břehu přítoku Blanice v Českobudějovické pánvi a je průtočný. Má břehy s místním ozeleněním, na západní straně je sedm dlouhých kos (400 metrů) zasahujících téměř do poloviny hladiny.Vodou je napájen samostatnou odbočkou z Šírovské strouhy, tzv. Dřevomlýnskou stokou. Od jihovýchodu ho ještě posiluje odtoková stoka z radomilické soustavy. Historie Dřemlinský rybník byl posledním velkým rybníkem vodňanské soustavy, budované od 70. let patnáctého století. Zdejší ryby šly dobře na odbyt i v Rakousku a Bavorsku, a tak bylo rozhodnuto vybudovat tento rybník. Do městské knihy ve Vodňanech bylo 27. února 1525 zapsáno rozhodnutí městské rady postavit rybník na místě zvaném V Dřemlinách. Dokončen byl v roce 1528. Využití Rybník se v současnosti využívá k chovu ryb. Kromě kapra, který je hlavní rybou se zde chová také lín, amur, tolstolobik a v menším množství i sumec a štika. Rybník dnes obhospodařuje Městské rybářství Vodňany. Dostupnost Severní břeh lemuje silnice Vodňany – Číčenice, při západním břehu vede silnice Vodňany – České Budějovice, nedaleko jižního břehu je silnice Vodňany – Radomilice. Kolem rybníka se obtáčí z jihu a východu železniční trať Číčenice - Nové Údolí. Odkazy Reference
Selibovský rybník

Selibovský rybník je rybník o rozloze asi 41,7 hektarů v jižních Čechách v katastrálním území obce Selibov. Jeho majitelem je Jihočeský kraj, hospodaření se svěřeným majetkem kraje má na starost Krajské školní hospodářství. Popis Jedná se o rybník protáhlého fazolovitého tvaru, jeho maximální délka je necelých 1100 metrů a průměrná šířka asi 350 metrů. Je orientován směrem od severu k jihu, což je také směr toku řeky Olšovky. Řeka tudy protéká až do Blanice, jež se vlévá do Otavy, která se následně u hradu Zvíkov slévá s Vltavou, jež pokračuje až k Labi. Rybník tedy spadá do úmoří Severního moře. Sotva 250 metrů na sever je obec Selibov, asi 750 metrů na východ se nachází o něco větší Tálínský rybník a za ním obec Tálín. Historie Historie Selibovského rybníka je těsně spjata s blízkým Tálínským rybníkem. V protivínském archivu je první zmínka o velkém rybníku poblíž Tálína již roku 1515, domníváme se tedy, že oba rybníky byly vybudovány kolem roku 1500, neboť jsou vybudovány stejným způsobem. Rybníky tehdy nechali vytvořit křížovníci z řádu Křižovníků s červenou hvězdou v Praze, kterým vesnici daroval král Václav I. roku 1253. Akce Na rybníku a kolem něj se každoročně pořádají mnohé akce. Jednou z nich jsou letní závody modelů hydroplánů či veřejné podzimní výlovy jednou za dva roky. Na březích rybníka se roku 1961 točil film Trápení režiséra Karla Kachyni. Odkazy Reference Externí odkazy Selibovský rybník na Mapách.cz