NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Instituto Químico Tecnológico de Praga

La Universidad Químico Tecnológico de Praga (en checo Vysoká škola chemicko-technologická v Praze) es una universidad pública localizada en la ciudad de Praga, capital de la República Checa. Según el World University Ranking​la universidad está en el 358 (2023) puesto. Historia Fue fundada en el año 1952. No obstante, sus orígenes datan del 1807, cuando fue impartido el primer curso de química en el Politécnico de Praga. Después de la reestructuración de dicha institución en 1920, pasa a formar parte como uno de los siete departamentos de la Universidad Politécnica Checa. Localización La Universidad cuenta con tres edificios de aulas, despachos y laboratorios. Comparte un edificio de cantina con otras universidades cercanas. Estos se encuentran en la zona noroeste de la ciudad, en el barrio de Dejvice, distrito Praga 6. Las residencias de estudiantes asociadas a esta Universidad se encuentran en la zona sureste de la ciudad, en el barrio de Kunratice, distrito Praga 4. Organización La Universidad Químico-Tecnológico de Praga cuenta con cuatro facultades divididas en departamentos Facultad de Tecnología Química. Departamento de Química Inorgánica. Departamento de Tecnología Inorgánica. Departamento de Ingeniería de los Metales y la Corrosión. Departamento de Vidrio y Cerámica. Departamento de Química de los Sólidos. Departamento de Química Orgánica. Departamento de Tecnología Orgánica. Departamento de Polímeros. Departamento de Ingeniería de los Sólidos. Laboratorio de Materiales Inorgánicos Departamento de Tecnología Química de Conservación de Monumentos. Facultad Técnica-Medioambiental. Departamento de Tecnología del Petróleo y Petroquímicas. Departamento de Gases, Residuos y Protección del Aire. Departamento de Tecnología del Agua e Ingeniería Medioambiental. Departamento de Ingeniería de la Energía. Departamento de Química Medioambiental. Facultad de Tecnología Bioquímica y de los alimentos. Departamento de Química, Bioingeniería y Fermentación. Departamento de Bioquímica y Microbiología. Departamento de Química y Tecnología de los Carbohidrátos. Departamento de Tecnología de las Grasas. Departamento de Tecnología y Análisis de los alimentos. Departamento de Preservación de los alimentos y Tecnología de la Carne. Departamento de Química de las Sustancias Naturales. Facultad de Ingeniería Química. Departamento de Química Analítica. Departamento de Física-Química. Departamento de Ingeniería Química. Departamento de Matemáticas. Departamento de Economía y Administración de la Química y de la Industria de los alimentos. Departamento de Físicas y Medidas. Departamento de Ingeniería de la Computación y de Sistemas. Alumnos Notables Otto Wichterle, inventor de las lentes de contacto y la poliamida, entre otros. Vladimír Prelog, Premio Nobel en 1975 por su trabajo en el campo de los compuestos naturales y la estereoquímica. Vladimír Páral, novelista, en su obra a menudo examina las personajes, como si estuvieran en un experimento. František Benda, ministro del Medio Ambiente y religioso. Referencias
Universiteit voor Scheikunde en Technologie Praag

De Universiteit voor Scheikunde en Technologie Praag (Tsjechisch: Vysoká škola chemicko-technologická v Praze, afkorting: VŠCHT) is een universiteit in de Tsjechische hoofdstad Praag. In 1920 werd de "Hogeschool voor chemisch-technologisch ingenieurswezen" opgericht. Dit was een faculteit van de huidige Tsjechische Technische Universiteit in Praag. In het jaar 1953 werd deze faculteit zelfstandig en vanaf dat moment gaat het door het leven als de Universiteit voor Scheikunde en Technologie. Faculteiten De universiteit is opgedeeld in vier faculteiten. Faculteit voor chemische technologie Faculteit voor milieubeschermingstechnologie Faculteit voor levensmiddelen- en biomedische technologie Faculteit voor chemisch ingenieurswezen
Wyższa Szkoła Chemiczno-Technologiczna w Pradze

Wyższa Szkoła Chemiczno-Technologiczna w Pradze (cz. Vysoká škola chemicko-technologická v Praze – VŠCHT) – czeska uczelnia publiczna w Pradze. Została założona w 1953 roku. Od 2020 roku funkcję rektora pełni Pavel Matějka. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona uczelni (cz. • ang. • ros.)
Kaple svatého Jana Pavla II. (Bukovany)

Kaple svatého Jana Pavla II. se nachází v obci Bukovany nedaleko jihomoravského města Kyjov v okrese Hodonín. Stavba byla zahájena v září 2012, vysvěcena pak 20. října 2013 arcibiskupem olomouckým a metropolitou moravským Mons. Janem Graubnerem. Zasvěcena je papeži Janu Pavlu II., jehož kanonizace se v době dokončení stavby očekávala a došlo k ní 27. dubna 2014. Do oltáře v kapli byla zakomponována (coby hlavní relikvie) kapka jeho krve vpitá do části oděvu při autotransfuzi po atentátu v roce 1981. Autorem architektonického řešení kaple je Jaroslav Vlach z blízkého Kyjova. Stavbu financoval bukovanský rodák Josef Kouřil. Sám žije rovněž v Kyjově, v obci však žila řada jeho předků. Na financovaní stavby se podíleli i obyvatelé Bukovan, kteří dosud dojížděli na bohoslužby do Kyjova. V době svěcení kaple již mezi sebou vybrali necelý milion korun, za který se pořídily varhany, umělecká díla a další vybavení vnitřních prostor. Pozemek, na kterém stavba vyrůstá, vlastní obec, nicméně po jejím dokončení měl být darován sdružení Bukovanská kaple. Kaple by sice měla spadat pod správu katolické církve, využívat ji však budou moci i příslušníci jiných vyznání. Kouřil počítá s tím, že stavba bude sloužit i ke koncertům a výstavám. Kostel ani kaple nestály v Bukovanech téměř 800 let. Místní obyvatelé už na nový svatostánek dvakrát uspořádali veřejnou sbírku, ani jednou se však nepodařilo vybrat dost peněz. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Jana Pavla II. na Wikimedia Commons Fotodokumentace stavby na stránkách obce Bukovany, obecbukovany.cz
Větrný mlýn ve Studénce

Větrný mlýn ve Studénce je zčásti dochovaný zděný větrný mlýn holandského typu ve městě Studénka. Pochází zřejmě z počátku 19. století, ačkoli písemně z té doby není doložen. Byl v provozu ještě počátkem 20. století a mlecí zařízení se dochovalo do 30. dubna až 2. května 1945, kdy byl mlýn silně poškozen za bojů při postupu sovětsko-německé fronty. Budova byla opravena roku 1947 a následně v 50. letech 20. století necitlivě přestavěna, vnitřní zařízení a lopatky byly odstraněny, původně šindelová střecha byla nahrazena plechovou, do pláště budovy byla prolomena pravoúhlá okna a byla přistavěna zděná veranda. Od roku 1958 je památkově chráněn. Reference Související články Seznam větrných mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Větrný mlýn ve Studénce na Wikimedia Commons
Palais Kounický (Nové Město)

Le palais Kounický ou palais Kaunický de Nové Město est situé rue Panská, dans la Nouvelle ville de Prague. Construit en style baroque, il est protégé en tant que monument culturel de la République tchèque. Construction Le palais est l’œuvre des constructeurs baroques František Maxmilián Kaňka et Giovanni Alliprandi, qui a construit le bâtiment vers 1725. La décoration de l'intérieur, en particulier de la salle des cérémonies, est de la période romantique de la première moitié du XIXe siècle. Histoire Le palais porte le nom d'une des familles auxquelles il appartenait, les comtes Kounic (ou Kaunitz). Précédemment à cet emplacement se trouvaient plusieurs petites maisons, rachetées en 1663, et reconstruites dans les années 1716-1720 en palais baroque. En 1861, le comte Albrecht de Kounic achète le palais. Sa mère, la grande protectrice des arts Eleonora Kounicová, a soutenu par exemple l'écrivaine tchèque Božena Němcová. En 1910 le palais Kounicky a été acheté par Živnobanka à des fins représentatives. Enn 1948 s'y trouvait le Siège du Comité des femmes tchécoslovaques. Depuis 1995, le palais Kounicky appartient à la ville de Prague et est loué au musée Alfons Mucha depuis longtemps. Des concerts, banquets et autres festivités ont lieu dans d'autres salles de représentation ainsi que divers événements sociaux. Bâtiments environnants Les attractions à proximité comprennent: Palais Neuberg, siège de l'ambassade du Brésil (rue Panská) Palais Riesu de Stallburg, ambassade d'Argentine à Prague (rue Panská) Palais Sylva-Taroucca (Na prikopé)Nouveau Palais Kolowrat (Na prikopé) Palais de Myslbek (Na prikopé) Références Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet radio.cz kudykam.com neznamapraha.cz atlasceska.cz Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du baroque Portail de Prague
Malá vodní elektrárna Spálov

Malá vodní elektrárna Spálov leží na řece Jizeře v lokalitě Podspálov v katastrálním území Spálov u Semil města Semily; její výkon činí 2400 kW. Historie Výstavba budovy v národním slohu u soutoku Jizery a Kamenice začala v roce 1921 a trvala až do roku 1926. Stavební práce byly zadány firmě Ing. Nejedlý, Řehák a spol. v Praze. Areál projektoval představitel secese a kubismu Emil Králíček, rodák z Německého Brodu, strojní zařízení stavidel, česlic a lávek dodala firma Bratři Prášilové a spol. v Libni, turbíny firma Breitfeld a Daněk v Blansku, elektrické zařízení rozvodny firma F. Křižík. Od jezu, situovaného o 1¾ km jižněji pod Bítouchovem (k. ú. Bítouchov u Semil a Chuchelna) je k elektrárně veden náhon raženou štolou dlouhou 1323 m ve velmi tvrdém diabasu a dále zděným kanálem dlouhým 437 m. Malířskou výzdobu strojovny navrhl akademický malíř Ferdinand Rubeš. Strojovna byla dána do zkušebního provozu 12. května 1926. Dokonale promyšlené a zhotovené dílo sloužilo bez přestávek celých 72 let, v roce 1998 byla elektrárna odstavena z provozu a došlo k zahájení modernizace. Hlavním mottem rekonstrukce bylo ponechat elektrárně její jedinečnost, autentičnost, krásu a vrátit ji mládí a svěžest. Současnost Původně byla osazena dvěma Francisovými turbínami, přičemž celkový výkon elektrárny dosahoval 2 MW. V rámci celkové modernizace byla elektrárna plně zautomatizovaná. Francisovy turbíny byly nahrazeny Kaplanovými vertikálními turbínami. Byly vyměněny také generátory čímž stoupl celkový výkon na 2,4 MW a průměrná roční výroba se zvýšila o cca 30 %, dosahuje hodnoty 12 GWh. Vodní elektrárnu ve Spálově je možné si dnes prohlédnout. Prohlídky se konají od května do září. Vodní elektrárna je součástí Riegrovy stezky, která patří mezi nejkrásnější stezky v ČR. Odkazy Reference Literatura Ing. Nejedlý, Řehák a spol. : Hydrocentrály na Jizeře pod Spálovem. In: KOLINSKÝ, Otakar; STOCKÝ, Josef. Kapitoly o průmyslu Pražského kraje. Praha: Spolek československých inženýrů, 1925. S. 237–252. (česky, francouzské resumé) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu malá vodní elektrárna Spálov na Wikimedia Commons Stránky o historii a současnosti MVE Spálov Archivováno 13. 3. 2008 na Wayback Machine.
Wasserkraftwerk Spálov

Das Wasserkraftwerk Spálov (tsch. Vodní elektrárna Spálov) ist ein im Ortsteil Spálov der Stadt Semily in Tschechien erbautes Laufwasserkraftwerk, welches durch die Flüsse Jizera und Kamenice angetrieben wird. Die Anlage wurde 1921 vom Architekten Emil Králíček im Art-Déco-Stil erbaut. Im Jahr 1998 wurde das Werk nach 72 Jahren Betrieb ohne größere Unterbrechung abgestellt und modernisiert. Ersetzt wurden dabei die alten, 2.000 kW leistenden zwei Turbinen durch neue, von Škoda konstruierte 2.400 kW leistende Kaplan-Turbinen. Die Leistung erhöhte sich hierdurch um 30 %. Das Wasser wird durch einen 1.300 Meter langen überdeckten Kanal geleitet. Das Wasser hat dabei ein Gefälle von 22,86 m. Weblinks Website des Kraftwerks (tschechisch)
Horní haberský rybník

Horní haberský rybník se nachází v severovýchodní části katastru obce Volduchy, nedaleko osady Habr. Protéká jím Voldušský potok a nedaleko se tyčí vrch Chlum. Pod hrází rybníka se nachází přírodní památka Niva u Volduch a silný pramen pitné vody V Habru. Rybník je zhruba 256 m dlouhý a 80 m široký. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Horní haberský rybník na Wikimedia Commons
Klášter milosrdných bratří (Brno)

Klášter milosrdných bratří v Brně je klášter Hospitálského řádu sv. Jana z Boha s kostelem svatého Leopolda. V těsné blízkosti konventu se nachází Nemocnice Milosrdných bratří. Budova kláštera i s kostelem je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Do Brna přišli milosrdní bratři v roce 1747, klášter s nemocnicí byl založen téhož roku z iniciativy Jana Leopolda z Ditrichštejna a s jeho finančním přispěním. Nejprve byla vybudována menší nemocnice a další objekty konventu. Teprve později se přistoupilo ke stavbě kostela. Nemocnice se postupně stále rozšiřovala a ve třicátých letech 20. století byla postavena nová budova nemocnice. Po roce 1989 vrátil stát zabavené budovy nemocnice i konventu zpět řádu milosrdných bratří. Řád nemocnici pronajal za symbolickou cenu městu Brnu. V letech 1997–2004 byl konvent i kostel sv. Leopolda kompletně opraven. Duchovní a řeholnice Příslušníci řádu vykonávali v kostele do roku 2014 duchovní správu v rámci farnosti Brno-Staré Brno v děkanství brněnském brněnské diecéze. Duchovním správcem (rektorem) byl P. Vojtěch Václav Málek, OH († 2016). Bohoslužby Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu klášter milosrdných bratří na Wikimedia Commons Webové stránky milosrdných bratří v Brně
Kaple Panny Marie (Střítež)

Kaple Panny Marie stojí na návsi v parku se vzrostlými lípami. Novogotická obdélná stavba s neodsazeným polygonálním závěrem má na hřebeni střechy sanktusník. Ve štítu se nachází nika se sochou Panny Marie. Před kapličkou se tyčí kamenná poklona – kříž z roku 1817. Kulturní památkou se stala před rokem 1988. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple Panny Marie na Wikimedia Commons
Kostel svatého Jakuba Staršího (Zápy)

Pozdně barokní kostel svatého Jakuba Staršího (Většího) je dominantou obce Zápy. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie a popis První zmínka o kostele v Zápech pochází z roku 1329, od roku 1384 je tento zmiňován jako kostel farní. Původní zápský chrám byl zděný, uvnitř vybílený a měl vysokou kamennou věž. Na jižní straně byla později postavena zvonice, která se zachovala dodnes. Presbytář chrámu byl klenutý, loď měla strop tabulový, oltáře byly tři. Současnou podobu získal kostel po roce 1750, kdy byl chrám od základů přestavěn podle původního návrhu Kiliana Ignáce Dientzenhofera. Loď kostela je 30 metrů dlouhá a 19 metrů široká. Kostel má v přední části lodě kryptu. Nad hlavním vchodem, který se nyní nepoužívá, je socha sv. Jakuba nesoucí letopočet 1770. Hlavní oltář je vyzdoben obrazem Stětí sv. Jakuba od Filipa Leutnera z roku 1769. Levý boční oltář je zasvěcen Andělu Strážci. Pravý boční oltář je zasvěcen Janu Nepomuckému. Vedle vchodu býval umístěn vzácný, na dřevě malovaný epitaf Mikuláše Bryknara z Brukštejna pocházející z roku 1590. Nyní je zapůjčen a vystavován na brandýském zámku a v kostele jej nahradila zmenšená fotografie. Vlevo od hlavního oltáře je barokní kazatelna, na které jsou reliéfy znázorňující výjevy ze života sv. Jakuba Staršího, úplně vpravo cestu ostatků světce z Palestiny do Santiaga de Compostela. Dřevěné kostelní lavice jsou intarzované. Kůr kostela nese funkční varhany. Z původního chrámu se zachovaly landštejnské náhrobky s erbem s pětilistou růží v zádveří bočního vstupu do kostela. Kostel je obehnán barokní ohradní zdí s hřbitovní branou. Ke kostelu patří již zmíněná samostatná kamenná zvonice, asi z 16. století, ve které jsou nyní dva zvony (zvonice původně nesla zvony tři). Velký zvon Panny Marie nese reliéf staroboleslavského Palladia a pochází pravděpodobně z konce 18. století. Menší, starší (ze 14. století?) zvon Evangelistů je tzv. umíráček. V severovýchodním rohu hřbitova se nachází zajímavá márnice. Pravděpodobně byla postavena zároveň s kostelem a soudí se, že i architekt byl týž. Pod márnicí je kostnice, kam se ukládaly ostatky ze zrušených hrobů a kosterní nálezy z okolních polí (v okolí Záp se dodnes nacházejí hroby z třicetileté války). Na hřbitově, uprostřed kterého kostel stojí, se již několik desetiletí nepohřbívá, je ale upravený a je otevřený trvale. Dva nejstarší náhrobky se nacházejí poblíž vchodu na hřbitov. Jeden je ve tvaru srdce (vpravo od vchodu), druhý (vlevo) je se staroboleslavskou Pannou Marií. Za komunismu byl kostel zavřený a jen pustl. Po roce 1989 byly provedeny nejnutnější opravy, byla opravena okna a střecha. Kostel by však potřeboval celkovou rekonstrukci. Bohoslužby Bohoslužby se zde konají 1. sobotu v měsíci. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jakuba Staršího na Wikimedia Commons
Křinecký most

Křinecký most přemosťuje říčku Mrlinu v městysi Křinec v okrese Nymburk (Středočeský kraj), který spojuje s železniční stanicí a osadou Zábrdovice. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Samotný most je dlouhý 24 m, široký 5 metrů. Mostovka prochází ohniskem paraboly, kterou tvoří mostní oblouky. Vzepětí oblouků je 3 m, výšky mostovky nad hladinou říčky je 4 m. Betonová směs na stavbu mostu měla být míchána na nedalekém nádraží a na stavbu byla dovážená úzkorozchodkou. Od přelomu let 1917-18 zdobí jednotlivé konce mostu barokní sochy živlů (Voda, Vzduch, Země, Oheň). Nejsou to náboženské motivy a sochy pochází z roku 1707 z dílny Jana Brokofa. Samotné sochy nebyly u staršího mostu, ale původně byly součástí zámeckého parku v Kuncberku. Most překonává Mrlinu v místě, kde kdysi býval brod. Autorem konstrukčního řešení železobetonového mostu je proslulý Stanislav Bechyně, uznávaný specialista na železobetonové konstrukce. Most byl postaven v roce 1915 a je stále funkční. Z důvodů malé šířky mostu byla pro chodce přistavěna k jižní straně mostu ocelová lávka pro chodce. Na mostě byla v roce 2013 snížena nosnost na 9 tun a došlo k vyloučení těžké dopravy. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Křinecký most na Wikimedia Commons Nenápadný most v Křinci čeká na rekonstrukci Archivováno 29. 10. 2013 na Wayback Machine.
Rozhledna Romanka

Rozhledna Romanka je umístěna v lokalitě Zahájí asi 300 metrů severozápadně od okraje obce Hrubý Jeseník v okrese Nymburk ve Středočeském kraji. Příhradová rozhledna je vysoká 50 metrů a stojí na uměle vytvořeném kopci, vysokém pouhé 4 metry, v němž je ukryto technologické zázemí tří vysílačů. Stavba byla vybudována v nadmořské výšce pouhých 204,5 m n. m., jedná se o nejníže položenou rozhlednu v České republice. Historie stavby Uvedená lokalita v rovinaté krajině Nymburska byla vybrána pro základnovou stanici v důsledku rozhodnutí tří nejvýznamnějších mobilních operátorů. Přizvaní architekti Oldřich Hájek, Jaroslav Šafer, Laco Fecsu a Tomáš Pavlík pojali stavbu stožáru a rozhledny velmi netradičně. Z umělého pahorku vyrůstá padesátimetrový betonový sloup, který je až do poloviny své výšky ukrytý za kovovou konstrukcí rozhledny. Samotná rozhledna má trojúhelníkovitý půdorys a je rozčleněna do několika pater s vyhlídkovými plošinami. Na horní plošinu ve výšce 26 metrů vede 116 kovových roštových schodů. V rámci každoročně vyhlašované soutěže Grand Prix architektů získala tato stavba za rok 2002 cenu v kategorii krajinářská architektura. Výstavba rozhledny trvala osm měsíců a její slavnostní otevření se uskutečnilo 28. března 2003. Při té příležitosti byla pokřtěna jménem Romanka, údajně podle malé místní dívenky – vozíčkářky, která se s velkým zájmem chodila dívat na průběh stavby. Výhled Výhled je specifický tím, že netypicky vychází z roviny, nikoliv jako obvykle z nějaké místní krajinné dominanty. Za dobrého počasí je z horní plošiny možno spatřit nejen zajímavá místa středních Čech, včetně staveb na okraji Prahy, ale i siluetu Krkonoš a neméně architektonicky proslavenou stavbu vysílače na Ještědu. Otevírací doba Provoz vyhlídkové části zajišťuje Obecní úřad Hrubý Jeseník. Duben-červen: So-Ne 10-13, 14-17 Červenec-srpen: Po-Ne 10-13, 14-17 Září-říjen: So-Ne 10-13, 14-17 Přístup Od autobusových zastávek v centru obce je rozhledna vzdálena zhruba 700 metrů, od železniční zastávky Oskořínek na železniční trati č. 061 Nymburk - Jičín zhruba dva kilometry. Autem lze dojet až k patě rozhledny, kde je možnost parkování. Turistické značení zde není. Galerie Odkazy Reference Související články Grand Prix architektů Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rozhledna Romanka na Wikimedia Commons Stránky obce Hrubý Jeseník[nedostupný zdroj]
Stránovský viadukt

Stránovský viadukt je železobetonový viadukt v obci Krnsko 5 km jižně od Mladé Boleslavi. Je dlouhý 152 m, vysoký 27 m a široký 5 m. Vede po něm jednokolejná železniční trať Praha – Turnov (070). V roce 1958 byl zapsán do Seznamu kulturních památek České republiky. Viadukt překlenuje hluboké údolí tvořené Strenickým potokem. Údolím prochází silnice I. třídy č. 16 a místní komunikace v Krnsku. Výstavba První železniční most zde byl vybudován během výstavby trati v roce 1865. Ke stavbě byla použita příhradová železná konstrukce Schiffkornovy soustavy. V roce 1884 byl most opravován. Nová příhradová přímopásová příhradová konstrukce byla ze svářkového železa dodaná Vojtěšskou hutí v Kladně. Most měl tři otvory o světlosti 37 m. Nosné železné konstrukce měly zapuštěnou mostovku, rozpětí 39,2 m a výšku hlavních nosníků 4,4 m. Horní plocha pražců ležela asi 30 m nad nejnižším bodem přemostění. Přestával však stačit zátěžovým požadavkům rostoucího železničního provozu a proto se již před první světovou válkou připravovalo jeho vyztužení. Po válce bylo zjištěno, že konstrukce a stav mostu neumožňuje jeho zpevnění. V roce 1923 byla proto vypsána soutěž, kterou vyhrál projekt později slavného architekta Stanislava Bechyně firmy Hlava-Kratochvíl. Most byl postaven během 120 dní, přičemž přerušení provozu vlaků trvalo jen 40 dní. V roce 2015 byl most opravován. Popis Arkádový železobetonový jednokolejný most se nachází na železniční trati Praha–Turnov v km 67,615. Viadukt má tři železobetonové oblouky, které spočívají částečně na opěrách a kamenných pilířích původního mostu z roku 1864, z části na vlastních základech. Na obloukových rámech je 11 arkád, které nesou čtyři metry širokou mostovku. Dva hlavní hranolové pilíře a opěry jsou obloženy hrubě otesanými kamennými kvádry. Práce byly zahájeny 1. dubna 1924 a 10. srpna 1924 bylo zahájeno odstranění bednění a následně příhradové konstrukce. Práce byly ukončeny 15. září 1924. Viadukt je 152 m dlouhý, mostní oblouky mají rozpětí 28 m (zdroj uvádí 32,50 m), vzepětí oblouků je 12 m, šířka vozovky u pilířů je šest metrů, maximální výška vozovky nad nejnižším bodem přemostění je až 27 m. Další fotografie Odkazy Reference Literatura HLUŠIČKOVÁ, H., a kol. Technické památky v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, II. díl. [s.l.]: Libri, 2002. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stránovský viadukt na Wikimedia Commons
Trnovský rybník

Trnovský rybník se nachází na Voldušském potoce v katastru obce Volduchy, má však více přítoků. Je využíván k rekreaci – na jeho břehu se nachází Intercamp Habr. Je zhruba 188 m dlouhý a 164 m široký. Na tomto rybníce se vyskytují četné druhy obojživelníků, např. skokan krátkonohý a celkově hodně druhů zvířat. Rybník je využíván pro lov ryb. Tento rybník byl vytvořen na začátku 17. století. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Trnovský rybník na Wikimedia Commons