NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vila Frisia

Vila Frisia se nachází v Karlových Varech na okraji čtvrti Westend v ulici Krále Jiřího 1261/27. Pochází z roku 1925. Historie V roce 1912 si chtěl Christian Schmidt, bankéř v Karlových Varech, postavit vilu v tehdejší Eduard Knollstrasse, dnešní ulici Krále Jiřího. Projekt vypracoval Anton Breinl. Kvůli sporům se sousedy však k realizaci stavby nedošlo. Po první světové válce pozemek zakoupil ředitel Dirk Koeleman ze Sokolova. Nový projekt na stavbu vily byl vypracován v březnu 1923 sokolovským architektem Heinrichem Scherrerem. Stavba proběhla v letech 1923–1925. Po druhé světové válce byla vila znárodněna. V roce 2014 byla zapsána do Programu regenerace Městské památkové zóny Karlovy Vary 2014–2024 do kapitoly Seznam navrhovaných objektů k zápisu do Ústředního seznamu nemovitých kulturních památek na území MPZ Karlovy Vary. V současnosti (leden 2021) je vila evidována jako objekt k bydlení v soukromém vlastnictví. Popis Vila č. p. 1261 stojí na území městské památkové zóny ve čtvrti Westend v ulici Krále Jiřího 27. Stavba je příkladem strohé rané moderny. Jedná se o jednopatrový objekt, kde dispoziční řešení vychází z barokní kompozice corps de logis. Základem je kruhová jídelna pronikající před dvorní průčelí. Je zde též dvojice půlkruhových rizalitů jídelny a salónu. Uliční průčelí má konklávně vydutý vstup. Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír. Průvodce architekturou Karlových Varů. 1. vyd. Praha: Národní památkový ústav, ústřední pracoviště, 2012. 511 s. ISBN 978-80-87104-63-7. Kapitola Vila Frisia, s. 297. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Frisia na Wikimedia Commons
Drážní objekt (Rozsochy)

Drážní objekt v Rozsochách je památkově chráněná vedlejší budova někdejší železniční stanice Rozsochy na trati Žďár nad Sázavou – Tišnov. Historie Budova byla stavěna podle normalizované dokumentace rakouských státních úřadů (tzv. Normalplan), která byl schválena ve Vídni 22. prosince 1902. Stavba pak vznikla v letech 1903–04. V roce 2020 byla budova prohlášena kulturní památkou. Architektura Jedná se o vedlejší objekt (tzv. Nebengebäude), který je součástí areálu železniční zastávky (dříve stanice) Rozsochy. Ten tvoří výpravní budova, hospodářská budova a tento vedlejší objekt. Byl navržen jako víceúčelové stavba s veřejnými toaletami, lampárnou, prádelnou a skladem. Stavba je zděný domek na obdélníkovém půdorysu se sedlovou střechou s pálenou taškou. Na fasádách ve světle pomerančové barvě jsou nápadné bílé šambrány kolem oken a dveří, vystupující nároží a podstřešní římsa. V severním štítovém průčelí, orientovaném směrem ke kolejišti, jsou umístěny vstupy na dámské a pánské toalety. Ve východní fasádě jsou dvě okna a vstup do prádelny, podobně je navržena západní fasáda, pouze vstup vede do lampárny se skladem. V jižním průčelí je v bedněném štítě vstup na půdu. V interiéru se zachovaly původní kabiny dámských a pánských suchých záchodů, vybudované z masivního dřeva, včetně dvou původních dřevěných poklopů. Zachovaly se i dvoje původní dveře s vitráží. Kromě vybourané příčky mezi lampárnou a skladem se vnitřní dispozice budovy dochovala zcela v původní podobě. Reference
Štěpánovská hora

Štěpánovská hora je zalesněná nefelinitová hora v CHKO České středohoří severně od vesnice Štěpánov a asi 4 km západně od Milešova. Hora vysoká 651 m n. m. je významným bodem geomorfologického okrsku Kostomlatské středohoří. Tvoří ji poměrně rozložitý, západovýchodně protáhlý hřbet na pozůstatku lávového příkrovu se zvlněnou plošinou na vrcholové části. Z jižních a západních svahů vystupují v prudkých částech skalky a drobné hřbety s mrazovými sruby. Na západním úbočí se nachází kamenné moře. Na jihovýchodním výběžku masivu se dochovaly pozůstatky pravěkého hradiště z doby bronzové. Většinu hory pokrývají listnaté a smíšené lesy, ve kterých roste dub pýřitý, habr, buk, dřín, smrk a borovice. Na jihozápadním úbočí hory se nachází stejnojmenná přírodní památka s teplomilnou skalní a stepní flórou. Reference Související články Štěpánovská hora (přírodní památka) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Štěpánovská hora na Wikimedia Commons Vrcholy Českého středohoří Archivováno 15. 5. 2011 na Wayback Machine.
Olomouc Orthodox Church

Olomouc Orthodox Church or Church of St. Gorazd (Czech: Chrám svatého Gorazda) is an Orthodox Christian church in the city of Olomouc in Moravia, in the Czech Republic. It was built and consecrated in 1939 and dedicated to Saint Gorazd (Slavic enlightener in the 9th century). In 1950 it became a cathedral, because Olomouc is the seat of the Olomouc-Brno eparchy. The church was repaired and renovated during the years of 1985–1987 due to structural deterioration. In 1987, the church saw the canonization of Bishop Gorazd of Prague as St. Gorazd II. One travel guide recommends that it is "worth seeing just for its striking pink, white and green exterior and three gold onion domes. If it happens to be open, take a peek inside at the icon-filled interior." Bishop Gorazd During World War II, Bishop Gorazd (born Matthias Pavlík, 1879) was executed in 1942 for hiding the paratroopers responsible for the death of Nazi official Reinhard Heydrich. References This article is based on a translation of the equivalent article on Czech Wikipedia
Église Saint-Gorazd (Olomouc)

L'église Saint-Gorazd (en tchèque : Chrám svatého Gorazda) est une église orthodoxe d'Olomouc, en République tchèque. Notes et références Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Cattedrale di San Gorazd (Olomouc)

La cattedrale di San Gorazd (in ceco: Kostel svatého Gorazda) è la cattedrale ortodossa di Olomouc, in Repubblica Ceca, sede dell'eparchia di Olomouc e Brno per la Chiesa ortodossa ceca e slovacca. Storia La chiesa di San Gorazd, in stile russo bizantino, è stata edificata nel 1939 e dedicata il 29 maggio dello stesso anno a San Gorazd, fondatore e primo vescovo della chiesa ortodossa ceca e slovacca. Tra l'autunno del 1942 e il maggio del 1945 l'edificio è stato chiuso al culto da parte dei fedeli ed utilizzato come magazzino. Nel 1950 la chiesa è stata elevata a cattedrale, come sede dell'eparchia di Olomouc e Brno. Tra il 1985 ed il 1987 l'edificio ha subito opere di restauro e riparazione, per poi ospitare tra il 4 ed il 6 settembre del 1987 le celebrazioni per la canonizzazione di San Gozrad. Note Voci correlate Chiesa ortodossa ceca e slovacca Cattedrali nella Repubblica Ceca Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Gorazd Collegamenti esterni
Sobór św. Gorazda w Ołomuńcu

Sobór Świętego Gorazda – sobór prawosławny w Ołomuńcu, należący do Kościoła Prawosławnego Czech i Słowacji; katedra eparchii ołomuniecko-brneńskiej. Opis Budowlę wzniesiono w latach 1937–1939 w stylu bizantyjsko-rosyjskim, według projektu Vsevoloda Kolomacký'ego. W latach 1942–1945 była używana jako magazyn. W 1950 została katedrą eparchii ołomuniecko-brneńskiej (jest również świątynią miejscowej parafii w dekanacie ołomunieckim). Gruntownie remontowana w latach 1985–1987. Nabożeństwa w soborze odprawiane są w językach: cerkiewnosłowiańskim i czeskim. Przypisy Bibliografia Historia soboru na oficjalnej stronie parafii katedralnej w Ołomuńcu cz.
Burg Schwamberg

Burg Schwamberg (Tschechisch: Hrad Švamberk, auch Krasíkov,) ist die Ruine einer Höhenburg bei Kokašice im Okres Tachov (Kreis Tachau), Tschechien, im historischen Egerland. In ihrer Blütezeit war die Burg Schwamberg eine der größten und schönsten Burgen in Westböhmen. Geschichte Der Burghügel war schon in prähistorischer Zeit besiedelt. Die heutige Burg wurde um 1300 angelegt. Die erste urkundliche Erwähnung der Burg ist von 1227. Das auf ihr wohnende Geschlecht führte zunächst den tschechischen Namen Krasíkov, danach aber Schwannberg, woraus später Schwamberg wurde. Im Jahr 1421 wurde sie von Hussiten belagert. Der gefangen genommene Bohuslav von Schwamberg schloss sich den Hussiten an. In den Jahren 1443 und 1644 zerstörten Feuer die Burg. Im Jahr 1647 wurde die Burg von schwedischen Truppen geplündert und verfiel. Heutiger Baubestand Im Grundriss ist die Burg Schwamberg ein langes Dreieck. Bemerkenswert ist die Kirche St. Maria Magdalena mit der Grabstätte der Herren von Schwamberg. Die Kirche wurde 1707 erneuert, der Turm stammt von 1880. Von der Kernburg hinter dem Burggraben sind nur der runde Turm am Spornende, ein Teil des anliegenden Palas und ein Kellerraum mit Gewölbedecke erhalten. Volkssage Die Gründung der Burg Schwamberg und des Adelsgeschlechtes der Schwanberg werden in der Volkssage Die Gründung der Burg Schwanberg behandelt. Literatur Bavaria Bohemia Online/ Hrad Svamberk Krasikov auf tachovsko.com Weblinks Einzelnachweise
Švanda Theatre in Smíchov

Švanda Theatre in Smíchov (Czech: Švandovo divadlo na Smíchově) is a theatre in Smíchov a suburb of Prague. It continues the long tradition of the previous theatre based in this building and its surroundings. A theatre was established on the site in 1871 by Pavel Švanda called Arena Eggenberg but the arena was demolished in 1891, an built a new arena the current Smíchov, theatre. In 1900 the theatre was radically rebuilt when the position of the stage and auditorium was changed, and the layout has been preserved. In 1908, then it was renamed the Intimate Theatre. In 1928, during the beginning of the economic crisis was dissolved file and in the building of the theatre was owned by several tenants. In the years 1928-1930 he became the theatre Vlasta Burian, in 1931–1932, then comic theatre (Ferenc Futurista and Jara Kohout). Since 1932 the theatre has once again as Švanda Theatre in 1935-1938 then letting Jara Kohout and from 1939 to 1944, then Jaroslav Fošen. After the war, authorities banned its traditional theatrical business and there arose soviet version of the Realistic theatre, including a 1953 renaming the realistic theatre Zdeněk Nejedlý. In 1991 with the fall of communism it was renamed the Theatre Labyrinth. In 1998 the theatre was long closed but re-opened in 2002 as Švanda Theatre in Smíchov. References
Švařec II

Švařec II je přírodní památka poblíž obce Koroužné v okrese Žďár nad Sázavou v nadmořské výšce 415–490 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany je uchování přírodovědecky cenného území s výskytem řady chráněných a ohrožených druhů rostlin a živočichů, zejména vlhkomilných: vstavačovité, jalovce (Juniperus), švihlíku krutiklasu (Spiranthes spiralis), z živočichů skokana zeleného (Pelophylax esculentus), ropuchy obecné (Bufo bufo), čolka obecného (Lissotriton vulgaris) a ochrany minerálů – tzv. heřmanovský koulí. Fotogalerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Žďár nad Sázavou Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švařec II na Wikimedia Commons
Šváb (rybník)

Šváb (Švábský rybník) je rozsáhlá vodní plocha, která se nachází poblíž Českých Heřmanic, severně od vesnice Horky. Leží v okrese Ústí nad Orlicí, ovšem těsně za hranicí s okresem Svitavy. Jeho rozloha činí přibližně 15,5 ha, měřeno v základní mapě 1:10000, udáváno je 16,8 ha. Rybník je nejdolejší ze soustavy rybníků na potoce Labuťka (povodí říčky Loučná), nad ním následuje rybník Heřmánek a Velký netřebský rybník. Rybníky jsou také napájeny kanálem od Končinského potoka. Potok Labuťka vlastně vzniká také jako kanál odbočující z Končinského potoka nad vesnicí Netřeby a pod soustavou rybníků pak ústí do Sloupnického potoka ve vesnici Tisová. Ve vesnici Netřeby pak nad Velkým Netřebským rybníkem leží ještě drobný Malý netřebský rybník. Rybníky byly budovány v této oblasti už v 15. století a rybník Šváb patří k těm starším. V některých mapách se můžeme setkat se jménem Švábský rybník nebo Podšváb, u rybníka se nachází malá osada Podšvábí. Rybník je domovem některých vodních ptáků a bahňáků nebo jim slouží v době tahu. Také se zde vyskytují běžné vodní rostliny, alespoň v minulosti byl zaznamenán např. Rdestík hřebenitý (Potamogeon pectinatus). Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šváb na Wikimedia Commons
Švýcárna (Adamov)

Švýcárna je budova bývalého hostince a železitých lázní v Josefovském údolí v Moravském krasu, nedaleko Adamova. Objekt byl vystavěn v alpském stylu. Stojí u Křtinského potoka v blízkosti pozůstatků komplexu železářských hutí, založených Lichtenštejny roku 1732. Provoz byl v hutích ukončen v roce 1877. V roce 1971 byl areál hutí prohlášen za technickou památkovou rezervaci. V současné době je areál ve vlastnictví Technického muzea v Brně. K vybudování Švýcárny došlo mezi lety 1840–1850 a jako hostinec sloužila do roku 1950, kdy byla využívána jako byty pracovníků Adamovských strojíren. V současné době je v majetku Základního článku Hnutí Brontosaurus Modrý kámen a slouží jako Ekologické volnočasové centrum Švýcárna. Pořádají se zde seberozvojové akce pro děti, mládež i dospělé. Nedaleko Švýcárny byl v roce 2016 vybudován lesní bar. Dostupnost Okolo Švýcárny vede modrá turistická značka od Adamova k Býčí skále a trasa NS Josefovské údolí. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švýcárna na Wikimedia Commons Stránky vlastníka areálu Švýcárna Článek na stránkách Adamova Památka chata Švýcárna vstává z popela, Blanenský deník
Šídlovský rybník

Šídlovský rybník, zvaný též Šidlovský rybník, Šídlovák, dříve označován jako Šídlo, je součástí rybniční soustavy na Boleveckém potoce na severním okraji města Plzně. Kromě Boleveckého potoka je rybník napájen další bezejmennou vodotečí od sídliště Košutka. Vznikl po roce 1460 při zakládání soustavy a byl údajně pojmenován podle tzv. Šídlovského statku čp. 14 v Bolevci (respektive podle jeho majitele Šídla), k němuž patrně pozemky původně patřily. Byl používán jako třecí a komorový rybník k přezimování plemenných ryb a kapřího plůdku, v současnosti slouží především k rekreaci. V roce 2005 byla dokončena obnova rybníka, která zahrnovala odbahnění, vytvoření písečné pláže na severním břehu, nové vypouštěcí zařízení, úzkou asfaltovou silnici na hrázi a vyzdění bezpečnostního přelivu v jihovýchodním rohu rybníka. Pláže a dno rybníka jsou písčité, vodní hladinu těsně obklopují borové lesy. U rybníka začíná okružní Sigmondova naučná stezka seznamující návštěvníky s řadou zajímavostí v okolí. Nedaleko od hráze se nalézá rybník Nováček. Ozdravovna pro děti Při severním břehu Šídlovského rybníka bývalo deputátní pole, které patřívalo k nedaleké hájovně Dostálce. V roce 1922 zřídila poradna „Našim dětem“, na tomto pozemku ozdravovnu pro děti ohrožené tuberkulózou. První rok byla provozována ve stanu amerického typu, který věnoval Americký Červený kříž. Následujícího roku byla podle návrhu architekta Hanuše Zápala postavena dřevěná ústřední budova s kuchyní, kanceláří a umývárnami, k níž byly vždy v létě po stranách přistavovány dva stany. Toto provizorní uspořádání mělo být ve 30. letech nahrazeno stavbou nové velké ozdravovny, ale nakonec byly stany v letech 1939–1941 nahrazeny provizorně přistavěnými dřevěnými pavilony s ložnicemi a jídelnami. Výstavbu provedla firma Josefa Kondra z Bolevce. Při náletech spojeneckých vojsk na Plzeň za II. světové války byla ozdravovna poškozena. Po válce sloužila pro letní pobyty dětí z plzeňských mateřských škol. V 50. letech byla původní dřevěná ústřední budova nahrazena zděnou stavbou. V následujících desetiletích však ozdravovna chátrala. Během přestavby v 90. letech vyhořela a v závěru roku 1997 byla nakonec zbořena. Základní údaje Údaje z roku 1999. Fotogalerie Reference Literatura kolektiv autorů: Bolevec a okolí. Sdružení boleveckých rodáků, Plzeň 1999. Jan Kumpera, Jiří Zahradnický: Rybníky Plzeňského kraje aneb putování za rybniční vůní; Agentura Ekostar s. r. o. Plzeň, Plzeň 2006 Životní prostředí města Plzně; Statutární město Plzeň a Granát Hák Jaroslav Ing., Horní Bříza 2002 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šídlovský rybník na Wikimedia Commons
Шитковська водонапірна вежа

Шитковська водонапірна вежа (чеськ. Šítkovská vodárenská věž) — історична пам'ятка, що знаходиться в південній частині Слов'янського острова у Празі, який розташований на правому березі Влтави. Вежа зводилася в 1588—1591 під керівництвом місцевого міщанина і члена міської управи Нового мєста Карла Мельницького. Вежа прослужила аж до 1913 року. Вода з неї надходила в фонтани району Нове Мєсто. Кам'яну вежу висотою 47 метрів і станцію закачування води, що примикає до неї, спорудили за допомогою дерев'яного підіймального крана, який був змонтований безпосередньо на місці будівництва. Крім цього, теслями було виготовлено вісім водяних коліс, що приводять пристрій в рух. Особливістю будівлі є її схожість з Пізанською вежею, яка відома своїм характерним нахилом. Шитковська вежа також нахилена вліво від своєї осі приблизно на 1,15 м, що робить її особливою серед інших веж. Завдяки своїй унікальності Шитковська водонапірна вежа була включена в список Світової спадщини ЮНЕСКО.
Řeka (rybník)

Řeka je rozlehlý rybník na řece Doubravě, který se nachází na území Starého Ranska jižně od Krucemburku v okrese Havlíčkův Brod v Kraji Vysočina v nadmořské výšce 550 m. S plochou 43,0 ha a celkovým objemem 650 tis. m³ se jedná o největší vodní nádrž v povodí Doubravy. Využití Rybník je využíván k chovu ryb a vzhledem k čistotě vody, která je zde pravidelně monitorována i k rekreačním účelům. Příroda Při vtoku Doubravy do rybníka se nachází na ploše 16,06 ha přírodní rezervace Řeka, vyhlášená v roce 1990. Jedná se o slatinné louky a mokřady s výskytem celé řady vzácných a ohrožených druhů rostlin. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Řeka na Wikimedia Commons Krajská hygienická stanice kraje Vysočina – Řeka
Řásnovka 770/8

Řásnovka 770/8 je pozdně funkcionalistický kancelářský dům od architekta Františka Marka. Postaven byl v letech 1941 až 1950. Ze severní strany je dům ulicí Řásnovka oddělen od budovy Ministerstva průmyslu a obchodu České republiky, ze západu toutéž ulicí od areálu Anežského kláštera a z východu je lemován ulicí Haštalskou. Dům je sídlem Technické správy komunikací hlavního města Prahy. Historie Jeho předchůdcem byl dvoupatrový dům čp. 992 postavený ve stylu empíru a dům čp. 770, jenž měl půdorys ve tvaru písmene „U“. Majitelem parcely byl Ing. Jiří Brabec a ten mezi lety 1939 a 1941 nechal dům zbourat, protože na jeho místě plánoval postavit velký nájemní dům ve stylu klasicizujícího funkcionalismu podle návrhu architektů Bohumila Hypšmana a jeho syna Aleše. V roce 1941 však rozestavěný dvoupatrový železobetonový skelet od Ing. Brabce koupil architekt Václav Šurovský. Ten sice sám měl návrhy na přestavbu rozestavěného domu, přesto se však obrátil na Františka Marka, žáka Josefa Gočára. Oproti návrhu otce a syna Hypšmanových, kteří dům navrhovali jako polouzavřený blok, jenž by na severní straně lemoval ulici Řásnovku, navrhl Marek budovu složenou ze dvou nájemních domů a kavárny. Po roce 1945 se majitelem pozemků stalo město Praha a původní Markův projekt upravilo. Na místě měla vzniknout kancelářská budova. Tato skutečnost si vyžádala změny koncepce budovy, kdy původní Markův návrh třítraktové budovy se střední komunikací, který vyhovoval spíše obytnému domu, se změnil na dvoukřídlou budovu s půdorysem ve tvaru písmene „L“. Delší křídlo, rovnoběžné s ulicí Řásnovka je podsklepené, má šest pater, přičemž poslední šesté ustupuje dozadu. Na jižní straně tohoto křídla je při jeho východním okraji výrazný dvoupatrový rizalit. Fasáda objektu je na severní straně od prvního do pátého patra vysunuta na krakorcích. Na západní straně vystupuje v úrovni prvního patra velký prosklený arkýř, jenž je podepřen čtyřmi pilíři. V arkýři jsou umístěny zasedací místnosti a pod ním je hlavní vchod do budovy. Na střeše arkýře je balkon ukončený tyčovitým zábradlím. Jižním směrem vystupuje z tohoto křídla nízké, dvoupatrové křídlo zakončené valbovou střechou. Budovu dostavila v roce 1950 společnost Pragostav a v letech 1977 a 1978 byla dále upravována podle návrhu architekta Gotze. Následné úpravy proběhly ještě v roce 1980. V budově se dochovaly detaily, jimiž jsou původní funkcionalistické kyvadlové dveře („lítačky“) oddělující vstupní schodiště od předsálí s recepcí. Vpravo (při vstupu) za vchodem do budovy je na schodišti do zdi vsazen figurální reliéf s pracovní tematikou od Jana Černého vytvořený v roce 1951, který je ovšem zakryt velkou deskou se soupisem a strukturou jednotlivých oddělení v budově. Odkazy Reference Související články Dub v Řásnovce Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Úřední budova Magistrátu na Wikimedia Commons
Fitzova vila

Fitzova vila je novorenesanční vila v Rokycanech postavená roku 1869 jako sídlo společnosti Mirošovské kamenouhelné těžařstvo, roku 1903 odkoupené důlním inženýrem a podnikatelem Johannem Fitzem a upravena jako sídelní vila. Roku 1909 byla upravena do současné podoby projektu architekta Bohuslava Ryšavého. Dům stojí na Náměstí 5. května čp. 64, nedaleko budovy městského nádraží. Historie Budova vznikla u silnice na Šťáhlavy jako pozdně klasicistní sídlo společnosti Mirošovské kamenouhelné těžařstvo Ta vznikla spojením brněnských bankéřů a majitelů uhelné společnosti Rosické báňské těžařstvo, podnikatele Adolfa Grimma a statkáře Františka Jahnla roku 1857, těžící vysoce kvalitní černé uhlí nazývané Černý diamant u nedalekého Mirošova. Postavena byla nedaleko původního městského nádraží, neboť roce 1868 byla společností postavena vlečka z Mirošova do Rokycan určená k dopravě uhlí. Roku 1903 odkoupil od Mirošovského těžařstva stavbu její někdejší vysoký představitel, důlní inženýr a podnikatel Johann Fitz, kam se na stáří přestěhoval. Byl mimo jiné majitelem továren na keramiku a rozsáhlého závodu Johann Fitz, továrna na hliněné a šamotové zboží v Horní Bříze. Budova byla upravena jako rodinná sídelní vila. Fitz zemřel roku 1906, stavbu poté odkoupila obec a nechala ji přestavět v novorenesančním slohu projektu architekta Bohuslava Ryšavého, který v Rokycanech navrhl vícero staveb. Projekt byl dokončen roku 1909, objekt byl přestavěn na sídlo okresní samosprávy a nazýván pak Okresní dům. Kromě sídla okresních úřadů tu byl zřízen i chorobinec. Po roce 1918, až do roku 1932 se ve vile rovněž konaly schůze obecního zastupitelstva a až do roku 1933 se tu odehrávaly i bohoslužby rokycanské českobratrské církve. Po únoru 1948 zde bylo zřízeno sídlo Okresní vojenské správy, od 90. letech 20. století zde pak byla zřízena služebna Policie ČR. Současnost Roku 2019 byl představen projekt na rekonstrukci stavby a přístavbu dalšího objektu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fitzova vila na Wikimedia Commons