NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
St. Michael (Rokytnice nad Jizerou)

St. Michael (tschechisch kostel sv. Michala) ist eine römisch-katholische Filialkirche in Rokytnice nad Jizerou (deutsch Rochlitz a. d. Iser) im Okres Semily im Liberecký kraj in Tschechien. Geschichte Rochlitz wurde um die Mitte des 16. Jahrhunderts gegründet. Eine Holzkirche wurde 1598 erbaut. 1638 erhielt die Kirche eine Glocke, 1646 einen Chor mit Gewölbe. 1657 wurde die Kirche in Stein aufgeführt, nur der hölzerne Kirchturm blieb stehen, bis dieser 1684 ebenfalls massiv erbaut wurde. Der obere Turmbereich blieb hölzern und wurde 1724 vom Sturm mit dem Dach herabgerissen. 1753 wurde mit dem Neubau begonnen, und 1759 war der heutige Bau vollendet. Heute ist die Kirche eine Filialkirche im Vikariat Jilemnice. Bauwerk Die Kirche ist ein Bau des auslaufenden Spätbarocks im Übergang zum Klassizismus. Das Kirchenschiff überspannt ein Tonnengewölbe, beide Sakristeien und die darüber liegenden Oratorien haben ein Gewölbe mit Lünetten. Der Turm ist in die Stirnfront der Kirche zurückgesetzt, hat im Obergeschoss auf jeder Seite ein großes Fenster mit Zifferblättern darunter und einen mächtigen, abgesetzten Helm. Das Schiff hat beiderseits je vier hohe Fenster. Der Chor mit rundem Abschluss und zwei Fenstern ist schmaler als das Kirchenschiff. Das Dach über dem Chor ist mit einem barocken blechgedeckten Dachreiter verziert. Das Turmdach ist mit Schindeln gedeckt. Ausstattung Altäre und Kanzel aus Eichenholz stammen aus der Zeit von 1778 bis 1807. Über dem Hauptaltar befindet sich ein Bild des Erzengels Michael, über dem linken Seitenaltar ein Marienbild, über dem rechten das Bildnis des Papstes Pius IV. Über der Sakristei hängt ein Marienbild vom Rochlitzer Maler Augustin Palme. Die beiderseitigen Emporen und der Orgelchor werden von 12 quadratischen Säulen getragen. Schon um 1760 stand in der Kirche eine Orgel, die 1853 und 1882 überholt, 1904 durch eine neue ersetzt wurde. Die Turmuhr stammt von 1746, der Kreuzweg von 1931. Der zinnerne Taufbrunnen stammt von 1738. Unter den drei Glocken ist die große wertvoll, sie wurde der Inschrift nach 1638 in Arnau gegossen. Literatur Franz Schöbel, Beda Menzel: Gotteshäuser der Heimat: ein Heimatbuch des Riesengebirges und Braunauer Ländchens. Riesengebirgs-Heimatverlag Renner, Kempten 1970, Seite 68 Weblinks Einzelnachweise
Dolní Tošanovice (zámek)

Zámek v Dolních Tošanovicích v okrese Frýdek-Místek se nachází v severovýchodní části obce. Zámek a kachlová kamna byly v roce 2006 prohlášeny kulturními památkami ČR. Historie Empírový zámek na místě malé tvrze, která je zmiňována v roce 1445, byl postaven na přelomu 18. a 19. století Mattencloity. Posledním z majitelů lékařem MUDr. Vítěslavem Chlumským byl v roce 1933 upraven na luxusní vilu. Po druhé světové válce objekt byl využíván Státním statkem Český Těšín pro ubytování zaměstnanců. Po roce 1990 byl v restituci vrácen rodině Chlumských. V roce 2015 požár zničil značnou část střechy. Architektura Areál zámečku tvoří vlastní budova a hospodářské budovy s kaplí, které jsou situovány do písmene U. Hospodářská budova a kaple byly značně poškozeny. V kapli se dochovaly výmalby a dřevěný oltář. Zámeček je patrová zděná stavba na obdélníkovém půdorysu krytá valbovou střechou s vikýři. V severním průčelí osově vystupuje rizalit vertikálně členěn třemi okenními osami. Fasáda horizontálně členěna profilovanou kordonovou a korunní římsou. Rizalit je ukončen trojúhelníkovým štítem. Nároží v přízemí zdobeno rustikou. Mezi okny v přízemí jsou štuková pole, v patře mezi okny je bosáž. Po stranách rizalitu a dále v bocích a jižní fasádě jsou obdélná okna, v přízemí mají štukové profilované šambrány ukončené klenákem. Jižní průčelí je členěno čtyřmi okenními osami, uprostřed průčelí se nachází portikus, který je tvořen dvěma dvojicemi prstencových sloupů, na nich je posazen balkon s kovovým zábradlím, které je tvořeno volutově stáčenými železnými pruty. Interiér V přízemí jsou místnosti zaklenuty pruskými plackami, v patře jsou místnosti plochostropé. Naproti hlavnímu vchodu je dřevěné schodiště do patra. Ve vile se dochovala dvouetážová kachlová kamna, která jsou nad podnoží zdobená diamantováním a v patře nad profilovanou římsou je rostlinný dekor. Druhá etáž je tvořena dvěma pilíři, patky a hlavice pilířů jsou zdobené vegetabilním dekorem. Odkazy Reference Literatura MUSIL, František. Neznámé zámky Moravy a Slezska.. 1. vyd. Ostrava: Wawreczka Henryk, 2016. 632 s. ISBN 978-80-87427-97-2, ISBN 9788087427972.
Pozůstatky papírny Aš

Pozůstatky papírny Aš se nacházejí v místní části Doubrava ve městě Aš v Karlovarském kraji. Od roku 1991 jsou pozůstatky papírny chráněny jako kulturní památka. Historie První papírny na tomto místě vznikly už v 17. století. Papír z Aše se těšil značné oblibě a byl vyvážen do celé Evropy, především pak při rozmachu v 18. století. Při výrobě papíru zde byl využíván stroj na rozmělňování hadrů, kterému se říkalo holandr (stroj byl vynalezen v Holandsku). Po polovině 19. století však výroba papíru uvadala a po druhé světové válce v Doubravě zanikla úplně. Obnova základů a expozice V roce 2012 pak díky Ašské radnici a místním obyvatelům došlo k vykopání a odhalení zdiva a základů papírny, které krylo křoví (zbytky byly po válce zbourány). Díky tomuto krytí byly dochovány nejen zdi a základy, ale také některé nástroje, jako koryta, mlecí kameny, kádě, vany i samotný holendr. Vše může kolemjdoucí návštěvník vidět a prohlédnout si. Místo je doplněno také o vycházkovou terasu a informační tabule, v rámci vykopávek a úprav se opravy dočkala i nedaleká vodní elektrárna. K pozůstatkům papírny je možné dojet autobusovou linkou do zastávky Aš, Doubrava. Vede tudy také žlutá turistická trasa od přehrady na řece Bílý Halštrov a sbíhají se zde cyklostezky č. 2059 a 2062. V těsné blízkosti zbytků papírny se nachází také minerální pramen Doubrava. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Papírna na Wikimedia Commons https://mapy.cz/turisticka?x=12.2388654&y=50.2588077&z=16&source=base&id=2109871&q=A%C5%A1 https://vary.idnes.cz/v-doubrave-u-ase-objevili-zaniklou-papirnu-f2f-/vary-zpravy.aspx?c=A150530_2166326_vary-zpravy_ba http://zivechebsko.cz/2015/08/06/kam-na-vylet-treba-do-papirny-do-doubravy-u-ase/
Husův sbor (Doubrava)

Kostel Husova sboru Církve československé husitské (Husův sbor) v Doubravě v okrese Karviná. Náboženská obec Orlová-Doubrava, vikariát Ostrava, Olomoucká diecéze. Kostel byl postaven v roce 1928, v roce 2001 byl prohlášen kulturní památkou České republiky. Historie V roce 1921 byla v Doubravě založena Církev československá husitská (CČSH). Bohoslužby byly konány v měšťanské škole. Dne 29. dubna 1928 byl položen základní kámen a slavnostně otevřen 4. listopadu 1928 biskupem církve československé husitské Ferdinandem Stiborem. Projekt a stavební práce provedl doubravský stavitel Čeněk Volný. V roce 1966 byla provedena přestavba interiéru kostela. V roce 1998 byl kostel rekonstruován a znovu otevřen 25. října 1998. Architektura Jednolodní neorientovaná stavba obdélného půdorysu se železobetonovou vyzdívanou konstrukcí a plochou střechou, hmotově rozčleněna hranolovou věží na jižním nároží jihozápadního průčelí, kvádrem lodi a přízemním přístavkem kanceláří při severozápadním závěru budovy. Jihozápadní vstupní průčelí tříosé, v ose přízemí prolomen obdélný vchod, vložený do ústupkového portálu. Postranní osy přízemí a osy I. patra obdélné, okna členěna geometricky sestavenými skly v kovových rámech. Průčelí rozčleněné lizenovými rámy a završené jednoduchou korunní římsou, na kterou dosedá atika ze železobetonových rámů, původně vyplněných balustrádou. Věž na jižním nároží vystupuje o zvonové patro nad hmotou lodi. Na všech čtyřech stranách prolomena po jednom obdélném oknu. Fasáda věže členěna lizenovými rámy a ukončena profilovanou korunní římsou. Postranní průčelí lodi prolomena šesti obdélnými okenními osami, vyplněnými geometricky sestavenými zčásti barevnými skly, osazenými kovovými rámy. Jednotlivé osy odděleny lizénami, na které dosedá profilovaná korunní římsa. Na členění fasád navazuje atika tvořená i v tomto případě železobetonovými rámy bez výplně. Závěr kostela tvořen přízemním přístavkem s rovnou střechou a s trojosým severovýchodním průčelím, u západního nároží prolomeným obdélným vchodem krytým pultovou markýzou. Fasády přístavku komponovány obdobně jako fasády lodi – s lizénami rytmizujícími zdmi, profilovanou korunní římsou a na ni navazující rámovou atikou. Interiér Vnitřní prostor kostela členěn u vchodu na plochostropou předsíň a železobetonové schodiště na kruchtu se zděnou poprsní. Do lodi se předsíň otvírá obdélným vchodem dvoukřídlými dveřmi. Interiér lodi je utvářen železobetonovou rámovou konstrukcí, rytmizující postranní zdi lodi přízedními pilíři, na které dosedá trámový železobetonový strop. Oltářní prostor zvýšen o tři stupně nad prostor lodi. Zeď závěru po stranách prolomena dvěma obdélnými vchody. Střední část závěrové zdi původně opatřena nikou, nyní zazděna. Mobiliář pořízen po 2. světové válce. Dlažby z devadesátých let 20. století. Nápis nad hlavním vchodem do budovy Další informace Kolem kostela Husova sboru vede Doubravská naučná stezka, která zde má také umístěný informační panel věnovaný kostelu a Janu Husovi. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Husova sboru Církve československé husitské v Doubravě na Wikimedia Commons
Drahlín (tvrz)

Drahlín (též Hradiště) je zaniklá tvrz ve stejnojmenné vesnici severně od Příbrami ve Středočeském kraji. Tvrz stávala na jihozápadním okraji vesnice. Panským sídlem bývala ve třináctém až patnáctém století. Později zanikla a dochovalo se z ní okrouhlé tvrziště, které je chráněno jako kulturní památka. Historie Písemné zprávy o tvrzi se nedochovaly. Podle zpráv o majitelích vesnice se předpokládá, že tvrz v ní stávala už na počátku čtrnáctého století (a snad už ve třináctém století). Roku 1324 zde sídlil předek pánů z Valdeka – Heřman z Drahlína a Litně. Roku 1413 vesnici koupili Dobeš ze Tmaně a Zdeněk z Podmokel. Roku 1553 už Drahlín patřil k hlubošskému panství. Tvrz v té době přestala sloužit jako panské sídlo, a jako nepotřebná zanikla. Stavební podoba Tvrz patřila k objektům typu motte. Dochovalo se z ní tvrziště tvořené centrálním pahorkem vysokým asi pět metrů. Pahorek je chráněn devět metrů širokým příkopem, před kterým se nachází asi tři metry vysoký val. Odkazy Reference Literatura SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého. Svazek VI. Podbrdsko. Praha: František Šimáček, 1889. 411 s. Dostupné online. Kapitola Tvrze v okolí Příbramě, s. 139. Související články Seznam tvrzí ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Drahlín na Wikimedia Commons
Kostel svatého Václava (Dráchov)

Kostel svatého Václava v Dráchově je farní kostel římskokatolické farnosti Dráchov a kulturní památka České republiky. Památková ochrana se vztahuje na celý areál, včetně ohradní zdi s branou. Památkově není chráněna budova márnice. Historie První písemná zmínka o farním kostele v Dráchově pochází z roku 1353. V 16. století byl kostel upraven v renesančním stylu. Zděná věž byla přistavena v roce 1751; předtím tam byla dřevěná zvonice. Popis Kostel má jednu chrámovou loď. Klenuté kněžiště (žebrová klenba) je pětiboce uzavřené. Sakristie je přistavena k severní straně kněžiště. V kostele jsou fragmenty gotických nástěnných maleb z poloviny 14. století a kamenné náhrobníky ze 16. a 17. století. V kněžišti (na hlavním oltáři) je obraz svatého Václava (z roku 1856) od malíře Antonína Lhoty. Nejstarší a největší zvon (s vyobrazením svatého Václava) pochází z roku 1413. Z roku 1494 pochází nejmenší zvon, který je pojmenován po čtyřech evangelistech. Prostřední zvon (Panny Marie) pochází z roku 1510. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Václava na Wikimedia Commons
Pałac w Ropicy

Pałac w Ropicy – pałac w stylu barokowym z początku XVIII wieku w Ropicy, w kraju morawsko-śląskim, w Czechach, obecnie w stanie ruin. Historia Pierwszym znanym prywatnym właścicielem wsi był w 1430 Sobko Kornicz z Ropicy. W XV wieku Ropica została główną siedzibą rodziny Sobków, którzy wybudowali tutaj obronną twierdzę. W 1676 baron Rudolf Sobek z Ropicy sprzedał ropicki majątek wraz z pańską siedzibą Maksymilianowi Pröcklowi z Procksdorfu, ten z kolei sprzedał ją w 1700 roku baronowi Filipowi Saint Genois d’Anneaucourt. On i jego następcy na początku XVIII wieku budynek w późnobarokowy pałac. Był to piętrowy, prostokątny budynek przykryty mansardowym dachem, a fasada posiadała jońskie pilastry. W 1785 pałac i wieś zostały sprzedane baronowej Gabrieli Cselestowej z Celestyny, która rozbudowała budynek o tylne skrzydło mieszczące kuchnię i pokoje gościnne. Za pałacem założono natomiast park w stylu angielskim. Po śmierci baronowej Gabrieli w 1816 pałac przeszedł w spadku w ręce baronów Spensów von Booden. Jako pierwsza zamieszkała ją baronowa Zoé, żona Antoniego von Mattencloita. Za jej życia pałac często gościł malarzy, muzyków, poetów i przedstawicieli arystokracji. W 1926 właścicielem Ropicy został Herman hrabia Künburg-Spens, zmarły w 1942. Był to ostatni szlachecki posiadacz pałacu i wsi. W 1945 ropicki majątek został znacjonalizowany, a budynek został zamieszkały przez pracowników państwowego gospodarstwa rolnego. W 1989 pałac przeszedł w ręce prywatne, jednak pozbawiony opieki popadł w ruinę. Od 2013 roku w pałacu prowadzone są prace rekonstrukcyjne, które mają objąć również przyległy do niego park. Przypisy Bibliografia Mariusz Makowski: Szlacheckie siedziby na Śląsku Cieszyńskim. Cieszyn: Regio/Muzeum Śląska Cieszyńskiego, 2005, s. 89. ISBN 80-239-6051-2.
Lampelberg

Lampelberg je romantický viniční hrádek v katastru obce Vrbovec, u přírodní památky Ječmeniště. Kulturní památkou České republiky byl od 3. května 1958 do 31. prosince 1987. Historie Hrádek Lampelberg (také Lampelberk) si roku 1860 nechal vystavět, jako vyhlídkový altán, majitel Jaroslavického panství, Vilém Hugo Ferdinand hrabě von Hompesch-Bollheim. Stavba vyrostla na nejvyšším místě staré viniční tratě Ječmeniště, otočená k česko-rakouské hranici. Tvoří ji kulatá věž, místnost pro hotaře (hlídače vinohradu) pod ní a maštal pro koně. Název v Němčině je odvozen od ovcí, které se pásly v blízkosti. K ukončení pastevectví došlo po druhé světové válce, kdy byla vysídlena obec Ječmeniště. Hrádek je majetkem vinařství Lahofer, která tu provozuje sezónní vinárnu s občerstvením, kde je možné rozhlédnout se do krajiny a ochutnat víno místních vinic. Po rekonstrukci, která skončila roku 2012, se patrony hrádku stali Marek Eben a Beata Rajská. Popis Hrádek je tvořen válcovou věží z lomového kamene a přístavkem obdélného půdorysu. Na severní a západní straně jsou vstupy do věže s nadpražním obloukem. Ve věži jsou proražena tři úzká pravoúhlá okna s nadlehčeným obloukem. Nad hlavním vstupem je mramorová deska s německým nápisem. Věž slouží jako vyhlídka a je zakončena cimbuřím. V zubech pláště je nika ve tvaru jetelového kříže. Obdélná stavba je ze smíšeného zdiva s pultovou střechou. Galerie Reference
Kostel Nejsvětější Trojice a svatého Šimona a Judy

Kostel Nejsvětější Trojice a svatého Šimona a Judy je římskokatolický kostel v Dýšině v okrese Plzeň-město. Od roku 1958 je chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel vystavěný v první čtvrtině 14. století v raně gotickém slohu je zmiňován poprvé v roce 1328, kdy byl vysvěcen pražským světícím biskupem Přibyslavem. Jako farní kostel je pak doložen v roce 1352, kdy je v rejstřících desátků zmíněn odvod jedné kopy grošů. V roce 1696 byl kostel barokně přestavěn a doplněny věže. V roce 1727 byla podle návrhu plzeňského stavitele Jakuba Augustona vystavěna hřbitovní zeď s brankou a navazujícím schodištěm a sochou P. Marie Immaculaty. Další stavební úpravy a rekonstrukce kostela proběhly v letech 1924, 1971, 1999 a 2003. Stavební podoba Kostel je jednolodní stavba. Z původní gotické podoby se po přestavbách zachovalo gotické presbyterium sklenuté křížovou klenbou s hruškovitými žebry a mohutný triumfální oblouk. K němu pak přiléhá hlavní loď obdélníkového půdorysu a dvojice věží v jednoduchém nečleněném průčelí v západní části. Interiér kostela Vybavení interiéru kostela je barokní a bylo postupně doplňováno v průběhu 18. a 19. století. Hlavní oltář Oltář kostela je z roku 1666, v jeho nice je umístěna barokní replika pozdně gotické sochy Panny Marie s Ježíškem z roku 1723. Nad ní je do oltáře zasazen obraz Nejsvětější Trojice z roku 1851 od plzeňského malíře Jana Herzoga. Po stranách oltáře zdobí kopie pozdně gotických soch svatých Šimona a Judy Tadeáše. Dřevěná barokní kazatelna, umístěná vpravo od oltáře, pochází z roku 1723. Boční oltáře Po stranách hlavní lodi jsou dva boční oltáře. Na levé straně je to oltář s obrazem svaté Barbory z roku 1722 a nad ním pak obraz Svaté Rodiny. Na pravé straně je oltář s obrazem svatého Jana Nepomuckého z roku 1710 a reliéf Madony v nástavci. Křtitelnice a varhany Kamenná křtitelnice pochází z roku 1669. Varhany na kruchtě jsou ze třicátých let 20. století. Galerie Odkazy Literatura PODLAHA, Antonín. Posvátná místa království českého: Dějiny a popsání chrámů, kaplí, posvátných soch, klášterů i jiných pomníků katol. víry a nábožnosti v království Českém : Řada první: Arcidiecese pražská. Svazek IV. Vikariát Kolínský a Rokycanský; část XII. Vikariát Rokycanský. Praha: Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1910. 319 s. (Posvátná místa Království českého). Dostupné online. Kapitola Dejšina (Dýšina, Dejšiná), fara, s. 159 – 164. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nejsvětější Trojice a svatého Šimona a Judy na Wikimedia Commons Římskokatolická farnost Dýšina Dýšina, kostel Nejsvětější Trojice a sv. Šimona a Judy Kostel Nejsvětější Trojice a sv. Šimona a Judy na stránkách NPÚ
Kostel Nejsvětější Trojice (Fořt)

Kostel Nejsvětější Trojice ve Fořtu je barokní římskokatolický kostel v městysi Černý Důl, v části Fořt. Byl farním kostelem místní farnosti, od 1. července 2006 patří do farnosti v Hostinném. Kostel je chráněn jako kulturní památka. Popis Jedná se o jednolodní kostel s obdélnou lodí i presbytářem. Hranolová věž je v západním průčelí, vystupuje nad průčelím o jedno patro a má cibulovou střechu s lucernou. Na jižní straně presbytáře je sakristie s oratoří. Loď je zaklenuta valeně s lunetami, závěr presbytáře je zaklenut konchou. Zařízení je rokokové a klasicistní. Poměrně zachovalá je i původní výmalba interiéru. U epištolní strany při vstupu do kostela se nachází kamenný krucifix ze světlého pískovce. Historie Na místě dnešního kostela byl roku 1606 z iniciativy patrona Jana Kryštofa z Valdštejna vystavěn dřevěný luterský kostel. Vysvěcen byl 13. listopadu 1606. Po zničení tohoto kostela byl v letech 1769–1775 vystavěn současný barokní kostel. Hlavní oltář je z roku 1780. V roce 1872 byly postaveny varhany, v roce 1887 pořízeny věžní hodiny. V roce 1902 došlo k zásadní rekonstrukci (včetně nové střechy) a výmalbě na náklady podnikatele Franze Klugeho. Po druhé světové válce kostel chátral, ale ještě v roce 1979 sloužil bohoslužbám. V roce 1958 byl prohlášen kulturní památkou. Historie v 21. století Poté, co roku 2006 přestal být farním kostelem, získala v roce 2007 kostel od Římskokatolické církve obec Černý Důl. V roce 2016 byl založen Spolek pro kostel Fořt. Kostel je postupně opravován – byla zasklena rozbitá okna, opravena střecha věže a věžička na ní, částečně opravena střecha hlavní lodi a provedeno odvodnění stavby. Obec na opravách proinvestovala několik miliónů Kč, z vlastního rozpočtu i různých dotačních titulů. Spolek kromě brigád pořádá v kostele různé kulturní akce – koncerty, výstavy fotografií apod. Varhany z kostela ve Fořtu byly přemístěny do kostela sv. Augustina ve Vrchlabí, kde jsou po renovaci v letech 2006–2009 využívány ke koncertům. V roce 2019 byla instalována vstupní mříž, která umožnila celoroční otevření objektu. V letech 2019–2021 proběhlo restaurování oltářního obrazu od Františka Vavřince Korompaye. Fotogalerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Nejsvětější Trojice na Wikimedia Commons
Pavilon Františkova pramene

Pavilon Františkova pramene či pavilon pramene František je stavba v centru Františkových Lázní, na tamním náměstí Míru. Nejstarší používaný pramen ve městě je umístěn v empírovém pavilonu z roku 1832, který byl vybudován podle projektu Josefa Esche. Historie Františkův pramen je nejstarším známým pramenem ve Františkových Lázních. Je známý již od středověku, kdy tzv. nosičky vody donášely kyselku jako stolní vodu do blízkého Chebu. Podle nedaleké obce Slatina byl nazýván Slatinná kyselka nebo také Chebská kyselka. Kolem roku 1600 měl v Evropě pověst nejléčivějšího pramene a byl exportován v keramických lahvích do všech větších měst. Jelikož se věřilo, že jedině slunce dokáže z pramene odstranit „zlé zápachy a nezdravou vlhkost“, zůstával pramen dlouho nezakrytý. Teprve v roce 1789 byl pramen poprvé zakryt dřevěným pavilonem s mříží, který nechal vystavět hrabě Kolowrat, a voda byla z hygienických důvodů svedena do jímací nádrže. Nosičky vody, které tento akt vnímaly jako zásah do svých odvěkých práv, v roce 1791 pavilon podřízly a zdemolovaly. Přitom tehdy už dvě staletí bylo lékaři nabírání vody nosičkami kritizováno. Zásady hygieny tehdy už byly jiné, zcela opačné než kdysi. Celá akce dala následně podnět k založení lázní. Druhý dřevěný pavilón – oktogonální stavba s kopulí dle návrhu inženýra Rothhesela (a Grubera) – byl postaven v roce 1793 při zakládání lázní a stál nad pramenem až do roku 1832. Až v roce 1832 byl podle návrhu Josefa Esche z října 1831 postaven zděný klasicistní rondel s dórskými sloupy. Stal se jedním ze symbolů lázní. Pramen je určen k pitné kúře. V roce 2024 došlo k rekonstrukci pavilonu. Popis Jedná se o empírový objekt na kruhovém půdorysu, krytý nízkou kopulí. Pavilon tvoří 12 kanelovaných dórských sloupů, původně otevřených, které nesou architráv a vysoký vlys s římsou. Na ní spočívá nízká kopulovitá střecha. V interiéru je uprostřed kruhová jímka pramene a prostor je i v interiéru zaklenut kopulí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pavilon Františkova pramene na Wikimedia Commons Související články Prameny ve Františkových Lázních Seznam kulturních památek ve Františkových Lázních Dvorana Glauberových pramenů
Kaple svatého Josefa (Hřebeč)

Kaple svatého Josefa na Hřebči, která je částí obce Koclířov, je dominantou v krajině a kulturní památkou od 21. července 1992. Historie Podle pověstí z počátku 20. století stával na místě kaple kostel už ve středověku. Nejstarší osídlení na Hřebči ale představují jen sousední pozůstatky hradu Boršov ze 13. století. Samotná osada Hřebeč byla založena roku 1620 z popudu hraběnky Polyxeny z Lobkovic. V osadě se nacházela dřevěná kaple zasvěcená svatému Janu Nepomuckému. Na jejím místě byla mezi lety 1860–1870 postavena novogotická kaple svatého Josefa. Roku 1890 byla rozšířena o vstupní předsíň. Po odsunu německého obyvatelstva v letech 1946–1947 začala kaple chátrat. Částečně byla opravena v polovině devadesátých let 20. století, kdy byl pod ní proražen tunel Hřebeč. Dnes (rok 2026) je kaple využívána k bohoslužbám příležitostně. Popis Stavba má obdélný půdorys s neodsazeným trojboce uzavřeným presbytářem. Nad vstupním štítem je drobná věž na trojici pískovcových krakorců. Střecha je sedlová krytá Eternitem. Stěny jsou členěny opěrnými pilíři s kamennými hlavicemi. Na obou stranách jsou tři hrotitá okna bez ostění. Uprostřed nad vstupem je kruhové okno osvětlující kruchtu. Vstupní předsíň má sedlovou střechu a štít se zjednodušenou římsou. Vstup má pískovcové ostění s dvoukřídlými novogoticky zdobenými dveřmi. Ve štítu vstupu je osazen kámen s vročením 1890. Reference