NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Crkva sv. Mihaela u Olomoucu

Crkva sv. Mihaela (češ. Kostel svatého Michala) je Rimokatolička crkva u Olomoucu, Češka Republika. To je jedan od najvažnijih znamenitosti grada. Povijest Crkva, izvorno povezana s Dominikanskim redom, izgrađena je u 13. stoljeću, a obnovljena u svom sadašnjem baroknom obliku od 1676. do 1703. Crkvu je obnovio Giovanni Pietro Tencalla. Štuko ukrašavanje interijera je odradio Baltazar Fontana. Crkva je posvećena 9. svibnja 1707., međutim, u srpnju 1709. je oštećena u velikom požaru. Crkva se odlikuje trima kupolama koje simboliziraju Presveto Trojstvo. Donje strane svih kupola prekrivene su freskama. Crkvene orgulje datiraju iz 1706., a izradio ih je David Sieber, orguljaš iz Brna. Literatura J. Bláha, M. Pojsl, V. Hyhlík: Olomouc – Kostel sv. Michala, Historická společnost Starý Velehrad se sídlem na Velehradě, Velehrad, 1992., (češ.) Vanjske poveznice Službena stranica župe (češ.)
Chiesa di San Michele Arcangelo (Olomouc)

La chiesa di San Michele Arcangelo (in ceco Kostel svatého Michaela archanděla) è un edificio di culto cattolico di rito romano della città di Olomouc, in Repubblica Ceca. Si tratta di un edificio barocco caratterizzato da tre cupole che si stagliano sull'orizzonte cittadino e costituisce uno dei simboli della città. Storia e descrizione La chiesa sorse in stile gotico insieme all'annesso convento dei Domenicani nel XIV secolo. La sua fondazione risale al 1380 quando venne eretta sul versante nord-orientale del chiostro. Con gli incendi del 1398 e del 1404 le altre gallerie del chiostro vennero rifatte, in uno stile gotico più evoluto. Di quest'epoca restano la cappella di Sant'Alessio, del 1380, il chiostro e la torre del 1482. Dopo le devastazioni degli Svedesi durante la Guerra dei Trent'anni, la chiesa venne completamente ricostruita nelle forme barocche attuali. Il cantiere iniziò nel 1676 su progetto del ticinese Giovanni Pietro Tencalla. La struttura muraria venne terminata nel 1686, quando si intraprese la ricca decorazione interna a stucchi e affreschi, completata nel 1703 da Baldassarre Fontana. La chiesa fu consacrata il 9 maggio 1707, ma già nel luglio del 1709 venne danneggiata da un incendio e subito restaurata. L'edificio è caratterizzato da tre cupole che simboleggiano la Santissima Trinità, al loro interno rivestite di affreschi. L'organo della chiesa è originale e venne realizzato nel 1706 dal mastro organaro David Sieber da Brno. Il convento venne completamente ristrutturato in stile neoclassico nel 1840, quando passò ai Salesiani divenendo seminario vescovile con il nome di Salesianum. Note Bibliografia (CS) J. Bláha, M. Pojsl, V. Hyhlík, Olomouc – Kostel sv. Michala, Historická společnost Starý Velehrad se sídlem na Velehradě, Velehrad, 1992 Voci correlate Arcidiocesi di Olomouc Chiesa cattolica nella Repubblica Ceca Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Michele Arcangelo Collegamenti esterni Sito ufficiale, su svatymichal.cz.
Kościół św. Michała w Ołomuńcu

Kościół św. Michała w Ołomuńcu – jednonawowy, barokowy obiekt sakralny znajdujący się w Ołomuńcu, w Czechach. Pierwotnie w miejscu, gdzie obecnie znajduje się kościół św. Michała był gotycki kościół przy klasztorze dominikanów. Liczne pożary oraz wyniszczająca wojna trzydziestoletnia spowodowały znaczne zniszczenia świątyni. Wymusiło to konieczność przebudowy, która odbyła się w latach 1673–1699. Kościół został praktycznie całkowicie przebudowany. Z poprzedniej świątyni pozostawiono jedynie dzwonnicę (obecnie udostępniona turystom) oraz połowę sklepienia zakrystii. Autorzy projektu przebudowy, Giovanni Pietro Tencalla, a następnie Domenico Martinelli nadali budowli wybitnie barokowy charakter z bardzo bogato zdobionym wnętrzem. Nowy kościół został uwieńczony trzema kopułami, z których największa mierzy 35 m, przez co stał się pierwszą morawską kopulastą budowlą. Bibliografia Ołomuniec - historyczne miasto i okolice. Wyd.1, Unios CB spol. s. r. o., Czeskie Budziejowice 2005. ISBN 80-86141-65-5
Mlýn v Dolní Bělé

Mlýn v Dolní Bělé (Válcové mlýny Josefa Pioreckýho) je vodní mlýn, který stojí na potoce Bělá. Historie Vodní mlýn je zaznamenán při dražbě roku 1881 s odhadní cenou 9.671 zlatých. Mlynářem zde byl František Piorecký a před 2. světovou válkou jeho syn Josef Piorecký. Roku 1953 byl znárodněn; o 11 let později mlynář zemřel a mlýn se odstavil. Po roce 1990 jej v restituci získal syn posledního mlynáře Stanislav Piorecký. Popis Mlýn měl pohon turbínou a elektromotorem. Původní zařízení se dochovalo, ale je nefunkční. Odkazy Reference Literatura KLEMPERA, Josef. Vodní mlýny v Čechách. IV, Plzeňsko, Rokycansko, Kralovicko, Manětínsko, Přešticko, Klatovsko, Domažlicko a Pošumaví. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 201 s. ISBN 80-7277-052-7. Kapitola Piorecký mlýn. S. 29–31 Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu mlýn v Dolní Bělé na Wikimedia Commons
Pustyňa

Pustyňa, nazývaná také Kaple svatého Kříže nebo polsky Pustynia, se nachází ve Starém Bohumíně (místní část města Bohumín) u česko-polské státní hranice na pravém břehu řeky Odry v okrese Karviná v Moravskoslezském kraji. Historie Antonín Josef Czimmerer/Zimmerer, syn místního starosty Eliase Czimmerera a Felix Antonín Broský, někdejší místní radní, byli v květnu 1756 přijati do III. řádu svatého Františka z Assisi a stali se laickými řeholníky. Následně se rozhodli být poustevníky. Dne 1. července 1756, žádostí prosili o udělení souhlasu ke stavbě malé poustevny v okolí Bohumína. Žádosti bylo vyhověno 29. července 1756 s podmínkou, že poustevna bude zřízena u tehdejší stávající Kaple svatého Kříže (snad z roku 1733) a zaplacena z jejich zbývajícího jmění. Poustevna neměla dlouhého trvání. V roce 1782 došlo císařským dekretem k rozpuštění III. řádu svatého Františka z Assisi a poustevna byla zrušena a v 19. století samovolně zanikla. Sousedící Kaple svatého Kříže je tradičně zaměňována s původní poustevnou a byla lidmi udržována z úcty k poustevníkům (odtud tedy pochází název Pustyňa). Každoročně se k místu konala prosebná procesí. Po bombardování na sklonku 2. světové války zbyly z kaple jen obvodové zdi. V roce 1958 byla kaple zapsána v ústředním seznamu kulturních památek. K Pustyňi vede chodník od starobohumínského hřbitova s lípami a třešňovou alejí. U Pustyně se nachází vydlážděné ohniště s lavicemi. Další informace U Pustyně začínají turistické stezky, především Naučná stezka Hraniční meandry Odry. Poblíž se nachází Hraniční přechod Bohumín – Chałupki, hraniční přechod Starý Bohumín a také pěchotní srub MO-S 5 Na trati. Severozápadním směrem se nacházejí polské Chałupki. Odkazy Reference
Aleje

Lovecký zámeček Aleje (někdy též Jestřebí) byl vystavěn v lesích u Kněžic, v katastrálním území vesnice Jestřebí, místní části Brtnice. Od roku 1972 je objekt kulturní památkou. Historie V roce 1623 bylo zkonfiskované brtnické panství, které předtím patřilo Hynku Brtnickému z Valdštejna, císařem Ferdinandem II. prodáno Collaltům. Vlastní zámeček byl na tomto panství vystavěn v letech 1815 – 1817 knížetem Eduardem III. Collaltem v empírovém slohu. V majetku rodu Collalto e San Salvatore pak zůstal do roku 1945 a sloužil hlavně k lovům, okolní hájovny pak sloužily jako byty hajných. V 30. letech 19. století byla v zámku umístěna meteorologická stanice. V roce 1945 byly statky Collaltů na základě Benešových dekretů zkonfiskovány. Zámeček Aleje byl následně využíván jako rekreační středisko pro výtvarníky a spravoval jej Český fond výtvarných umění (ČFVU). V 80. letech 20. století prošel zámeček rekonstrukcí, během níž došlo k odstranění některých původních prvků. Naopak přibyly křišťálové lustry, pseudoperské koberce a k vytápění se začaly využívat akumulačky. V sousedství areálu vznikla navíc stodola a dřevěné rekreační chaty. Po zániku Fondu zdědila zámeček – ovšem bez pozemků – Nadace českého výtvarného umění (NČVU). Teprve v roce 2010 se nadaci podařilo získat také pozemky a mohlo se tak začít s postupnou rekonstrukcí objektu, restaurována byla ústřední dřevěná vežička zámku. V roce 2022 bylo však oznámeno, že Nadace českého výtvarného umění objekt chce prodat. Od roku 2010 NČVU pouze opravila střechu objektu. V roce 2022 byl nabídnut městům Brtnice a Jihlava, ale ty o zámek zájem nemají. Popis Jedná se o ojediněle dochovaný areál empírového loveckého zámečku se čtyřmi hájovnami (dochovaly se tři, ze čtvrté zůstaly jen základy) a dvojicí otevřených polygonálních altánů. Centrální zámek, stojící na mýtině v průseku lesních cest, je patrová budova s oválným sálem v prvním patře a dvěma pokoji. V přízemí se nacházel deputátní byt revírníka. Okolo ní se nachází lesy s hvězdicí sedmi průseků, tzv. alejí – Stonařovská, Brtničská, Opatovská, Kněžická, Jestřebská (též Brtnická), Zelená a Tabulní – sbíhajících se na mýtinu okolo zámečku. Právě tyto průseky daly tehdejšímu lesnímu komplexu název. Dostupnost Zámeček je dostupný především alejemi rozbíhajícími se od něj do sedmi směrů. Stonařovská alej jej spojuje se Stonařovem, Tabulní se silnicí II/402 (nedaleko od odpojení silnice II/403 směrem na Stonařov), Jestřebská se silnicí II/402 (od křižovatky směrem k Vísce) a dále s Jestřebím, Kněžická s Kněžicemi, Opatovská s Karlínem a dále s Opatovem, Brtničská s Brtničkou (po polní cestě se dá odbočkou dojít i do Dlouhé Brtnice) a Zelená se silnicí I/38 u Stonařova. Stonařovskou alejí vede cyklostezka 5200 a Tabulní a Opatovskou cyklostezka 5111. Stonařovskou a Zelenou alejí prochází trasa NS Údolím Jihlávky na Aleje. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lovecký zámeček Aleje na Wikimedia Commons Aleje na hrady.cz Zámek Jestřebí aneb Aleje, ncuv.cz Zámek na turistika.cz
Budova Fragment

Fragment je budova nájemního bydlení s obchodním parterem v pražském Karlíně. Dům má 140 bytových jednotek, v přízemí se nachází kavárna, galerie či posilovna. Za projektem stojí pražský developer Trigema, stojící také za rezidenčními a kancelářskými budovami v pražských Nových Butovicích. Výstavba byla zahájena v září 2020, ke kolaudaci a otevření došlo v červnu 2023. Investiční náklady byly přibližně 1,40 miliardy korun bez daně. Architektonický návrh pochází od Davida Witasska a Jiřího Řezáka z českého studia Qarta architektura je složen z jednotlivých bloků, tzv. Fragmentů, a doplněn o sochy umělce Davida Černého. Celá budova je pojednána jako velké umělecké dílo, které „opečovávají" skulptury. Tím budova odkazuje na historii dané lokality – Invalidovny. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu budova Fragment na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Větrný mlýn v Podhradí u Aše

Větrný mlýn v Podhradí u Aše je zaniklý mlýn holandského typu v okrese Cheb, který stál 600 metrů severozápadně od osady se zámkem Smrčina v katastru obce Krásná v její části Kamenná, který původně patřil pod obec Podhradí. Historie Zděný větrný mlýn stál v katastrálním území Podhradí (původně Neuberg) v místech osady Smrčina (původně Sedlo-Sogr) nedaleko větrného mlýna v Hranici. Byl postaven na pozemkové parcele č. 2083 (stavební parcela č. 198). Na Ašském území jsou v soupisu mlýnů k roku 1842 uvedeny dva větrné mlýny s kapacitou ročních 3255 dolnorakouských měřic semletého obilí. Odkazy Reference Související články Seznam větrných mlýnů v Česku
Jakubíkův mlýn

Jakubíkův mlýn v Horní Lhotě u Luhačovic je vodní mlýn, který stojí na potoce Kocmanka, přítoku potoka Olše. Nachází se v centru obce jihozápadně od kostela. V letech 1958–1987 byl chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vodní mlýn byl v provozu v 18. století, kdy zde hospodařila rodina Urbánkova. Po nich mlýn roku 1823 převzala rodina Vrbova a v roce 1853 rodina Jakubíkova. Naposledy byl uveden do chodu v roce 1945. Popis Mlýn tvoří patrová obytná budova s mlýnicí, přilehlá dřevěná stodola, samostatně stojící podsklepená komora a mlýnský náhon. Náleží k němu také patrová sýpka a kolny. Budovy jsou postaveny z nepálených cihel a kamene, střecha je pokryta břidlicovými plotnami. Patrový obytný dům obsahuje obydlí mlynáře v přízemí a světničku pro tovaryše nebo mleče v patře. V mlýnici je kompletně dochované strojní zařízení, vodní kolo je polorozpadlé. Samostatně stojící patrová sýpka je umístěna ve dvoře před budovou mlýna. Stodola je přistavěna kolmo k obytné části hlavní budovy. Náhon v zahradě je zčásti zasypán. Původně byl dlouhý 837 metrů a přiváděl vodu z Kocmanky na dřevěné stavidlo, kterým se reguloval přítok na dubové vodní kolo zařízené na horní vodu. To bylo umístěno v komoře kryté doškem. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Horní Lhota u Luhačovic na webu ČÚZK, Archivní mapy
Allein

Lovecký zámeček Allein (též České Křídlovice, Lechovice či Samota) stojí v lesích mezi obcemi Lechovice, Borotice a Mlýnské Domky, na katastrálním území České Křídlovice, místně spadající pod Božice. Dostat se k ní dá po asfaltové silnici z Borotic nebo Lechovic. Veřejnosti je nepřístupný. Historie Lovecký zámeček nechal na počátku 19. století ve stylu švýcarských alpských chat postavit majitel jaroslavického panství Petr Braun. Pro svoji polohu uprostřed lesů získal název Allein (= Samota). Až do poloviny 20. století sloužil k loveckých účelům a také majitelům panství při vyjížďkách či honech. Po roce 1945 byl zkonfiskován a přeměněn na rekreační středisko Státních lesů. Další změny se zámeček dočkal na konci 20. století, kdy byl změněn na bažantnici a jako stanice chovu bažantů a koroptví slouží i v současné době. Popis Jedná se o jednoduchou obdélnou budovu zakončenou sedlovou střechou se štíty. Kromě obytné budovy se zde nachází ještě o něco menší stavba, která slouží jako hospodářské a technické zázemí zámku. Externí odkazy Zámek na hrady.cz Zámek na castles.cz Archivováno 16. 8. 2016 na Wayback Machine. Zámek na geocaching.com
Amazon Court

Amazon Court je jednou z budov v River City Praha. Stavba byla navržena dánským studiem Schmidt Hammer Lassen, které je známé například realizací přestavby dánské královské knihovny v Kodani (tzv. Black Diamond). Fasáda je ze žuly Star White. Dominantním prvkem je velké prosvětlené atrium s barevnými vnitřními žaluziemi, které se pohybují pomocí elektromotorků. Supermoderně jsou řešeny topení a klimatizace, které maximálně využívají nové přírodní technologie (např. velké množství čerstvého vzduchu vytváří přetlak ve zdvojené podlaze a výústky proudí do jednotlivých kanceláří). Amazon Court disponuje plochou 19 800 m² kanceláří a 2200 m² obchodů a služeb, 254 místy k parkování v podzemních garážích. Byl postaven v roce 2010. V současnosti je Amazon Court součástí business parku Riverside Karlín spolu s budovami Nile House, Mississippi House, Missouri Park a Danube House, které jsou součástí portfolia CA Immo. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Amazon Court na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Praha-Kunratice

Praha-Kunratice jsou samosprávná městská část hlavního města Prahy v obvodu Praha 4. Její území je tvořeno téměř celým katastrálním územím Kunratice a přiléhajícím výběžkem katastrálního území Šeberov. Samosprávná městská část Praha-Kunratice navazuje na existenci samostatné obce Kunratice u Prahy, která byla k Praze připojena 1. ledna 1968, ale zachovala si vlastní místní národní výbor až do roku 1990, kdy byly v Praze ustaveny samosprávné městské části. K 31. 12. 2024 měla 10 045 obyvatel. Přenesenou působnost pro správní obvod městské části Praha-Kunratice vykonává městská část Praha 4 v rámci správního obvodu, který tvoří pouze tyto dvě městské části. Územní vymezení Do června 2014 bylo území samosprávné městské části Praha-Kunratice totožné s katastrálním územím Kunratice. K 1. červenci 2014 byla upravena hranice samosprávných městských částí Praha-Šeberov a Praha-Kunratice v okolí Kunratické spojky tak, že přestala odpovídat hranici katastrálních území Šeberov a Kunratice a vznikly tak v převážně nezastavěném území oboustranné přesahy. Katastrální hranice Šeberova a Kunratic kopíruje východní břeh rybníků Šeberák a Olšanského rybníka, hranice samosprávných celků však byla posunuta na Kunratickou spojku. Základní sídelní jednotka U Šeberáku-východ což je neobydlená a téměř nezastavěná část katastrálního území Šeberov západně od Kunratické spojky až k břehům Šeberovského a Olšanského rybníka byla nově vymezena jako územně technická jednotka Šeberov-Praha-Kunratice (výměra 0,311869 km²) a samosprávně připojena k městské části Praha-Kunratice. Na tomto území se nachází jen jedna nečíslovaná budova, na soukromé parcele č. 1479/2. Naopak dva na sebe téměř navazující výběžky na jihovýchodním okraji katastrálního území Kunratice, dosahující až k zástavbě Hrnčíř, východně od elektrického vedení 110 kV (nově ZSJ Hrnčíře-U Kunratické spojky a Hrnčíře-západ), byly samosprávně připojeny k městské části Praha-Šeberov: změna se dotkla též čtyř kunratických číslovaných rekreačních budov (če. 23, 501, 502 a 55) a několika dalších, nečíslovaných objektů podobného charakteru, které tak nově samosprávně spadají pod Šeberov, i když jim zůstalo kunratické číslování. Tento pás je přitom součástí urbanistického celku, k němuž patří též objekty če. 422 a čp. 422 na ploše, která zůstala v městské části Praha-Kunratice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Praha-Kunratice na Wikimedia Commons
Praag-Kunratice

Praag-Kunratice (Tsjechisch: Praha-Kunratice) is een gemeentelijk district van de Tsjechische hoofdstad Praag. Het district valt samen met de gelijknamige wijk Kunratice. Tot 1968 was Kunratice een zelfstandige gemeente, sindsdien is het onderdeel van het administratieve district Praag 4. Praag-Kunratice grenst in het noorden aan de gemeentelijke districten Praag 4 en Praag 11, in het oosten aan Praag-Šeberov en in het westen aan Praag-Libuš. Ten zuiden van Kunratice ligt de gemeentegrens van Praag. Aan de andere zijde van de grens ligt de gemeente Vestec, onderdeel van de okres Praha-západ. Bezienswaardigheden Te Kunratice bevindt zich de barokke Sint-Jacobskerk (Tsjechisch: Kostel svatého Jakuba Většího - kerk van de heilige Jacobus de Meerdere). Het kerkje werd tussen 1730 en 1736 gebouwd onder architect Jana Arnošta Václava Golče. Het is een centraalbouw met koepel. Het interieur is rijk gedecoreerd met fresco's en barokke hoofd- en zijaltaren met beeldhouwwerk. In 1990 werd een bronzen buste van TGM, het werk van beeldhouwer Vincenzo Makovský uit 1935 (tweemaal verwijderd in 1940 en 1950) gerestaureerd op het centrale plein van president Masaryk.
Прага-Кунратице

Кунратице (чеш. Kunratice) — район Праги, с 24 ноября 1990 носит официальное название Прага-Кунратице. Располагается на юго-востоке города, официально здесь находится 135 улиц и 1695 адресов. Соседние части Праги: Либуш, Писнице, Шеберов, Крч, Вестец у Праги. История Первое письменное упоминание о Кунратицах датируется 1287 годом, когда здесь была упомянута деревня с крепостью, носившая имя Chunratitz. Название Кунратице образовано от имени Кунрат и означало «деревня людей Кунрата». Первым известным держателем Кунратице был Бездех при короле Вацлаве II (1283—1305). До 1 января 1968 года Кунратице были самостоятельным населенным пунктом. Транспорт В центральной части Кунратиц проходят несколько маршрутов городского автобуса, останавливающихся у станции метро «Качеров». В частях Кунратиц «Зеленая долина» и «Бэтань» ходят пригородные автобусы, обеспечивающие сообщение со станцией метро «Будейовицка». Достопримечательности Главной доминантой Кунратиц является Кунратицкий замок. Здание в стиле барокко было построено на месте, где находилась крепость. Недалеко от замка находится костёл св. Якуба Ветшиго, построенный в стиле барокко в середине XVIII века. На территории района Прага-Кунратице находятся развалины средневекового замка Нови-Град-у-Кунратиц, в котором 16 августа 1419 года умер от сердечного приступа король Чехии Вацлав IV. Примечания
Lávka Hradubické cyklostezky

Lávka Hradubické cyklostezky je pěší a cyklistický most přes slepé říční rameno Jesípek v Hradci Králové – Třebši. Vodní plochu překonává podél řeky Labe, stejně jako je dále vedena Hradubická labská cyklostezka, resp. Labská cyklotrasa. Popis Jedná se o ocelovou lávku obloukové konstrukce o jednom poli s celkovou délkou 76,9 metrů, přičemž délka přemostění činí 49,9 m. Stavba lávky společně s cyklostezkou probíhala v letech 2018 – 2019. Povrch je asfaltový, přičemž jeho prostřední část je natřena červenou barvou. Za jižní stranou lávky je od roku 2020 sezónně v provozu rychlé občerstvení s názvem Bufík U Lávky. Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lávka Hradubické cyklostezky na Wikimedia Commons
Starý mlýn (Modřany)

Starý mlýn v Modřanech v Praze je zaniklý vodní mlýn, který stál na pravém břehu Vltavy pod cukrovarem. Historie Vodní mlýn je zmíněn již roku 1088 v zakládací listině kapituly vyšehradské, vydané králem Vratislavem I., ve které se uvádí „poplužní dvůr a mlýn v Modřanech“. Kosmova kronika uvádí, že v roce 1118 přišla „katastrofální povodeň, jaké prý od potopy světa nebylo, odnesla mlýn a několik rybáren v Modřanech“. Král Václav I. daroval roku 1230 proboštovi vyšehradskému „poplužní dvůr, mlýn, vinici a dva rybáře v Modřanech“. V roce 1329 nechala královna Eliška spálit mlýny v Komořanech a Modřanech, vystavěné k újmě Zbraslavského kláštera. K roku 1479 je mezi přísežnými mlynáři dohlížejícími na vltavské jezy jmenován Vondra z Modřan a Pavel z Komořánek. Gabriel Krištof Želiňský ze Sebuzína držel před rokem 1621 část vsi Modřan včetně „mlýna nade vsí, při řece Vltavě, o šesti kolech moučných, o jednom stupním a s dvěma pilami“. Mlýn byl pravděpodobně zničen za třicetileté války a roku 1690 znovu postaven. K roku 1817 jej vlastnil modřanský mlynář Jan Václavík, který nechal nad ním postavit kříž. V roce 1827 byl prodán podle nařízení navigačnímu fondu, který následně odstranil jezy, protože překážely plavbě po Vltavě. Z mlýna zbyly jen holé zdi a sklepy. V roce 1861 byl na jeho místě postaven cukrovar českých cukrovarníků Urbánka a Wagnera. Popis V roce 1621 měl mlýn šest kol moučných, jednu stoupu a dvě pily. Odkazy Reference Literatura KLEMPERA, Josef. Vodní mlýny v Čechách. III., Praha a okolí. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 263 s. ISBN 80-7277-051-9. Kapitola Modřanské mlýny. S. 127–129 Související články Seznam mlýnů v Praze Rážův mlýn Externí odkazy Modřany na webu ČÚZK, Archivní mapy
Prameniště Jankovského potoka

Prameniště Jankovského potoka je přírodní rezervace ve správních územích obcí Vyskytná a Opatov v okrese Jihlava a obce Opatov v okrese Jihlava. Předmětem ochrany je prameniště, niva a přírodě blízký tok Jankovského potoka s oligotrofními společenstvy, vlhkými a rašelinnými loukami a výskytem řady vzácných druhů rostlin a živočichů. Historie Území bylo od roku 1992 součástí národní přírodní památky Jankovský potok. Od roku 1993 zde probíhají ochranářské zásahy zaměřené zejména na údržbu cenných vlhkých luk a vodního toku. Významná byla také opatření na podporu perlorodky říční, včetně navrácení jedinců odchovaných v odchovně na Blanici v roce 2005. Historicky bylo území od 13.–14. století ovlivněno odlesněním a následným extenzivním zemědělským využíváním. Fauna a Flóra Území je významným refugiem pro vlhkomilné a mokřadní druhy živočichů, jako je bekasina otavní (Gallinago gallinago), hnědásek rozrazilový (Melitaea diamina), vydra říční (Lutra lutra) a perlorodka říční (Margaritifera margaritifera). Dále například čolek horský (Ichthyosaura alpestris) či modrásek bahenní (Phengaris nausithous). Flóra PR zahrnuje pestrá společenstva vlhkých až rašelinných luk, smilkových trávníků a oligotrofních stanovišť. Významnými a chráněnými druhy jsou např. tolije bahenní (Parnassia palustris), ostřice plstnatoplodá (Carex lasiocarpa), chlupáček myší ouško (Pilosella lactucella) a zdrojovka hladkosemenná potoční (Montia fontana subsp. amporitana). Roste zde také prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), jetel kaštanový (Trifolium spadiceum) nebo klikva bahenní (Vaccinium oxycoccos). Reference