NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palais Žofín

Le Palais Žofín est un palais Néo-Renaissance de Prague, en République Tchèque. C'est un centre culturel, un lieu de concerts, de bals, de conférences et d'expositions. Il est situé sur l'île Slovanský (Île Slave, ou Île des Slaves), une île sur la rivière Vltava à Nové Město (Nouvelle Ville), non loin du centre de Prague. Histoire L'île sur la rivière Vltava a été formée au XVIIIe siècle. Endommagée par les inondations en 1784, elle a alors été protégée par un mur et arborée. En 1830, l'île, connue alors sous le nom de Barvířský Ostrov (Ile des Teinturiers), a été achetée par Václav Novotný, un meunier. Celui-ci a alors créé un bâtiment Néo-Renaissance en 1836-1837, nommé d'après la Princesse Sophie de Bavière (Žofie en tchèque), mère de l'Empereur Autrichien François-Joseph Ier. Le bâtiment, de plain-pied, comportait une salle de concert et une salle sociale, et a été inauguré en 1837 avec un ballon. Le Congrès Slave de Prague a eu lieu ici en 1848. En 1925, pour commémorer l'événement, l'île a été rebaptisée Slovanský Ostrov. En 1884, la Ville de Prague a acheté l'île, y compris le palais, qu'elle a reconstruit avec deux étages. L'extérieur et l'intérieur ont été rénovés de 1991 à 1994. Spectacles musicaux Antonín Dvořák a tenu son premier concert ici en 1878. Berlioz, Liszt, Tchaïkovski et Wagner se sont également produits en concert dans le palais. Má vlast, un ensemble de six poèmes symphoniques de Bedřich Smetana, ont été interprétés intégralement pour la première fois dans le Palais Žofín le 5 novembre 1882. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague
Vysoká u Příbramě (zámek)

Zámek Vysoká u Příbramě je novorenesanční stavba z roku 1877 v obci Vysoká u Příbramě, okres Příbram. Nachází se na západním okraji obce Vysoká u Příbramě mezi Příbramí a Rožmitálem pod Třemšínem. Na zámku sídlí muzeum Památník Antonína Dvořáka. Historie a popis Budovu zámečku v novorenesančním slohu nechal postavit hrabě Václav Robert z Kounic, švagr skladatele Antonína Dvořáka. Byla dokončena spolu s okolním anglickým parkem podle projektu architekta Čeňka Gregora roku 1878. Kounic Dvořákovi umožnil zámeček navštěvovat, kdykoli se mu zalíbilo; roku 1884 Dvořák od Kounice koupil nedaleký starší špýchar, který nechal přestavět na rodinný domek a učinil z něj pak letní sídlo, kam často jezdil s rodinou. Do Vysoké Dvořák zajížděl až do své smrti roku 1904. V letech 1897 a 1898 v zahradním domku na okraji parku žil a tvořil básník Josef Václav Sládek. V parku se nachází dvě jezírka, z nichž jedno Dvořáka inspirovalo ke složení opery Rusalka. Zámeček je v současnosti upraven jako muzeum Památník Antonína Dvořáka, věnované zejména zdejším pobytům skladatele, který si toto místo značně oblíbil a získával tu inspiraci k tvorbě. Muzeum také připomíná osobnost hraběte Václava Kounice. Nachází se v něm koncertní sál, knihovna a galerie, konají se zde i svatební obřady. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Vysoká u Příbramě na Wikimedia Commons Památník Antonína Dvořáka ve Vysoké u Příbrami
Antonín Dvořák Museum (Vysoká u Příbramě)

Het Antonín Dvořák Museum (Tsjechisch: Památník Antonína Dvořáka) is een biografisch museum in Vysoká u Příbramě ter herinnering aan de Tsjechische componist Antonín Dvořák (1841-1904). Collectie De collectie toont het werk en leven van Dvořák, met name in relatie met de tijd die hij in Vysoká doorbracht. Er zijn schaalmodellen van toneelsets gemaakt van premières van opera's en er worden kostuums getoond uit de opera Rusalka. Rusalka is tevens de naam van zijn villa die hij in de nabijheid liet bouwen. Terwijl er op de achtergrond muziek van Dvořák speelt, is er ook nog een luisterkamer ingericht. Naar keuze kunnen hier tachtig verschillende opnames worden beluisterd. Verder is er nog een muziekbibliotheek en wordt de muziekdocumentaire Dvořák in Vysoká vertoond. Naast de vaste collectie zijn er tijdelijke exposities te zien in de Václav Kounic Galerie op de begane grond. Ook worden hier stukken over de oorspronkelijke bewoners getoond, zijn zwager de graaf Václav Robert Kounic (Duitse spelling: Wenzel Robert von Kaunitz) en diens vrouw, de Praagse toneelactrice Josefina Čermáková. Geschiedenis Het huis in Vysoká in Midden-Bohemen werd in 1878 gebouwd in opdracht van graaf Václav Kounic. Het is gesitueerd in een bebost gebied met verschillende meren. Twintig jaar lang kwam Dvořák hier geregeld om de Kounics te bezoeken. Na zijn doorbraak in Engeland in 1884, kocht hij een stuk grond van zijn zwager en bouwde er zijn landhuis Villa Rusalka. Het museum is gevestigd in het voormalige huis van Kounic en niet van Dvořák. Hij componeerde hier meer dan dertig werken, vanaf de Quartettsatz in oktober 1881 tot de opera Armida in juli 1903. Daarnaast bracht hij nog wijzigingen aan eerdere composities aan. Slechts enkele andere voorbeelden zijn Čert a Káča, Rusalka en zijn 7e en 8e symfonie. De eerste expositie over Dvořák werd hier in 1963 gehouden. Vanaf 1990 was het museum enkele jaren gesloten, omdat het huis en het aanpalende park grondig werd gerenoveerd. In mei 1994 werd het museum opnieuw geopend voor het publiek. De collectie werd hierbij verdeeld over drie verdiepingen. De begane grond werd net na de eeuwwisseling vernieuwd. Hier werd in mei 2001 de Václav Kounic Galerie geopend voor wisselende exposities. Zie ook Lijst van muziekmusea Lijst van musea in Tsjechië
Pankrácké náměstí

Pankrácké náměstí se rozkládá v Praze-Nuslích na předmostí Nuselského mostu. Jeho severní části dominuje budova Kongresového centra. Pod jeho severovýchodním okrajem prochází trasa metra C. V 30. letech 20. století na náměstí bylo fotbalové hřiště SK Nusle. Po zastavění prostor v Dejvicích a během výstavby areálu ČVUT v Praze 6 počátkem šedeátých let 20. století, se tady odehrávaly po tři roky tradiční matějské poutě vždy od 24.2., než se přesunuly na Výstaviště v Praze 7. Tehdy zde historické hřiště SK Nuslí, s vysokými hliněnými ochozy upravenými na tribuny k stání a dřevěnou tribunkou pro sedící diváky, ještě stálo a bylo pro potřebu Matějské poutě i využíváno. Na pouti se tehdy objevil po mnoha letech kromě karavany velbloudů i tobogán, atrakce za první Československé republiky u Matěje běžná. Výstavba Kongresového centra a rozsáhlé křižovatky s nadchody v 70. letech charakter náměstí značně změnila a celé náměstí se vlastně stalo předmostím Nuselského mostu. Zanikla také ulice spojující tyto prostory s dolními Nuslemi, kdysi plynule navazující na ulici Boleslavovu křižovatkou v Čiklově ulici. Byla zasypána i s přilehlou nuselskou zahrádkářskou kolonií a nová zvýšená plošina využita pro výstavbu nového Gymnázia na Vítězné pláni a školního hřiště. Na této straně byl také vystavěn věžovitý hotel Forum (dnes Corynthia). Poblíž je na katastru Nuslí stanice metra Vyšehrad v jižním ústí Nuselského mostu, zámeček (Miramare) Bělka, Bučanka a cca 600 m odsud bastiony Vyšehradské pevnosti (bezejmenná rohatka proti Nuslím) s tunelem pro pěší, spojujícím Nuselské údolí pod Vyšehradem s Podolím. Plánované nové náměstí Jako Pankrácké náměstí bylo po nějakou dobu označováno plánované nové centrální náměstí Prahy 4, které mělo vzniknout na Pankrácké pláni v blízkosti stanice metra Pankrác. Na nové náměstí se měla přemístit i radnice Prahy 4. Později tato myšlenka zapadla; v roce 2011 se Nuselská radnice pomalu začala přesouvat do přestavované budovy polikliniky na Budějovické náměstí. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pankrácké náměstí na Wikimedia Commons
Panský lom

Panský lom je přírodní památka jižně od města Liberec v okrese Liberec. Chráněné území se nalézá západně od městské části Pilínkov, pod Hlubockým hřebenem a Černým vrchem Ještědsko-kozákovského hřbetu. Chráněné území je v péči Krajského úřadu Libereckého kraje. Předmět ochrany Předmětem ochrany je puklinová jeskyně, zvaná "Hanychovská", která se nachází v dolomitickém vápenci bývalého lomu. Jeskyně je významným zimovištěm netopýrů a vrápenců. Na území přírodní památky se vyskytují další zákonem chráněné nebo z regionálního hlediska významné druhy rostlin a živočichů, jejichž biotopem jsou místní skalní stěny a srázy. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Liberec Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Panský lom na Wikimedia Commons
Pardubice Crematorium

Pardubice Crematorium (Czech: krematorium Pardubice) is a crematorium in Pardubice, Czech Republic. Built in 1921–1923, it was the first Czech crematorium. It is a national cultural monument. Description and history The crematorium was designed by the Czech architect Pavel Janák in the Czech Art Deco style and built in 1921–1923. It was the first Czech crematorium. The project came from a tender that was opened at the end of 1918 and took place in 1919. Janák's project was chosen from 81 architectonical designs. The design of the crematorium was influenced by old Slavic mythology and the concept of ancient Christian basilicas. Janák was inspired by Peter Behrens' conception of the crematorium in Hagen. Since 2010, the building has been protected as a national cultural monument. References
Пардубицький крематорій

Пардубіцький крематорій (чеськ. Krematorium Pardubice) — крематорій у Пардубіце, Чехія. Його спроєктував чеський архітектор Павел Янак у стилі чеського ар-деко та збудував між 1921 і 1923 роками. Проєкт вийшов на основі тендеру, який було відкрито наприкінці 1918 року та відбулося у 1919 році. Проєкт Янака було обрано з 81 архітектурного проєкту. На дизайн крематорію вплинула старослов’янська міфологія та концепція стародавніх християнських базилік. Janák був натхненний концепцією Пітера Беренса крематорію в Хагені. Примітки
Park Gustava Mahlera

Park Gustava Mahlera je jihlavský městský park v prostorách ulic Benešova a Věžní, pojmenovaný na počest významného hudebního skladatele Gustava Mahlera, nacházející se nedaleko brány Matky Boží. Historie Až do 30. března 1939 stávala v této části parku židovská synagoga. Toho dne došlo k jejímu vypálení jihlavskými německými nacisty. Poté stávala na jejím místě v 90. letech 20. století tržnice. Dne 3. října 2008 došlo zahájení stavby parku, přičemž tržiště bylo přesunuto na nové místo. Stavba byla ukončena v květnu 2010 a stála 41 379 000 Kč. Pro veřejnost byl park zpřístupněn na konci listopadu 2009. Vytvoření sochy iniciovalo občanské sdružení „Společenství za zřízení pomníku Gustava Mahlera v Jihlavě“. Popis Většina parku se nachází v místech bývalé synagogy. Od Věžní ulice je prostranství odděleno fragmentem městských hradeb. V prostoru parku se kromě zpevněných ploch vybudovalo také umělé jezírko s šachtou na přívod vody a zvlněné plochy zeleně. Dále také došlo k odhalení zakonzervovaných základů synagogy, v baště hradeb se vytvořila vyhlídková věž a prostranství bylo osazeno kamennými kvádry k posezení návštěvníků a informačními panely. Na bezpečnost zde dohlíží bezpečnostní kamery. Celému prostranství vévodí sochy ryb a ptáků vytvořené Janem Koblasou, které mají poukazovat na tvorbu Gustava Mahlera, a také jím vytvořená socha samotného Gustava Mahlera. Architektonický návrh byl vybrán na základě veřejné anonymní soutěže, kterou vyhráli architekti Martin Laštovička a Vít Doležel spolu s Janem Koblasou. Socha Gustava Mahlera Bronzová socha hudebního skladatele Gustava Mahlera byla do parku umístěna v květnu 2010. Ke slavnostnímu odhalení došlo dne 7. července 2010 při oslavách 150. výročí narození Gustava Mahlera. Odhalení se kromě veřejnosti, tehdejšího primátora města Jihlavy Ing. Jaroslava Vymazala a hejtmana Kraje Vysočina Jiřího Běhounka, zúčastnili také významní hosté, tj. např. prezident ČR Václav Klaus, sochař Jan Koblasa a historik Zdeněk Mahler. O hudební doprovod se postarala Hradní stráž. Ocenění Prestižní stavba Vysočiny 2011 – nejvyšší krajské ocenění získané v kategorii staveb pro sport a volný čas za rok 2010. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Park Gustava Mahlera na Wikimedia Commons Stránky turistického informačního centra v Jihlavě Archivováno 12. 7. 2020 na Wayback Machine. O slavnostním otevření parku Park na lovci.jihovýchod.cz[nedostupný zdroj] Rozhovor s Janem Koblasou
Hadovka (park)

Hadovka je park v Praze-Dejvicích pojmenovaný podle nedaleké usedlosti Hadovka. Situace Park leží v údolí bývalého Dejvického potoka u Starých Dejvic, mezi vozovkami směrově rozdělených ulic Zavadilova a Velvarská. Napříč jej protínají ulice U dejvického rybníčku, Starodejvická a Komorní. Je součástí zeleného pásu, v němž navazuje na park ležící mezi Evropskou a Velvarskou ulicí v úseku od Gymnasijní ke Kanadské ulici, na západní straně pak navazuje pás parků podél ulice Na rozdílu. Historie Park byl upraven z dříve rozlehlé louky až od konce 20. let 20. století. Do té doby byla propojena s pozemky usedlosti Hadovka až po barokní kapli Nejsvětější Trojice. První stavební povolení k parcelaci pozemků bylo vydáno v roce 1928. Po výstavbě vilové kolonie na jeho jižní a severozápadní straně se začaly prošlapávat křižující cesty. Ke zúžení parku vedlo v 50. letech rozšíření silnice na Leninovu třídu (nyní Evropská). Postupující zástavba Zavadilovy a Velvarské ulice panelovými domy od 50. do 70. let plochu parku opět zmenšila, ale do 90. let 20. století byl oproti současnosti téměř dvojnásobný, v severovýchodních partiích svahu sahal až k Evropské třídě. Od roku 2000 plochu parku zmenšila a zdevastovala výstavba komplexu kancelářských budov Office Park Hadovka, stojící v jeho severní části, mezi Velvarskou a Evropskou ulicí. Revitalizaci a novou ideovou náplň parku poté navrhl architekt Luboš Pata. Na realizaci sochařské výzdoby se podílely společnosti skupiny Hochtief a společnost Navatyp, investorem byla městská část Praha 6. V roce 2000 byla otevřena východní část parku, v roce 2004 byla otevřena i střední část parku a východní část byla osazena sochami. Na místě bývalo zahradnictví a skleníky. Současnost Park je travnatý se skupinami stromů (zčásti náletových), s lavičkami, dětským hřištěm a rozšířenými, nově asfaltovanými cestami. Ve východní a střední části se parkem hadovitě vlní podélná cesta, křižovaná převážně rovnými příčnými cestami. Ve východní části (označované „Park sochy Hadovka“, mezi ulicemi Kanadskou a Komorní, resp. Proboštskou) bylo v červnu 2004 osazeno 7 plastik, které byly vybrány v rámci výtvarné soutěže. Příčné pásy hájků a travnatých ploch se sochami odpovídají pravidelnosti křídel Office Parku Hadovka. Mottem k vytvoření soch bylo Sdílení cesty jako komunikace, jako klikatá cesta parkem, časem, myšlenkami, životem a vztahy, jež odkazuje také na sdílení komerčního projektu office parku se současným vytvořením kvalitního prostoru veřejné zeleně. Ve střední části (označované „Park dětské hřiště Hadovka“, mezi Komorní a Starodejvickou ulicí) je ohrazené hřiště pro věkovou skupinu 2–12 let, různé herní prvky pro děti ve věku od 5 do 15 let, pítko, stupňovitý amfiteátr a dlážděné logo Hadovky. V části západně od Starodejvické ulice je běžný park bez speciálního určení. Ze severní i jižní strany park lemují ulice s frekventovanými parkovacími plochami bez omezeného stání. Sochy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hadovka na Wikimedia Commons
Park Studánka

Park Studánka je městský park rozkládající se na západním svahu kopce Petrova na východním okraji brněnského katastrálního území Staré Brno. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie a popis Park, původně až do druhé poloviny 60. let 20. století náležející ke katastrálnímu území Město Brno, tvořil spolu se současnými Denisovými sady jeden celek, který byl prvním veřejným parkem v Čechách a na Moravě založeným veřejnou správou (moravskými zemskými stavy) v letech 1814 až 1818. Oficiálně byl založen 4. října 1818, kdy byl na ploše bastionu slavnostně odhalen známý obelisk oslavující vítězství nad Napoleonem; po rakouském císaři Františkovi I., který měl ten den svátek, byl park nazván Františkov. Roku 1919 byl přejmenován na Denisovy sady na počest francouzského historika Ernesta Denise, který přispěl ke vzniku Československa. V letech 1939–1941 byl park rozdělen na dvě části nově vybudovanou silniční komunikací spojující původní jižní konec Husovy ulice s Nádražní ulicí. Horní, Petrovu bližší část si podržela název Denisovy sady, dolní, západněji položená část získala jméno park Studánka podle studánky, na jejímž místě byl roku 1815 postaven empírový pavilonek Fons salutis (Pramen zdraví). Odkazy Reference Literatura KUČA, Karel. Brno: vývoj města, předměstí a připojených vesnic. Brno: Baset, 2000. 648 s. ISBN 80-86223-11-6. S. 94. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Park Studánka na Wikimedia Commons Denisovy sady a park Studánka na webu Statutárního města Brna Archivováno 23. 5. 2011 na Wayback Machine. Web s informacemi o výstavě o vzniku Denisových sadů a parku Studánka
Pastvina u Zahorčic

Pastvina u Zahorčic je přírodní památka v okrese Strakonice 1,5 km severně od obce Zahorčice, části obce Lnáře. Jedná se o vlhkou jednosečnou louku, která hostí charakteristicky dochovaná luční společenstva a rozsáhlý soubor vlhkomilných rostlinných druhů na svahu údolí nivy bezejmenného přítoku Smoliveckého potoka. Celá památka jen nepatrně upadá směrem k západu, geomorfologicky spadá do Horažďovické pahorkatiny. Flóra Kolem roku 2007 tvořilo památku z 50 % luční společenstvo svazu Molinion. Z flóry se zde vyskytuje bukvice lékařská (Stachys officinalis), hadí mord nízký (Scorzonera humilis), kozlík dvoudomý (Valeriana dioica), vrba rozmarýnolistá (Salix rosmarinifolia), dále hořec hořepník (Gentiana pneumonanthe), hladýš pruský (Laserpitium prutenicum), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), upolín evropský (Trollius europaeus), ostřice Hartmanova (Carex hartmanii), ostřice stinná (Carex umbrosa) či srpice barvířská (Serratula tinctoria). Bez trvalé péče by památka zarostla agresivní třtinou křovištní (Calamagrostis epigejos), která se vyskytuje v západní části památky. Fauna Z fauny je pak možné pozorovat hnízdící lindušku luční (Anthus pratensis) či bramborníčka hnědého (Saxicola rubetra). Z bezobratlých zde v roce 2006 nakladl vajíčka modrásek hořcový (Maculinea alcon), z vyšších živočichů zde byla pak pozorována i ropucha obecná (Bufo bufo), ještěrka obecná (Lacerta agilis), slepýš křehký (Anguis fragilis) a ťuhýk obecný (Lanius collurio). Ve snaze udržet vzácná společenstva dochází v současnosti k pravidelnému kosení louky, dříve byla využívána jako pastvina pro hospodářský dobytek. Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 400. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pastvina u Zahorčic na Wikimedia Commons
Pastviště u Fínů

Pastviště u Fínů je národní přírodní památka jihovýchodně od města Sušice v okrese Klatovy. Nachází se přibližně jeden kilometr severně od Albrechtic. Oblast spravuje AOPK ČR Správa CHKO Český les. Chráněné území zahrnuje strmé terasy Podmokelského potoka s výskytem vzácných a chráněných druhů rostlin. Na zdejších pastvinách roste mimo jiné kriticky ohrožený švihlík krutiklas (Spiranthes spiralis), Pastviště u Fínů je jedním ze dvou míst jeho výskytu v České republice, nebo hořeček český (Gentianella praecox subsp. bohemica). Celkem zde bylo rozpoznáno 261 druhů cévnatých rostlin a 75 druhů živočichů. Hlavními biotopy této lokality jsou pastviny, rašelinné slatinné loučky a luční prameniště, v ochranné zóně pak vlhké kosené louky, k údržbě památky v odpovídajícím stavu je třeba vypásání a kosení. Území je zařazeno jako evropsky významná lokalita do systému Natura 2000. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Klatovy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pastviště u Fínů na Wikimedia Commons
Patočkova hora

Patočkova hora je přírodní památka v okrese Brno-venkov, která se nachází severovýchodně od zástavby v katastru obce Neslovice v místní lokalitě Na kopečkách. Lokalitu o rozloze 1,24 ha spravuje Krajský úřad Jihomoravského kraje. Předmět ochrany Důvodem ochrany je zbytek stepní vegetace, především koniklec velkokvětý (Pulsatilla grandis). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Patočkova hora na Wikimedia Commons
Patočkova vila

Patočkova vila je funkcionalistický dům, který byl v Brně postaven podle projektu architekta Jiřího Krohy v letech 1935–1936 jako součást kolonie Pod vodojemem. Nachází se v katastrálním území Stránice č. p. 279 (Masarykova čtvrť), Kaplanova ulice č. o. 11. Historie a popis Vilu si nechal postavit obchodník s kůžemi Josef Patočka se svojí ženou Marií v nově vytvářené vilové kolonii Pod vodojemem na vrcholu Žlutého kopce, jejíž urbanistické rozvržení navrhl architekt Jindřich Kumpošt. Samotný dům ve funkcionalistickém stylu je jedinou zrealizovanou stavbou architekta Jiřího Krohy ve 30. letech 20. století. Patočkova vila se nachází na jihozápadním svahu Žlutého kopce poblíž Biskupského gymnázia. Budova s rovnou střechou je obklopena terasovitě se svažující zahradou s bazénem, do které je obráceno výrazné a otevřené zahradní průčelí. Průčelí do ulice je jednoduché, v severním rohu se nachází dvojitý vchod do domu. Dveře vlevo vedou přes malé zádveří do kanceláře stavebníka vily. Hlavní vchod je tvořen dveřmi v přímém směru do předsíně. Odtud vedou dveře na samostatné WC, do spodního podlaží, kde se nachází sklep, garáž, prádelna a sušárna, a do centrálního prostoru, který je v celé zbylé hloubce budovy tvořen prostorově propojenými a výškově (vždy po dvou schodech) odstupněnými místnostmi. První prostor slouží jako obývací pokoj se schodištěm do prvního patra, dveřmi do kanceláře stavebníka a dveřmi do kuchyně. Jako druhá se zde nalézá jídelna propojená s obývacím pokojem rovněž zimní zahradou v rizalitu. Na opačné straně se ve velkém rizalitu nachází kuchyně a spíž. Nejspodnější prostor tvoří společenská místnost prosvětlená francouzským oknem do zahrady. Schodiště v prvním patře ústí do galerie otevřené do obývacího pokoje pod ní. Odtud je přístupná šatna a hostinský pokoj směrem do ulice a ložnice rodičů, pokoj syna a koupelna s WC směrem do zahrady. Z ložnice rodičů je možné vyjít na rozsáhlý balkón. Jiří Kroha v této realizaci neobvykle spojil princip průběžné haly od Le Corbusiera a prostorové kaskády Adolfa Loose. Budova je rovněž unikátní použitými materiály a technologickým řešením. Jedná se například o ocelové nosníky stropů v přízemí, které jsou obloženy dřevem, jež simuluje dřevěné trámy, ocelové sloupy s opaxitovými obklady sloužící jako svítidla či nízké chromované zábradlí v obývacím pokoji, které zároveň slouží jako radiátory. Průčelí vily bylo 3. května 1958 zapsáno mezi kulturní památky. Odkazy Reference Literatura SEDLÁK, Jan, a kol. Slavné brněnské vily. Brno: Foibos, Národní památkový ústav a Muzeum města Brna, 2006. ISBN 80-903661-5-5. Související články Seznam funkcionalistických staveb v Brně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Patočkova vila na Wikimedia Commons Patočkova vila, archiweb.cz