NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Synagogue Klaus

La synagogue Klaus est une synagogue baroque de Prague, datant de 1694 et remaniée en 1884. Située dans l'ancien ghetto juif de la ville, Josefov, elle abrite une exposition consacrée aux traditions et coutumes juives. Historique La synagogue Klaus est située à l’entrée de l’ancien cimetière juif. Son nom vient du mot allemand klaus, kloyz (pluriel : kloyzn) en yiddish, qui signifie petit bâtiment, qui est dérivé du latin claustrum. Klausen (pluriel de klaus) était le nom des trois plus petits bâtiments d’origine, que Mordekhaï Maisel, chef de la communauté juive de Prague, avait érigé en l’honneur de la visite de l’empereur Maximilien II dans le ghetto de Prague en 1573. Après la destruction du Klausen original dans un incendie en 1689, des travaux sur l’actuelle synagogue Klaus ont été entrepris, et furent achevés en 1694. Une autre reconstruction de la synagogue eut lieu dans les années 1880. La synagogue Klaus occupe une place importante dans l’histoire du quartier juif de Prague. Il s’agissait de la plus grande synagogue du ghetto et du siège des pompes funèbres de Prague. Exposition L’exposition permanente consacrée aux traditions et coutumes juives, qui se tient dans la nef principale de la synagogue, met en valeur l’importance de la synagogue et des fêtes juives traditionnelles. La galerie de la synagogue Klaus abrite des pièces en lien avec la vie quotidienne des familles juives et avec les traditions en rapport avec la naissance, la circoncision, la bar mitzvah (c'est-à-dire la communion juive), le mariage, le divorce et la famille juive. Voir aussi Articles connexes Les articles sur le Musée juif de Prague, les différentes synagogues et autres sites importants de Josefov : Ancienne salle de cérémonie de Prague Cimetière juif de Prague Galerie Robert Guttmann Liste des synagogues en République tchèque Musée juif de Prague Synagogue Espagnole Synagogue Klaus Synagogue Maisel Synagogue Pinkas Synagogue Vieille-Nouvelle Mordekhaï Maisel Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet (en + cs) La Synagogue Klaus sur le site du Musée juif de Prague Portail du baroque Portail du judaïsme Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague Portail du XVIIe siècle Portail de la protection du patrimoine
Klausz-zsinagóga

A prágai Josefov legnagyobb zsinagógáját, a Klausz-zsinagógát az U starého hřbitova u. 5-ben találjuk azon a helyen, ahol II. Rudolf császár idején a bölcs Löw rabbi tanított; az épület elvileg a Régi zsidó temető (Prága) területén áll (Idegenvezető). 1694-ben (Barangoló) építették az ún. „cellák” (jiddisül: klojz a német klausen szóból) helyett; azt a három lakóházat nevezték így, amelyekben a hívek imádkoztak, tanultak és rituálisan fürdőztek. A cellák az 1689-es tűzvészben leégtek; a zsinagógát ezek romjain építették fel. A dongaboltozatos, barokk épület falait gazdagon mintázott stukkódíszek ékítik. Régen itt működött a zsidó temetkezési hivatal. A főhajóban (Szombathy) berendezett „Zsidó hagyományok és szokások” kiállítás a zsidók hagyományos szokásait mutatja be a bölcsőtől a sírig, eredeti okmányokkal (nyomtatványokkal és kéziratokkal). Több kiállított tárgy a prágai zsidó közösség kiemelkedő személyiségei (mint Löw rabbi) tetteit idézi fel (Barangoló). Az épületben múzeumi könyvtár és levéltár is van (Szombathy). Melléképülete (U Stareho hřbitova 3a) leginkább egy parányi középkori várra emlékeztet; 1906-ban építették a Zsidó Temetkezési Vállalat díszcsarnokául. 1944-ben a nácik itt rendezték be a gettó történetét bemutató kiállításukat. Állandó kiállítások: Zsidó szokások és hagyományok – Napi élet – Gyógyszerek a gettóban, halál, Zsidó temetések Csehországban és Morvaországban és a Temetkezési Vállalat (Egyesület) tevékenysége. Jegyzetek Források Idegenvezető: Jindřich Pokorný et al.: Prága. Idegenvezető. (Sportovní a turistické nakladatelstcí) Praha, 1957. p. 22. Szombathy: Szombathy Viktor: Prága. Negyedik, javított kiadás. (Panoráma, Külföldi városkalauz, Franklin Nyomda, Budapest). p. 89–90. Barangoló: Prága barangoló útikönyv. Lingea, Berlitz, 2016. p. 59. További információk Prágai Zsidómúzeum Archiválva 2008. január 5-i dátummal a Wayback Machine-ben Zsidó negyed
Sinagoga Klausen

La sinagoga Klausen (in ceco Klausová synagoga) è la più grande sinagoga dell'ex ghetto ebraico di Praga e l'unico esempio di sinagoga barocca presente nel ghetto. La sinagoga confina con il vecchio cimitero ebraico ed è gestita dal Museo ebraico di Praga. Storia Negli anni '70 del Cinquecento un noto uomo d'affari e benefattore del ghetto, Mordechai Maisel, decise di costruire nell'area dell'attuale sinagoga di Klausen un kloyz, o complesso di edifici, comprendente probabilmente sinagoghe e una scuola talmudica privata, dove insegnò il famoso rabbino di Praga Maharal. Nel 1689, il grande incendio di Praga distrusse i kloyzn e la sinagoga, che venne successivamente ricostruita e completata nel 1694. Due anni dopo venne aggiunto il monumentale Aron haQodesh a tre livelli, grazie a Samuel Oppenheimer, personalità benestante ed influente della monarchia austriaca. Nel 1883-84 la sinagoga venne ricostruita dall'architetto Bedřich Münzberger, che partecipò anche alla decorazione della Sinagoga spagnola. Il massiccio rinnovamento urbano del ghetto all'inizio del XX secolo ha lasciato intatta la Sinagoga di Klausen, mentre le altre sinagoghe barocche sono state demolite. Durante la seconda guerra mondiale la sinagoga venne utilizzata come deposito e un anno dopo la fine della guerra, vi fu realizzata un'esposizione sulle feste e sui costumi ebraici. La sinagoga è stata ricostruita più volte negli anni successivi e nel 1984 è stata aperta al pubblico un'esposizione permanente di manoscritti ebraici e prime stampe. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sinagoga Klausen
Synagoga Klausowa w Pradze

Synagoga Klausowa w Pradze (cz. Klausová synagoga v Praze, niem. Klausen-Synagoge) – synagoga znajdująca się w Pradze, stolicy Czech, przy ulicy U Starého hřbitova 3a, tuż obok starego cmentarza żydowskiego. Synagoga została zbudowana w latach 1689–1694 z inicjatywy Salamouna Chalisza Kohena. Stanęła ona na miejscu trzech małych budynków zwanych klausami (niem. Klaus, jid. ‏קלויז‎ klojz, łac. claustrum; stąd przymiotnik klausowy), które mieściły synagogę, mykwę oraz szkółkę talmudyczną. W latach 1883–1884 została przebudowana według planów architekta Bedřicha Münzbergera. Przez wiele lat w synagodze modlili się wyłącznie członkowie praskiego bractwa pogrzebowego Chewra Kadisza. Po zakończeniu wojny synagoga przechodziła kilkanaście znaczących remontów w latach: 1960, 1979–1981, 1982 oraz 1995–1996. Od 1983 roku synagoga jest częścią Muzeum Żydowskiego. Znajduje się w niej podzielona na dwie części stała wystawa „Tradycje i obyczaje żydowskie, część I”. Pierwsza część znajduje się w nawie głównej i prezentuje eksponaty związane ze znaczeniem synagogi i poszczególnych świąt żydowskich. Druga część jest umieszczona na krużgankach i prezentuje eksponaty związane z życiem codziennym żydowskiej rodziny i obyczaje związane z narodzinami, obrzezaniem, bar micwą, ślubem, rozwodem i żydowskim gospodarstwem domowym. Przypisy Linki zewnętrzne Synagoga Klausowa w Pradze
Zimní stadion Kobra

Zimní stadion Kobra Praha (Zimní stadión Konstruktiva) je sportovní stadion s ledovou plochou v Praze-Braníku v ulici Mikuleckého. Využívá jej hokejový klub HC Kobra Praha. Historie Stadion s umělým ledem, původně nezastřešený, byl postaven v letech 1974–1977. Stojí ve svahu u areálu bývalého Odborného učiliště np. Konstruktiva a budov pro její zaměstnance; jeho výstavba stála 16 milionů Kčs. V době otevření měl šest vybavených šaten. Beton hrací plochy byl napuštěn speciální emulzí, zamezující pronikání vlhkosti, kterou připravilo vývojové oddělení np. Konstruktiva. Odkazy Reference Související články Seznam zimních stadionů v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zimní stadion Kobra Praha na Wikimedia Commons Zimní stadion, Československý sport. ISSN 0323-1224. Ročník 25. Datum vydání 27. 12. 1977. Číslo 305. S. 1.
Jiránkova vila

Jiránkova vila je rodinná vila, která stojí nad údolím Rokytky v Praze 9-Hrdlořezích v ulici Mezitraťová. Původně měl objekt číslo popisné 22. Historie Pozemky na jižním svahu táhlého návrší, na kterých stála původní hospodářská usedlost zvaná „Winice“, patřily v 19. století do katastru obce Hloubětín a rozkládaly se na jeho západním okraji na pomezí s Hrdlořezy. Pravděpodobně po roce 1600 zde vznikla zemědělská usedlost, obytné stavení pochází nejspíš z počátku 18. století. Roku 1911 je uváděn Bohumil Tichý, který zde vyráběl pivovarskou smolu. Roku 1923 již nemovitost vlastnil Ladislav Jiránek, který objekt přestavěl pro potřeby továrny na výrobu cukrovinek, čokolády a trvanlivého pečiva; jeho bratr Antonín doplnil stavby o vysokou ohradní zeď zdobenou balustrádami a vázami. Antonín byl známým mecenášem umění. Ve vile měl sbírku obrazů a uměleckých předmětů, zejména díla jejich třetího bratra Miloše Jiránka (1875–1911), českého malíře a grafika. Popis Areál vily je umístěn ve svahu obráceném k jihu. Na tomto pozemku bylo v jeho spodní části založeno arboretum, které obsahovalo kolem tří set cizokrajných, převážně jihoamerických stromů a keřů. Vila měla velmi cenné umělecky kované okenní mříže a vrata. Do středu pseudorenesančního altánu kruhového půdorysu a vysokého přibližně tři metry vložili bratři Antonín a Ladislav barokizující vázu s popelem jejich zesnulého bratra Miloše. Tyto kovotepecké práce připomínající pavučinu bohatě zdobenou kovovými spirálami, smyčkami a stylizovanými rostlinnými motivy zhotovil mistr Alois Frolík. Po roce 1945 Roku 1945 přešla umělecká sbírka Jiránkovy rodiny do Národní galerie v Praze a o pět let později byla firma na výrobu cukrovinek s celým objektem vyvlastněna a přešla pod n.p. Orion. Po roce 1989 V 90. letech 20. století koupila firma Nestlé majetek n.p. Orion a s ním i Jiránkovu vilu s chátrající výrobnou. Roku 2006 koupil celý komplex ruský developer a firma Stavoreko následně započala s rekonstrukcí objektů a vybudováním sedmnácti bytů. V průběhu let 2014 – 2018 zde firma provozovala pronájem těchto bytů s názvem "Apartments Jiránkova Vila. Roku 2018 pozemek odkoupila jiná firma a dále nový majitel požádal o demolici vily a přilehlých objektů z důvodu výstavby bytového komplexu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jiránkova vila na Wikimedia Commons Orientační plán hlavního města Prahy s okolím (1938), list č. 32. Archivováno 9. 7. 2021 na Wayback Machine. Městská knihovna v Praze. Archivní mapy – Hrdlořezy Archivováno 11. 5. 2018 na Wayback Machine. na webu ČÚZK Orientační plán Prahy a obcí sousedních. Mapový list č. 13 a. Vydáno v prosinci 1912. Měřítko 1:5000. Reprodukce Unie v Praze. Nákladem obce pražské. Nakreslil Stavební úřad odbor II. Vlastník: Národní technické muzeum. Z metropole: Jiránkova vila. Česká televize. ČT1, 11. 4. 2020. iVysílání. Z metropole č. 710: Jiránkova vila. Česká televize. ČT24, 16. 8. 2008 (12. minuta). iVysílání.
Park U Plzeňské brány

Park U Plzeňské brány (dříve Hřbitov u Nejsvětější Trojice či Městský hřbitov) je městský park na území zrušeného městského hřbitova v Rokycanech. Nachází se na západním okraji nynějšího historického jádra města, mezi ulicemi Plzeňská a Jiráskova. Historie Vznik Okolo roku 1609 byl před městskou hradební Plzeňskou bránou u cesty do Plzně vystavěn pozdně renesanční kostel Nejsvětější Trojice. Roku 1784 okolo něj vznikl nový městský hřbitov náhradou za rušená nejstarší pohřebiště v centru města, vztyčena byla brána a obvodová zeď. Založení bylo podníceno zákazem pohřbívání uprostřed sídel z téhož toku roku vydaným císařem Josefem II. V první polovině 19. století byl stavebně upraven, roku 1896 zde vznikla márnice. Židé z Rokycan a okolí byli pohřbíváni na novém židovském hřbitově zřízeném roku 1898 v severní části Rokycan. Z důvodů rozrůstající se městské zástavby bylo rozhodnuto o založení nového městského hřbitova severně za městem, pohřbívat se u Nejsvětější Trojice přestalo roku 1931. Podél zdí areálu hřbitova byla umístěna řada hrobek významných obyvatel města, pohřbeni jsou na hřbitově i vojáci a legionáři bojující v první a druhé světové válce. Po roce 1945 S odchodem téměř veškerého německého obyvatelstva města v rámci odsunu sudetských Němců z Československa ve druhé polovině 40. let 20. století zůstala řada hrobů německých rodin opuštěna a bez údržby. Roku 1966 bylo rozhodnuto o zrušení a likvidaci hřbitova, některé ostatky byly přeneseny na nový městský hřbitov, některé cenné náhrobky zůstaly na místě a prostor byl zatravněn. Po výrazných úpravách zde roku 2012 vznikl park U Plzeňské brány s informačními tabulemi o historii místa. V Rokycanech se nenachází krematorium, ostatky zemřelých jsou zpopelňovány povětšinou v krematoriu v Plzni. Osobnosti pohřbené na hřbitově Jan Celestýn Künstler (1776–1805) – děkan Jan Baptista Nekola (1787–?) – rodák, zakladatel městských sociálních ústavů Johann Fitz – průmyslník (rodinná hrobka z roku 1900) Adalbert Kraft (hrobka z roku 1834) Hrobka rodiny Veselých Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu park U Plzeňské brány na Wikimedia Commons Kostel Nejsvětější Trojice Historie hřbitova Popis a historie místa na sumava.cz Nový park Archivováno 11. 4. 2020 na Wayback Machine.
Otakarka

Otakarka neboli Otakarova bašta je gotická poloválcová hradební bašta v Českých Budějovicích. Pod názvem hradební věž Otakarova s katalogovým číslem 1000127454_0007 je vedena jako součást památkově chráněného městského opevnění. Podoba a historie Vznikla ve 13. století při budování hlavní (nejstarší) městské hradby. Ta dosahovala výšky až 7 metrů a šířky v patě až 1,6 metru. Bašta půlkruhově vystupuje z hlavní hradební zdi směrem do parkánu (dnešní Biskupská zahrada), směrem k městu je plochá. Je možné, že poloválcové bašty byly původně směrem k městu otevřené a k uzavření došlo teprve během pozdně gotických úprav opevnění na přelomu 15. a 16. století. 8 metrů vysokou a 7,5 metru širokou dvoupatrovou konstrukci s plochými stropy kryje vysoká kuželová střecha vybavená dvojicí vikýřů. Hladkou fasádu prolamují původní střílny ve druhém patře a novodobě vybouraná okna v prvním patře. V 19. století totiž byla věž adaptována k obytným účelům, což dokládá i přistavěný komín. Věž byla k obytným účelům využívána zhruba do roku 2025, kdy si ji pronajalo biskupství, které ji využívá jako sklad. Dochovala se také pozdně barokní vstupní vrata umístěná do zazdívky pod původním hradebním ochozem. Leopold Maria Zeithammer v roce 1904 uvedl, že replika mučidla železná panna byla uložena v Otakarce. Odkazy Poznámky Reference Související články Seznam věží v Českých Budějovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Otakarka na Wikimedia Commons
Polygonální bašta

Polygonální bašta je pozdně gotický hradební prvek v Českých Budějovicích. Pod označením hradební bašta s pořadovým číslem 633 je vedena jako součást památkově chráněného městského opevnění. Poloha a podoba Přiléhá k severozápadnímu nároží klášterního kostela Obětování Panny Marie, kde je parkán značně zúžen. Těleso věže jej vyplňuje, uzavírá ze severu. Původně muselo být na úrovni přízemí průchozí, aby umožnilo pohyb parkánem. Dolní polovina stavby má čtyřboký půdorys, horní šestiboký, směrem z Piaristického náměstí plochý. Historie bašty Pochází pravděpodobně ze 14. století, horní polygonální nástavba z 15. století. Současné krovy jsou renezanční, původ sahá zhruba do roku 1556. Komín byl přistavěn asi v 18. století v souvislosti s úpravami pro obývání. Stavbu kryje vysoká kuželovitá střecha, dříve krytá prejzy. Ve druhém patře se dochovaly původní klíčové střílny. Nerámovaná okna v prvním patře byla proražena dodatečně, od konce 18. století sloužila bašta k obytným účelům. Baštu kryje hrubá omítka, průčelí zakončuje hlavní římsa, první patro je přístupné pro vnějším dřevěném schodišti z pavlače. Sousední dům (Zátkovo nábřeží 158/16) byl k baště přistavěn kolem roku 1830. V polovině 19. století žil ve věži policajt, vysloužilý hlídač koněspřežné dráhy. Po první světové válce do 70. let 20. století bydlela v sousedním domě rodina Drazdíků. Věž byla v té době vnitřně propojena s domem a využívána jako ložnice. Od roku 1995 v objektu působí galerie Pod kamennou žábou, přízemí je využíváno jako dílny. Kaplička svatého Jana Nepomuckého Původně památkově chráněná jako součást bašty, v současnosti vedená samostatně pod rejstříkovým číslem ÚSKP 30245/3-820 (objekt, kat. č. 1000141676 – výklenková kaple sv. Jana Nepomuckého). Kamenná barokní socha svatého Jana Nepomuckého z roku 1708 je umístěna v klasicistní výklenkové kapli orientované k Slepému rameni. Světec je vyobrazen obvyklým způsobem v kanovnickém rouchu a včetně základních atributů, svatozáře s pěti hvězdami, krucifixem a palmovou ratolestí. Klasicistní kaple zakládá na vysokém hladkém soklu, nika odděluje dvojici toskánských pilastrů nesoucích architráv, na němž spočívá trojúhelníkovitý tympanon. Odkazy Reference Související články Seznam věží v Českých Budějovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Polygonální bašta na Wikimedia Commons
Vodní nádrž Klabava

Vodní nádrž Klabava je přehradní nádrž na řece Klabavě ve Švihovské vrchovině v okrese Rokycany. Nachází se přibližně na 15. říčním kilometru v dolní části toku. Byla postavena jako protipovodňová ochrana železnorudného dolu v místech vodní nádrže Ejpovice. Historie V roce 1954 byla zahájena těžba železné rudy v dole Ejpovice. Řeka Klabava byla okolo dolu svedena do dvou tunelů, a aby nedocházelo k zaplavování dolu při povodních, byla o něco výše proti proudu v roce 1957 dokončena stavba přehrady, která měla dopady povodní omezit. Těžba v lomu byla ukončena v roce 1967 a o osm let později bylo ložisko zaplaveno, takže přehrada ztratila svou původní funkci. Od té doby slouží především k zajištění minimálního průtoku, rekreaci, rybolovu a protipovodňové ochraně území pod hrází. V letech 2017–2018 probíhala rekonstrukce a rozšíření bezpečnostního přelivu, který při povodni v roce 2002 svou kapacitou nedostačoval. Technické údaje Zemní sypaná hráz s těsnicím jílovým jádrem stojí na říčním kilometru 14,735. Je dlouhá 403,6 metru a vysoká 12,6 metru. Koruna hráze se nachází v nadmořské výšce 352,2 metru. Objem nádrže je 5 664 000 m³ a rozloha zatopené plochy dosahuje 32 hektarů. Dvojice spodních výpustí má maximální kapacitu 27,68 a 4,31 m³/s. Postranní bezpečnostní přeliv se skluzem má dvě pole dlouhá patnáct metrů s maximální kapacitou 248,6 m³/s. Při rekonstrukci v roce 2018 byla pod hrází vybudována malá vodní elektrárna s Kaplanovou turbínou s maximálním výkonem 200 kW a předpokládanou roční výrobou 760 MWh. Hydrologické údaje Plocha povodí nad nádrží je 329,9 km². Průměrný roční průtok je 2,04 m³/s a 100letá voda dosahuje 233 m³/s. Přírodní poměry Vodní nádrž se nachází ve Švihovské vrchovině. V okolí přehrady se příležitostně vyskytuje orlovec říční a orel mořský. Snížení vodní hladiny využívají různé druhy bahňáků a v zadní části přehrady žije strnad rákosní, cvrčilky a rákosníci. Zaznamenán byl výskyt bobra evropského nebo vydry říční. Rybáři do vody vysazují kaprovité ryby, štiky, sumce a boleny. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vodní nádrž Klabava na Wikimedia Commons
Regent (rybník)

Regent je název pro rybník nepravidelného tvaru, který se nachází severně od města Chodová Planá v Plzeňském kraji. Jeho rozloha činí 64 ha; ve směru západ-východ je dlouhý 1,5 km a ve směru sever-jih 1 km. Rybník je velmi mělký, jeho hloubka se pohybuje jen okolo jednoho metru. Do rybníka vtéká Senný potok ze západu a vytéká směrem na východ, a to k obci Dolní Kramolín. Rybník byl zbudován v roce 1479. Původně měl dva vlastníky, nakonec byl odkoupen klášterem z Teplé. Rybník slouží také jako chovný a pravidelné výlovy se konají na začátku měsíce listopadu. Na severním břehu se nachází malá rekreační oblast a koupaliště. V okolí rybníka se nenacházejí žádná rozsáhlejší rekreační zařízení a infrastruktura. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Regent na Wikimedia Commons
Starý hřbitov v Havlíčkově Brodě

Starý hřbitov v Havlíčkově Brodě (též Hřbitov u svatého Vojtěcha) je bývalý městský hřbitov v Havlíčkově Brodě. Nachází se v centru města, v ulici Ledečská, v těsné blízkosti řeky Sázavy. Bývá nazýván podle renesančně přestavěného kostela svatého Vojtěcha. Historie Vznik První hřbitov vznikl v tehdejším Německém Brodě okolo kostela svatého Vojtěcha už koncem 13. století, v 16. století proběhla jeho renesanční přestavba. Nejvíce se zde pohřbívalo během epidemií v 17. a 18. století. Poté, co se v rostoucím městě přestalo pohřbívat u kostelů v centru města, sloužilo pohřebiště po roce 1783 jako hlavní městský hřbitov. Založení bylo podníceno zákazem pohřbívání uprostřed sídel z roku 1784 vydaným císařem Josefem II. Židé z Německého Brodu okolí byli pohřbíváni na nedalekém židovském hřbitově. Ve 20. století byl severně od města zřízen nový městský hřbitov, vznikla tam též nová obřadní síň. Po jeho zřízení se na starém hřbitově následně přestalo pohřbívat. Osobnosti pohřbené na tomto hřbitově Anna Jahodová-Kasalová (1848–1917) – spisovatelka Josef Šupich (1842–1923) – stavitel a architekt Páter Vít Daníček – měšťan a duchovní Antonín Vančura – církevní hodnostář Engelbert Ambrož – historik a muzejník Vincenc Doubrava – učitel K. H. Borovského Vácslav Slavík (1815 – 1880) – měšťan, mecenáš, sládek a poslední cechmistr počestného pořádku sládků Tomáš Jůzl – osobnost dělnického hnutí v regionu Hrobka rodiny Karla Havlíčka Borovského – spisovatelovi rodiče a dcera Zdeňka Havlíčková Vojtěch Weidenhoffer (1826–1901), politik a podnikatel Eduard Brzorád mladší (1857–1903) – mladočeský poslanec, okresní starosta, starosta Německého Brodu, Sokola, atd. Eduard Brzorád starší (1820–1898) – advokát a notář, okresní starosta v Německém Brodě Eduard Edler von Krziwanek (1799–1876) – poslanec na říšské radě i zemském sněmu, německobrodský občan, vzorný hospodář na velkostatku ve Věži, známý Havlíčka a společník jeho bratra Johann Matzner Freiherr von Herites (1769–1841), dejvický direktor kapitulních statků a majitel panství Nový Stránov, Havlíčkův známý za studijních let Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý hřbitov na Wikimedia Commons Památkový katalog Historie kostela Historie a popis hřbitova