NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Václava (Radošov)

Kostel svatého Václava v Radošově je římskokatolický filiální kostel v ostrovské farnosti v okrese Karlovy Vary. Od roku 2011 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie První písemná zmínka o radošovském kostelu pochází z roku 1352. V době okolo roku 1768 byl zchátralý kostel přestavěn v pozdně barokním slohu, ale věž ve vstupním průčelí přibyla až roku 1858. Nahradila malou zvonici, která bývala nad presbytářem. Přestože byl kostel v sedmdesátých letech dvacátého století opraven, začal znovu chátrat a poškozený ho římskokatolická církev okolo roku 2008 převedla do majetku občanského sdružení Radošovský most. Stavební podoba Jednolodní kostel má obdélný půdorys, na který navazuje trojboce uzavřený, uvnitř však pravoúhlý, presbytář, k jehož jihozápadní straně je přiložena sakristie. Fasády jsou členěné vpadlými rámci v omítce. Jednotlivá patra věže jsou zdůrazněna profilovanými římsami a zdobena pilastry a lizénovými rámci. Interiér prvního patra osvětluje kruhové okno, zatímco ve zvonovém patře jsou všechna okna polokruhová a mají dřevěné žaluzie. Loď má plochý rákosový strop se štukovým zrcadlem s architektonickým a ornamentálním dekorem. Stěny jsou členěné jónskými pilastry. Nad vstupní částí se nachází kruchta s vypnutým středem. V presbytáři je placková klenba nesená koutovými polopilíři. Vybavení Zařízení z první poloviny osmnáctého století bylo obnoveno v devatenáctém století. Dominantou je portálový oltář se sochou svatého Václava. Doplňují ho boční oltáře svatého Josefa a Panny Marie s novodobými obrazy. Varhany od Martina Zause umístěné na kruchtě pochází z roku 1902. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Velichov)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie ve Velichově je římskokatolický filiální kostel v ostrovské farnosti v okrese Karlovy Vary. Od roku 2009 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie První farní kostel ve Velichově byl poprvé zmíněn již v roce 1384. Stál až do počátku třicetileté války, ve které byl roku 1621 vypálen. Poté ho nahradil raně barokní kostel, jehož údržba byla postupně zanedbávána. Na konci devatenáctého století byl v tak špatném stavu, že ho odborná komise prohlásila za neopravitelný, a proto byl v roce 1895 zbořen. Ve stejném roce začala výstavba kostela v novogotickém slohu dokončená roku 1896. O rok později byl nový kostel dne 22. května vysvěcen světícím biskupem Ferdinandem Johannem Kalousem. Po druhé světové válce začal kostel znovu chátrat. Nerozkradená část vybavení byla převezena do jiných kostelů. Až v roce 2008 získala obec Velichov kostel do svého vlastnictví a zahájila jeho postupnou rekonstrukci. Stavební podoba Jednolodní kostel má obdélnou loď, na kterou navazuje užší presbytář se čtvercovým půdorysem o rozměrech 7,5 × 7,5 metru. K jeho jihovýchodní stěně přiléhá sakristie. V průčelí stojí hranolová věž se zvonicí. Uvnitř je dvěma poli křížové klenby zaklenutý presbytář od lodi oddělen polokruhovým triumfálním obloukem. Stejný typ klenby byl použit v sakristii. Loď má plochý kazetový strop. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie ve Velichově na Wikimedia Commons Reference Literatura POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech. T/Ž. Svazek IV. Praha: Academia, 1982. 640 s. Heslo Velichov, s. 192.
Jeřeň (tvrz)

Jeřeň je zaniklá tvrz ve stejnojmenné vesnici u Valče v okrese Karlovy Vary. Zachovalo se po ní okrouhlé tvrziště. Od roku 1964 je chráněna jako kulturní památka. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1280, kdy zde sídlil purkrabí Konrád Třebovský. O jedenáct let později je zmiňován Oldřich z Jeřně. Samotná tvrz se v pramenech objevuje poprvé v roce 1321, kdy patřila Evanovi z Jeřně, který pocházel z rodu vladyků z Nečtin. Jeho synové Evan a Heřman spolu s Jeřní vlastnili také Skytaly až do roku 1382, kdy své panství prodali pánům z Rýzmburka, z nichž je v roce 1407 připomínán zchudlý Boreš z Oseka. V roce 1476 byl pánem tvrze Jan Vykart ze Šanova, jehož potomek Aleš je na tvrzi zmiňován ještě roku 1558. Po něm následoval Vykart, který zemřel před rokem 1585. Jeho pět synů Jeřeň prodalo Janu Valdemarovi z Lobkovic, který ji připojil k Valči. Stavební podoba Dochované tvrziště má okrouhlý půdorys o průměru čtyřicet metrů. Centrální pahorek obepínal vodní příkop, který se částečně dochoval na východní straně. Archeologický výzkum provedený v roce 1997 na ploše pahorku odhalil artefakty ze třináctého až šestnáctého století, stopy požáru a základy zděné stavby s pravděpodobně čtvercovým půdorysem o rozměrech 10 × 10 metrů a silou zdiva 280 centimetrů. Polozřícené sklepy pochází nejspíše až z devatenáctého století. Přístup Tvrziště se nachází na pozemku domu čp. 23 a není volně přístupné. Vesnicí vede cyklotrasa č. 2152 z Blatna do Valče. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jeřeň na Wikimedia Commons
Špalíček (Cheb)

Špalíček (německy Stöckl) je uskupení jedenácti původně gotických domů, stojících na severní straně náměstí Krále Jiřího z Poděbrad v historickém centru města Chebu. Historie Dnešní Špalíček stojí na místě bývalých masných bud a masných krámů, ze 13. století. Pro tyto domy je charakteristická tzv. hrázděná konstrukce, typická pro oblast Chebska. Celý komplex budov byl také rozdělen na dvě samostatné části úzkou Kramářskou uličkou. Tato chebská památka je součástí městské památkové rezervace a je také zapsána na seznamu nemovitých kulturních památek ČR. Odkazy Reference Související články Krecl Malý Špalíček Seznam kulturních památek v Chebu Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Špalíček na Wikimedia Commons PRZECZEK, Petr. Vězni z Horního Slavkova vyrobili model chebského Špalíčku. iDNES.cz [online]. 2016-07-11. Dostupné online.
Stöckl (Cheb)

Das Stöckl von Cheb (tschechisch: Špalíček) ist ein historischer Häuserblock am Marktplatz der Stadt Cheb (deutsch: Eger), der den Charakter eines Wahrzeichens hat. Die Angewohnheit im Mittelalter, in Stadtzentren auf engem Raum verhältnismäßig hohe Gebäude zu errichten, führte auch in Cheb zur Entstehung des Stöckl-Komplexes. Heute handelt es sich um elf Gebäude, die teils durch eine schmale Gasse getrennt sind. Ihre Entstehung geht zurück auf das 13. Jahrhundert. Auf der ältesten Darstellung der Stadt von 1472 sind weitere Gebäude sichtbar, die später abgerissen wurden. Als Wahrzeichen der Stadt ist das Stöckl Symbol des Stadtlogos. Siehe auch Stöckl (Gebäude) Weblinks http://tic.cheb.cz/DE/vismo/dokumenty2.asp?id_org=100428&id=709579&p1=26920 Einzelnachweise
Kostel svatého Petra a Pavla (Vítkovice)

Kostel svatých apoštolů Petra a Pavla ve Vítkovicích je barokní římskokatolický farní kostel v malé horské obci Vítkovice v Krkonoších, v okrese Semily Libereckého kraje. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Obec Vítkovice byla založena na konci 16. století a vlastní duchovní stavbu představovala nejprve hřbitovní kaple z roku 1699, roku 1784 přestavěná na kostel majitelem vítkovického dvora za podpory hraběte Harracha. V té době spadal pod farnost Poniklá, samostatnou farností jsou Vítkovice od roku 1787. Popis Kostel má poměrně prostý zevnějšek. V interiéru chrámu se nachází mramorový oltář z roku 1883, socha sv. Jana Nepomuckého z roku 1741, nebo lavice s malovanými rokaji na opěradlech a postranicích. Ostatní vybavení pochází ze druhé poloviny 19. století v pseudorenesančním slohu. Kostel svatých apoštolů Petra a Pavla se hřbitovem se nachází v horní Vítkovic. Je situován ve stráni a tvoří výraznou dominantu obce. Duchovní správa Kostel a farnost spravuje excurrendo P. ThMgr. Joachim Fąs, MSF z Horních Štěpanic. Pravidelné bohoslužby se zde konají o nedělích v 10:30 hodin. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons Farní kostel sv. Petra a Pavla, apoštolů na www.vikariatjilemnice.cz
Podskalská celnice

Podskalská celnice je gotická budova z doby kolem roku 1500, sídlo bývalé celnice, kde se vybíralo clo z plaveného dřeva. V současné době je sídlem muzea vorařství a osady Podskalí. Historie Podskalská celnice na Výtoni vznikla kolem roku 1500 a společně s barokně přestavěným kostelem svatých Kosmy a Damiána v areálu Emauzského kláštera je jedinou dochovanou památkou někdejší rybářské osady Podskalí. Ve středověku byla vlastníkem celnice vyšehradská královská kapitula, později přešla do majetku Nového Města pražského. Poněkud utopená poloha budovy pod úrovní okolního terénu je dána navýšením nábřeží kvůli častým povodním, kdy budova celnice zůstala v původní výšce. V roce 1908 celnici odkoupilo město Praha, díky čemuž se zachovala a slouží jako památka na rázovitý život ve starém Podskalí. V roce 1939 byla budova převedena do vlastnictví Muzea hlavního města Prahy, které zde po druhé světové válce otevřelo první historickou expozici. V roce 2003 byla po celkové rekonstrukci znovu otevřena, a obnovena někdejší plavecká hospoda v přízemí. Popis Dvoupodlažní kamenný objekt má renesanční bosovaný portál z pískovce a nad ním ve štítu plastický znak spojených měst pražských z roku 1792. Dům má v 1. patře trámové stropy. V přízemí sídlí restaurace, v prvním patře se nachází Muzeum v podskalské celnici na Výtoni. Zde bývala stálá expozice dějin k Podskalí a jeho asanace a řeky Vltavy. V 90. letech byla nahrazena dočasnou výstava, kterou zlikvidovala povodeň roku 2002. Po celkové rekonstrukci domu byla budova celnice v roce 2003 zpřístupněna a 2015 doplněna novou stálou expozicí. Půda slouží jako depozitář spolku Vltavan. Funkce objektu Původní funkcí celnice byl výběr cla vytínáním části dřeva plaveného z Vyššího Brodu po Vltavě. Od této činnosti pochází název Výtoň části vltavského nábřeží Podskalí. Clo od plavců vybíral nejdříve staroměstský klášter sv. Jakuba, později město prostřednictvím Podskalské radnice (zbořené za asanace), kde měli plavci svůj cech (tzv. pořádek). Erár předával platby do takzvaného navigačního fondu řeky Vltavy. Odkazy Reference Literatura BAŤKOVÁ Růžena a kolektiv: Umělecké památky Prahy 2, Nové Město a Vyšehrad. Academia Praha 1998, s. RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Praha: Pavel Körber, 1903-1904. 1246 s. Dostupné online. Kapitola Podskalská, Výtoň, s. 856, 1151. VLČEK, Pavel. Podskalská celnice zv. Výtoň. In: PLATOVSKÁ, Marie. Slavné stavby Prahy 2. Praha: Foibos Books, 2011. ISBN 978-80-87073-35-3. S. 74–76. Související články Muzeum v podskalské celnici na Výtoni Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podskalská celnice na Wikimedia Commons Muzeum hlavního města Prahy - Podskalská celnice na Výtoni PRAGUE CITY LINE – PODSKALSKÁ CELNICE NA VÝTONI A MUZEUM VORAŘSTVÍ na praguecityline.cz
Vivo! Hostivař

Obchodní centrum VIVO! Hostivař je obchodní a zábavní centrum na Praze 10-Hostivaři na adrese Švehlova 1391/32. Stávajícím vlastníkem objektu je společnost CPI Europe. Historie Toto nákupní centrum bylo postaveno v letech 1998 až 2000 investorem Plan & Bau s.r.o. za 600 milionů korun. Autorem architektonického návrhu bylo studio GAMA, architekti Karel Prager, Zdeněk Janeček a Zbyšek Stýblo. V době postavení se jednalo teprve o druhé obchodní centrum svého druhu v zemi. Celková rekonstrukce proběhla v roce 2015. Původně bylo centrum známé pod označením SOAS (Středisko obchodu a služeb), později Park Hostivař, V roce 2017 došlo k přejmenování na značku „VIVO! Hostivař“ kvůli sjednocení názvů obchodních center majitele tohoto komplexu, rakouské firmy Immofinanz. Popis V komplexu s 22 532 metry čtverečními se nachází kolem 60 obchodů, včetně pobočky České pošty a několika bank a dalších služeb. V nejvyšším patře centra je kino řetězce Premiere Cinemas (původně Star Century) s 8 sály. Dále jsou zde 4 restaurační a občerstvovací zařízení. K dispozici je kolem 800 míst k parkování v krytých i nekrytých garážích. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vivo! Hostivař na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Goethe-Institut Česko

Goethe-Institut Česko (německy: Goethe-Institut Tschechien) je pobočka celosvětové sítě Goethe-Institutu v Praze. Nachází se na Novém Městě, Masarykově nábřeží, poblíž Národního divadla. Nabízí výuku němčiny, vzdělávání i pro pedagogy, certifikované jazykové zkoušky a zdarma také kulturní akce, mezi které náleží autorská čtení či projekce filmů. Uvnitř budovy je kromě tříd na výuku němčiny např. i německá knihovna a výstavní prostory. Česká, resp. československá pobočka institutu vznikla v roce 1990. Její dům je veřejně přístupný a nabízí též komentované prohlídky po své architektuře a minulosti. Činnost Cílem a úkolem pražského Goethe-Institutu je podporovat znalost německého jazyka v Česku, pěstuje mezinárodní kulturní spolupráci. Informuje o kulturním, politickém, společenském životě v Německu. Pořádají se zde semináře pro učitele němčiny jako cizího jazyka. Funguje zde rozsáhlý zkouškový program znalostí němčiny. Kulturní akce pořádané tímto institutem jsou primárně určeny českému publiku a tudíž přístupné i bez znalosti němčiny (akce jsou tlumočeny či titulkovány). Institut rovněž pravidelně pořádá soutěže a semináře pro veřejnost i studenty. Při institutu byla v květnu 2017 založena knihovna věcí., funguje v něm i kavárna Café Goethe. Budova Historie Goethe-Institut v Praze sídlí od roku 1991 v budově na Masarykově nábřeží. Tato secesní budova byla postavena v letech 1903 až 1905, díky asanaci předchozích domů. Ty byly z 15. století – dům Šandovský (U tří divých mužů) a část Nových Lázní č. p. 228. Současnou budovu navrhl Jiří Stibral, plastiky na fasádě navrhl sochař Ladislav Šaloun. Investorem byl Fr. Schaffer. Byla postavena pro První českou zajišťovací banku, která zde měla své hlavní sídlo. Ta byla ale v roce 1945 znárodněna a v roce 1958 zrušena. Mezi lety 1945-48 tuto budovu využívalo bulharské velvyslanectví, v letech 1949-1990 zde bylo velvyslanectví Německé demokratické republiky. Od roku 1991 je budova sídlem pražského Goethe-Institutu. Popis V průčelí této nárožní budovy se nachází vstup, má 5 pater, je vysoká přibližně 25 metrů. Jedná se o kulturní památku s číslem 41409/1-2086, zapsána do seznamu byla již před rokem 1988. Přízemí, první a druhé patro jsou veřejně přístupné od pondělí do soboty. V přízemí budovy se nachází veřejně přístupná kavárna Cafe Goethe a kanceláře německé akademické služby DAAD. V prvním patře lze navštívit německou knihovnu, dětský koutek a výstavní prostor. Ve druhém patře pak sál pro kulturní akce a reprezentativní foyer s výhledem na Prahu. Ve sklepních prostorách se nalézá sauna z počátku 70. let 20. století, která do roku 1990 sloužila osobním potřebám východoněmeckých velvyslanců. Odkazy Reference Související články Goethe-Institut Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Goethe-Institut Česko na Wikimedia Commons Oficiální stránky (česky, německy)
Goethe-Institut Tschechien

Das Goethe-Institut Tschechien, tschechisch Goethe-Institut Česko (gegründet 1990), verfügt in Tschechien über ein Netzwerk von Organisationen und Einrichtungen zur Förderung der deutschen Sprache und Kultur und zur Information über Deutschland. Die Zweigstelle des Goethe-Instituts in Tschechien befindet sich in Prag am Moldauufer in unmittelbarer Nähe zumNationaltheater. Tätigkeit Das Goethe-Institut e. V. ist das weltweit tätige Kulturinstitut der Bundesrepublik Deutschland. In Tschechien führt das Goethe-Institut in Prag und anderen Städten Bildungs- und Kulturveranstaltungen durch. Das Angebot umfasst Workshops und Seminare für Lehrer im Bereich Deutsch als Fremdsprache sowie ein Sprachkurs- und Prüfungsprogramm. Die Bibliothek des Goethe-Instituts in Prag bietet Buch- und Medienbestände zur deutschen Sprache und Deutschland. Geschichte des Hauses Am Standort des heutigen Gebäudes des Goethe-Instituts befanden sich bis 1903 ein Haus aus dem 15. Jahrhundert (mit dem Namen „U tří divých mužů“ – Zu den drei wilden Männern) und ein Teil einer Badeanstalt – Nové Lázně č.p. 228. Beide Gebäude wurden im Zuge der Assanierung des Vojtěšská-Viertels 1903 abgerissen. Das heutige Gebäude am Masaryk-Ufer wurde 1905 nach den Plänen des Architekten Jiří Stibral für den Bauherrn František Schaffer im Jugendstil erbaut. Die Plastiken an der Vorderfassade entstanden nach Entwürfen von Ladislav Šaloun. Das Gebäude diente ursprünglich der Ersten böhmischen Rückversicherungsbank (První česká zajišťovací banka), die hier ihren Hauptsitz hatte. Die Bank wurde 1945 verstaatlicht und 1958 aufgelöst. Nach dem Zweiten Weltkrieg wurde das Gebäude kurz von der bulgarischen Botschaft in der Tschechoslowakei mitbenutzt. 1949–1990 war hier die Botschaft der Deutschen Demokratischen Republik untergebracht. Seit 1991 ist es Sitz des Prager Goethe-Instituts. Zum Zuge der Einrichtung des Goethe-Instituts wurden die Innenräume 1992 grundlegend saniert. Das Gebäude befindet sich im Besitz des tschechischen Staates. Das Gebäude wurde am 3. Mai 1958 unter Denkmalschutz gestellt und gehört zum UNESCO-Welterbe Historisches Zentrum von Prag. Weblinks Goethe-Institut Tschechien Metainformationssystem des tschechischen Denkmalamtes Einzelnachweise
Dům U Zlatého hroznu

Dům U Zlatého hroznu (někdy U Modrého hroznu) je barokní dům v ulici Nový Svět č.p. 78 / č.o. 5, který stojí na rohu ulic Nový svět a Kapucínská na Hradčanech v Praze. Historie Dům nechal postavit Abraham Unkoffer někdy po r. 1694 a dům nechal vyzdobit freskami, malovanými stropy a benátskými zrcadly. Většina dochovaných architektonických prvků odkazuje na raně barokní styl. Severní průčelí je šestiosé, západní je tříosé. Na západním průčelí se dochoval pravoúhlý arkýř na kamenných krakorcích. Na dvoupatrový hlavní trakt budovy navazuje při šikmé západní fasádě nižší přístavek s lichoběžným průčelím. Sklepení pod uličním traktem je v pravé části sklenuto kamennou valenou klenbou. Zajímavosti V domě žil klavírista a hudební skladatel Rudolf Friml. Odkazy Reference Literatura POCHE, Emanuel. Prahou krok za krokem. 2. přeprac. a rozš. vyd. Praha: Panorama 1985, s. 304. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U Zlatého hroznu na Wikimedia Commons
Maison au Raisin doré

La maison Au Raisin doré ou A la Grappe dorée (en tchèque Dům U Zlatého hroznu, parfois Modrého hroznu, Au Raisin Bleu) est une maison baroque située dans le quartier de Nový Svět, à l'angle des rues Nový svět et Kapucínská à Hradčany à Prague. Histoire Ce petit palais bourgeois a été construit sur un terrain irrégulier en 1694 par Abraham Unkoffer, un citoyen de Hradčany, sur le site d’un bâtiment médiéval antérieur qui a subi de grands dommages pendant la guerre de Trente Ans, notamment pendant le siège suédois de Prague. Unkoffer a fait décorer le bâtiment de fresques, de plafonds peints et de miroirs vénitiens. Le pianiste et compositeur Rudolf Friml y a vécu. Références (cz) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en tchèque intitulé « Dům U Zlatého hroznu » (voir la liste des auteurs). POCHE, Emanuel. Prague étape par étape. 2. Publié par Prague : Panorama 1985, p. 304. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du baroque Portail de Prague
Židovský hřbitov v Hoješíně

Zbytky židovského hřbitova v Hoješíně se nacházejí v těsném sousedství silnice, která se u rozcestníku Na Předělu odpojuje ze silnice II/345 a vede přes Horní Ves do Hoješína. Hřbitov současně leží na jihozápadním břehu vodní nádrže Seč, pokud je přehrada zaplněná, voda dosahuje téměř až k ohradní zdi, která je vybudována pouze na straně k vodní hladině. Hřbitov je od centra Hoješína vzdálen asi 1 kilometr severním směrem, od Horní Vsi (místní část Hoješína) jen asi 300 metrů. Od rozcestníku Na Předělu je to 1,3 kilometru jihovýchodním směrem. Hřbitov je chráněn jako kulturní památka České republiky. Modlitebna v obci Hoješín je doložena v 18. a 19. století, hřbitov z počátku 19. století (podle nápisu na kameni přímo na hřbitově založen 1810) byl zlikvidován v roce 1980, dochoval se jen malý zbytek, který byl někdy po roce 1990 pietně upraven. Dochované zbytky hřbitova mají tvar nepravidelného čtyřúhelníku se stranami o délce asi 35 metrů (přibližně severní strana, směrem k vodě), 37 metrů (východní strana), 38 metrů (přibližně jižní strana, u silnice) a 23 metrů (západní strana). Plocha tak činí zhruba 1000 m2, dochovalo se však jen asi 7 náhrobních kamenů (macev) nebo jejich torz při západní straně. Fotogalerie Odkazy Reference Související články Seznam židovských památek v Pardubickém kraji Seznam židovských hřbitovů v Česku Židovský způsob pohřbívání Hoješín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Hoješíně na Wikimedia Commons
Kostel svatého Víta (Kojetice)

Kostel svatého Víta v Kojeticích je římskokatolický kostel z poloviny 13. století. Nachází se na návsi v Moravcově ulici ve středočeské obci Kojetice u Neratovic v okrese Mělník. Kostel spadá pod duchovní správu neratovické farnosti, podřipského vikariátu, pražské arcidiecéze. Historie Kojetický kostel svatého Víta pochází již z roku 1260, ačkoli první písemná zmínka o kojetickém kostele je až z roku 1271. Ve zprávě se píše, že děkan svatovítské kapituly Vít nechal v Kojeticích vystavět kamenný kostel s věží, který byl dokončen roku 1260. Věž byla ve 14. století ještě zvýšena a přibyl gotický presbytář. Po roce 1666 prošel objekt přestavbou v barokním stylu a přibyla nová sakristie. Hlavní oltář z roku 1667 je zdoben hodnotnými obrazy od pražského malíře Antonína Stevense. Při opravách v roce 1878 byly na stěnách kostela zjištěny zbytky středověkých maleb, ale odhaleny byly až roku 1970 a částečně zrestaurovány až roku 1988, kdy byly na objektu zahájeny restaurační práce, které po přestávce pokračovaly v roce 1999. Literatura PODLAHA, Antonín; ŠITTLER, Eduard. Soupis památek historických a uměleckých v království Českém od pravěku do počátku XIX. století, XV: Politický okres Karlínský. Praha: Nákladem Archaeologické kommisse při České akademii císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění, 1901. Dostupné online. Kapitola Kojetice, s. 226–234. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Víta v Kojeticích na Wikimedia Commons Kojetický kostel sv. Víta na hrady.cz
Kostel svatého Františka Serafinského (Choceň)

Kostel svatého Františka Serafinského je římskokatolický farní kostel v centru města Choceň v Pardubickém kraji. Farnost Duchovní správou kostele je pověřena Římskokatolická farnost v Chocni. V kostele se konají pravidelné bohoslužby. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Františka Serafinského na Wikimedia Commons Web římskokatolické farnosti – děkanství Choceň SEDLÁČKOVÁ, Jana. Kostel Františka Serafínského v Chocni. Brno, 2020. 98 s. Bakalářská práce. Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Jiří Kroupa. Dostupné online.
Kostel Navštívení Panny Marie (Červený Potok)

Kostel Navštívení Panny Marie je římskokatolický, orientovaný filiální kostel v Červeném Potoku. Patří do farnosti Králíky. Je chráněn od 8. května 1964 jako kulturní památka České republiky. Je situován uprostřed vesnice při silnici II/312. Historie Původně renesanční kostel založený současně se vznikem osady po roce 1568 byl barokně přestavěn po požáru v roce 1787. Krov presbytáře pochází z doby kolem roku 1700. Architektura Jednolodní, podélná, orientovaná stavba se západní hranolovitou věží a půlkruhovým presbytářem. Loď je obdélná, dělená klenebními pásy na 4 pole valené klenby s lunetami. V západní části je dřevěná kruchta nesená dvěma sloupy. Vítězný oblouk je půlkruhový, presbytář má valenou klenbu s lunetami a konchou. V ose presbytáře je přistavěna čtvercová sakristie sklenutá českou plackou. Podvěží je obdélné, zaklenuté příčně valenou klenbou s lunetami. Bohoslužby Pravidelné bohoslužby se v kostele nekonají. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Navštívení Panny Marie na Wikimedia Commons Památkový katalog NPÚ Červený Potok Archivováno 3. 8. 2017 na Wayback Machine. Seznam ohrožených kulturních památek Zaniklé obce Kostel na stránkách Královéhradecké diecéze Archivováno 15. 6. 2018 na Wayback Machine. Varhany