NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dům Pasáž

Dům Passage či Pasáž, objekt znám též pod názvy Hotel Pasáž nebo Pasáž Praha, uváděn bývá i jako Kino a Hotel Pasáž, stojí od roku 1926 v obchodně správní části Karlových Varů v ulici T. G. Masaryka 941/47. Je příkladem moderní architektury meziválečného období. Později byl dům propojen pasáží do ulice Dr. Davida Bechera 151/24. Historie Karlovarský architekt Franz Lapper vypracoval v květnu 1925 pro vlastníky pozemku v Kaiser Franz Josef Strasse, dnešní ulici T. G. Masaryka, projekt novostavby obytného domu. Stavba se uskutečnila v letech 1925–1926. V přízemí se nacházely obchodní prostory a v patře byla kavárna. Ve dvorním traktu byla zbudována pasáž, první svého druhu v Karlových Varech, ze které bylo možno postranním schodištěm vystoupat do dvorní galerie. Objekt býval znám jako Hotel Passage. V letech 1927–1930 došlo k další stavební činnosti. Po postavení nádvorního traktu zde bylo zřízeno kino Passage (později psáno Pasáž, pak přejmenováno na kino Praha). V roce 1930 byla obchodní pasáž přebudována a průchodem zde byly propojeny Kaiser Franz Josef Strasse a Neue Bahnhof Strasse, dnešní ulice T. G. Masaryka s ulicí Dr. Davida Bechera. Ze současnosti V období konání karlovarských mezinárodních filmových festivalů byl od roku 2001 v domě Passage několikrát zorganizován program festivalového klubu Aeroport. V této části města v domě na pěší zóně nebylo konání klubu v dalších ročnících festivalu vítáno a obyvatelé proti jeho umístění podali petici u městského zastupitelství. Dům je součástí městské památkové zóny. V roce 2014 byl uveden v Programu regenerace Městské památkové zóny Karlovy Vary 2014–2024 v části II. (tabulková část 1–5 Přehledy) v navrhovaných objektů k zápisu do Ústředního seznamu nemovitých kulturních památek na území MPZ Karlovy Vary s aktuálním stavem „nevyhovující“. V roce 2017 došlo k zásadní úpravě fasády domu. Ta byla poničená a po léta kazila vzhled pěší zóny. Opravit brizolitový plášť domu nebylo jednoduché, nakonec se však podařilo najít stavební firmu se zručnými řemeslníky i potřebnou technologií. Při opravě byly použity výhradně přírodní materiály. Barvu na základě průzkumů doporučil Národní památkový ústav. Vápenná omítka pak potřebovala vyzrání, což se časem projevuje na ztmavnutí fasády. Podle vyjádření nového majitele bude dům co nejvíce přizpůsoben potřebám města a pěší zóny. Uvažuje o vybudování ubytovací kapacity, nikoliv však klasického hotelu čtyřhvězdičkového či pětihvězdičkového typu, ale cenově dostupného ubytování v apartmánech pro tuzemské návštěvníky. V současnosti (srpen 2021) je dům evidován jako objekt k bydlení ve vlastnictví společnosti LAPPER PROJECT, s. r. o. Průchod Pasáž T. G. M. spojuje již od roku 1930 ulice T. G. Masaryka (dům 941/47) a Dr. Davida Bechera (dům 151/24). Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír. Průvodce architekturou Karlových Varů. 1. vyd. Praha: Národní památkový ústav, ústřední pracoviště, 2012. 511 s. ISBN 978-80-87104-63-7. Kapitola Pasáž a Kino Praha (Hotel Passage), s. 331. Související články Pasáž T. G. M. Dům č. p. 151, Karlovy Vary Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dům Pasáž na Wikimedia Commons
Dům čp. 151 (Karlovy Vary)

Dům čp. 151 v Karlových Varech (uváděn též jako Pasáž Praha nebo Kino Praha, někdy i Kino a Hotel Pasáž) stojí v obchodně správní části města v ulici Dr. Davida Bechera č. 24. Od roku 1930 je propojen pasáží s domem čp. 941 v ulicí T. G. Masaryka. Historie Karlovarský architekt Franz Lapper vypracoval v roce 1925 projekt novostavby obytného domu v tehdejší Kaiser Franz Josef Strasse, dnešní ulici T. G. Masaryka, č. 941/47, podle kterého byl pak dům postaven a roku 1926 dokončen. Ve dvorním traktu byla zbudována pasáž, první svého druhu v Karlových Varech. V letech 1927–1930 došlo k další stavební činnosti. Po postavení nádvorního traktu zde bylo zřízeno kino Passage (později psáno Pasáž, pak přejmenováno na kino Praha). V roce 1930 byla obchodní pasáž přebudována a průchodem zde byly propojeny Kaiser Franz Josef Strasse a Neue Bahnhof Strasse, dnešní ulice T. G. Masaryka a Dr. Davida Bechera. Ze současnosti Dům stojí v městské památkové zóně. V roce 2014 byl objekt uveden v Programu regenerace Městské památkové zóny Karlovy Vary 2014–2024 v části II. (tabulková část 1–5 Přehledy) v navrhovaných objektů k zápisu do Ústředního seznamu nemovitých kulturních památek na území MPZ Karlovy Vary s aktuálním stavem „nevyhovující“. V současnosti (srpen 2021) je dům evidován jako objekt k bydlení v soukromém vlastnictví. Pasáž Z ulice Dr. Davida Bechera lze domem čp. 151 projít průchodem zvaným Passage T. G. M. do ulice T. G. Masaryka, dům 941/47. Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír. Průvodce architekturou Karlových Varů. 1. vyd. Praha: Národní památkový ústav, ústřední pracoviště, 2012. 511 s. ISBN 978-80-87104-63-7. Kapitola Pasáž a Kino Praha (Hotel Passage), s. 331. Související články Pasáž T. G. M. Dům Pasáž Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dům č. p. 151 na Wikimedia Commons
Bor (Suchdol nad Lužnicí)

Bor (Bor u Suchdola nad Lužnicí, německy Bor) je vesnice, část města Suchdol nad Lužnicí v okrese Jindřichův Hradec v Jihočeském kraji. V roce 2011 zde trvale žilo 61 obyvatel. Svůj název nese podle rozlehlých borových lesů v okolí. Většinu domů tvoří bývalé statky s typickým podkovovitým půdorysem. Domy dnes patří spíše chalupářům; stálých obyvatel dlouhodobě ubývá. K většině domů přímo přiléhá pole, na nichž se stálí obyvatelé dodnes věnují drobnému zemědělství. Ve vesnici se nachází hospoda, kravín a transformátor z roku 1931. Historie Vesnice byla založena v roce 1560 Vilémem z Rožmberka, proto dostala název Lhota Vilémova. Lidé však více používali název Nová Ves za Suchdolem, a protože v okolí byly hluboké lesy změnil se název na Nová Ves na Boru, z čehož nakonec zůstal jenom název Bor. Za třicetileté války byl Bor zcela zpustošen. Po třicetileté válce ho vrchnost obnovila, ale až do konce první světové války) se jednalo o velmi malou osadu. V roce 1920 bylo na Boru pouze 14 usedlíků, až po pozemkové reformě se počet zvýšil na 40 domů. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1891 Bor byl osadou obce Šalmanovice v okrese Třeboň. V letech 1892–1975 byl samostatnou obcí, se kterým patřil nejprve do okresu Třeboň, ale od roku 1960 v okrese Jindřichův Hradec. Od 1. ledna 1976 je částí města Suchdol nad Lužnicí v okrese Jindřichův Hradec. Hospodářství Na jih od Boru se rozkládá rozsáhlé rašeliniště „Borské blato“ o velikosti 465 hektarů, dnes téměř součást přírodní rezervace Červené blato. Zatímco v Červeném blatě bylo ukončeno dobývání rašeliny jako paliva se zrušením sklárny v Jiříkově Údolí na počátku 20. století, v Borském blatu se „píchaly borky“ ještě v šedesátých letech 20. století. Byla to po roce 1948 pro obyvatelstvo okolních vesnic jediná možnost, jak si opatřit palivo, protože v oblastech poblíž rašelinišť obyvatelstvo na příděl uhlí nemělo nárok. Okolí Půda je zde převážně jílovitopísčitá, porostlá borovicemi, od nichž má vesnice pravděpodobně své jméno. Dále na jih jsou Novohradské hory. Na sever od vesnice leží lesní dvůr Synochov a myslivna, dále lesy a rozsáhlá těžiště písku. V oblasti jsou hojná naleziště vltavínů. Doprava Vesnicí pravidelně projíždí autobusová linka. Nejbližší nádraží je v Suchdole (3 km) (trať Veselí nad Lužnicí – Třeboň – České Velenice), dále v obci Jílovice (11 km) (trať České Budějovice – České Velenice). Další fotografie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bor na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Bor (obec) v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Bor v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Brná (Potštejn)

Brná (německy Berna) je ves v okrese Rychnov nad Kněžnou, jedna ze dvou částí obce Potštejn. Leží ve výšce 348 m n. m. na Třebovské tabuli 1,5 km jihovýchodně od Potštejna. Při sčítání lidu roku 2001 měla Brná 51 domů a 156 obyvatel. Ves se poprvé připomíná roku 1356. Na horním konci je bývalý barokní hospodářský dvůr z doby kolem roku 1685, zachovaná brána s erbem rodu Dobřenských, ve dvoře rondel a bývalá máselnice. Dále se zde nachází kaple se zvonicí na pilířích z 19. století a kamenný kříž z roku 1793. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Brná na Wikimedia Commons Slovníkové heslo Brná ve Wikislovníku Encyklopedické heslo Brná v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Kostel Nejsvětějšího srdce Páně (Velký Osek)

Římskokatolický filiální kostel Nejsvětějšího srdce Ježíšova ve Velkém Oseku na Kolínsku je moderní neorientovaný kostel z roku 1934. Pozemek pro stavbu byl zakoupen jednotou pro postavení kostela v roce 1932 a v dubnu roku 1934 započal se stavbou kolínský stavitel Josef Záruba. Dokončený kostel vysvětil svatovítský kanovník Jaroslav Kulač na svátek sv. Petra a Pavla, 29. června 1934. Renovace „Budiž světlo“ (renovace křišťálového lustru) O oživení svítidla se zasloužilo několik místních dobrovolníků a náklady pro obnovu věnovali jako dar obci a farnosti. Během renovace byl lustr kompletně rozebrán, kovové části opískovány a opět „pozlaceny“ do původní barvy. Veškeré skleněné části, kterých je na lustru přes kusů, byly kus po kusu ručně vyčištěny a připevněny zpět na své místo. Chybějící nebo poškozené skleněné ověsy byly doplněny novými. Zcela nové jsou elektrické rozvody, šešule (skleněné, bílé válečky pod žárovkami – původní byly papírové) a žárovky, tak aby odpovídaly současným normám a bezpečnostním požadavkům. Pro zachování původního vzhledu byl použit kabel se stejným textilním opletem, jako v minulosti. Nové je rovněž i drátkování na celém lustru. Pomocí drátků, kramlí, ketlovacích nýtů a jehel jsou pospojovány a připevněny všechny skleněné součásti svítidla. Při celkové renovaci byly použity staré řemeslné postupy tak, aby zůstal zachován původní vzhled svítidla i přesto, že bylo nutno doplnit nebo nahradit některé součástky novými. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nejsvětějšího Srdce Ježíšova na Wikimedia Commons odkaz na kostel na stránkách diecéze http://www.cestyapamatky.cz/kolinsko/velky-osek/kostel-nejsvetejsiho-srdce-jezisova http://www.varhany.net/cardheader.php?lok=1490
Kostel svatého Jiří (Lošany)

Kostel svatého Jiří v Lošanech je jednolodní, s polygonálně uzavřeným kněžištěm. Leží nedaleko návsi. Historie V roce 1355 je v listinách zmiňován farář, v 17. století byl bez faráře a farnost byla obnovena v roce 1895. Od roku 2005 spadá pod římskokatolickou farnost Kolín. V roce 1765 byl kostel rozšířen. Stávající kostel byl nově postaven v roce 1895 a 16. července 1896 posvěcen. Popis Kněžiště i loď jsou sklenuty křížovou klenbou. Na bočních stranách kněžiště jsou fresky svaté Ludmily, svatého Václava, Vojtěcha a Prokopa od Ignáce Vysekala. Veškeré zařízení kostela pochází z doby jeho obnovy. Varhany pochází z roku 1894. Křížová cesta pochází od řezbáře Vojtěcha Šedivého z Kutné Hory. Zvony jsou z původního kostela. Odkazy Literatura PODLAHA, Antonín. Posvátná místa království českého: Dějiny a popsání chrámů, kaplí, posvátných soch, klášterů i jiných pomníků katol. víry a nábožnosti v království Českém : Řada první: Arcidiecese pražská. Svazek IV. Vikariát Kolínský a Rokycanský; část XI. Vikariát Kolínský. Praha: Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1910. 319 s. (Posvátná místa Království českého). Dostupné online. Kapitola 8. Lošany, fara, s. 91 – 101. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jiří na Wikimedia Commons odkaz na kostel na stránkách diecéze Článek na varhany.net Článek na cestyapamatky.cz
Burg Krašov

Die Burg Krašov ist die Ruine einer Höhenburg an den Talhängen der Berounka in der Gemeinde Bohy im Okres Plzeň-sever im Plzeňský kraj in Tschechien. Sie liegt rund zehn Kilometer südöstlich von Kralovice. Geschichte Mit dem Bau der Burg wurde um 1232 begonnen. Hieronymus der Jüngere Hrobschitzky von Hrobschitz ließ sie in eine Renaissanceanlage umbauen. Von 1755 bis 1779 diente sie als Sommersitz der Mönche des Klosters Plasy. Nach der Auflösung des Klosters 1785 verfiel die Burg. Anlage Die Burg, eine unregelmäßige Anlage, liegt im Schussfeld eines ca. 50 m höher gelegenen Plateaus, auf dem zu ihrem Schutz eine Bastei stand. Weblinks Website zur Burgruine. (tschechisch) Website mit Fotos, Grafiken und Plänen. (tschechisch) kleine Website. (deutsch)
Kuchyňka (přírodní rezervace)

Kuchyňka je přírodní rezervace rozkládající se na svazích stejnojmenného vrchu Kuchyňka v Brdské vrchovině. Byla vyhlášena roku 1933 a v roce 1989 rozšířena na rozlohu 21,18 ha. Důvodem ochrany jsou zachované zbytky původních suťových lesů s bohatým bylinným podrostem a výskytem vzácných druhů fauny. Přírodní poměry Geologické poměry Území rezervace tvoří staroprvohorní slepence, vytvářející výrazný skalnatý hřbet se strmými svahy a rozsáhlými suťovými poli. Hydrologie V jihovýchodním úbočí se nachází několik pramenišť a menších studánek, které představují biotop pro obojživelníky, např. mloka skvrnitého (Salamandra salamandra) a užovku obojkovou (Natrix natrix). Flóra Suťové lesy zde přecházejí do květnatých bučin a dubohabřin s vtroušenou lípou malolistou (Tilia cordata), javorem klenem (Acer pseudoplatanus) a vzácně i jedlí bělokorou (Abies alba). V bylinném patře se vyskytuje např. kostřava lesní (Festuca altissima), mařinka vonná (Asperula odorata), samorostlík klasnatý (Actaea spicata), kyčelnice cibulkonosná (Dentaria bulbifera), lilie zlatohlavá (Lilium martagon), kokořík vonný (Polygonatum odoratum), lecha jarní (Lathyrus vernus), konvalinka vonná (Convallaria majalis) či kapradina osladič obecný (Polypodium vulgare). Fauna Rezervace je bohatá na bezobratlé druhy teplomilných svahů, např. Papáskovka žíhaná (Caucasotachea vindobonensis), vřetenatka obecná (Alinda biplicata), vlahovka narudlá (Monachoides incarnatus), keřovka plavá (Fruticicola fruticum), slimák popelavý (Limax cinereoniger) či slimák žlutý (Malacolimax tenellus). Z hmyzu jsou zastoupeni např. roháč obecný (Lucanus cervus), tesařík piluna (Prionius corilarius), tesařík rudý (Pyrrhidium sanguineum), tesařík dubový (Plagionotus arcuatus), střevlík kožitý (Carabus coriaceus) nebo chrobák lesní (Anoplotrupes stercorosus). Ochrana Předmětem ochrany jsou původní brdské suťové a bukové ekosystémy s přirozeným bylinným podrostem. Rezervace je obklopena 50 m širokým ochranným pásmem a spadá pod správu AOPK ČR – RP Střední Čechy. Na území probíhá obnova přirozené dřevinné skladby. Přístup Severozápadním okrajem rezervace, po hřebenu Studeného vrchu, prochází červeně značená turistická trasa, Brdská hřebenovka. Na jihovýchodním okraji, na úpatí, končí přibližně u Fabiánovy studánky zpevněná lesní cesta vycházející ze silnice třetí třídy spojující Hostomice s Bukovou u Příbramě. Jejím začátkem prochází zelená turistická trasa. Galerie Reference Související články Kuchyňka (Brdská vrchovina) Brdy Evropsky významná lokalita Hradec–Kuchyňka Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kuchyňka na Wikimedia Commons
Líha

Líha je malá vesnice, část obce Suchodol v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Nachází se asi 1,5 kilometru západně od Suchodola. Je zde evidováno 27 adres. V roce 2011 zde trvale žilo osmdesát obyvatel. Líha leží v katastrálním území Liha o rozloze 3,41 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1336. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1869 Líha byla osadou obce Občov v okrese Příbram. V letech 1870–1909 byla osadou obce Suchodol v okrese Příbram. V letech 1910–1960 byla samostatnou obcí v okrese Příbram. Od 1. července 1960 je opět částí obce Suchodol v okrese Příbram. Pamětihodnosti kaple Odkazy Reference Literatura JANÁČ, Marek; TUMLÍŘ, Pavel; HARVALÍK, Milan. Divnopis 2. Praha: Radioservis, 2008. 310 s. ISBN 978-80-86212-61-6. Kapitola Líha, s. 147-149. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Líha na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Líha (ves) v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Líha v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Líha

Líha (Duits: Liha) is een Tsjechische plaats in de gemeente Suchodol, regio Midden-Bohemen, en maakt deel uit van het district Příbram. Het dorp ligt op 1,5 kilometer afstand van Suchodol. Líha telt 94 inwoners (2021). Geschiedenis De eerste schriftelijke vermelding van het dorp dateert van 1336. Na de afschaffing van het feodalisme in 1850 is Líha eerst onderdeel geworden van de gemeente Občov. Vanaf 1870 ging Líha over naar de gemeente Suchodol. Begin 1910 werd Líha verzelfstandigd. Medio 1960 werd de gemeente opgeheven en opnieuw bij Suchodol ondergebracht. Verkeer en vervoer Autowegen Er leidt een regionale weg naar het dorp. Spoorlijnen Er is geen station in Líha. Het dichtstbijzijnde station is in Příbram, op zo'n 7,5 kilometer afstand. Dat station ligt aan de spoorlijn van Zdice naar Protivín en de spoorlijn van Praag naar Beroun. Buslijnen Er is één bushalte in het dorp (maart 2026): Bezienswaardigheden Dorpskapel Galerij Externe links Website van de gemeente Monumentenregister van Líha
Modlivý důl (přírodní rezervace)

Modlivý důl je přírodní rezervace poblíž obce Potštejn v okrese Rychnov nad Kněžnou. Důvodem ochrany je zachování lesního porostu s původní dřevinnou skladbou lesů Středního Poorličí. Historie V dobách zákazu protestantských církví se v Modlivém dole scházeli Čeští bratři, o čemž píše i Alois Jirásek v knize Poklad. Na památku těchto událostí je v údolí umístěn pomník. Údolím prochází zelená turistická značka z Potštejna do Brandýsa nad Orlicí. Poblíž pomníku se nachází altánek. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Rychnov nad Kněžnou Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Modlivý důl na Wikimedia Commons
Pařezitý

Přírodní památka Pařezitý byla vyhlášena v roce 2009 a nachází se u obce Svaté Pole poblíž Dobříše. Důvodem ochrany zachovalý komplex litorálních porostů Pařezitého rybníka, na který navazují mokřadní stanoviště. Na lokalitě hnízdí řada chráněných a ohrožených druhů ptáků a je cenná bohatým zastoupením obojživelníků a bezobratlých živočichů. Historie a název lokality Jméno Pařezitý rybník je odvozeno od lokality, kde byl rybník vytvořen – jedná se a vykácenou část lesa. Rybník byl vybudován v 90. letech 19. století. V roce 1995 byl rybník MÚ Dobříš vyhlášen jako významný krajinný prvek (VKV) z důvodu vnitřní ekologické stability. Pověst o vzniku rybníka Dle pověsti byl na tomto místě při šlechtickém lovu uloven jelen. Tohoto jelena měl v oblibě místní lesník, který s ním často rozmlouval a po celé roky jej ochraňoval. Před královským lovem ho však neuchránil. Když po zastřelení jelena lesník seděl na pařezu a oplakával jej, zaplavila tento pařez voda a tak vznik Pařezitý rybník. Fauna Pařezitý rybník je bohatou ornitologickou lokalitou, je to vhodné místo pro hnízdění mnoha druhů ptáků a také tvoří přechodné stanoviště pro vodní ptáky migrujících ze zimovišť. Vyskytují se tu např. ledňáček říční (Alcedo atthis), volavka bílá (Ardea alba) a čáp bílý (Ciconia ciconia). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pařezitý na Wikimedia Commons
Amálino údolí

Amálino údolí je přírodní rezervace vyhlášená 1. ledna 1994. Nachází se jihovýchodně od Kašperských Hor v CHKO Šumava. Pokrývá plochu 80,93 ha, z toho leží 77,35 ha v Plzeňském kraji (okres Klatovy) a 3,58 ha v Jihočeském kraji (okres Prachatice). Území rezervace má nesymetrický a členitý tvar, velká část těsně obklopuje Zlatý potok, který rezervací protéká hlubokým údolím směrem od východu na západ. Rezervace je místem výskytu významných druhů, jsou zde rozptýleny biotopy skalisek, mokřadů, stromových skupin a pramenišť. Rezervací prochází naučné stezky Cestou zlatokopů a Stezka strážců hranice. V okolí Zlatého potoka jsou k vidění pozůstatky dřívějšího rýžování a dolování zlata (štoly atd.). V některých štolách se vyskytují netopýři a ve štole Kristýna se nachází seismická stanice. Ta zde byla zprovozněna v roce 1961 a zaznamenává ročně až 4 000 zemětřesení v různých částech planety. Galerie Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 672. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Amálino údolí na Wikimedia Commons
Řepora

Das Freilichtmuseum Řepora (früherer Name Tuležim) ist ein Museum am südwestlichen Stadtrand von Prag bei der U-Bahn-Station Stodůlky im Stadtteil Řeporyje und stellt ein böhmisches Dorf des 14. Jahrhunderts dar. Das Museumsdorf entstand ab 1999 auf dem Gelände einer ehemaligen Tongrube, wobei sowohl die verwendeten Materialien als auch die Bautechniken denen des späten Mittelalters entsprachen, was indes auch Folgen hinsichtlich der Feuersicherheit mit sich brachte. Das Dorf wurde nach dem Konzept eines lebenden Museums errichtet, was zum Beispiel auch eine Tierhaltung beinhaltete. Es gibt unter anderem eine Töpferei, eine Schmiede, Fischerhäuser und Gehöfte, eine mittelalterliche Taverne und eine Kirche mit Friedhof. Das Museum ist von einer Palisade mit Türmen und Toren umgeben. Außerhalb des unmittelbaren Ensembles befinden sich auch eine Kultstätte und Götterfiguren aus vorchristlicher Zeit. Das Museum wird gelegentlich für Dreharbeiten verwendet, zum Beispiel diente es als Kulisse für den historischen Film aus der Reformationszeit: „Himmel und Hölle“ (2017). Für die Öffentlichkeit ist das Freilichtmuseum seit 2013 geschlossen. Seit 2003 gab es mehrfach Brände, die Teile der Bauten zerstörten und auch einigen dort gehaltenen Schafen das Leben kosteten; das letzte Feuer brannte im Oktober 2020. Zumindest in einem Fall hat man als Ursache Brandstiftung ermittelt, wobei der Täter jedoch nie gefasst werden konnte. Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks Skanzen Řepora. Archiviert vom Original; abgerufen am 9. Januar 2022 (tschechisch). Webseite des Museums bis 2013 (im Internet-Archiv) Einzelnachweise
Vyšehrad railway bridge

Vyšehrad Railway Bridge (Czech: Vyšehradský železniční most) is a bridge in Prague, Czech Republic. It was built in 1872 and rebuilt in 1901, linking the Nusle Valley with Smíchov. The pedestrian site footbridges of the bridge were closed in December 2017 due to safety concerns regarding its state. Reconstruction is scheduled to take place in the summer of 2018 and 2019. References External links Media related to Vyšehrad railway bridge at Wikimedia Commons
Pont ferroviaire de Vyšehrad

Le Pont ferroviaire de Vyšehrad est un pont métallique situé à Prague, en Tchéquie. Il a été construit en 1872 et reconstruit en 1901, reliant la vallée de Nusle avec le quartier de Smíchov. La partie pédestre du pont a été fermée en décembre 2017, en raison de problèmes de sécurité. La reconstruction est prévue pour les étés 2018 et 2019. Références Portail des ponts Portail de Prague
Wyszehradzki most kolejowy

Wyszehradzki most kolejowy (cz. Vyšehradský železniční most) – most kolejowy nad Wełtawą, w Pradze, stolicy Czech. Łączy Dworzec Główny w Pradze z dworcem Praha-Smíchov. Most nigdy nie został oficjalnie nazwany, a jego nazwa nieoficjalna związana jest z faktem iż znajduje się tuż obok Wyszehradu. Most został zbudowany w latach 1871–1972 i ma długość 196,3 metrów. Linki zewnętrzne Informacje o moście Vyšehradský železniční most