NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vyšší odborná škola a Střední průmyslová škola strojní, stavební a dopravní, Děčín

Vyšší odborná škola a Střední průmyslová škola strojní, stavební a dopravní, Děčín, příspěvková organizace je krajská příspěvková organizace, sídlící ve statutárním městě Děčín, která poskytuje všeobecné středoškolské vzdělání formou čtyřletého studia. Vznikla 1.9. 2012, když se sloučily dvě průmyslové školy. Charakteristika Původně se jednalo o dvě průmyslové školy, jež byly založeny před více než 100 lety. Mladší (1911), zato hlavní škola sídlí v Děčíně I, kdežto druhá (1872) se nachází na opačném břehu Labe v Děčíně VI. Obory SŠ Děčín I Stavebnictví Čtyřleté studium připravuje studenty pro činnosti související s navrhováním staveb, jejich přípravu a realizaci. Ti si po dvou roků studia vybírají svá zaměření. Konkrétně z: pozemní stavitelství, dopravní stavitelství a vodohospodářské stavby. Provoz a ekonomika dopravy Čtyřleté studium připravuje studenty pro práci na železnici, nebo v oblasti firemní logistiky. Ti si po 1.roce studia vybírají svá zaměření. Konkrétně z: logistika v EU a železniční doprava a přeprava. Děčín VI Strojírenství Čtyřleté studium připravuje studenty pro práci ve strojírenských firmách. Seznamují se se strojírenskými technologiemi, stroji a měřením s využitím výpočetní techniky. Ti si po dvou roků studia vybírají svá zaměření. Konkrétně z: počítačové aplikace ve strojírenství a lodě a lodní zařízení. Elektrotechnika Čtyřleté studium připravuje studenty pro práci s informačními a komunikačními technologiemi a jejich využívání v kontextu informační společnosti. Ti si po dvou roků studia vybírají svá zaměření. Konkrétně z: zažízení silnoproudé elektrotechniky, elektrická trakce v dopravě a počítačové systémy. Technické lyceum Připravuje studenty pro studování na vysokých školách s technickým zaměřením. Ti si po dvou roků studia volí bloky se zaměřením na studium na technických VŠ. Obory VOŠ Děčín I Inženýrské stavitelství Tento obor se zaměřením na železniční stavitelství má délku 3 roky a je vyučovaný jako jediný v republice. Ochrana památek a krajiny Délka oboru činí 3 roky. Architektura je zde propojena s pozemním stavitelstvím, dějinami a ochranou životního prostředí. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vyšší odborná škola a Střední průmyslová škola strojní, stavební a dopravní, Děčín na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Medova vila

Medova vila (též vila Otakara Meda) je samostatně stojící funkcionalistický rodinný dům na Tyršově náměstí v Humpolci. Byla postavena v letech 1933–1934 podle návrhu architekta Josefa Gočára na přání místního podnikatele Otakara Meda jako kombinace rodinného domu a sídla firmy. Historie Po znárodnění v roce 1948 byla vila částečně upravena a v přízemí byly zřízeny ordinace lékařů. Rodina mohla ve vrchních dvou patrech zůstat nadále bydlet, ale po celou dobu platila nájem. V roce 1992 byla vila navrácena v restituci. Od roku 1958 je vila chráněna jako kulturní památka. V roce 2024 vilu za 24,62 milionů korun odkoupilo město. Od roku 2025 je vila otevřena veřejnosti formou komentovaných prohlídek. Architektura Dům je zasazen do trojúhelníkového pozemku. Jeho čisté horizontální linie, hladká fasáda, pásová okna, plochá střecha a barevné zvýraznění přízemí odkazují na Gočárovu práci na kolonii Baba v Praze. Přízemí domu sloužilo provozním účelům – obsahovalo kanceláře, vzorkovnu a sklad látek. Vstup do obytné části je veden po schodišti do 1. patra, kde se nachází obývací pokoj s průběžným oknem, volně stojícím železobetonovým sloupem, polootevřenou pracovnou s knihovnou, a halou se schodištěm, která propojuje další podlaží. Na stavbě se podílel také Gočárův asistent Josef Mach, část nábytku navrhl Vladimír Maršal, zahradu pak Kliment Hána. Původně byla vybavena též pergolami, altánem a bazénem. Gočár se k vile vrátil znovu v roce 1937, když dostal za úkol navrhnout urbanistické úpravy Tyršova náměstí a najít vhodné místo pro pomník T. G. Masaryka od akademického sochaře Vincence Makovského. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Medova vila na Wikimedia Commons
Radnice v Humpolci

Dům čp. 250 v Humpolci je památkově chráněná bývalá radniční budova na Dolním náměstí, která slouží potřebám městské knihovny. Raná novorenesanční architektura radnice je hodnotným prvek urbanismu Dolního náměstí města Humpolce. Historie V Humpolci stojí celkem tři radniční budovy. Nejstarší radnice byla zničena požárem v roce 1763 a znovu postavena. Vedle této nejstarší původní radnice na Dolním náměstí, jehož terénní úpravu navrhl v roce 1941 Josef Gočár, byla roku 1872 postavena nová radniční budova s čp. 250. Plány na stavbu vypracovali architekti Antonín Wiehl a Jan Zeyer v roce 1872. Místo již zpracovaného projektu stavby realizoval stavbu stavitel Jan Martin údajně dle návrhu Josefa Zítka (budova původně měla být na vedlejší parcele s čp. 252). Nová budova radnice s čp. 250 byla od roku 1910 sídlem okresního a berního úřadů. Městský úřad sídlil do roku 1946 v její v části, i když již v letech 1912–1914 město vystavilo novou secesní radnici na nároží Horního náměstí s čp. 300. Později se do části budovy čp. 250 nastěhovala městská knihovna, budova byla pro její potřeby postupně rekonstruovaná a dnes v celé budově sídlí technicky moderně vybavená Knihovna Jiřiny Zábranové. Jiřina Zábranová byla učitelkou měšťanské školy v Humpolci, političkou Československé strany národně socialistické a spolupracovnicí Milady Horákové, knihovnicí, spisovatelkou a matkou básníka Jana Zábrany. Architektura Budova bývalé radnice je jednopatrová stavba s devítiosým průčelím v přízemí a v patře pětiosým a sedlovou střechou. Uprostřed přízemí je půlkruhový portál do průjezdu. Náročně pojaté průčelí člení středový rizalit ukončený nízkým frontonem. Uprostřed průjezdu jsou uvnitř budovy na obou stranách krátké chodby se segmentovou klenbou. Z levé chodbičky vystupuje do patra trojdílné schodiště s plochostropou podestou. Budova je podsklepená. Reference Literatura NOCAR, Pavel. Humpolec: ohlédnutí za starými časy. [Humpolec: Pavel Nocar, 2007?] 153 s. ISBN 978-80-254-0510-9 KUČA, Karel. Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. II. díl H – Kole. Praha: Nakladatelství Libri, 1997. 938 s. ISBN 80-85983-14-1- S. 349. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará radnice v Humpolci na Wikimedia Commons
Součkův dům

Součkův dům (též zvaný Městský dům Hanačka) je památkově chráněný městský dům č.p. 2992 v Prostějově na rohu ulice Hanačka a Rejskova. Byl postaven v centru města roku 1902. Jeho architektem je Vladimír Fišer a autorem fresek na fasádě Jano Köhler. Odkazy Reference Literatura CHYTIL, Miroslav (ed.). Slavné stavby Prostějova. Praha: [s.n.], 2009. S. 136–138. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Součkův dům na Wikimedia Commons Městský dům Hanačka na webu Památkový katalog.
Kostel Navštívení Panny Marie (Pitárné)

Kostel Navštívení Panny Marie v obci Pitárné (okres Bruntál) je farní kostel, který byl postaven v roce 1773 a je kulturní památka České republiky. Historie První písemná zmínka o obci Pitárné je z roku 1267. Kostel byl postaven v roce 1773. Zdroj uvádí 1766–1767. V roce 2012 Státní zemědělský intervenční fond schválil na základě alokací stanovených Ministerstvem zemědělství ČR v rámci opatření Ochrana a rozvoj kulturního dědictví venkova na obnovu kostela 3 371 250 Kč. Na obnovu kostela byla z programu Poskytnutí účelových neinvestičních dotací z rozpočtu kraje nahradníkům v Programu obnovy kulturních památek a památkově chráněných nemovitostí v Moravskoslezském kraji- schválené projekty uvolněná částka 200 000 Kč. Kostel Navštívení Panny Marie patří Římskokatolické farnosti Pitárné, Děkanát Krnov. Popis Jednolodní podélná zděná barokní stavba. Osově přistavěna k průčelí hranolová věž. Obraz Navštívení Panny Marie od Rudolpha Templera (1837–1905) z roku 1856. Zvon Václav z roku 1499 váží 450 kg, průměr zvonu 88 cm, druhý zvon z roku 1573 váží 150 kg a má průměr 60 cm. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Navštívení Panny Marie na Wikimedia Commons abecední seznam farností
Kościół Chrystusa Pana w Kudowie-Zdroju

Kościół Chrystusa Pana – ewangelicko-augsburski kościół filialny należący do parafii Ewangelicko-Augsburskiej w Kłodzku. Świątynia znajduje się na Górze Parkowej. Historia Świątynia została zbudowana w latach 1797–1798 w stylu eklektycznym. Poświęcono ją w 1798 roku. Do 1811 roku kościół należał do ewangelików reformowanych oraz nielicznych luteran. Następnie luteranie przejęli świątynię na własność. Wyposażenie kościoła pochodzi z lat późniejszych: eklektyczne organy wykonane przez firmę „Schlag und Söhne” ze Świdnicy (wykonane w 1874 i 1879 roku) oraz zamontowany w 1975 roku ołtarz w stylu rokokowym, znajdujący się dawniej w nieczynnej świątyni w Unisławiu Śląskim koło Wałbrzycha. W latach 1994–1995 Kościół został wyremontowany. Kilka lat temu świątynia została zdewastowana i splądrowana. Przypisy
Obchodní dům Prior (Pardubice)

Obchodní dům Prior v Pardubicích (dnes budova Tesco OD) je obchodní dům z 70. let 20. století v Pardubicích na Masarykově náměstí. Budova je výraznou stavbou, ovlivněnou brutalismem a postmodernismem. Od roku 2008 k ní těsně přiléhá budova obchodního centra Palác Pardubice (dříve „AFI palác“). Historie Stavba na tehdejším náměstí Budovatelů, která byla postavena v letech 1971–1974, byla prvním obchodním domem svého druhu ve Východočeském kraji (Prior v Hradci Králové byl otevřen až v roce 1981). Byl slavnostně otevřen 23. srpna 1974 a nabízel i zboží, které bylo jinak složité získat, včetně zboží z dovozu. Měl prodejní plochu 5850 čtverečních metrů, pracovalo v něm ve své době asi 600 zaměstnanců. Plánovaná přístavba Prioru se však nikdy neuskutečnila, místo toho vedle v roce 2008 vyrostlo nákupní centrum Afi. V roce 1992 přešla budova do majetku firmy K-Mart, která ho ale už v roce 1996 prodala společnosti Tesco. Obchodní dům Tesco fungoval až do roku 2019. V předchozích letech se firma začala svých obchodních domů zbavovat a bývalý pardubický Prior byl posledním, který měla v majetku. Během roku 2019 Tesco pardubický Prior prodalo společnosti Atrium Palác Pardubice, která vlastní a provozuje sousední nákupní galerii. Posledním nákupním dnem byl 6. říjen 2019, poté začala rozsáhlá rekonstrukce. Ta původně měla trvat rok. Dům byl ale v mnohem horším technickém stavu, než bylo na první pohled patrné a opravy se protáhly až do léta roku 2022. Z původní stavby zůstal zachovaný jenom červeno-oranžový plášť budovy s typickými osmiúhelníkovými okny. Vnitřek byl zhotoven kompletně nový a byl též propojen se sousední nákupní galerií. V přízemí budovy je nadále prodejna potravin a další obchody, dvě nadzemní podlaží se stala součástí Paláce Pardubice. Slavnostní otevření po rekonstrukci proběhlo 15. a 16. září 2022. Stavba Původní návrh Anděly Drašarové následně přepracovala architektka Růžena Žertová, cena stavby byla 60 milionů Kčs. Jedná se o téměř krychlovou budovu v brutalistickém stylu s osmiúhelníkovými okny, která měla připomínat plástve a tím odkazovat na pardubickou tradici medových perníků. Červeno-oranžová barva vnějšího pláště měla odkazovat na barvu znaku města Pardubic. Přízemní okna stínily plátěné modré vysouvací markýzy. Při otevírání byla tato barva podle architektky Žertové vnímána kontroverzně tehdejšími komunistickými funkcionáři v Pardubicích. Později však získala za budovu ocenění města i v mezinárodní architektonické soutěži v Montevideu. Původně měla budova unikátní skleněný vchod se spouštěcím portálem, který však zanikl při přístavbě Afi paláce. Podlaha v přízemí je vybudována z kubánského mramoru. Interiér byl na tu dobu pokrokový, byly zde první eskalátory v Pardubicích a také moderní vzduchotechnika. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu obchodní dům Prior na Wikimedia Commons
Kraftwerk Prunéřov

Das Kraftwerk Prunéřov (tschechisch Elektrárny Prunéřov) ist ein Braunkohlekraftwerk in der Region Ústecký kraj, Tschechien, das in Prunéřov, einem Ortsteil der Stadt Kadaň gelegen ist. Das Kraftwerk Tušimice befindet sich ca. 6 km südöstlich, der Stausee Nechranice ungefähr 8 km südöstlich des Kraftwerks Prunéřov. Das Kraftwerk ging 1967 in Betrieb und wird von ČEZ betrieben. Daten Mit einer installierten Leistung von 1.490 MW ist Prunéřov eines der leistungsstärksten Kraftwerke in Tschechien (Stand Juli 2016). Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk besteht aus 11 Blöcken, die von 1967 bis 1968 bzw. von 1981 bis 1982 in Betrieb gingen. Die folgende Tabelle gibt einen Überblick: Die Blöcke 1 und 2 wurden 1992 stillgelegt. 3 der 5 Blöcke des Kraftwerks 2 (Blöcke 9 bis 11 bzw. Blöcke 2–3 bis 2–5) wurden zwischen 2012 und 2015 modernisiert und haben jetzt 250 MW. die restlichen beiden Blöcke des Kraftwerks 2 (Blöcke 7 und 8 bzw. Blöcke 2-1 und 2-2) wurden 2016 stillgelegt (siehe cz:Elektrárny Prunéřov#Obnova EPRU II). Die Blöcke 3 bis 6 (Restliche Blöcke des Kraftwerks 1) wurden am 30. Juni 2020 stillgelegt. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Tschechien Weblinks Einzelnachweise
Prunéřov Power Station

The Prunéřov Power Station (Czech: Elektrárna Prunéřov, EPRU) was the largest coal-fired power station in the Czech Republic with an installed capacity of 1,490 MW. Unit I (EPRU I, 4 x 110 MW) was shut down in June 2020, while recently modernized Unit II (EPRU II, 3 x 250 MW) continues to operate. Besides the electricity, it also supplies heat to the towns of Chomutov, Jirkov, and Klášterec nad Ohří. The installed capacity for heat generation is 500 MW. The station is located near Kadaň and operated by ČEZ Group. According to the study Dirty Thirty, issued in May 2007 by the WWF, Prunéřov Power Station was the twelfth-worst power station in Europe in terms of the relation of energy efficiency to carbon dioxide (CO2) emissions. The power station was the largest single source of CO2 in Czech Republic. In 2008 it emitted 9,210 millions of metric tons of CO2. Unit 2 (EPRU II) of Prunéřov power station has a 300-metre (980 ft) tall flue gas stack. CEZ planned to modernize unit 2, a plan which was challenged in 2010 by Micronesia in the framework of the Espoo Convention on the grounds that the expansion of the power station would impact global warming and through this the environment of Micronesia. According to the Czech environment ministry that modernization plan does not include best available technology. On January 26, 2010, Czech minister of the Environment Martin Bursík (Green Party member) informed he was calling in international experts to carry out an environmental impact assessment of plans to modernize the power station. In March he publicly released the report from Det Norske Veritas, that proved lack of best available technology in the CEZ plan EIA. Shortly after this Minister Dusík resigned, claiming he was under pressure from prime minister Jan Fischer to approve CEZ plan EIA. As a result, the Green party also withdrew his second minister from government. After a short time, led by Minister of Agriculture Jakub Šebesta, former CEZ employee Rút Bízková was appointed as Minister of the Environment and after two weeks in office he approved CEZ plan EIA in April. See also Energy in the Czech Republic List of least carbon efficient power stations References External links Media related to Prunéřov power plants at Wikimedia Commons Prunerov Power Station at cez.cz
Elektriciteitscentrale Prunéřov

De Prunéřov elektriciteitscentrale is een bruinkoolgestookte thermische centrale te Prunéřov in de Tsjechische gemeente Kadaň. De centrale heeft een 300m hoge schoorsteen. De elektriciteitscentrale ligt op zeer korte afstand van het spoorwegstation Kadaň-Prunéřov, grondstoffen worden dan ook veelal aangevoerd per spoor.
ТЕС Прунержов

Електростанція Прунержов (чеськ. Elektrárna Prunéřov; ЕПРУ) була найбільшою вугільною електростанцією в Чехії зі встановленою потужністю 1490 МВт. Блок І (ЕПРУ І, 4 х 110 МВт) зупинено в червні 2020 року, тоді як нещодавно модернізований блок ІІ (ЕПРУ ІІ, 3 х 250 МВт) продовжує працювати. Крім електроенергії, він також постачає тепло в міста Хомутов, Їрков і Клаштерець-над-Огржим. Встановлена потужність для виробництва тепла становить 500 МВт. Станція, якою керує група ČEZ, розташована неподалік села Кадань. Згідно з дослідженням Dirty Thirty, яке опублікував у травні 2007 року Всесвітній фонд дикої природи, електростанція Прунержов була дванадцятою серед найгірших електростанцій у Європі за співвідношенням енергоефективності та викидів вуглекислого газу (CO2). Вона була найбільшим окремим джерелом CO2 в Чехії. 2008 року вона випустив 9210 млн тонн CO2. Блок 2 (EPRU II) електростанції Прунержов має 300-метрову димову трубу. ČEZ планувала модернізувати блок 2, проте 2010 року план оскаржила Мікронезія в рамках Конвенції Еспоо на тій підставі, що розширення електростанції вплине на глобальне потепління, а отже, і на довкілля Мікронезії. Згідно з Міністерством довкілля Чехії, план модернізації не включав найкращих доступних технологій. 26 січня 2010 року чеський міністр довкілля Мартін Бурсік (член Партії зелених) повідомив, що закликає міжнародних експертів для проведення оцінки впливу планів модернізації електростанції на довкілял. У березні він оприлюднив звіт Det Norske Veritas, який доводив відсутність найкращої доступної технології в плані ČEZ EIA. Невдовзі після цього міністр Дусік пішов у відставку, стверджуючи, що на нього тиснув прем'єр-міністр Ян Фішер, щоб він затвердив ОВНС плану ČEZ. У результаті партія зелених також відкликала свого другого міністра з уряду. Після короткого керівництва міністра сільського господарства Якуба Шебести, міністром довкілля призначено колишню співробітницю ČEZ Рут Бізкову, яка, після двох тижнів перебування на посаді, у квітні затвердила ОВНС плану ČEZ. Див. також Енергетика Чехії Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: ТЕС Прунержов Електростанція Прунержов на cez.cz
Elektrárna Tušimice II

Elektrárna Tušimice II (ETU2) je uhelná tepelná elektrárna u obce Tušimice, zhruba 5 km východně od města Kadaň v okrese Chomutov. Vlastníkem a provozovatelem elektrárny s výkonem 4×200 MW je společnost ČEZ. V blízkosti se nacházela elektrárna Tušimice I z roku 1964, jež byla uzavřena v roce 1998. Technický popis Jako palivo se využívá hnědé uhlí z lomu Nástup v Tušimicích. Lom se nachází v těsné blízkosti elektrárny a uhlí je transportováno pásovými dopravníky, což minimalizuje cenu dopravy. Toto činí z elektrárny druhou nejefektivnější po jaderné elektrárně Temelín a ze stejného důvodu je také využívána přednostně. Odkaliště a chlazení Po rekonstrukci již elektrárna nepoužívá odkaliště pro plavení popílku, které se původně nalézalo jižně od elektrárny. Pro zásobování chladicí vodou je využívána čerpací stanice na Ohři. Využití odpadního tepla Odpadní teplo z elektrárny využívají skleníky pro pěstování zeleniny (např. rajčat) vybudované na ploše po zrušené elektrárně ETU I. Historie Na místě dnešní elektrárny byly při její stavbě odkryty stopy po pravěké těžbě křemence. Šlo o desítky prehistorických těžebních objektů z mladší doby kamenné, první a unikátní nález tohoto druhu v tehdejší ČSSR. Modernizace V letech 2007–2012 procházela elektrárna Tušimice II komplexní obnovou, která byla rozdělena do dvou etap, tak aby mohly vždy dva bloky zůstat v provozu. Při rekonstrukci došlo k výměně 90 % technologických celků (turbíny, kotle, odsíření atd.). Současně probíhala i demolice 300 metrů vysokého komínu, který se po modernizaci technologií stal nepotřebným, neboť spaliny jsou vedeny přímo do dvou ze čtyř chladicích věží. Při modernizaci byl zachován výkon jednotlivých bloků, avšak narostla efektivita. Rekonstrukce byla dokončena v roce 2012 a stála asi 26 miliard Kč. Životnost elektrárny se tím prodloužila o 25 let, což je i předpokládaný termín vyčerpání uhelných zásob v přímém dosahu elektrárny. Plány na stavbu nových jaderných bloků V lednu 2025 zahájila česká vláda posuzování vlivů na životní prostředí a v rámci něj zjišťovací řízení pro výstavbu až 6 jaderných reaktorů namísto stávající uhelné elektrárny. Z dostupných podkladů „NOVÁ JADERNÁ ELEKTRÁRNA SMR V LOKALITĚ TUŠIMICE“ vyplývá, že na rozdíl od znění tohoto oznámení 3 ze 4 vybraných modelů překračují výkonnostní limit 300 MWe, který stanovuje IAEA pro SMR. Reaktor Rolls-Royce SMR má mít podle podkladů k řízení výkon 498 MWe, model jaderné elektrárny od společnosti Westinghouse 330 MWe a model firmy EDF 340 MWe. Odkazy Reference Související články Elektrárna Tušimice I Seznam tepelných elektráren v Česku Elektrárny Prunéřov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Elektrárny Tušimice na Wikimedia Commons ČEZ: Elektrárny Tušimice Škoda Praha: Komplexní obnova elektrárny Tušimice II CIESLAR, Stanislav. Technická průvodka kompletní obnovy Elektrárny Tušimice II [online]. All for power, 2008-09-13, rev. 2009-04-20 [cit. 2014-05-20]. Dostupné v archivu. Přehled výroby elektřiny na ENTSO-E (po registraci sekce Generation, Actual Generation per Generation Unit, název ETU2)
Kraftwerk Tušimice

Das Kraftwerk Tušimice (tschechisch Elektrárny Tušimice) ist ein Braunkohlekraftwerk mit einer installierten Leistung von 800 MW. Es ist in der Region Ústecký kraj, Tschechien, das ca. 5 km östlich der Stadt Kadaň gelegen ist. Ungefähr 2 km südlich des Kraftwerks befindet sich der Stausee Nechranice. Das Kraftwerk ging 1974 in Betrieb und wird von ČEZ betrieben. Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk besteht aus 4 Blöcken, die von 1974 bis 1975 in Betrieb gingen.: AKW-Pläne Im Jänner 2025 wurde von der tschechischen Regierung eine Umweltverträglichkeitsprüfung und vorab ein Scoping-Verfahren für die Errichtung von bis zu 6 Atomreaktoren anstelle des bestehenden Kraftwerkes eingeleitet. Aus den dazu veröffentlichten Unterlagen "NEUES SMR KERNKRAFTWERK AM STANDORT TUŠIMICE" geht hervor, dass entgegen dem Wortlaut des Titels 3 der 4 in der Auswahl liegenden Modelle über der Leistungsgrenze von 300 MWe liegen, welche die IAEA für SMRs zieht. So soll der Reaktor von Rolls-Royce SMR 498 MWe leisten, für das AKW-Modell von Westinghouse werden 330 MWe, das von EDF 340 MWe angegeben. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Tschechien Weblinks Einzelnachweise
Tušimice Power Station

Tušimice Power Station (Czech: Elektrárna Tušimice) is a lignite-fired power station in Tušimice, part of the town Kadaň in the Ústí nad Labem Region of the Czech Republic. It is owned and operated by ČEZ Group. The first power station in Tušimice (Tušimice I) was commissioned in 1963–1964. The current power station (Tušimice II) was commissioned in 1973–1974. The power station consists of four generation units with a capacity of 200 MW each. Its turbines and generators are produced by Škoda, and steam boilers are produced by Vítkovické železárny. Tušimice II has a 300-metre (980 ft) flue-gas stack built in 1974. The power station is supplied by lignite from the local Nástup–Tušimice Mines. See also Energy in the Czech Republic List of power stations in the Czech Republic References External links http://www.skyscraperpage.com/diagrams/?b5015 ČEZ website Demolition of ETU I
Elektriciteitscentrale Tušimice

De Tušimice elektriciteitscentrale is een bruinkoolgestookte thermische centrale op de plaats waar vroeger het dorp Tušimice lag, in de gemeente Březno in Tsjechië. De 300m hoge schoorsteen van eenheid 2 werd in 1974 gebouwd. Externe links officiële website Schets van de schoorsteen