NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Boskovštejn (tvrz)

Tvrz Boskovštejn se nachází na návsi ve stejnojmenné obci. Goticko-renesanční tvrz z druhé poloviny 16. století ztratila pozdějšími přestavbami svůj původní charakter a později byla přeměněna na hospodářský objekt. Nové využití jako Muzeum kol získala až ve 21. století. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie První zmínka o tvrzi je z roku 1586, kdy ji Bedřich z Náchoda daroval své manželce Kateřině. Jako další vlastníci jsou uváděni páni z Náchoda až do roku 1619, kdy panství z pozůstalosti koupil evangelík Zikmund z Ditrichštejna. V roce 1615 je Boskovštejn zmiňován jako zámek. Jako pobělohorský konfiskát ho v roce 1630 získal hrabě Jiří z Náchoda. Jeho syn Ferdinand Leopold z Náchoda prodal Boskovštejn roku 1660 svobodnému pánu Zdeňkovi Bohuslavu Dubskému z Třebomyslic. V roce 1670 koupil Boskovštejn hrabě Ludvík Raduit de Souches, majitel sousedního paství Hostim. Obě panství pak byla spravována z Hostimi, zpustlý zámek byl upraven na počátku 18. století na sýpku. Jako sýpka sloužila bývalá tvrz ještě počátkem 70. let 20. století. V roce 1972 byl objekt převeden z vlastnictví JZD na Jihomoravské muzeum Znojmo, které zahájilo rekonstrukci stavby s cílem zpřístupnit ji jako kulturní památku veřejnosti. Měly zde vzniknout výstavní sály, stálá expozice tzv. jevišovické kultury z mladší doby kamenné a pamětní síň místního rodáka, archeologa Františka Vildomce a jeho kolegy Jaroslava Palliardiho. Po roce 1989 získala objekt obec a z ekonomických důvodů ho prodala. Nový majitel rekonstrukci dokončil, avšak zkrachoval. Po několikaletém soudním jednání byl veškerý majetek znovu prodán – za desetinu nominální ceny. Ještě v roce 2010 čekal Boskovštejn na další využití. Poslední vlastník zřídil v tvrzi Muzeum kol. Stavební vývoj a architektura Původní plochostropá tvrz s ústředním sálem a dvěma sály po stranách vznikla pravděpodobně kolem poloviny 16. století. Počátkem 17. století byla renesančně upravena, střední síň byla zaklenuta a přibylo patro. Renesanční přestavbou nabyla podoby unikátního goticko-renesančního zámku. Přepatrování při přestavbě na sýpku a nepříliš citlivá idealizující rekonstrukce způsobily, že tvrz ztratila svůj původní charakter. Stavba je obdélného půdorysu, dolní část je z kamenného zdiva, v horní části je zdivo smíšené. Okrouhlé nárožní věžice mají polygonální zakončení. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Boskovštejn na Wikimedia Commons Stránky Muzea kol v Boskovštejnu Boskovštejn na hrady.cz
Chornitzer-Haus

Das Chornitzer-Haus (tschechisch Chornitzerův dům) in Telč (deutsch Teltsch), einer tschechischen Stadt im Okres Jihlava der Region Vysočina, wurde vor 1530 errichtet. Das ehemalige Wohnhaus am Marktplatz mit der Adresse Náměstí Zachariáše z Hradce Nr. 56 ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Das Gebäude wurde nach Martin Ignác Chornitzer benannt, der in den Jahren 1751 bis 1760 Stadtsyndikus war und dann für mehrere Jahre Direktor des Herrschaftsguts Telč wurde. Die Familie Chornitzer lebte hier bis zum Jahr 1897. Das zweigeschossige Haus mit Schweifgiebel und Laubengang wurde im 18. Jahrhundert barock umgestaltet. Besonders interessant ist der gotische Gewölbekeller. 2017 befinden sich im Chornitzer-Haus eine Bankfiliale und vier Ferienwohnungen. Weblinks Chornitzer-Haus Einzelnachweise
Vodní mlýn Na Baště

Vodní mlýn Na Baště ve Štěpnici v Telči v okrese Jihlava je vodní mlýn, který stojí na Telčském potoce pod hrází Štěpnického rybníka po pravé straně kanálu vedoucího k Ulickému rybníku. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn je připomínán již v roce 1535. Mletí v něm bylo ukončeno v 19. století; roku 1891 prošel úpravami. Popis Bývalý panský mlýn stojí za hranicí hradeb pod úrovní ulice mezi dvěma městskými rybníky. Jeho jednopatrová budova je zastřešena mansardovou střechou. Dům má prostou pozdně barokní fasádu. Přízemí je převážně plochostropé, suterén pod ulicí byl zasypán. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Telč na webu ČÚZK, Archivní mapy (1835)
Dolní mlýn (Telč)

Dolní mlýn v Telči v okrese Jihlava je bývalý vodní mlýn, později parní mlýn, který stojí pod hrází Staroměstského rybníka na Telčském potoce. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn je poprvé zmíněn roku 1553. V roce 1807 zřídil Jakub Lang v Telči továrnu na sukna a mlýn se stal v roce 1825 její součástí. Areál poté získala rodina Podstatzky-Lichtenstein a v roce 1863 jej přestavěla; roku 1887 do něj dala umístit parní stroj vyrobený Pražskou akciovou společností a v roce 1923 nahradila vodní kolo Francisovou turbínou. Tento rod vlastnil mlýn až do roku 1945. Mlýn byl v provozu do roku 1957 a následně sloužil jako sklad obilí. Nebyl udržován a jeho tři patra se propadla z důvodu nadměrného zatížení. Budovy byly opuštěny a objekt bez využití chátral. Popis Mlýn je situován v lesnatém svažitém terénu na jižním konci Staroměstského rybníka. Dominuje mu mohutná čtyřpodlažní hlavní budova s mlýnicí s kolmo navazujícím třípodlažním obytným a správním křídlem; budovy mají sedlové střechy. Hlavní štítové klasicistní průčelí směřuje k příjezdové cestě. Voda na vodní kolo a později na turbínu vedla náhonem z rybníka. Byla přiváděna potrubím v hrázi, které ústilo do vantrok (otevřené ocelové koryto) vedoucích nad úrovní terénu; toto koryto je umístěné na kamenných pilířích a je v tomto stavu od roku 1888. Dvě přepadová koryta vedená z rybníka jsou tesána do rostlé skály stejně jako do skály tesaný odpadový kanál. V areálu se nacházejí zbytky cenného strojního zařízení, například část transmisí, korečkové výtahy k přepravě meliva nebo dřevěné násypky. V roce 1930 je zde uváděna jedna Francisova turbína (průtok 0,245 m³/s, spád 9,3 m, výkon 22,8 k). Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dolní mlýn v Telči na Wikimedia Commons Telč na webu ČÚZK, Archivní mapy (1835) Parní mlýn. Telč, oficiální stránky města. Turista a volný čas, Turistické atraktivity. Terezie Veselá, 4. 5. 2012
Haus Michal

Das Haus Michal (tschechisch Michalův dům) in Telč (deutsch Teltsch), einer tschechischen Stadt im Okres Jihlava der Region Vysočina, wurde vor 1530 errichtet. Das Wohnhaus am Marktplatz mit der Adresse Náměstí Zachariáše z Hradce Nr. 61 ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Das Gebäude wurde nach dem Besitzer Michal benannt, einem reichen Bäcker, Ratsherrn und Bürgermeister der Stadt, der 1533 das Haus kaufte. Er ließ 1555 die Fassade im Stil der Renaissance mit Sgraffiti umgestalten. Im Giebel werden elf Propheten des Alten Testaments dargestellt. In den Zwickeln der Laube sind die Wappen von Zacharias von Neuhaus und seiner Ehefrauen zu sehen. Das zweigeschossige Haus mit einem Bogengiebel venezianischer Art und Laubengang besitzt einen gotischen Gewölbekeller. Die Wölbung der Laube unterstützen oktogonale Pfeiler, von denen einer mit dem Bäckerzeichen, einer Brezel, endet. Literatur Josef Hrdlička, Markéta Hrdličková, Antonín Bína: Telč. Sehenswürdigkeiten in Stadt und Umgebung. Dobrý důvod, Telč 2007, ISBN 978-80-903546-4-7, S. 11. Weblinks Einzelnachweise
Maison Michal

La maison Michal (Michalův dům en tchèque) à Telč, une ville tchèque de la région de Vysočina, est un édifice Renaissance construit avant 1530. La maison, située sur la célèbre place du marché, est un monument culturel protégé. Histoire et description Le bâtiment a été nommé d'après le propriétaire Michal, un riche boulanger, conseiller et maire de la ville, qui a acheté la maison en 1533. En 1555, il fait refaire la façade dans le style Renaissance avec des sgraffites. Onze prophètes de l'Ancien Testament sont représentés sur le pignon. Les armoiries de Zacharias von Neuhaus et de ses épouses sont visibles dans les écoinçons de la tonnelle. La maison à deux étages avec un pignon voûté et un portique de style vénitien possède une cave voûtée gothique. L'arc de la tonnelle est soutenu par des piliers octogonaux, dont l'un se termine par la marque du boulanger, un bretzel. Références Voir aussi Bibliographie Josef Hrdlička, Markéta Hrdličková, Antonín Bína : Tél. Sites dans et autour de la ville. Dobrý důvod, Telč 2007, (ISBN 978-80-903546-4-7), p. 11. Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail du patrimoine mondial Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Větrný mlýn (Petrovice)

Větrný mlýn holandského typu se nachází v obci Petrovice, okres Blansko. V roce 1964 byl zapsán do Ústředního seznamu kulturních památek ČR. Historie Větrný mlýn byl postaven v roce 1849 Jakubem Součkem a Antonínem Nečasem. Mlýn se nachází jihovýchodně od obce na kopci v nadmořské výšce 580 m na okraji Drahanské vrchoviny. V roce 1922 byl mlýn modernizován mlynářem Bohuslavem Klemsou z Valchova, který jej vlastnil v letech 1920–1924. Z mlýna byly odstraněny lopatky a mlecí složení, které bylo nahrazeno dvěma válcovými mlecími stolicemi. Pohon zajišťoval plynový motor na koks umístěný v dřevěné přístavbě. Dne 8. března 1964 mlýn vyhořel. V roce 1965 jej odkoupil Alois Souček. V roce 1974 nová majitelka opravila stavbu, přistavěla další budovy a mlýn je využíván jako penzion. Popis Větrný mlýn je třípodlažní válcová zděná stavba holandského typu postavená z lomového kamene na kruhovém půdorysu. Stavba je zakončena kuželovou plechovou střechou. Vnitřní vybavení se nedochovalo. Objekt postižen přestavbou (okna, plechová střecha s komínem) a přístavbou obytných budov. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v okrese Blansko Seznam větrných mlýnů v Česku Literatura JANOŠKA, Martin. Větrné mlýny v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. 1. vyd. Praha: Libri, 2003. 179 s. ISBN 8072771531. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu větrný mlýn na Wikimedia Commons
Černice (zámek)

Černice, také Černický zámeček nebo Hvězda, jsou barokní zámeček (kulturní památka) na území obce Sudoměřice u Bechyně, na okraji přírodní památky Černická obora (na území stejnojmenného přírodního parku). Historie Zámeček byl vystavěn v letech 1765 až 1766. Stavebníkem by kníže Václav Paar, stavitelem byl Jan Josef Wirch. Popis Architekt Wirch zde uplatnil zajímavou půdorysnou dispozici – na centrální šestibokou část stavby, ve které je velký sál, navazují tři obdélníková křídla, takže celá stavba má tvar trojcípé hvězdy. Proto se zámečku někdy říká "Hvězda". Nad vchodem do budovy je letopočet 1766 (rok dokončení stavby) a erb rodiny Paarů. Reference Externí odkazy Encyklopedické heslo Černice v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Radnice v Dolním Dvořišti

Radnice v Dolním Dvořišti v okrese Český Krumlov je památkově chráněný dům čp. 62 na východní straně návsi. Historie stavby Původní radnice v Dolním Dvořišti byla jednoduchá pravidelně členěná budova. Na hlavním průčelí bylo pět svislých řad oken a na boční fasádě šest svislých řad oken. Plochá střecha byla pobitá plechem. Přestavěna byla v roce 1850. Areál čp. 62 zahrnuje budovu radnice a hospodářské budovy rozmístěné po obvodu dvora a postavené zřejmě ve stejné době. Další stavební úpravy proběhly ve 20. století. Zachovány z 19. století zůstaly dveře několika místností v prvním patře, hlavní vstupní dveře, klenuté stáje, kůlna a sýpka. Jednopatrová klasicistní budova s cibulovitou věžičkou stojí na návsi nedaleko farního kostela svatého Jiljí. V budově sídlí Obecní úřad Dolní Dvořiště. Odkazy Reference Literatura ŠANDERA, Hynek. Dolní Dvořiště a okolí. Dolní Dvořiště: Obecní úřad Dolní Dvořiště, 2004. 31 s. ISBN 978-80-254-6292-8.
Skřivany (zámek)

Zámek Skřivany je zámek zbudovaný na místě renesanční tvrze na východním okraji obce Skřivany v blízkosti jednoho z ramen řeky Cidliny. Historie Původní renesanční tvrz z poloviny 16. století, která na místě stála (výslovně zmiňována roku 1628), byla zničena za třicetileté války. Na barokní zámek byla ruina tvrze přestavěna snad ve 2. polovině 17. století, možná až kolem roku 1720. V roce 1720 byla rovněž zbudována zámecká kaple Nanebevzetí Panny Marie – ta zpočátku sloužila pouze pro potřeby zámku, později pak i obci jako kostel Rodiny Páně a od roku 1842 se uvádí její zasvěcení svaté Anně. Jedním z majitelů zámku byl zemský rada Maxmilián Ledvinka z Orlové Skály (z Adlerfelsu), který na zámku jako vychovatele svých dětí zaměstnával v letech 1822–29 Františka Ladislava Čelakovského. Po Maxmiliánu Ledvinkovi zámek převzal Gustav Ledvinka, za jehož vlastnictví získal zámek během přestavby dle projektu Josefa Niklase v letech 1867–68 současný novogotický vzhled (tzv. windsorská gotika). V roce 1872 pak zámek zakoupil Adolf Ritter ze Záhony. Dalšími majiteli zámku byli Liebigové. V roce 1956 prošel zámek opravou, od roku 1958 je pak chráněnou kulturní památkou (zapsanou v roce 1964 do Ústředního seznamu kulturních památek České republiky). V 60. letech je jako vlastník zámku uváděna Rafinerie cukru Skřivany a jako jeho uživatel zemědělská škola. V 80. letech pak byl vlastníkem objektu ONV a využíval jej Obvodní ústav sociálně-zdravotnických služeb. Zámek dlouho sloužil jako Ústav sociální péče, jeho působení bylo ukončeno až v roce 2017. Královéhradecký kraj jako tehdejší vlastník objektu proto následně zvažoval možnost prodeje či pronájmu zámku. V současnosti (2021) je nicméně zámek včetně souvisejících pozemků stále ve vlastnictví kraje a jako jeho správce je evidován Domov sociálních služeb Skřivany. Architektura Půdorys objektu je členitý. Budova je převážně dvoupatrová. V místech setkání dvou hlavních křídel zámku je vysoká hranolová věž s cimbuřím, další nižší věže pak zakončují jednotlivá křídla objektu. Zámek je obklopen parkem, v němž stojí další stavby (např. kočárovna, a také průmyslové objekty – původní cukrovar z 19. století byl ale zrušen a v areálu nyní funguje továrna na výrobu plechových obalů). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Skřivany na Wikimedia Commons
Fara ve Vršovicích

Fara ve Vršovicích v Praze 10 stojí v jádru starých Vršovic u kostela svatého Mikuláše na rohu Vršovického náměstí a ulice Borodinská. Je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky; chráněna je fara, zahrada a tarasní zeď. Historie Fara postavená v klasicistním stylu pochází z roku 1818. Popis Patrová budova stojí ve svahu v těsné blízkosti kostela. Stavba na obdélném půdorysu je kryta valbovou střechou. Fasáda v průčelí je o deseti osách a na boční straně dvou osách. Patra odděluje pásová římsa, hlavní římsa je profilovaná. Okna má ohraničena šambránami. Interier je plochostropý. Na jižní straně přiléhá k faře malá zahrada. Další informace V budově bývala kromě kromě fary také první vršovická škola. Odkazy Reference Literatura ŠPLÍCHAL, Bedřich. Paměti obce Vršovické u Prahy, vydané na oslavu povýšení obce této na město roku 1902. Praha: Městské zastupitelstvo, 1902. 5, 510 s. Část IV. Fara a kostel. a) Fara. S. 180–193. Dostupné online Související články Kostel svatého Mikuláše (Vršovice) Římskokatolická farnost u kostelů sv. Mikuláše a sv. Václava Praha-Vršovice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu fara na Wikimedia Commons
Obereignerova vila

Obereignerova vila je novorenesančně-secesní budova vzniklá přestavbou barokní stodoly v Poděbradech. Postavena byla podle návrhu architekta Josefa Fanty. Nachází se v centru města v Havlíčkově ulici. Vila je, včetně zahrady a oplocení, chráněna jako kulturní památka. Historie Stavitelem vily byl poděbradský rodák, geometr Vojtěch Obereigner (jeho otec Josef Obereigner byl prvním purkmistrem Poděbrad), mimo jiné spoluautor prvního regulačního plánu města. Ten se po studiích rozhodl, že si v místě stodoly na zděděné poděbradské usedlosti postaví dům. Obereigner o vypracování projektu požádal svého spolužáka z techniky Josefa Fantu, který jej přesvědčil, aby na bydlení přestavěl onu barokní stodolu. První výkresy Fanta vytvořil kolem roku 1880. Z několika návrhů vybral ten skromnější, ale vyváženější a respektující proporce původní stavby. Ten navrhl stavbu v duchu tehdy módní severské novorenesance. Vila byla dokončena roku 1898. Výrazná stavba byla kritizována konzervativně založenými občany města, takže Vojtěch Obereigner nechal do průčelí dodatečně vsadit nápis Komu se nelíbí za moje na mým, ať sobě vystaví lépěji na svým. Za první republiky měla v domě svůj ateliér a dílnu dcera Vojtěcha Obereignera, malířka Milada Žáčková-Obereignerová (užívala pseudonym V. Rašík). Ve vile ji tehdy často navštěvovali umělci, herci a spisovatelé. Za komunistického režimu byl rodina nucena část vily pronajímat. Vila také byla různě upravována. Zůstala v majetku potomků rodiny Obereignerů, kteří ji v 21. století citlivě zrekonstruovali. Popis Budova má ponecháno odhalené opukové zdivo. Má střechu z glazovaných prejzů, honosně vyhlížející stupňovité štíty, tři vikýře a ozdobné pískovcové plastiky. V přízemí jsou půlkruhově zaklenutá okna s cihlovým ostěním. V přízemí vlevo od vchodu byla Obereignerova kancelář a vpravo obytné místnosti (jídelna, kuchyň a ložnice s hostinským pokojem). Na půdě nad kanceláří byla obytná místnost a tři jednoduché pokojíky pro letní pobyty hostů. Bohatá je její výzdoba, vytvořená místními umělci – sochařem Milanem Havlíčkem a uměleckým kovářem Janem Marešem. Do opukových zdí byly vsazeny pískovcové reliéfy s různými motivy a glosami vycházejícími z rodinných tradic. Podobné glosy byly na konci 19. století na fasádách domů často užívány (např. Antonín Wiehl a Jan Koula). Například Madona, Sv. Prokop, Jan Hus, lev s trnovou korunou (symbol rakouského útlaku Čechů), nebo medailony s vyobrazením předků stavitelovy manželky Marie Obereignerové (roz. Pokorné). Dům se zahradou je zčásti obklopen zdí a zčásti plotem, tvořeným kamennou podezdívkou s cihlovými sloupky a ozdobnými kovanými mřížemi. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Obereignerova vila na Wikimedia Commons ŠVÁCHA, Rostislav. Slavné vily Středočeského kraje. Praha: FOIBOS, 2010. S. 90–93.
Špitál (Poděbrady)

Špitál Kunhuta je barokní špitál postavený v 18. století v Poděbradech na místě staršího špitálu, založeného Kunhutou ze Šternberka. Proto se mu říká Kunhuta. Nachází se v historickém centru města v ulici Na Dláždění. Budova je od roku 1965 chráněna jako kulturní památka. Historie Kunhuta ze Šternberka, manželka krále Jiřího z Poděbrad, se v polovině 15. století zasloužila o stavbu poděbradské školy a špitálu. Špitál byl založen roku 1444. Jednalo se o roubenou dřevěnou stavbou s velkou světnicí, čtyřmi malými místnostmi a chodbou s dřevěnými sloupy. Jeho kapacita byla 4-10 nemocných. V 18. století byl špitál přestavěn na přízemní kamennou stavbu s vysokým barokním štítem a dvěma okny v průčelí. Středověkou dispozici si dům zachoval. Do 20. let 20. století budova sloužila jako chudobinec. Kvůli značné zchátralosti jí hrozila demolice. O její záchranu se zasadil historik umění Vojtěch Birnbaum. Opravená budova byla roku 1943 předána Poděbradskému muzeu jako depozitář a v jeho vlastnictví už zůstala. Na konci 20. století budova prošla rekonstrukcí a od té doby slouží nejen jako depozitář, ale i k příležitostným výstavám. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Špitál Kunhuta na Wikimedia Commons
Měšťanský dům čp. 5 (Poděbrady)

Měšťanský dům čp. 5 v Poděbradech I stojí na jižní straně Jiřího náměstí. Je to barokní dům ze 17. století se středověkými sklepy a klasicistní fasádou z 19. století. Dům je od roku 1994 chráněn jako kulturní památka České republiky. Prezentuje se jako lázeňský dům Královské lázně. Historie Dům byl postaven ve druhé polovině 17. století na základech původního domu z doby krále Jiřího. Roku 1553 tento původní dům na vlastnil Štěpán Štětka. Po 100 letech dům vyhořel, nahradil jej jiný, který sám roku 1681 vyhořel do základů. Na jeho místě byl vystavěn barokní dům, který se zachoval dodnes. Jeden z jeho majitelů, ranhojič Kreuzenoch, navíc pro sebe ve dvoře u řeky Labe postavil malý přízemní domek. V polovině 18. století dům koupil kupec Sutnergráfovi, který si v přízemí otevřel obchod. Ve 20. století dům vlastnila rodina Richterova. Popis Jedná se o zděný patrový řadový dům. V přízemí je průchod s valenou klenbou a volutami zdobeným barokním pískovcovým portálem s výklenkem, ve kterém bývala soška Panny Marie. Přízemní místnosti jsou zaklenuté křížovou a valenou klenbou. V podzemí jsou klenuté sklepy. Klasicistní průčelí je čtyřosé, s rámováním oken a konzolovou římsou. Na nádvorní straně je pavlač nesená zdí se třemi arkádami. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jiřího náměstí 4 na Wikimedia Commons Reference
Měšťanský dům čp. 4 (Poděbrady)

Měšťanský dům čp. 4 v Poděbradech I stojí na jižní straně Jiřího náměstí. Na starších základech byl vystavěn v polovině 17. století a v 18. století byl výrazně přestavován. Má klasicistní fasádu z roku 1880. Dům je od roku 1965 chráněn jako kulturní památka. Dům byl prezentován jako penzion Král Jiří nebo penzion U Krále Jiřího. Historie Dům byl postaven ve druhé polovině 17. století na základech původního domu z doby krále Jiřího. Byl to právovareční dům, ve kterém býval hostinec. Známo je několik jeho původních majitelů, například Diviš z Bezdětic v roce 1553. V 18. století dům vlastnil sirotčí Votočka, jehož dcera Antonie se provdala za známého poděbradského lékaře a zakladatele místní nemocnice Františka Boučka. V první polovině 19. století dům vlastnil koňský handlíř František Pekáček. Ve dvoře domu nechal roku 1833 postavil patrovou budovu poštovní stanice se stájemi v přízemí. Dům je znám tím, že v něm býval zájezdní hostinec „U Zeleného stromu“. Roku 1845 vdova po Františku Pekáčkovi nechala celé první patro přestavět na společenský sál, který se nadlouho stal společenským centrem města. Mimo jiné zde probíhala představení ochotnického divadla. Kolem roku 1880 byl sál zrušen a přestavěn na byty, přízemí upraveno na obchody a dům zároveň dostal současnou klasicistní fasádu. V minulosti byl v domě například obchod s látkami V. J. Havlíčka, Duškova drogerie, klenotnictví s hodinářstvím, prodejnu elektrospotřebičů, nebo prodejnu fotografických potřeb. Ve sklepě dlouho fungovala čajovna Setkání. Popis Jedná se o zděný patrový řadový dům. V přízemí je průchod a prostory přeměněné na obchody. V podzemí je čtvercová prostora, sklenutá křížovými klenbami na středový pilíř klenuté sklepy. Na nádvorní straně je renesanční pavlač nesená pilíři, čtyři arkády a v patře pískovcové toskánské sloupy. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jiřího náměstí 5 na Wikimedia Commons Reference
Vila Kouřimka

Vila Kouřimka je secesní vila postavená v Poděbradech podle návrhu architekta Josefa Fanty. Nachází se v ulici Pionýrů a na nároží lázeňského parku. Vila je od roku 2000 chráněna jako kulturní památka České republiky. Dle památkového katalogu Národního památkového ústavu vila patří mezi Fantova nejvýznamnější díla. Historie Založení poděbradských lázní v roce 1908 podnítilo stavbu nových vil a penzionů s pokoji pro lázeňské hosty (prvním byla Vondrovicova Chodská vila na Riegrově náměstí). Jeden z takových penzionů nechala vystavět Františka Geisselreiterová podle návrhu architekta Josefa Fanty. Ten už dříve navrhl vilu pro jejího švagra Vojtěcha Obereignera. Fanta vilu navrhl roku 1910, stavbu provedla v letech 1913–1915 místní stavitelská firma Josefa Kocha. Dům nejprve nesl jméno Charitas a později Kouřimka podle rodiště manžela stavitelky, ředitele Geiselreitera. Popis Romanticky vyhlížející vila je podobně jako v případě Obereignerovy vily inspirována severským stylem, ve svém výrazu je však uměřenější. Je vystavěna z neomítnutého opukového zdiva, zkombinovaného se zdivem z červených cihel a dekorativními pískovcovými články. Oproti starší Obereignerově vile postrádá plastický dekor a sochařskou výzdobu. Hlavní obytné průčelí směřuje do lázeňského parku. Dominuje mu převýšený rizalit s půlkruhovým arkýřem v prvním patře. Budova má vysoké stupňovité štíty. Uvnitř se nacházelo 14 zařízených pokojů pro hosty penzionu. Vila v kultuře Ve vile se natáčel seriál Ordinace v růžové zahradě. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Kouřimka na Wikimedia Commons