NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Náměstí Kinských

Náměstí Kinských (lidově U Tanku) je náměstí v Praze, v obvodu a městské části Praha 5 a ve čtvrti Smíchov. Náměstí se jmenuje podle šlechtického rodu Kinských, jehož příslušníci vybudovali letohrádek Kinských v Kinského zahradě, která na náměstí navazuje na jeho západní straně. Za první republiky neslo náměstí název Štefánikovo náměstí. V letech 1940–1945 se nazývalo Albrechtovo náměstí (podle rakouského arcivévody Albrechta, po němž se původně jmenovala i zdejší kasárna). Po osvobození se náměstí vrátil název Štefánikovo náměstí. V letech 1951–1994 se jmenovalo náměstí Sovětských tankistů na paměť osvobození Prahy Rudou armádou. Východní část náměstí uzavírá justiční palác se sídlem Krajského soudu v Praze. Střed náměstí má parkovou úpravu. Původně zde stávala Medvědí fontána od Jeronýma Kohla, která byla v roce 1951 přemístěna na Náměstí 14. října. Později zde stával Památník osvoboditelů s tzv. smíchovským tankem neboli tankem číslo 23. Tank je od roku 1991, kdy jej David Černý přetřel na růžovo, znám také pod názvem Růžový tank. Od roku 2002 se zde nachází fontána Propadliště času od sochaře Jana Laudy. V severozápadní části náměstí se nachází plastika Torzo tanku, kterou sem výtvarník David Černý umístil v srpnu 2018 u příležitosti 50. výročí srpnové invaze z roku 1968. Poblíž tramvajové zastávky je umístěna socha ukrajinského básníka a předního představitele národního obrození Tarase Ševčenka. Slavnostně byla odhalena ukrajinským prezidentem Viktorem Juščenkem 25. března 2009. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKA, Marek; LEDVINKA, Václav, a kol. Pražský uličník: encyklopedie názvů pražských veřejných prostranství, 1. díl (A-N). Praha: Libri, 1997. ISBN 80-85983-24-9. S. 573. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Náměstí Kinských na Wikimedia Commons
Площа Кінських (Прага)

Пло́ща Кі́нських (чеськ. Náměstí Kinských) — площа в столиці Чехії місті Празі, названа на честь чеського шляхетного роду Кінських. Загальні та історичні дані Майдан розташований неподалік середмістя Праги в історичному районі Сміхові й адміністративно належить до району Прага 5. Площа Кінських є відносно новим майданом Праги, утворення і забудова якого належить до кінця XIX—ХХ століть. Майдан відомий тим, що тут у 1945—91 роки стояв пам'ятник радянським танкістам-визволителям Праги, що являв собою модель тогочасного радянського танку ИС-2. У 1991 ж році згодом відомий чеський митець-авангардист Давид Черни пофарбував його в рожевий колір, і хоча потому пам'ятникові повернули його первинний вигляд, а також знову зафарбували чеські депутати на знак протесту проти арешту (під натиском російських дипломатичних кіл)[джерело?] за хуліганство Черного, зрештою танк було демонтовано з площі й встановлено у воєнному музеї в Лешанах у Тинці-над-Сазавою. 2004 року під час міжнародної акції «Парад корів», що відбувалась у Празі, на місці радянського танку встановили фігуру корови, розмальовану «під танк». Об'єкти З-поміж важливих об'єктів на площі Кінських: представництво ООН та її інформаційний центр у Чехії; Палац юстиції (чеськ. Justiční palác). У центрі площі облаштовано сквер, у якому міститься фонтан «Вирва часу» (чеськ. Propadliště času). 25 березня 2009 року в ході державного візиту Президента України Віктора Ющенка на площі Кінських перед будівлею представництва ООН у Чехії було урочисто відкрито пам'ятник Тарасові Шевченку (автори — скульптори В. І. Зноба та М. В. Зноба та архітектор Вероніка Дірова). На площі — зупинка празьких таксівок. Галерея Посилання стаття про площу в Чеській Вікіпедії
Náměstí Republiky (Brno)

Náměstí Republiky je náměstí v Brně, v městské části Brno-sever, v katastru Husovic. Náměstí podlouhlého tvaru vychází z Dukelské třídy a na opačném konci je uzavírá Vranovská ulice. Přibližně v půli jej kříží ulice Nováčkova, která jej dělí do dvou částí o různé šířce. Náměstí má parkovou úpravu, jeho výraznou dominantou je v širší části mezi Nováčkovou a Vranovskou ulicí kostel Nejsvětějšího Srdce Páně z roku 1910. Blok mezi Nováčkovou a Netušilovou ulicí přiléhající k severní straně náměstí vyplňuje budova Základní školy J. A. Komenského a Gymnázia Brno, Elgartova. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu náměstí Republiky na Wikimedia Commons
Schloss Náměšť na Hané

Schloss Náměšť na Hané (deutsch Schloss Namiescht) steht im gleichnamigen Ort Náměšť na Hané im mährischen Okres Olomouc, Tschechien. Geschichte Das Schloss Namiescht ließ Graf Ferdinand Bonaventura Harrach (1708–1778) in den Jahren 1760–1763 auf einer Anhöhe erbauen. Zur Unterscheidung eines älteren Renaissance-Schlosses, das sich im Ort befindet, wird es als „Horní zámek“ (Oberes Schloss) bezeichnet. Es ist von einem kreisförmig angelegten Park umgeben, zu dem aus vier Richtungen Lindenalleen führen. 1780–1916 war es im Besitz der Grafen Kinsky, anschließend gehörte es bis zur Enteignung 1945 der Familie Ottahal. Das Hauptgebäude mit einem Mansarddach ist durch zeitgenössische französische Architektur geprägt. Einzelne Innenräume sind mit Spiegeldecken mit einem Rocaille- und Pflanzendekor verziert. Neben einer Gemäldesammlung werden historische Kutschen der Olmützer Bischöfe und Erzbischöfe ausgestellt. Weblinks Geschichte Geschichte (tschechisch)
Náměšťská obora

Náměšťská obora (též Obora, Kralická obora, příp. Obora Kralice) je přírodní památka, evropsky významná lokalita Natura 2000 a kulturní památka ležící východně od města Náměště nad Oslavou. V oboře se chovají daňci skvrnití. Historie Z hlediska existence a hospodářského využití území lze o oboře najít první zmínku až v roce 1629, kdy Karel starší ze Žerotína prodal panství svému švagrovi Albrechtovi z Valdštejna. Jak uvádí Dvorský (1908), v trhové smlouvě je uvedeno: „Pan Karel starší ze Žerotína prodává dědictví své vlastní, totiž hrad a městečko Náměšť … s dvorem poplužným, pivovarem, mlejnem, oborou, dvůr Velký pole řečený při oboře, atd…“ Dominantní památkou je stavba letohrádku (lusthaus) ve východní, kralické části obory. Letohrádek nechal postavit v první polovině 19. století Jindřich Haugwitz a je ve stylu klasicismu. Ochrana Přírodní památkou se Náměšťská obora stala z rozhodnutí Rady Kraje Vysočina ze dne 22. května 2012. Chráněné území zaujímá plochu 285 ha a jeho nadmořská výška se pohybuje od 345 m do 480 m n. m. Rozkládá se v katastrálních územích Náměšť nad Oslavou a Kralice nad Oslavou. Předmětem vyhlášení přírodní památkou byla zámecká obora jako biotop zvláště chráněných druhů, jako je páchník hnědý, tesařík obrovský, kovařík fialový, holub doupňák, krutihlav obecný, včelojed lesní, hřib Boletus fechtneri a též pro ochranu přírodních stanovišť a druhů v EVL Náměšťská obora, nacházející se na území přírodní památky. Evropsky významnou lokalitou se Náměšťská obora stala z rozhodnutí vlády České republiky nařízením vlády č. 132/2005 Sb. dnem 22. prosincem 2004. Chráněné území zaujímá plochu 286,5 ha a jeho nadmořská výška se pohybuje od 374 m do 461 m n. m. Rozkládá se v katastrálních územích Náměšť nad Oslavou, Kralice nad Oslavou a Otradice. Status Natury 2000 zde chrání tesaříka obrovského (Cerambyx cerdo), páchníka hnědého (Osmoderma eremita) a kovaříka (Limoniscus violaceus). Lesy České republiky požádaly o zákaz vstupu do obory v čase mimo letních prázdnin, kdy i během prázdnin bude přístup povolen pouze na hlavní asfaltové cesty mezi Náměští nad Oslavou a Kralicemi nad Oslavou a mezi Kralicemi nad Oslavou a Otradicemi. Důvodem je kladení a odchov mláďat v lese, bezpečnost návštěvníků při říji zvěře a při jejím odlovu a ochrana práva myslivosti. Povolené trasy jsou vyznačeny na informačních panelech. Odkazy Reference Literatura DVORSKÝ, František. Náměšťský okres. Brno: Musejní spolek, 1908. 342 s. (Vlastivěda moravská; sv. Místopis). Znaky a pečeti jihomoravských měst a městeček. 1. vyd. Brno: Blok, 1979. 515 s. WOLF, CHROUST, KOKEŠ, LOCHMAN. Naše obory. 1. vyd. Praha: SZN, 1976. SEIDL, L. Kulturně historický vývoj obory v Náměšti nad Oslavou. Brno: MZLU v Brně, 2003. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Náměšťská obora na Wikimedia Commons KOSOUR, Václav. Zámecká obora [online]. Náměšť nad Oslavou: Náměšť nad Oslavou [cit. 2010-01-01]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-12-18.
Národní dům (Třebíč)

Národní dům nebo dříve též Besední dům je dům na Karlově náměstí v Třebíči-Vnitřním Městě. Nese čp. 58 a orientační 47. Zbudován byl roku 1871 a stal se střediskem českého vlasteneckého hnutí v Třebíči. Vyjma kulturu, které stále slouží, poskytoval své prostory též obchodu a dlouhou dobu též peněžním službám. Součástí domu je také Galerie Franta, cyklopoint a infocentrum. Historie Ještě v polovině 19. století trpěla Třebíč nedostatkem vhodných prostor k pořádání větších společenských událostí. Když byla roku 1861 obnovena měšťanská beseda, záhy – nejvíce po volbách v roce 1867 – se stalo téma vybudování důstojných společenských prostor jedním z nejpřednějších. Tento úkol si předsevzalo nově ustavené družstvo, v jehož čele stanul starosta Ignác Přerovský. Pro postavení Národního domu byla nakonec vybrána parcela pod domem č. 58 na horní straně Karlova náměstí; město dále souhlasilo s rozšířením stavby i na místo půldruhého metru široké uličky spojující náměstí s prostranstvím u kostela sv. Martina z Tours, která byla ostudou města. Projekt Národního domu vypracoval stavitel Karel Tebich, stavbu realizoval stavitel Herzán. Národní dům byl slavnostně otevřen 29. října 1871, téhož dne jako bylo otevřeno třebíčské nižší české gymnázium. První poschodí sloužilo hostinství a knihovně, v přízemí byl konfekční závod. Nejdůležitější částí však byl velký sál. V něm se konaly plesy i divadelní představení, schůze i přednášky. Zde čeští vlastenci vítali výsledek vítězných voleb v roce 1882 i vznik československého státu v roce 1918. V reakci na postavení Národního domu zbudovali třebíčští Němci na protější dolní straně Karlova náměstí hotel Habsburg. Stalo se tak roku 1877. Ten se stal zase střediskem jejich spolkové i politické činnosti. Roku 1891 otevřela v přízemních prostorách Národního domu svou provozovnu První občanská záložna v Třebíči. Bankovnictví část budovy sloužila až do roku 1948. V 90. letech 20. století v přízemí otevřela provozovnu Agrobanka, posléze GE Money Bank. Ta v přízemí budovy sídlila až do roku 2008. Po přechodnou dobu sloužil Národní dům též vojenským účelům: za první světové války zde byl na čas lazaret, v době generální stávky v roce 1920 zde bylo ubytováno vojsko, v letech 1945–1946 zde probíhala některá jednání mimořádného lidového soudu. Od roku 1959 nesl Národní dům název Dům osvěty Bedřicha Václavka. Nedlouho předtím (roku 1956) byl Národní dům rozšířen do sousedního Outratova domu, a to jevištěm a správními prostory. S rokem 1963 převzal Národní dům Jednotný klub pracujících ROH. Po roce 1989 je dům majetkem města Třebíče. V roce 2014 byl dům rozšířen o Galerii Franta a částečně rekonstruován, roku 2019 se rekonstruuje vnitřní nádvoří. V roce 2022 měla začít rekonstrukce budovy, k tomu však nedošlo, město však s průzkumem podzemí budovy a následnou rekonstrukcí nadále počítá. Odkazy Reference
Národní hřbitov Terezín

Národní hřbitov Terezín se nachází v Terezíně před Malou pevností. Byl založen po druhé světové válce na popud pozůstalých obětí z Malé pevnosti a budován v letech 1945–1958. Hřbitov má trojúhelníkový tvar a nachází se mezi jižní stranou západní přístupové cesty k hlavní bráně Malé pevnosti a severní stranou bývalé silnice E 55 (nyní silnice II/608) z Prahy do Teplic, na východě je ohrazen pevnostním příkopem Malé pevnosti. Je tvořen 2 386 kostrovými a urnovými hroby, kde jsou pohřbeny oběti nacistického režimu z Malé pevnosti a dále oběti z terezínského ghetta a Koncentračního tábora Litoměřice. Ostatní oběti jsou pohřbeny v hromadných hrobech, kterých se na Národním hřbitově nachází 5 a jsou označeny kamennými stélami. Celkem je zde pohřbeno asi 10 tisíc lidí (2 386 v individuálních hrobech a zbytek v hromadných hrobech). Hroby jsou označeny čísly a případně i jmény pohřbených, pokud je známo datum narození či úmrtí, je to také doplněno. U každého hrobu pak rostou červené růže. Nad hřbitovem jsou vztyčeny dva náboženské symboly: křesťanský kříž a Davidova hvězda. Na náhrobcích se setkáváme s kameny, kteří zde zanechávají židovští návštěvníci. Každoročně v měsíci květnu se zde koná smuteční pietní slavnost k uctění památky všech lidí, kteří během 2. světové války zahynuli v Terezíně s názvem Terezínská tryzna. Národní hřbitov Terezín je součástí národní kulturní památky „Malá pevnost se hřbitovem“. Poznámka Hroby dalších desítek tisíců lidí, kteří zde během 2. světové války zahynuli neexistují vůbec, neboť nacisté zdejší oběti spalovali v místním krematoriu, které se nachází na jih od města Terezína směrem na Bohušovice nad Ohří. Mnohé ostatky pak skončily v řece Ohři. Místo dnes připomíná tryzna na břehu řeky. Ostatní oběti nacistické tyranie jsou pohřbeny na židovském hřbitově za městem. Odkazy Reference Související články Památník Lidice Vyšehradský hřbitov Židovský hřbitov Židovský hřbitov v Terezíně Koncentrační tábor Terezín Seznam osobností vězněných v Terezíně Terezínské krematorium Muzeum ghetta Terezín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní hřbitov Terezín na Wikimedia Commons
Návesník

Návesník je přírodní památka poblíž obce Vortová v okrese Chrudim. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR – RP SCHKO Žďárské vrchy. Předmětem ochrany je rašelinná louka s výskytem chráněných a ohrožených druhů živočichů a rostlin. Další fotografie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Chrudim Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Návesník na Wikimedia Commons
Obchodní dům Petřiny

Obchodní dům Petřiny je budova nákupního střediska na sídlišti Petřiny v ulici Na Petřinách, městské části Praha 6. Objekt se nachází přímo u vestibulu stanice metra Petřiny a u stejnojmenné tramvajové zastávky. Budova obchodního domu byla postavena jako součást experimentálního sídliště Petřiny a měla poskytovat možnost nákupu rozšířeného sortimentu zboží přímo v místě pobytu obyvatel sídliště. Svým významem tento obchodní dům nikdy nepřesáhl hranice svého blízkého okolí. Konkurencí je mu nedaleká Norma (na zastávce Větrník) a nověji také vzdálenější Kaufland na Vypichu, největší Kaufland v České republice. Historie Budova čtvercového půdorysu byla dokončena v roce 1969 podle projektu architektů Mixy a Vlašánka jako centrální bod sídliště Petřiny. Po budovu bylo charakteristické modře zabarvené obložení fasády. Původní řešení interiéru v 70. a 80. letech 20. století sestávalo z v přízemí vzdušné haly kde vlevo byl vstup do samoobslužné prodejny potravin, v čele byla pultová prodejna lahůdek, v prvním patře byla prodejna oblečení a textilu, a v druhém patře následovala prodejna spotřebního zboží a sportovních potřeb. Od samého začátku bylo vlastníkem celého objektu spotřební družstvo Včela, proto nesl obchodní dům nesl název Včela. Na západní části objektu v ulici Brunclíkova bylo postaveno několik prosklených kostek, ve kterých bylo vystaveno zboží. Po roce 1990 byly tyto kostky pronajímány k podnikatelským účelům. V současnosti již tyto budky neexistují, nahradil je vestibul stanice metra Petřiny. Současnost Po roce 1990 ztratila družstevní Včela na Petřinách konkurenceschopnost a neprosperovala. V roce 1997 nabídlo spotřební družstvo přízemí k pronájmu firmě Lion (tato firma po čase změnila název na Delvitu) a prvé patro bylo pronajato samostatným obchodníkům. Po čase družstvo celý objekt prodalo. Po roce 2000 byly provedeny stavební úpravy přízemí objektu zohledňující nové nákupní zvyklosti. V současné době provozuje hlavní část objektu řetězec Billa. V pravé části přízemí se nachází trafika, květinářství a pobočka pojišťovny. Ve 2. podlaží objektu se od listopadu 2015 po dlouhém neobsazení tohoto prostoru nacházelo železniční modelářství. Jen několik metrů od OD Petřiny se nachází vstup do stanice metra Petřiny (otevřena v roce 2015). V souvislosti s otevřením metra byla tramvajová zastávka před OD Petřiny přejmenována z názvu Obchodní dům Petřiny na Petřiny (v souladu s názvem stanice metra), a následující (konečná) tramvajová zastávka Petřiny byly přejmenována na Sídliště Petřiny (před zprovozněním metra konečná linek 1, 2, 18 a 56, po otevření stanice Petřiny již jen linek 1, 2 a 56). Související články Petřiny Petřiny (stanice metra) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Obchodní dům Petřiny na Wikimedia Commons
Obchodní galerie Orlí

Obchodní galerie Orlí, původně Petřvaldský dům, se nachází na severní straně ulice Orlí (č.o. 3, č.p. 482), v katastrálním území Město Brno, na území městské části Brno-střed. Dům je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Historie objektu sahá do 13. století. Původně se jednalo o dvě samostatné budovy, které byly v 19. století spojeny, včetně jednotné novorenesanční fasády. Jedná se o dvoupatrový, dříve nájemní městský dům, jehož zachované jádro pochází z doby renesance, ze 17. století. Z této doby se zachovala místnost v přízemí a dispozice celého přízemí. V letech 1997–1998 byla budova svým majitelem, firmou P. B. Invest, zrekonstruována a přestavěna podle návrhu architektonického studia Harald's na nákupní centrum, k jehož otevření došlo 1. září 1998. Obchodní galerie Orlí disponovala čtyřmi podlažími s přibližně 40 obchody, v dalších dvou patrech se nacházely kanceláře. Dvě podlaží suterénních prostor se zachovanými původními klenbami byly využity pro restauraci a kavárnu. Z původního nádvoří bylo vytvořeno kryté centrální atrium. Budova v dalších letech postupně změnila několikrát majitele a vzhledem k odlivu zákazníků do velkých nákupních center na okrajích města se počet obchodů v Galerii Orlí snížil. V roce 2013 bylo využíváno pouze přízemí a malý suterén. V tomtéž roce koupila dům podnikatelská rodina Havlínových, která plánuje oživení obchodního centra. Obchody v galerii Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Obchodní galerie Orlí na Wikimedia Commons Oficiální stránky Obchodní Galerie Orlí v Brně, ihned.cz
Oblouk (Ostrava)

Oblouk je multifunkční budova v Ostravě-Porubě, umístěná v nejstarší části zástavby tohoto sídliště, na jeho jižním okraji. Název budovy pochází od půlkruhovitého půdorysu, který zabírá. Představuje jednu z ukázek socialistického realismu 50. let a zároveň měla být velkolepou bránou do nového, dělnického města (dodnes je Oblouk největší stavbou na území nové Poruby). Architektonické řešení Architekt Evžen Šteflíček se při navrhování inspiroval klasicistní budovou Hlavního štábu na Palácovém náměstí v Petrohradě od Carla Rossiho, vystavěnou v letech 1819 - 1829. Koňské spřežení však nahradil reliéfem znázorňujícím „odchod do práce a opětný návrat domů“ (jeho autorem byl Václav Šantrůček). Budova Oblouku patří mezi nejznámější počiny tohoto brněnského architekta. Popis stavby Uprostřed půlkruhu „oblouku“ se nachází silniční křižovatka, ze které vycházejí dvě dopravní komunikace procházející průjezdy skrz objekt, třetí z nich směřuje do Svinova a skrz Oblouk neprochází. V průjezdech je prostor pro chodce oddělen od vozovky stylizovanými sloupy. Západní konec je ukončen věží s hodinami, která se vypíná nad říčkou Porubkou, východní pak přechází v jeden z mnohých obytných domů navazujícího sídliště. Samotný oblouk se ve skutečnosti sestává z dvanácti samostatných jednotek, které jsou uspořádány do jednoho celku, působícího dojmem jednoho rozsáhlého objektu. Při pohledu ze vzduchu či na mapu je jasně vidět budovu v kontextu s vozovkou jako srp a kladivo. Historie Výstavba Oblouku byla zahájena v červnu roku 1952 a probíhala společně s budováním okolních obytných celků na nedaleké ulici Svazu protifašistických bojovníků (s jedním tímto domem je Oblouk dokonce i propojen). Stavební práce probíhaly po celý rok 1953 i 1954 a dle dobových údajů byly poměrně náročné. V prosinci roku 1954 byl komplex dokončen a nastěhovali se do něj první nájemníci. Zdobná omítka budovy však byla dokončena až později. Velkolepá budova odkazující na architekturu Sovětského svazu se stala logicky místem, kde byl přivítán N. S. Chruščov presidentem Československa Antonínem Novotným při své návštěvě Ostravy dne 13. července 1957. Sovětský představitel podobu ukázkového příkladu stalinistické architektury neocenil. Naopak vyjádřil pochybnosti o dostatečné velikosti oken. Rozhodnutím Ministerstva kultury ČR z 27. března 2008 byl Oblouk prohlášen kulturní památkou. Další informace Poblíž se také nachází Věžičky, Hlavní třída, Alšovo náměstí, Základní škola Porubská 832, Porubská metasekvoje a Dům kultury Poklad. Odkazy Reference Související články Městská památková zóna Ostrava-Poruba Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Oblouk na Wikimedia Commons
Облоук

Облоук (чеш. Oblouk, буквално на српском лук) је вишенаменска зграда у Острави-Поруби у Чешкој, која се налази у најстаријем делу овог насеља, на његовом јужном крају. Име ове зграде потиче из њеног плана - када се гледа из ваздуха подсећа на лук. Облоук представља један од примера социјалистичког реализма у Чешкој педесетих година и био је планиран као монументална капија новог, радничког града (чак и данас је Облоук највећа зграда на територији Порубе). Архитектонско решење Архитекта Евжен Штефличек се током планирања Облоука инспирисао већ добро познатим Тргом палате у Петрограду - огромним простором окруженим великом палатом с монументалном капијом у његовом прочељу. Уместо коњске запреге искористио је рељеф са темом „одлазак на посао и повратак кући“ (од Вацлава Шантручека). Облоук се сматра најважнијим делом овог архитекте. Опис зграде У центру полукруга „облоука“ се налази раскрсница, из које иду два пута кроз ову зграду посебним пролазима и трећи према Свинову ван ње. У пролазима су коловозне траке од тротоара физички одвојене стилизованим перистилом. На западном крају зграде налази се кула са сатом а на источном Облоук прелази у један од типичних блокова Порупског насеља. Сама зграда није један монолитни објекат, него је формира 12 посебних јединица организованих у облику једне велике зграде. Историја Истовремено са изградњом других објеката у најстаријем делу Порпуског насеља - улици Савеза противфашистичких бораца (чеш. Svazu protifašistických bojovníků) у јуну 1952. године почела је и градња Облоука. Иако по оригиналним записима није била најједноставнија, радови су напредовали током читаве 1953. и 1954. године. У децембру 1954. главни радови су завршени и у Облоук су могли да се уселе први становници. Радови на декоративној фасади као посљедња фаза завршени су касније. Монументална зграда која подсећа на архитектуру Совјетског Савеза у новим временима друге половине педесетих година и почетка шездесетих није могла опстати као добар пример социјалистичке архитектуре. Током сљедећих деценија није била уопште помињана у званичним медијима или приказивана у књигама архитектуре. Одлуком Министарства културе Чешке републике 27. марта 2008, Облоук је проглашен спомеником културе. Референце Спољашње везе
Oborák

Oborák je rybolovný, průtočný rybník na Bučeckém potoce v katastrálním území Trojany u Mladotic města Kralovice, nedaleko Olšanské myslivny, u silnice spojující Trojany a Hadačku. Jeho plocha je 3,1 ha, rozměry cca 350×130 m. Hráz je zpevněna javory, na jejím jižním konci roste mohutný smrk. Na rybníku se zdržují kachny. Okolo rybníka vede cyklistická trasa Baroko I.[nedostupný zdroj] Související články Pivovárek Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Oborák na Wikimedia Commons Literatura Jan Kumpera, Jiří Zahradnický: Rybníky Plzeňského kraje aneb putování za rybniční vůní; Agentura Ekostar s. r. o. Plzeň, Plzeň 2006
Ochranovský sbor při Českobratrské církvi evangelické v Tanvaldě

Farní sbor Českobratrské církve evangelické v Tanvaldě-Smržovce byl sborem Českobratrské církve evangelické v Tanvaldě-Smržovce. Sbor spadal pod Ochranovský seniorát. Od 1. dubna 2026 byl sloučen se sborem v Železném Brodě jako jeho kazatelská stanice. Sbor administroval farář Ondřej Halama. Ve sboru byla jmenována správní komise, předsedou byl Ondřej Halama, místopředsedou Vlastislav Fejkl. Faráři sboru Rudolf Borski (1963–2005) Externí odkazy Údaje o sboru na portálu Evangnet