NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jüdischer Friedhof (Prostějov)

Der Jüdische Friedhof Prostějov ist ein Friedhof in Prostějov (deutsch Proßnitz in Mähren) im Okres Prostějov in der Region Olomoucký kraj in Ost-Tschechien. Der jüdische Friedhof liegt am südlichen Ortsrand, südlich anschließend an den städtischen Friedhof. Über die Anzahl der Grabsteine liegen keine Angaben vor. Auf dem Friedhof steht ein Denkmal aus dem Jahr 1950 für die Opfer des Nationalsozialismus. Geschichte Der „neue“ Friedhof wurde im Jahr 1908 angelegt. Einige Grabsteine aus der 1. Hälfte des 19. Jahrhunderts wurden von einem anderen, dem „alten“ Friedhof hierher gebracht, der ab ca. 1800 neu angelegt und im Jahr 1943 zerstört wurde. Siehe auch Liste jüdischer Friedhöfe in Tschechien Weblinks Proßnitz (Mähren) auf jüdische-gemeinden.de Jüdischer Friedhof Prostějov auf czecot.de
Cikán (rybník)

Cikán je rybník o rozloze 4,1 ha nacházející se na jižním okraji Hradce Králové. Leží na toku potoka Biřička a je součástí rybniční soustavy, kterou tvoří retenční nádrž Cesta myslivců a kaskáda rybníků Biřička, Cikán, Datlík a Roudnička. Historie Rybník byl založen roku 1469. V roce 1835 byl vysušen a zalesněn borovicemi a břízami. Část tohoto lesa byla proměněna v louku, která v letech 1865–1882 sloužila jako střelnice královéhradecké vojenské posádky. Později byl les vykácen kompletně. V roce 1898 pak byl rybník obnoven. Roku 1924 byla jeho hráz osázena topoly. V 1. pol. 20. století byl rybník oblíbeným místem ke koupání. V roce 2012 byl rybník poprvé po 10 letech vyloven. Na rok 2014 je naplánováno jeho odbahnění. Název Rybník leží v místech, kterým se říkalo Na Cikánce. Podle pověsti tu cikánský ženich zabil svou nevěstu, která zde byla následně pohřbena. Od toho pochází název onoho místa i název rybníka. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cikán na Wikimedia Commons
Kostel Neposkvrněného početí Panny Marie (Horní Řasnice)

Kostel Neposkvrněného početí Panny Marie je sakrální stavba v Horní Řasnici, což je obec na severu České republiky, ve Frýdlantském výběžku Libereckého kraje. Ač je vesnice prvně písemně zmiňována v urbáři Frýdlantského panství již roku 1381, filiální kostel je zde zmiňován až o více než sto let později, roku 1495, a to v matrice Míšeňského biskupství. Stavba je zařazena mezi nemovité kulturní památky České republiky. Poloha Objekt kostela stojí na levé hraně údolí místního vodního toku Řasnice v nadmořské výšce 390 m n. m. Zvláštností stavby je, že jako jediný kostel ve Frýdlantském výběžku není orientovaný, ale jeho presbytář je otočen o 45 stupňů severně, tedy k severovýchodu, a pokračuje tak rovnoběžně se směrem vesnice. Vlastní kostel je obehnán kamennou zdí, kolem které jsou na její vnitřní straně umístěny hroby. Jižně od kostela přímo ve zdi stojí přízemní objekt márnice, jež je spolu se zdí také evidována jako kulturní památka. Historie stavby Původní kostel byl pravděpodobně zbudován se založením vesnice. Během druhé polovině 15. století nebo na počátku století šestnáctého prošel přestavbou, během níž se na zvonici kostela zavěsily dva nové zvony. Roku 1683 vysvětil Jan Ignác Dlouhoveský z Dlouhé Vsi nový hlavní oltář kostela. Další stavební úpravy proběhly až v 19. století, kdy roku 1862 vlivem trhlin v klenbě proběhlo položení nového nového rákosového stropu. Při opravách došlo též na rekonstrukci empory (galerie) a k instalaci nové kazatelny. I v následujících letech probíhaly další úpravy – například roku 1887 získala věž novou střechu a roku 1911 získal kostel nové omítky a byla vyměněna také dlažba v jeho interiéru. V kostele se nacházely varhany postavené pravděpodobně v roce 1669. V roce 1753 byl jejich opravou pověřen J. H. Neumann a v letech 1782 a 1804 Ambrož Augustin Tauchman. Na konci 19. století (roku 1895) získal kostel nový nástroj (6, 1), jejž vybudovalo varhanářství Rieger z Krnova. Prostřednictvím projektu „Anděl pro Řasnici“, do kterého svými originálními výtvory přispěli například Alice Nellis, Jan Burian či David Vávra, probíhá výběr finančních prostředků na záchranu stavby. Dne 18. září 2018 využili prostory kostela filmaři pod vedením režisérky Jitky Rudolfové, kteří zde točili pohádku Hodinářův učeň. Na záběrech natočených v kostele se objevuje třeba Viktor Preiss, ale také místní duchovní Šimon Hamza, jenž si zahrál oddávajícího faráře. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Neposkvrněného početí Panny Marie na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele Neposkvrněného Početí Panny Marie, Horní Řasnice (katalog biskupství litoměřického)
Шьонборн

Шьонборн (на чешки: Schönbornský palác) е бароков дворец в квартала Мала страна в Прага, Чехия. Понастоящем в него се помещава посолството на САЩ в Република Чехия. От 1958 г. сградата е обявена за паметник на културата на страната. Дворецът е построен между 1643 и 1656 г. на мястото на пет по-стари ренесансови къщи, разрушени по време на Тридесетгодишната война. Мястото е откупено от граф Рудолф Колоредо-Уолс от император Фердинанд, който започва мащабно строителство като превръща и лозята на хълма край сградата в терасирана градина с геометрични фигури. Следващите собственици на имота са благородническата фамилия Шьонборни, чието име дворецът носи. Известно е, че Франц Кафка живее и работи в двореца през 1917 г., но недостатъчно отоплените помещения допринасят за обостряне на туберкулозата му и той е принуден да постъпи в санаториум. Ричард Крейн, внук на чикагски милионер и посланик на Съединените американски щати в Прага между 1919 и 1921 г., закупува сградата през 1919 г. след края на Първата световна война от последния собственик от рода Шьонборн Карл Йохан Шьонборн (1890 – 1952) и след това я продава на правителството на САЩ през 1924 г. за 117 000 долара. Галерия Източници
Palais Schönborn (Prag)

Das Palais Schönborn (tschechisch Schönbornský palác) ist ein repräsentatives Barockpalais auf der Prager Kleinseite und seit 1919 Sitz der Botschaft der USA in der Tschechoslowakei, beziehungsweise Tschechien. Geschichte Das Palais Schönborn steht zwischen historischen Bürgerhäusern und wurde 1643–1656 im Auftrag des Rudolf Hieronymus Eusebius von Colloredo-Waldsee, österreichischer Feldmarschall, Gouverneur von Prag und Großprior des Malteserordens, errichtet und erhielt um 1715 ihr hochbarockes Erscheinungsbild nach Plänen von Giovanni Battista Alliprandi und Johann Blasius Santini-Aichl. Der Palast besteht aus über 100 Räumen in vier Flügeln, die drei Höfe umschließen. Der zentrale Hof wird von zwei gigantischen Atlanten des Bildhauers Matthias Bernard Braun geschmückt. Es blieb lange im Besitz der Familie Colloredo und war berühmt für seinen frühbarocken Garten. Als Erbe ging das Palais unter anderem an das Adelsgeschlecht Hatzfeld und letztlich 1794 an das Adelsgeschlecht Schönborn. Vom Anfang März bis zum Ende August 1917 wohnte hier Franz Kafka in zwei feuchten und modrigen Zimmern, ohne Küche und mit schlechter Heizung. 1919 verkaufte Graf Karl Johann Schönborn (1890–1952), Großneffe des Prager Kardinals Franziskus Schönborn und Großvater des Wiener Kardinals Christoph Schönborn, das Palais für $117.000 an Richard Teller Crane II. Dieser war von 1919 bis 1921 erster US-Botschafter in der Tschechoslowakei. Richard Teller Crane II verkaufte das Palais 1924 für $125.000 weiter an die Regierung der Vereinigten Staaten. Noch heute ist das Schönborn-Palais Sitz der Botschaft der Vereinigten Staaten in Tschechien, nicht zu verwechseln mit dem Wohnsitz (Residenz) des Botschafters Villa Otto Petschek. Eine Besichtigung des Palais Schönborn ist nicht möglich. Siehe auch Liste der Botschafter der Vereinigten Staaten in Tschechien Literatur adac reiseführer Prag, Anneliese Keilhauer, 2005, ISBN 978-3-89905-249-7. Weblinks Der Schönborn Palast in Prag (englisch). Schönbornský palác. In: pamatkovykatalog.cz. Národní památkový ústav; abgerufen am 1. Januar 1900 (tschechisch). Einzelnachweise
Schönborn Palace (Prague)

The Schönborn Palace (Czech: Schönbornský palác) in the Malá Strana district of Prague is the current home of the United States Embassy to the Czech Republic. The first United States Minister to Czechoslovakia was Richard Crane, the grandson of a Chicago plumbing millionaire. Crane, who had acquired the palace at the end of the First World War, sold the building in 1925 to the United States Government for $117,000. History Rudolf von Colloredo built the present palace between 1643 and 1656 on the site of an earlier building that had been destroyed during the Thirty Years War. Having lost a leg at the Battle of Lutzen, the count had the flight of steps leading to the first garden terrace built with a special incline to enable him to ride into his palace on horseback. The palace was ultimately inherited by the Schönborn family, from whom it took its present name. Writer Franz Kafka lived and worked in the palace in 1917. The last inhabitant was Count Carl Johann Schönborn (1890–1952), grand nephew of Cardinal Franziskus Schönborn of Prague and grandfather of Cardinal Christoph Schönborn of Vienna, who sold the property in 1919, after World War I, to Richard Teller Crane II, who served as US ambassador from 1919 until 1921 and sold it to the United States Government in 1924. American diplomat George F. Kennan, in his memoir, wrote that when he arrived in Prague in 1938 there were beautiful terraced gardens behind the palace. The garden had an orchard, which contained a structure called the Glorietta. From that location there was a view of the Charles Bridge in one direction and of the Hradčany Castle in another. Gallery References External links Media related to Schönbornský palác at Wikimedia Commons U.S. Embassy website - information about the palace
Palais Schönborn (Prague)

Le palais Schönborn (tchèque : Schönbornský palác), situé à Malá Strana, quartier du centre de Prague, abrite l'actuelle Ambassade des États-Unis auprès de la République Tchèque. Richard Crane, petit-fils d'un millionnaire de Chicago, qui a acquis le palais à la fin de la Première Guerre mondiale, vend l'immeuble, en 1925, au Gouvernement des États-Unis pour la somme de 117 000 $. Histoire Le palais, de style baroque, est construit entre 1643 et 1656 sur le site d'un ancien bâtiment détruit pendant la Guerre de Trente Ans. Le palais passe à la famille de Schönborn, de qui il a pris son nom actuel. L'écrivain Franz Kafka a vécu et travaillé dans le palais en 1917. Le dernier habitant est le Comte Carl Johann Schönborn (1890-1952), neveu du cardinal Franziskus Schönborn de Prague et grand-père du cardinal Christoph Schönborn de Vienne. Il vend la propriété en 1919, après la Première Guerre mondiale, à Richard Crane, ambassadeur des États-Unis de 1919 à 1921, qui le revend lui-même au Gouvernement des États-Unis en 1924. Le diplomate américain George F. Kennan, dans ses mémoires, écrit que lorsqu'il est arrivé à Prague en 1938, il y avait de beaux jardins en terrasses derrière le palais. Le jardin avait un verger qui contenait une structure appelée la Gloriette (qui existe toujours). De cet emplacement, il y avait une vue sur le Pont Charles d'un côté et sur le Château Hradčany de l'autre. Galerie Références Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Ambassade des Etats-Unis site web - Informations sur le palais Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague Portail de la protection du patrimoine
Саксонска Швейцария

Саксонска Швейцария (на немски: Sächsische Schweiz) е историко-географска област и национален парк в провинция Саксония, Източна Германия. Разположена е в част от планината Ерцгебирге, югоизточно от Дрезден и на границата с Чехия, от другата страна на която се намира областта Бохемска Швейцария. Саксонска Швейцария е популярна сред скалните катерачи със своите около 1000 откоса за катерене.
Saské Švýcarsko

Saské Švýcarsko (německy Sächsische Schweiz) je oblast v Německu, nacházející se jihovýchodně od Drážďan podél údolí řeky Labe, jejíž součástí je stejnojmenný národní park. Společně s českým národním parkem České Švýcarsko tvoří oblast známou jako Českosaské Švýcarsko (geomorfologicky jde o Děčínskou vrchovinu, alternativně též nazývanou Labské pískovce). Celá lokalita se nachází v zemském okrese Saské Švýcarsko-Východní Krušné hory (Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge). Je využívána k horolezectví a mezi zdejší pamětihodnosti se řadí například pevnost Königstein. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Saské Švýcarsko na Wikimedia Commons Oficiální portál Saského Švýcarska (česky) Tipy na výlety v Saském Švýcarsku (česky)
Suisse saxonne

La Suisse saxonne (en allemand Sächsische Schweiz) est un macrogéochore de la région naturelle des montagnes et hauts-plateaux de Saxe. Elle comprend la partie allemande du massif gréseux de l'Elbe. Elle se situe entre Pirna, au sud-est de Dresde, et la frontière avec la République tchèque au-delà de laquelle le massif a été appelé « Paradis de Bohême ». Connue pour ses étonnantes formations rocheuses de grès, la Suisse saxonne est un parc naturel national depuis 1990. Son nom remonterait à la visite d'Adrian Zingg et Anton Graff au XVIIIe siècle. Ces deux artistes suisses auraient été frappés par la ressemblance avec le Jura. Ces mêmes paysages ont aussi inspiré des artistes romantiques comme le peintre Ludwig Richter ou le compositeur Carl Maria von Weber. Traversée par l'Elbe, la Suisse saxonne abrite plusieurs places fortes construites pour protéger les routes commerciales qui empruntent la vallée de l'Elbe, comme la forteresse de Königstein et le château de Hohnstein. Certains de ces châteaux-forts sont ensuite devenus des repaires de brigands. La région est également réputée pour la pratique de l'escalade sur les hautes falaises et les aiguilles gréseuses. Bad Schandau est le centre touristique le plus important de la Suisse saxonne. Films tournés en Suisse saxonne 1923 : Die Schlucht des Todes (Le Ravin de la mort) de Luciano Albertini et Albert-Francis Bertoni 1924 : Mister Radio de Nunzio Malasomma Voir aussi Notes et références Annexes Articles connexes La Bastei Liens externes (fr) Le « Canyonland » d'Allemagne (30 kilomètres au sud de Dresde) (en) Fiche du parc sur le site UNEP-WCMC (de + en) Information touristique sur la région Suisse saxonne Portail de la Saxe
Svizzera sassone

La Svizzera sassone (in tedesco Sächsische Schweiz; in ceco Saské Švýcarsko) è una regione montuosa e un parco nazionale vicino a Dresda in Sassonia, Germania. È la continuazione della Svizzera boema nella Repubblica Ceca ed è situata nell'ex circondario rurale omonimo, dal 2008 ampliato territorialmente e rinominato in Svizzera Sassone-Monti Metalliferi Orientali. Nella regione ci sono circa mille vette e diverse depressioni. La zona è molto conosciuta ed apprezzata sia dagli abitanti locali che dagli scalatori internazionali. La Fortezza di Königstein è un punto di riferimento più conosciuto della zona. Storia La Svizzera sassone fu inizialmente colonizzata dagli Slavi. Circa mille anni fa era una zona di confine fra tre tribù slave: i Nisane, stanziati a est dell'Elba tra Dresda e Pirna, i Milzane, stanziati attorno a Oberlausitz, e i Dacine, stanziati nelle regioni meridionali. Nel XIII secolo i tedeschi incominciarono a stabilirsi nella zona e incominciarono a costruire una serie di fortezze per proteggere le rotte commerciali (tra quelle meglio conservate ci sono il Festung Königstein e il castello Hohnstein ma poco o niente rimane di altri castelli e fortezze come il piccolo Bastei o il castello sul Falkenstein, del quale rimane solo un picco roccioso). Alcune fortezze furono usate successivamente anche come basi per scorribande nei paesi vicini che scemarono quando nel XV secolo la zona divenne parte del Margraviato di Meißen. La regione acquistò rinomanza nel XIX secolo per il turismo. Artisti romantici venivano attratti dalla natura selvaggia dei luoghi, come il pittore Ludwig Richter o il compositore Carl Maria von Weber, che ambientò la sua opera Der Freischütz (Il franco cacciatore) con la scena del Wolfsschlucht ("la gola del lupo") vicino alla paese di Rathen. Castelli I castelli nella zona sono: in Sassonia: Hohnstein, Hockstein, Neurathen, Altrathen, Königstein, Lilienstein, Falkenstein, Frienstein, Rauschenstein; in Boemia: Schauenstein, Falkenstein, Kreibitzer Burg, Tollenstein, Khaaer Burg, Schönbuch. Galleria d'immagini Voci correlate Parco nazionale della Svizzera Sassone Monti di arenaria dell'Elba Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Svizzera sassone Collegamenti esterni (EN) Svizzera Sassone sito ufficiale, su saechsische-schweiz.de. URL consultato il 10 luglio 2009 (archiviato dall'url originale il 18 maggio 2008). (DE) Svizzera Sassone sito ufficiale, su saechsische-schweiz.de.
Saksisch-Zwitserland

Saksisch-Zwitserland (Sächsische Schweiz) is het Duitse gedeelte van het Elbezandsteengebergte tussen Dresden en de Tsjechische grens. Dit natuurgebied is een nationaal park, het Nationaal Park Sächsische Schweiz. Op een van de bergen ligt de imposante vesting Königstein nabij de plaats Königstein. Verder is er de brug van Bastei, een natuurwonder van enkele markante rotspunten. Aan Tsjechische zijde loopt het gebied over in Boheems-Zwitserland, beschermd als Nationaal park České Švýcarsko. De Malerweg loopt door het gebied. Externe link Nationalpark Sächsische Schweiz
Saska Szwajcaria

Saska Szwajcaria, Saksońska Szwajcaria (niem. Sächsische Schweiz) – określenie niemieckiej części Gór Połabskich ("po-łabie") znajdujących się po obu brzegach rzeki Łaba, na południowy wschód od Drezna. Rozpościera się między czeskim miastem przygranicznym Děčín i saksońskim miastem Pirna. Stanowi część Średniogórza Niemieckiego. Zajmuje powierzchnię około 360 km². Wzniesienia sięgają 400–500 m n.p.m.; najwyższe Großer Zschirnstein (562 m). Dla turystyki Saska Szwajcaria została "odkryta" na początku XIX wieku, zaś autorem nazwy jest szwajcarski malarz Adrian Zingg, który tak nazwał w 1800 roku ten rejon Saksonii. Przyjęła się też analogiczna nazwa Czeska Szwajcaria (České Švýcarsko), a także nazwa zbiorcza: Sasko-Czeska. Wyjątkową atrakcją krajobrazową w tym regionie są piaskowce o oryginalnych kształtach wyrzeźbionych przez erozję. Jest to również obszar o niespotykanej gdzie indziej różnorodności kształtowań terenu na stosunkowo niewielkiej przestrzeni. Równiny znajdują się w bezpośrednim sąsiedztwie jarów, gór stołowych i skalistych. Obiekty do zwiedzania na terenie Saskiej Szwajcarii Bastei – skalna ambona wysokości 305 metrów n.p.m., 200 metrów ponad lustrem rzeki Łaby Most na Bastei Schwedenlöcher Lilienstein, Papststein, Pfaffenstein, Zirkelstein – kompleksy skalne Kuhstall – naturalna brama w skale Wodospad Lichtenhain Schrammsteine – rozległy obszar skalny w centralnej części regionu Amselsee – jezioro w okolicach kurortu Rathen Zamki i twierdze Twierdza Königstein Zamek Hohnstein Altrathen Lilienstein Zamek Neurathen Zamek Stolpen Schwarzenbach pałac Sonnenstein Wehlen Wildenstein Winterstein Zobacz też Powiat Sächsische Schweiz (Powiat Szwajcaria Saksońska) Góry Niemiec Park Narodowy Czeska Szwajcaria Rezerwat przyrody Szwajcaria Ropczycka Szwajcaria Kaszubska Szwajcaria Lwówecka Przypisy Bibliografia Witold Kaiser: Od Rugii do Saskiej Szwajcarii. Warszawa: Wydawnictwa Szkolne i Pedagogiczne, 1989. ISBN 83-02-03717-6. Ben Budar: Przewodnik Łużyce, Drezno, Miśnia, Saska Szwajcaria, Góry Żytawskie, Spreewald. Katowice: Wydawnictwo "Śląsk", 1975, s. 59-63. Linki zewnętrzne Ścieżka Malarzy (niem. Malerweg) - trasa turystyczna ukazująca najpiękniejsze zakątki Saskiej Szwajcarii
Sächsische Schweiz (munți)

Sächsische Schweiz sunt traversați de Elba, fiind situați aval de orașul Dresda și fac parte din munții Elbsandsteingebirge (Munții Elbei). La est munții se continuă cu Lausitzer Bergland (regiunea de coline Lausitz), iar în vest cu munții Erzgebirge (Munții Metaliferi). Partea muntoasă care se continuă pe teritoriul Cehiei poartă denumirea de Böhmische Schweiz. Cea mai mare înălțime a regiunii o are Große Zschirnstein (Marele Zschirnstein) (562 m). Etimologia denumirii Numele „Sächsische Schweiz” (Elveția saxonă) provine de la doi pictori elvețieni care au trăit în secolul al XVIII-lea, Adrian Zingg și Anton Graff, aceștia ar fi fost atrași de peisajul regiunii care se asemăna cu regiunea lor natală din Elveția. Anterior, regiunea a fost denumită „Meißner Hochland”. Datorită cărții lui Wilhelm Lebrecht Götzinger denumirea de „Sächsische Schweiz” a devenit populară. Geologie Galerie de imagini Vezi și Lilienstein Königstein (Sächsische Schweiz) Legături externe
Саксонская Швейцария

Саксонская Швейцария (нем. Sächsische Schweiz) — германская часть Эльбских Песчаниковых гор. Она находится на верхнем течении реки Эльба недалеко от Дрездена. Название Название Саксонская Швейцария создали в XVIII веке швейцарские художники Адриан Цинг и Антон Графф. Ландшафт им напоминал родные края, швейцарскую Юру. До этого саксонскую часть Эльбских Песчаниковых гор называли «Майсенским плато». Новое название стало популярным по публикациям Гётцингера. В своих книгах он описал Саксонскую Швейцарию и сделал название известным широкой публике. Достопримечательности Бастай Крепость Кёнигштайн Лилиенштайн, Шраммштайне, Пфаффенштайн с Барбарине Лихтенхайнский водопад Кушталь Вольфсберг Кайзеркроне и Циркельштайн Крепость Штольпен Ратенский скальный театр Литература Franz Hasse. Elbsandsteingebirge / Bergverlag Rother. — 5. Aufl. 2004. — ISBN 3763341919. Adolf Hanle (Hrsg.). Elbsandsteingebirge. Naturführer / Meyers Lexikonverlag. — Mannheim, 1992. Heinz Klemm. Die Entdeckung der Sächsischen Schweiz. — Dresden: Sachsenverlag, 1953. Dietmar Möschner. Kirchen in der Sächsisch-Böhmischen Schweiz. — Bad Schandau 1999 (hrsg. vom Tourismusverband Sächsische Schweiz e.V.). — ISBN 3-9806841-0-5. Dietmar Möschner. Museen und technische Denkmale in der Sächsisch-Böhmischen Schweiz. — Bad Schandau 2000 (hrsg. vom Tourismusverband Sächsische Schweiz e.V.). — ISBN 3-9806841-1-3. Ferdinand Thal. Neuester kurzgefaßter und doch vollständiger Wegweiser durch die Sächsische Schweiz nebst einem Anhange: Anleitung zu einem Abstecher nach der Oberlausitz. — Dresden, 1846. (Reprint Halle. — 1991. — ISBN 3-910147-13-5.) Erich Tönspeterotto und Christoph Wendt. Sächsische Schweiz. — Hamm: Bildband Artcolor, 1994. Roland H. Winkelhöfer. Der Quirl ohne Zweiffel. Eine Heimatkunde der 20 linkselbischen Tafelberge der Sächsischen Schweiz. — ISBN 3-00-004380-2. Alfred Meiche. Burgen und vorgeschichtliche Wohnstätten der sächsischen Schweiz. — Dresden, 1907. Ссылки Teufelsturm.de, Klettern im Elbsandsteingebirge - (нем.). www.teufelsturm.de. Дата обращения: 25 июля 2010. Архивировано 21 февраля 2012 года. www.oberelbe.de . Архивировано из оригинала 9 марта 2007 года. Gipfelbuch Wandern in der sächsischen Schweiz фотоальбом «Саксонская Швейцария» Автор: М. А. Тимофеев Похожие топонимы Прусская Голландия
Саксонска Швајцарска

Саксонска Швајцарска (нем. Sächsische Schweiz) је предео и национални парк у немачком делу долине реке Елбе узводно од Дрездена. На истоку брда прелазе у Лужичко горје, а западно у Рудне горе. Суседна област у Чешкој се назива Чешка Швајцарска. Саксонска Швајцарска има око 1000 оштрих кречњачких врхова, од којих неки никад нису освојени. Област је веома популарна међу алпинистима. Највише узвишење Саксонске Швајцарске је на 560 метара надморске висине. Најатрактивнији врх је стена Бастај (нем. Bastei). Историја Ову област су насељавали Словени, све док није пала под власт саксонских господара Мајсена у 15. веку. У Саксонској Швајцарској постојало је мноштво тврђава које су служиле за заштиту трговачких путева. Данас су најзначајније тврђава Кенингштајн и дворац Хонштајн. Од осталих тврђава постоје само незнатни остаци. Име су узвишењима у 18. веку дали швајцарски уметници Адријан Цинг и Антон Граф. Њих је овај предео подсећао на завичај, швајцарске планине Јуре. Област је постала популарна за туристе у 19. веку. Лепота дивљине се нарочито допадала уметницима романтизма. Композитор Карл Марија фон Вебер је сместио радњу своје опере „Чаробни стрелац“ (Freischütz) у ову област (град Ратен). Спољашње везе Мноштво слика и података о Саксонској Швајцарској Туристичке информације Путовање Саксонском Швајцарском