NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vozovna Strašnice

Vozovna Strašnice je jedna z osmi dnes funkčních tramvajových vozoven provozovaných Dopravním podnikem hlavního města Prahy. Historie a dnešní využití Strašnická vozovna zahájila provoz 8. října 1908 a je tak nejstarší dosud provozovanou tramvajovou vozovnou v Praze. Tehdy měla tři lodi po pěti kolejích a kapacitu 90 vozů. V roce 1920 tu byla postavena první objízdná kolej v pražských vozovnách, roku 1928 zde pak vznikla měnírna. Mezi lety 1929 až 1933 proběhla rekonstrukce vozovny, původní dřevěné budovy byly zbourány a nahrazeny cihlovými, přidána byla i čtvrtá loď a zrušena byla již zmíněná objízdná kolej. V 50. letech 20. století se kapacita vozovny o něco snížila, vzhledem k její další přestavbě pro potřeby modernějších širších vozů typu T. Začátkem 70. let proběhla další rekonstrukce vozovny a byla dokončena přestavba kolejiště, zahájená již 1964, při které byla obnovena objízdná kolej. V současné době (březen 2025) vozovna vypravuje 69 vozů Tatra T3R.P, 30 vozů Tatra T3R.PV, 33 vozů Tatra T3R.PLF, 9 vozů Tatra KT8D5R.N2P a jeden pracovní vůz Tatra T3M. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vozovna Strašnice na Wikimedia Commons Stránky o pražských tramvajích, i vozovnách
Strašnice (zajezdnia tramwajowa)

Pankrác – jedna z ośmiu czynnych praskich zajezdni tramwajowych, eksploatowanych przez przedsiębiorstwo Dopravní podnik hlavního města Prahy. Znajduje się przy ulicy Starostrašnickiej 25 w części miasta Strašnice, w dzielnicy Praga 10. Historia Strašnicka zajezdnia została otwarta 8 października 1908 r. i jest najstarszą eksploatowaną zajezdnią tramwajową w Pradze. W dniu otwarcia miała trzy hale po pięć torów i pojemność 90 wagonów tramwajowych. W 1920 r. zbudowano wokół zajezdni pierwszy w Pradze tor objazdowy, a w roku 1928 powstała tu stacja prostownikowa. W latach 1929–1933 przeprowadzono modernizację zajezdni, w trakcie której drewniane budynki zburzono i zastąpiono ceglanymi, dobudowano czwartą halę postojową i zlikwidowano tor okrężny. W latach 50. XX wieku pojemność zajezdni uległa zmniejszeniu w związku z dostosowaniem stanowisk postojowych do szerszych niż dotychczas eksploatowane nowych tramwajów typu T. Na początku lat 70. XX wieku wykonano w zajezdni kolejny remont: dokończono przebudowę układu torowego, rozpoczętą już w 1964 r., w trakcie której odbudowano zlikwidowany wcześniej tor okrężny. Zobacz też tramwaje w Pradze Przypisy Linki zewnętrzne Opis zajezdni na stronie prazsketramvaje.cz
Vozovna Vokovice

Vozovna Vokovice je jedna z osmi dnes funkčních tramvajových vozoven provozovaných Dopravním podnikem hlavního města Prahy, a. s. Nachází se ve čtvrti Veleslavín u hranice s Libocí, západně od Vokovic naproti Vokovickému hřbitovu. Historie a dnešní využití Vokovická vozovna se nachází v severozápadní části města. Pozemek byl koupen v roce 1929 a byla zahájena výstavba. Otevřena byla 1. května roku 1933. Vozovna je obousměrně napojena úplným kolejovým trojúhelníkem do trati z Dejvic do Divoké Šárky a na Dědinu. Odstavnou halu tvoří pět lodí po šesti kolejích; celkem je tedy ve vozovně 30 odstavných kolejí, což je v celé Praze nejvíce, ale protože koleje jsou poměrně krátké, nepřekonala deponovací kapacitou vozovnu Pankrác. Vozovna do podzimu 2015 neměla objízdnou kolej ani jinou možnost obracení vozů a vozy musely při zatahování (po projetí kolejového trojúhelníka za sjezdové výhybky) couvat z Evropské třídy. Až do výstavby Ústředních dílen v Hostivaři se zde nacházela lakovna, v 70. a 80. letech se konaly velké přestavby kolejové harfy. V této době zde byly deponovány také historické vozy, které jsou dnes umístěny v Muzeu MHD ve Střešovické vozovně. Od poloviny roku 2013 probíhala rekonstrukce samotného depa a především pracovních jam a kolejí. Na konci listopadu téhož roku byla vozovna opět otevřena a vozový park přijal novou vlajkovou tramvaj Škoda 15T. Byla vytvořena objízdná kolej, z velké části procházející vnitřkem haly, čímž byla snížena deponovací kapacita o dvě koleje. V současnosti (březen 2025) je z vozovny vypravováno 64 vozů Škoda 15T, 16 vozů Tatra T3R.P, 17 vozů Tatra T3R.PLF, jeden pracovní vůz Tatra T3M a podvozkový sněžný pluh Pragoimex PSP 01. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vozovna Vokovice na Wikimedia Commons Vozovna Vokovice na www.prazsketramvaje.cz Vozovna Vokovice na facebooku
Vozovna Žižkov

Vozovna Žižkov je jedna z osmi dnes funkčních tramvajových vozoven provozovaných Dopravním podnikem hlavního města Prahy, po vozovně Strašnice a muzejní vozovně Střešovice třetí nejstarší v provozu. Historie a dnešní využití Vozovna Žižkov zahájila provoz 28. dubna 1912 a byla určena pro 90 motorových vozů, tehdy měla tři lodě po pěti kolejích. Roku 1925 byla uvedena do provozu čtvrtá, delší loď se čtyřmi kolejemi a v roce následujícím byly původní lodě prodlouženy na délku čtvrté. Roku 1927 bylo přestavěno kolejiště vozovny, rekonstrukce budovy samotné proběhla v roce 1961. Od roku 1993 je ve vozovně umístěn mycí stroj. Jako jediná (poslední, takový kruh byl do roku 2009 i v Kobylisích) pražská vozovna má na svém dvoře kolejový kruh. U vozovny se nachází bloková smyčka Vozovna Žižkov a tramvajová zastávka Vozovna Žižkov, které nesly do 1. září 2012 jméno Vápenka. K 28. květnu 2023 bylo do vozovny přiděleno 66 vozů Tatra T3R.P v různých modifikacích, 30 tramvají Škoda 15T a jeden pracovní vůz typu Tatra T3M. Kromě toho vozovna disponuje dvěma vozy Tatra T6A5 a čtyřmi vozy T3M určenými pro provoz na nostalgické lince, kde doplňují základ vypravovaný ze Střešovic Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vozovna Žižkov na Wikimedia Commons Vozovna Žižkov, prazsketramvaje.cz
Žižkov tram depot

Žižkov tram depot (Czech: Vozovna Žižkov) is a tram depot in Žižkov that has been part of the Prague tram network since 1912. The depot celebrated its centenary in 2012. There are seven tram depots in Prague (eight if you count the museum in old depot in Střešovice, nine if you count workshop depot in Hostivař), Žižkov is second oldest of those seven. Žižkov depot is currently (September 2014) home to 77 Tatra T3SUCS trams, 6 T3R.PV trams and 41 T6A5 trams which are operated in pairs mostly on tram lines 1, 9, 11, 12, 14, 24 and 25. All T3SUCS in Prague are supposed to be replaced with a new type of tram - Škoda 15 T within the next few years. More than a hundred 15T's were delivered (to Pankrác and Vokovice depot), and many of T3SUCS were already put out of service, stored at yard of workshop-depot in Hostivař, and offered to purchase. However, due to technical issues of Škoda 14 T trams which had to be withdrawn from service, some of the old T3SUCS are now temporally back. It is not certain yet if Žižkov will operate 15T tram instead of T3SUCS, or some other depot will get new 15T trams and Žižkov will get some older trams from other depots, such as T6A5 from Strašnice tram depot or T3R.PV from Vokovice tram depot. The T6A5 model is also old and not much prospective; those cars located in Žižkov depot were built in 1996 and 1997. Elimination of this model is expected since the last of 250 15T's will be delivered in 2018. References
Vrbatova bouda

Vrbatova bouda je horská bouda na hřebenech Krkonoš. Nachází se na Zlatém návrší, v nadmořské výšce cca 1 400 m n. m., v těsné blízkosti smyčky ukončující tzv. Masarykovu horskou silnici. Vrbatova bouda získala pojmenování na počest mříčenského občana Václava Vrbaty, který 24. března 1913 v těchto místech obětoval život pro svého přítele – Bohumila Hanče. Stalo se tak u příležitosti mezinárodních lyžařských závodů (závod v běhu na 50 km) a na blízkém vrcholku (nazývaném též Vrbatovo návrší, protože zde byl umrzlý Vrbata nalezen) byla v roce 1925 vztyčena kamenná Mohyla Hanče a Vrbaty, připomínající tento akt lidskosti a obětavosti. Na Vrbatově boudě se není možné trvale ubytovat, jde jen o občerstvovací a stravovací zařízení. Přestože silnice vede až k boudě, není možné sem dojet vlastním autem – silnice je pro individuální motorizovanou dopravu uzavřena. Je zde však konečná stanice autobusových linek z Horních Míseček a z Harrachova a to spolu s červenou turistickou značkou Bucharovy cesty dává předpoklady k tomu, aby se místo stalo ideálním východiskem pro pěší túry: směrem na Dvoračky, Pančavský vodopád, Labskou boudu a pramen Labe. Autobusová linka je v provozu v letní sezóně, tedy přibližně od poloviny května do konce října. Jedná se o nejvýše položené místo v České republice, kam lze dojet linkovým autobusem. Výhledy sever: Pančavský vodopád, pramen Labe, Labská bouda, odkud lze pokračovat na Sněžné jámy, Vysoké kolo, Petrovku a Špindlerovku severozápad: Pančavská louka, Vosecká bouda, oblast řeky Mumlavy a Harrachov západ: Harrachovy kameny, Kotel, Růženčina zahrádka, Dvoračky a Rokytnice nad Jizerou východ: Medvědín s lanovkou do Špindlerova Mlýna Od boudy je při pěkném počasí také vynikající výhled do české kotliny, lze pozorovat i páru stoupající z elektrárny v dalekých Opatovicích. Na boudě je umístěna také webová kamera pro pozorování přes internet. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vrbatova bouda na Wikimedia Commons Související články Švehlova chata
Vrbatova bouda

Vrbatova bouda – czeski obiekt turystyczny (schronisko turystyczne), położone w Karkonoszach na wys. 1400 m n.p.m. na siodle pomiędzy szczytami: Zlaté návrší (1411 m n.p.m.) a Harrachovy kameny (1421 m n.p.m.). Budynek znajduje się w granicach administracyjnych gminy Vítkovice. Historia i otoczenie Obiekt powstał w 1964 roku. Jego nazwa upamiętnia czeskiego narciarza Václava Vrbatę, który zginął tragicznie (zamarzł) podczas biegu narciarskiego na 50 km., który odbywał się w tym rejonie 24 marca 1913 roku. Podczas tego samego biegu zmarł również jego przyjaciel - Bohumil Hanč. Pamięć obu biegaczy uczczono, tworząc w 1925 roku na zboczach szczytu Harrachovy kameny pamiątkowy obelisk. Vrbatowa bouda nie jest pierwszym obiektem turystycznym w tym rejonie. Od 1938 roku istniał tu zespół budynków pod wspólną nazwą Jestřábí boudy, działający do lat 70. XX wieku. Dwa z tych obiektów spłonęły, a pozostałe rozebrano z powodu braku konserwacji i modernizacji. Ponadto w latach 1936-1938 istniał projekt wybudowania tu hotelu Švehlova chata, ostatecznie zarzucony po anschlussie Austrii przez III Rzeszę. Pomimo określania Vrbatovej boudy jako "schronisko turystyczne" obiekt nie udziela noclegów, funkcjonując wyłącznie jako restauracja. Dojazd i szlaki turystyczne Do Vrbatovej boudy można dojechać drogą asfaltową z miejscowości Horní Mísečky, stanowiącą końcowy odcinek Drogi górskiej im. Masaryka (Masarykova horská silnice). Dojazd ten odbywa się wyłącznie kursującymi w lecie autobusami - brak jest możliwości dojazdu samochodami prywatnymi. Obok obiektu znajduje się najwyżej położony w Czechach przystanek komunikacji publicznej. Szpindlerowy Młyn - Horní Mísečky - Medwiedin - Vrbatova bouda - Labská bouda Třídomí (droga nr 286) - Horní Mísečky - Vrbatova bouda (dojście ) - Łabska Łąka - źródła Łaby - granica z Polską (dojście do Głównego Szlaku Sudeckiego). łącznikowy do z Rokytnicy nad Jizerou (Frantíškov) przez schronisko Dvoračky na Panczawską Łąkę (węzeł szlaków) Bibliografia Vrbatova bouda. www.krakonosuvsen.cz. [dostęp 2019-05-10]. (cz.). Vrbatova bouda. www.harrachov.com. [dostęp 2019-05-10]. (pol.). Schronisko Vrbatova bouda (CZ). polska-org.pl. [dostęp 2019-05-10]. (pol.).
Vrch Káčov

Přírodní památka Vrch Káčov byla vyhlášena v roce 1953 a nachází se těsně u vsi Sychrov v okrese Mladá Boleslav ve Středočeském kraji. Důvodem ochrany je skalní útvar vulkanického původu s kontaktními metamorfovanými horninami a nejbližší okolí v severozápadní části stejnojmenného vrchu. Chráněné území je v péči Krajského úřadu Středočeského kraje. Popis oblasti Botanická inventarizace zjistila 60 druhů vyšších rostlin např. písečnice douškolistá (Arenaria serpyllifolia), pelyněk ladní (Artemisia campestris), řepík lékařský (Agrimonia eupatoria) aj., zoologický průzkum prokázal 17 druhů brouků včetně ohroženého druhu (Carabus ullrichi ullrichi) a 29 druhů motýlů. Ornitologický průzkum z roku 2000 zjistil 17 druhů pěvců a 2 druhy nepěvců káně lesní (Buteo buteo), strakapoud velký (Dendrocopos major). Zcela výjimečně v oblasti hnízdí rehek domácí (Phoenicurus ochruros). Historie ochrany lokality Chráněné území na Káčově má bohatou tradici. Již v roce 1950 byla zřízena přírodní rezervace Káčov obsahující mnohem větší území, avšak vyjma území budoucí přírodní památky. I přes svůj přírodovědný význam byla rezervace v roce 1965 zrušena. Mezitím roku 1953 ale vznikla dosavadní přírodní památka Vrch Káčov. Zajímavostí je, že již roku 1925 přidělil Státní pozemkový úřad v Praze vrch Káčov katastru obce Sychrov do správy odboru Klubu českých turistů v Mnichově Hradišti. Jedná se tedy svým způsobem o jednu z nejstarších rezervací v České republice. Odkazy Reference Související články porcelanit Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vrch Káčov na Wikimedia Commons
Vrchní soud v Olomouci

Vrchní soud v Olomouci je vrchní soud se sídlem v Olomouci s působností pro většinu Moravy a celé české Slezsko. Pro většinu Čech je pak zřízen Vrchní soud v Praze. Rozhoduje o odvoláních proti rozhodnutím krajských soudů jako soudů prvního stupně (nejzávažnější trestné činy, insolvenční řízení, spory ve věcech obchodních korporací, hospodářské soutěže, duševního vlastnictví, směnek a šeků apod.). Soud se nachází v historické budově dřívějších zeměbraneckých kasáren na Masarykově třídě. Předsedou soudu je JUDr. Václav Čapka, místopředsedy nebo pověřenými zastupovat místopředsedu JUDr. Martina Kouřilová, Ph.D. (trestní úsek), Mgr. Diana Vebrová (insolvenční úsek) a JUDr. Zdeňka Šindelářová (občanskoprávní úsek). Soudní obvod Do obvodu Vrchního soudu v Olomouci patří obvody těchto krajských soudů: Krajský soud v Brně (včetně poboček ve Zlíně a Jihlavě) Krajský soud v Ostravě (včetně pobočky v Olomouci) Historie Na území Moravy a českého Slezska původně působil mezi lety 1850–1949 Vrchní zemský soud v Brně. Po vzniku České republiky byly vrchní soudy obnoveny, nicméně bylo stanoveno, že pro východní část republiky vznikne soud v Olomouci. Ten byl ale na rozdíl od Vrchního soudu v Praze, který vznikl už roku 1993 transformací z již existujícího republikového nejvyššího soudu, založen nově a fungovat začal až k 1. lednu 1996. Do té doby jeho agendu vykonával pražský vrchní soud. Předsedové soudu JUDr. Jaroslav Holubec (1997–2012) JUDr. Robert Gryga (2012–2019) JUDr. Václav Čapka (od 2019) Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vrchní soud v Olomouci na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Vrkoč (rybník)

Vrkoč je druhý největší rybník v soustavě Pohořelických rybníků a jeden z největších v České republice. Nachází se mezi obcí Ivaň a vesnicí Nová Ves jižně od Pohořelic, na katastru Nové Vsi. Rybník byl původně vybudován v 15. století v době velkého rozmachu rybářství a v 19. století zrušen. Obnoven byl po roce 1948. Vodní plocha má rozlohu 156 ha. Leží v nadmořské výšce 173 m. Vodní režim Rybník je napájen je z Mlýnského náhonu Cvrčovice. Náhon odebírá vodu z řeky Jihlavy u jezu v obci Cvrčovice, protéká Pohořelicemi, Novou Vsí a vlévá se zpátky do řeky Jihlavy. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vrkoč na Wikimedia Commons Vrkoč, pmo.cz Rybník Vrkoč Archivováno 6. 12. 2008 na Wayback Machine., rybnikarstvi-pohorelice.cz
Vrškamýk

Vrškamýk (též Kamýk nad Vltavou či nesprávně Hunec) je zřícenina hradu nacházející se jeden kilometr západně od obce Kamýk nad Vltavou v okrese Příbram. Hrad stál na hřebenovitém výběžku v nadmořské výšce 345 metrů. Od roku 1965 je chráněn jako kulturní památka. Historie Zakladatelem hradu byl v první polovině třináctého století král Václav I., ale stavbu dokončil až Přemysl Otakar II., který zde vydal tři listiny. Zázemí hradu, který byl správním centrem kraje, tvořila soustava manství, ale po založení Karlštejna převedl Karel IV. zdejší manství ke svému novému hradu. Archeologické nálezy získané po roce 2000 umožnily datovat zánik hradu nejpozději v době těsně po roce 1306. Příčinou brzkého opuštění výstavného hradu byly statické poruchy obvodových zdí zadního hradu. Jako pustý byl Kamýk zmíněn roku 1569. Na počátku 21. století byl zpracován projekt Výlet do středověku, a v roce 2008 byla na jeho realizaci přidělena dotace z evropských fondů ve výši téměř dvacet miliónů korun. V letech 2009 až 2010 byl areál hradu uzavřen a byl zde proveden rozsáhlý výzkum jeho základů. Součástí projektu byla kromě asanace hradního zdiva také výstavba odpočinkového areálu v podhradí, zahrnujícího mj. středověké hřiště, ovčín, provozní budovu a vyhlídkovou věž. Stavební podoba Dvoudílný hrad obíhal příkop a val. Do přední části, u jejíž jižní strany stála dlouhá podsklepená budova, se vstupovalo po dřevěném mostě a dovnitř hradu zataženou čtverhrannou branskou věží. Archeologický výzkum z roku 2009 doložil bohatě profilovaný portál na vstupní a jednoduchý portál na vnitřní straně průjezdu a sedilia v obou bočních zdech brány. Nějaká jednodušší zástavba mohla stát i podél severní strany prvního nádvoří. Vstup do zadní části hradu chránil druhý příkop sevřený z obou stran hradbami. Brána s průjezdem zaklenutým křížovou klenbou se nacházela v přízemí čtverhranné věže, která svou hmotou uzavírala západní stranu nádvoří. Podél jeho jižní a severní strany stála palácová křídla stejně široká jako nádvoří a východní stranu uzavíralo třetí palácové křídlo. Z paláců se dochovaly pouze nádvorní zdi a části vnitřních příček. V úrovni prvního patra byly paláce propojeny pavlačí. Paláce vytápěné ústředním teplovzdušným topením obsahovaly minimálně jednu roubenou komoru. V krátkém východním křídle se nacházela místnost s křížovou klenbou, která mohla sloužit jako kaple. Přístup Zřícenina hradu je přístupná po zeleně značené turistické trase z Kamýku nad Vltavou do Zduchovic. Odkazy Reference Literatura DURDÍK, Tomáš. Ilustrovaná encyklopedie českých hradů. Praha: Libri, 2002. 736 s. ISBN 80-7277-003-9. Heslo Kamýk nad Vltavou, s. 241. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vrškamýk na Wikimedia Commons KROBOVÁ, Adriana. Vrškamýk: Utajená dokonalost Přemyslovců [online]. Český rozhlas, 2013-01-27 [cit. 2017-09-10]. (Po stopách dávných hradů a tvrzí středních Čech). Vložené audio s citacemi Augusta Sedláčka a komentáři Tomáše Durdíka. Dostupné online.
Vršky – Díly

Vršky – Díly jsou přírodní památka na východním okraji města Vsetín v okrese Vsetín. Důvodem ochrany je terasovitě členěný svah s výskytem zvláště chráněných druhů flóry, vzácných druhů ptáků a hmyzu. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Vsetín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vršky – Díly na Wikimedia Commons
Vychovatelna

Vychovatelna je zámeček v Praze 8 (Libeň, čp. 830) poblíž stejnojmenné mimoúrovňové křižovatky. Vybudován byl v letech 1906 až 1907 v novobarokním stylu podle návrhu architekta Jana Kříženeckého. Stavba byla plánována pro ústav pečující o mravně narušenou mládež ve věku od 8 do 18 let, který byl (pod názvem „Pražská vychovatelna v Libni“) doposavad umístěn v Libeňském zámečku. Byl to první ústav svého druhu v Čechách a k jeho založení vedl i návrh cestovatele Vojtěcha Náprstka. V ústavu bylo 55 chovanců. Budova je dvoupatrová a od roku 1941 je součástí nemocnice Na Bulovce (jako pavilon číslo 4), která jej využívá pro své interní oddělení. Dne 3. srpna 2004 byla prohlášena za nemovitou kulturní památku České republiky. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vychovatelna na Wikimedia Commons
Vychovatelna (křižovatka)

Vychovatelna je mimoúrovňová silniční křižovatka v Praze 8. Je součástí Prosecké radiály. Severně od křižovatky je přírodní památka Okrouhlík a jihozápadně se rozkládá areál Fakultní nemocnice Bulovka, s objektem Vychovatelny, která dala zdejší křižovatce jméno. Popis křižovatky V křižovatce se střetávají čtyři komunikace: ulice V Holešovičkách (od západu) ulice Zenklova (od severozápadu) – dříve silnice II/608 ulice Liberecká (od východu) – silnice R8 ulice Zenklova (od jihovýchodu) Někdy je do této křižovatky zařazováno i křížení s ulicí Davídkovou či náměstí Na Stráži. Spodní úroveň tvoří Zenklova ulice a vrchní úroveň pak přemostění spojující ulice V Holešovičkách a Liberecká. Mezi spodní a vrchní úrovní jsou vytvořena přímá spojení (byť některá s využitím náměstí Na Stráži) s výjimkou spojení mezi ulicemi Libereckou a severozápadní části ulice Zenklovy (od Kobylis). Součástí křižovatky jsou i zastávky autobusů MHD „Bulovka“ a v jejích severních partiích i zastávka tramvaje „Vychovatelna“. Na rameni spojujícím Zenklovu ulici od Kobylis a ulici V Holešovičkách je ještě situována autobusová zastávka „Vychovatelna“. Jižně od křižovatky je ještě tramvajová zastávka „Bulovka“. Uvnitř křižovatky se nachází i památník Operace Anthropoid odhalený 27. května 2009, který upomíná na atentát na zastupujícího říšského protektora Reinharda Heydricha, jenž v místech křižovatky (ještě před její přestavbou z úrovňové na mimoúrovňovou) provedli 27. května 1942 českoslovenští parašutisté Jozef Gabčík a Jan Kubiš. Poblíž památníku se u podchodů nachází též fontána z roku 1983, jejímž autorem je akademický sochař František Häckel. Vedle něj se na skulptuře podíleli ještě J. Trnka a Karel Jičínský. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu MÚK Vychovatelna na Wikimedia Commons Vizualizace stavby 8313 U Kříže – Vychovatelna
Vydymáček

Vydymáček, někdy také Vidimáček, je malý rybník v areálu borovicového arboreta Sofronka v údolí Merán při severním okraji města Plzně. Má rozlohu 0,81 ha a plocha jeho povodí činí 2,38 km². Historie Patří mezi rybníky původní bolevecké soustavy založené po roce 1460. Založený byl nad Seneckým rybníkem na bezejmenném levostranném přítoku Boleveckého potoka. Jméno získal podle své funkce – zadržoval (vzdýmal) vodu pro následující rybníky, popřípadě zachytával nebezpečné přívalové vody. Před koncem 17. století rybník zanikl a obnoven byl s využitím původní hráze až před druhou světovou válkou nájemcem Boleveckých rybníků J. Mráčkem a porybným V. Baštýřem. Voda přitékající z rašelinišť byla však příliš kyselá a nesvědčila nasazeným kaprům. Rybník byl vypuštěn a jeho dno zalesněno smrkem. Pravděpodobně v roce 1952 byl porost vykácen a po založení arboreta v roce 1956 se uvažovalo o obnově výsadby. Jeho zakladatel Karel Kaňák přišel s myšlenkou využít arboreta i jako lokality klidu pro lesní zvěř a ptactvo a v této souvislosti usiloval i o obnovení obou rybníčků. Pro tuto myšlenku získal vedoucího lesní dohledací služby Bártu, který povolil obnovení Vydymáčku a vznik nového severnějšího Rozkopaného rybníka (patrně v místě zaniklého středověkého rybníka Beroun). Protože na nezbytnou obnovu vypouštěcího systému nebyly finance, prováděl veškeré práce K. Kaňák se synem Janem (současný vedoucí arboreta) a jeho družinou skautů. V sobotu 17. července 1965 se nad Plzní prohnala průtrž mračen, při které podle záznamů v meteorologické stanici v arboretu Sofronka napršelo během 3 hodin přibližně 120 mm srážek. Hráz rybníka byla ve večerních hodinách provalena přívalovou vodu a následkem toho se v neděli protrhla hráz Seneckého rybníka. Hráz byla znovu obnovena a zároveň byly provedeny úpravy (vápnění), které měly zajistit vodu vyhovující kaprům. V současnosti je rybník jako součást dančí obory v rámci arboreta Sofronka oplocen a není běžně přístupný, je ovšem možný průchod podél jeho jihovýchodního okraje. V roce 2006 byl opraven výtok a na začátku roku 2007 proběhla oprava hráze. Nad východním břehem rybníka je přírodní památka Doubí se zbytkem původní borové doubravy se skupinou dvěstěletých dubů. Základní údaje Údaje z roku 1998. Odkazy Reference Literatura Kolektiv autorů: Bolevec a okolí. – Sdružení boleveckých rodáků, Plzeň 1999. Jan Kumpera, Jiří Zahradnický: Rybníky Plzeňského kraje aneb putování za rybniční vůní; Agentura Ekostar s. r. o. Plzeň, Plzeň 2006 Životní prostředí města Plzně; Statutární město Plzeň a Granát Hák Jaroslav Ing., Horní Bříza 2002