NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wissenschaftliche Bibliothek in Olmütz

Die Wissenschaftliche Bibliothek (tschechisch: Vědecká knihovna v Olomouci) in Olmütz, Tschechien, wurde 1566 gegründet und ist die drittgrößte Bibliothek des Landes. Bis zum Jahre 1860 diente sie als Universitätsbibliothek für die Olmützer Universität. Sie unterliegt den Gesetzlichen Pflichtexemplarregelungen für Tschechien. Literatur Státní Vědecká Knihovna v Olomouci. 1566–1966 (= Publikace Státní Vědecké Knihovny v Olomouci. 1966, 4, ZDB-ID 413739-5). Vědecká knihovna v Olomouci, Olomouc 1966. Weblinks Offizielle Website
Research Library in Olomouc

The Olomouc Research Library (Czech: Vědecká knihovna v Olomouci) is a public library in Olomouc, Czech Republic. The library was established in 1566 by the Olomouc college and served until 1860 as University of Olomouc Library. Nowadays it is one of the largest libraries in the Czech Republic with unique collection of historical sources, among others 1451 manuscripts and 1700 incunables. See also List of libraries in the Czech Republic References
Wetenschappelijke Bibliotheek in Olomouc

De Wetenschappelijke Bibliotheek in Olomouc (Tsjechisch: Vědecká knihovna v Olomouci) is een van de grootste bibliotheken in Tsjechië. De bibliotheek is gevestigd in de Moravische stad Olomouc en omvat een unieke collectie van historische bronnen, o.a. 1451 manuscripten en 1700 incunabelen. Er is ook een grote collectie Nederlandse incunabelen. Geschiedenis In 1566 werd in Olomouc een academie opgericht die later tot de Palacký-Universiteit Olomouc zou uitgroeien. De wetenschappelijke bibliotheek is opgericht als bibliotheek van die universiteit. Met de sluiting van de universiteit in 1860 ging de bibliotheek als zelfstandig instituut verder. Een status die de wetenschappelijke bibliotheek behield met de heroprichting van de universiteit in 1946. Externe link Officiële website (Duits, Engels en Tsjechisch) Literatuur KIEDROŃ, Stefan, ed., ENGELBRECHT, Wilken W. K. H., ed. a HRNČÍŘOVÁ, Zdenka, ed. Nederlandse oude drukken in Bohemen, Moravië en Silezië (1500-1800). Wrocław: ATUT, 2010. 231 s., [4] s. barev. obr. příl. ISBN 978-83-7432-672-8. VĚDECKÁ KNIHOVNA. Research Library in Olomouc. Olomouc: Research Library in Olomouc, [2008?]. 1 složený list ([6] s.).
Galerijní rybník

Galerijní rybník je originální chovný rybník, který je spojený s uměleckou galerií dřevěných soch. Nachází se ve městě Jistebník v okrese Nový Jičín. Geograficky leží také v nížině Oderská brána (geomorfologický podcelek Moravské brány) a v Moravskoslezském kraji. Historie a popis Původně bezejmenný rybník je od roku 2016 nazýván Galerijní rybník, protože na jeho břehu a hladině jsou umístěny dřevěné skulptury a plastiky. Sochy vznikly v rámci místních mezinárodních sochařských sympozií přímo na březích rybníka a jsou dílem několika sochařů, např. Peter Nižňanský – díla Strážce a Ochránkyně, Zdeněk Tománek – díla Průnikatel a Pták Zoban, Ondřej Vorel – dílo Touha, Juraj Čutek – dílo Bohyně Niké, Boris Jirků – dílo Ďas jistebnický aj. Skulptura Břevno v oku Tvém od Borise Jirků se přemístila z hráze rybníka do místní Galerijní ulice, aby se stala její významnou dominantou. Na rybníku, který je v soukromém vlastnictví, bývá také prováděn výlov ryb. Společně s Galerijní ulicí patří ke kulturním zajímavostem Jistebníku. Galerie Další informace Místo je celoročně volně přístupné. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Galerijní rybník na Wikimedia Commons
Dolský mlýn

Dolský mlýn (německy Grundmühle) leží v Národním parku České Švýcarsko poblíž soutoku řeky Kamenice a Jetřichovické Bělé, asi 1,2 km východně od Kamenické Stráně v okrese Děčín, do jejíhož katastru též přísluší. Zřícenina starobylého mlýna, je chráněná jako kulturní památka. Historie První písemné zmínky o mlýnu pocházejí z roku 1573. Jednalo se o trojkolový mlýn, přičemž dvě kola poháněla mlecí zařízení a třetí pilu. Od konce třicetileté války patřil k bynoveckému panství, v roce 1696 ho odkoupil mlynář Jan Kryštof Pohl. V majetku rodu Pohlů zůstal až do roku 1910. Ti jej několikrát přestavovali, v roce 1727 barokně, později pak ještě v letech 1819 a 1845. Vzhledem k tomu, že Kamenice byla využívána k splavování dřeva, nemohli majitelé v tomto období odvádět vodu do náhonu a tudíž nemohli mlít. Toto bylo majitelům kompenzováno udělením práva k vaření piva a pálení lihu v roce 1888. Okolí Dolského mlýnu také ožilo turistickým ruchem poté, co byla roku 1881 zahájena přeprava na lodičkách ve Ferdinandově soutěsce mezi Srbskou Kamenicí a Dolským mlýnem. Mlýn, v té době nazývaný Grundmühle, se stal oblíbeným výletním hostincem a turistickou destinací. Mlýn byl po roce 1945 opuštěn a od té doby chátrá. Budova už je jen torzo z obvodových zdí. Po ostatních staveních zbyly už jen základy. Lokalitě se dostalo ochrany až se vznikem národního parku a teprve v roce 2007 byl mlýn vyhlášen kulturní památkou. Pověst Kdysi v hluboké minulosti prý odešel jediný syn majitelů mlýna do světa na zkušenou. Celkem se mu dařilo a stal se zámožným člověkem. Po mnoha letech se rozhodl, že navštíví své rodiče. Než dojel k mlýnu, zastavil se v místní hospodě, kde vyjevil svůj plán, přijít do mlýna jako neznámý pocestný a nechat se poznat až ráno. První část plánu vyšla. Mlynář s manželkou neznámého a zarostlého muže ubytovali, aniž poznali, že se jedná o jejich vlastního syna. Protože jim za nocleh nabídl vysoký obnos, pochopili, že mají před sebou bohatého člověka. Touha po jeho penězích jim vnukla myšlenku na zločin, kterou následně zrealizovali. V noci pocestného zavraždili, oloupili a jeho mrtvolu zahrabali. Další den přijel do mlýna sedlák, aby se poptal, jak dopadlo setkání syna s rodiči. Teprve teď oběma došlo, čeho se dopustili. Mlynář se oběsil a jeho žena skončila svůj život ve vodě mlýnského náhonu. Ve filmu Mlýn je možno ve své funkční podobě spatřit ve filmové pohádce Pyšná princezna z roku 1952, kde je záběr na celé stavení i s náhonem. Později se mlýn už ve velmi zchátralé podobě objevil v řadě dalších filmů jako Peklo s princeznou, Ztracený princ, Čertova nevěsta, Pravý rytíř. Nejnověji se mlýn objevil ve fantasy seriálu Kolo času (2021). Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dolský mlýn na Wikimedia Commons Dolský mlýn Archivováno 3. 4. 2012 na Wayback Machine.
Dolský mlýn

Dolský mlýn – zabytkowe ruiny młyna w Czechach. Położenie Ruiny po dawnym młynie położone są w północnych Czechach, na obszarze Parku Narodowego Czeska Szwajcaria (NP České Švýcarsko) na Wyżynie Dieczyńskiej (Děčínská vrchovina), nad rzeką Kamenice, około 3,0 km na zachód od centrum miejscowości Jetřichovice w okresie Děčín. Są to pozostałości murów obrysowych do wysokości piętra, po budynku z pierwszej połowy XV wieku przebudowanym w XVIII wieku na styl barokowy, w którym mieścił się młyn wodny. Romantyczne ruiny położone w uroczym zakątku nad rzeką Kamenice stanowią jedną z wielu atrakcji turystycznych Szwajcarii Czeskiej. Historia Pierwsze pisemne wzmianki o młynie pochodzą z 1515 r. Był to młyn wodny z trzema kołami wodnymi, zbudowany nad rzeką Kamenice. Dwa koła napędzały urządzenia mielące zboże, a trzecie koło napędzało trak. W latach 1696–1910 młyn był własnością rodu Pohlů, którzy kilkakrotnie w tym okresie obiekt przebudowywali i modernizowali. W 1727 roku budynek przebudowano w stylu barokowym, później w latach 1819–1845 w kolejnych modernizacjach wygląd budynku został zmieniony. W związku z używaniem rzeki do spławu drewna właściciele nie mogli w pełni wykorzystać wody do napędzania kół wodnych młyna. Uciążliwość tę rekompensowało właścicielom nadane prawo wyrobu piwa i wódki owocowej (palinki). W 1881 roku w okolicy młyna ożył ruch turystyczny, gdy wybudowano obok przystań oraz gospodę i uruchomiono przejazd łodziami rzeką Kamenice między Srbská Kamenice a Dolským mlýnem przez wąwóz Ferdinandova soutěska. Przez kilka lat siedzibę miała tu straż celna, po 1945 roku młyn opustoszał i powoli popadał w ruinę. Obecnie po okazałej budowli pozostały tylko ruiny z fragmentem murów obrysowych. Na terenie młyna nagrywane były sceny do czeskiej bajki Pyšná princezna oraz filmów Peklo s princeznou i Ztracený princ. Przypisy
Kostel Očišťování Panny Marie (Dub nad Moravou)

Monumentální barokní kostel Očišťování Panny Marie v Dubu nad Moravou na Olomoucku pochází z 1. poloviny 18. století. Jeho stavbu řídil brněnský stavitel František Benedikt Klíčník. Když v roce 1755 zemřel, dokončil ji Jiří Klíčník. Kostel je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Dobu vzniku prvního kostela, který v Dubu stával, nelze přesně stanovit. Jistě se zde však nacházel už před rokem 1297, neboť tehdy se o něm již zmiňuje papež Bonifác VIII. Kolem roku 1470 byl na místě původního kostela vystavěn nový, o sto let později získal věž a zřejmě byl částečně přestavěn. K poctě Všech svatých byl kostel vysvěcen roku 1576. V roce 1727 se do kostela dostal dřevoryt lidového umělce – tzv. černá byzantská Madona s žehnajícím děťátkem a zářícím sluncem i měsícem. Traduje se, že mnoha lidem přinesla uzdravení, což je zaneseno i v protokolech komise sestavené olomouckých biskupem. Zprávy o zázračných uzdraveních přitahovaly do Dubu mnoho poutníků, což vedlo k výstavbě nového chrámu. Stavba proběhla podle návrhu Pavla Malnovského ze Slavkova, nejprve ji vedl František Benedikt Klíčník, poté Jiří Klíčník. V roce 1756 poutní chrám vysvětil děkan Augustin Klíčník. Roku 1853 se v kostele zřítila klenba, opravena byla během sedmi let. V roce 1861 byl kostel povýšen na proboštský. Varhany Varhany z 18. století pocházejí od významného brněnského varhanáře Jana Výmoly, patří k několika málo dochovaným barokním nástrojům. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Očišťování Panny Marie na Wikimedia Commons
Dom der Reinigung der Jungfrau Maria

Der Dom der Reinigung der Jungfrau Maria (tschechisch: Chrám Očišťování Panny Marie) steht in Dub nad Moravou (Dub an der March), 14 km südlich von Olmütz in Nordmähren. Der Patrozinium leitet sich von der früheren lateinischen Bezeichnung des Festes der Darstellung des Herrn, Purificatio Mariae, am 2. Februar ab. Der Dom und die Barockkirche in Dub nad Moravou werden auch als „Haná-Basilika“ bezeichnet. Erbaut wurde der Dom in den Jahren 1734–1756 vom Architekten Jiri Klíčník. Das Schiff ist 60 Meter lang, 29 Meter breit und 39 Meter hoch. Außerordentlich wertvoll sind die Barockdenkmäler des Heiligen Florian (1733), des Heiligen Johannes Nepomuk (1739) und des Heiligen Josef (1740). Weitere Denkmäler sind das Steinkreuz bei der Kirche, die Kapelle der heiligen Margareta mit einem Brunnen und eine alte Linde. Ferner bemerkenswert ist in dieser Wallfahrtskirche die Barockorgel aus der Werkstatt des Orgelbaumeister Jan Vymol aus Brünn. Weblinks Chrám Očišťování Panny Marie auf hrady.cz
Église de la Vierge Marie de Dub nad Moravou

L'église de la Vierge Marie de Dub nad Moravou est une église située dans la commune de Dub nad Moravou en Tchéquie. Il y a quatre chapelles à l'intérieur de l'église. Le maître-autel est dédié à la purification de la Vierge Marie, œuvre de Gottfried Fritsch de Tovačov, le retable est l'œuvre de Josef Stern de Brno. Historique Ce temple de pèlerinage a été créé lors de la vénération mariale baroque au tournant des XVIIe et XVIIIe siècles et est depuis plus de 200 ans la destination des pèlerins qui viennent ici pour adorer l'image de la Vierge Marie de Dubská. Le tableau de la Vierge Marie réalisé par un artiste populaire était à l'origine accroché à un tilleul derrière le village. Mais grâce à la réputation de son pouvoir curatif, il s'installa à l'église paroissiale. Les effets curatifs ont été attribués non seulement à la prière à l'image, mais aussi à l'eau du puits sous la chapelle Saint-Pierre. Quelques années plus tard, l'afflux de pèlerins nécessita la construction d'une nouvelle église, la capacité du tabernacle d'origine n'étant plus suffisante. La construction commencée en 1734, s'est achevée en 1756 selon les plans de Pavel Malnovský Dimensions Les dimensions de l'édifice sont les suivantes : Hauteur de la nef : 30 m Longueur : 60 m Largeur : 29 m. Notes et références Voir aussi Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Vila Hauptmann

Vila Hauptmann je rodinný dům, který stojí v Praze 10 – Záběhlicích (Zahradní Město) ve vilové čtvrti v ulici Střemchová 2. Historie Vilu postavenou roku 1939 pro Ing. Ladislava Hauptmanna navrhl architekt Vladimír Grégr. Citace z knihy Novodobá pražská architektura 1925–1938 od autora Ing. Aloise Podzemského na Vilu Hauptmann: „Vskutku něco, co se v našich poměrech málo vidí“. Ing. Ladislav Hauptman byl u V. M. Havla první technický spolupracovník při výstavbě Barrandova (barrandovských teras a hlavně barrandovského bazénu), na kterých se také podílel architekt Vladimír Grégr. Odkazy Reference ↑ Vila Hauptmann. In: Prázdné domy. Databáze domů s historií. Petr Zeman, 17. ledna 2021. [cit. 2021-17-01]. Dostupné online. Literatura SOSNOVÁ, Eva. Vladimír Grégr a architektura mezi dvěma světovými válkami v ČSR. , 2009 [cit. 2019-03-31]. Diplomová práce. Filosofická fakulta Univerzity Karlovy v Praze, Ústav pro dějiny umění. Vedoucí práce prof. PhDr. Vojtěch Lahoda, CSc. Dostupné online. Novodobá pražská architektura 1925-1938, autor Alois Podzemský, nakladatelství F. Ziegner, vydáno roku 1947 (Vila Hauptmann strana 69 a 70). Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Hauptmann na Wikimedia Commons
Rozvodna Dětmarovice

Rozvodna Dětmarovice (zkratkou DET) je rozvodna v napěťových hladinách 400 a 110 kV na území obce Dětmarovice (v těsné blízkosti černouhelné elektrárny Dětmarovice), v okrese Karviná v Moravskoslezském kraji. Význam Výstavba úplně nové rozvodny byla navrhnuta z důvodu pokrytí nárůstu spotřeby v ostravském regionu (který není možné vyřešit pouze výměnou transformátorů ve stávajících rozvodnách) společně s předpokládaným útlumem výroby zdrojů, pracujících do sítě 110 kV (včetně elektrárny Dětmarovice). Umístění zohledňuje dostupnost napojení po silnici a železnici, stávající vedení 400 a 110 kV a možnost napojení na inženýrské sítě. K síti zvláště vysokého napětí je rozvodna napojena smyčkou o délce asi 1,2 km. Část 400 kV provozuje ČEPS, a.s, část 110 kV provozuje ČEZ.[zdroj?] Historie Souhlasné stanovisko EIA získala stavba v roce 2014. V roce 2020 záměr výstavby rozvodny (včetně smyčky vedení 400 kV) získal rozhodnutí o umístění stavby a v roce 2021 stavební povolení. Výstavba probíhala od roku 2022 a rozvodna byla uvedena do provozu v únoru 2024. Popis Napěťové hodnoty Rozvodna je provozována v napěťových hodnotách 400 kV a 110 kV. Hladinou 400 kV jsou spojeny rozvodny Albrechtice a polská rozvodna Dobrzeń. Vedení Do rozvodny budou zaústěna následující vedení: Vedení 400 kV – ZVN – zvláště vysoké napětí Jednoduché vedení V443 Dětmarovice – Dobrzeń (PL) (vzniklo rozdělením původního vedení V443) Jednoduché vedení V449 Dětmarovice – Albrechtice (vzniklo rozdělením původního vedení V443) Odkazy Reference Externí odkazy Vznik a vývoj přenosové soustavy elektrické energie – TZB-info Česká přenosová a distribuční soustava – 2. díl: Rozvodny přenosové soustavy
Správní obvod obce s rozšířenou působností Šlapanice

Správní obvod obce s rozšířenou působností Šlapanice je od 1. ledna 2003 jedním ze sedmi správních obvodů rozšířené působnosti obcí v okrese Brno-venkov v Jihomoravském kraji. Čítá 40 obcí. Správní obvod ORP Šlapanice zahrnuje část nejbližšího okolí Brna, jedná se v podstatě o jeho suburbium. Má tři územně nespojité části: větší východní (včetně obce Vranov propojené se zbytkem části jediným hraničním bodem), menší jihozápadní a mezi nimi samostatně se nacházející obec Rebešovice. Z důvodu lepší dostupnosti má městský úřad Šlapanice pracoviště i přímo v Brně, tedy mimo správní území správního obvodu ORP. Město Šlapanice je zároveň obcí s pověřeným obecním úřadem, přičemž oba správní obvody jsou územně totožné. Seznam obcí Poznámka: Města jsou vyznačena tučně, městyse kurzívou. Babice nad Svitavou Bílovice nad Svitavou Blažovice Březina Hajany Hostěnice Jiříkovice Kanice Kobylnice Kovalovice Modřice Mokrá-Horákov Moravany Nebovidy Ochoz u Brna Omice Ořechov Ostopovice Podolí Ponětovice Popůvky Pozořice Prace Prštice Radostice Rebešovice Řícmanice Silůvky Sivice Sokolnice Střelice Šlapanice Telnice Troubsko Tvarožná Újezd u Brna Velatice Viničné Šumice Vranov Želešice Obyvatelstvo Odkazy Reference Externí odkazy ORP Šlapanice, veřejný dálkový přístup do Registru územní identifikace, adres a nemovitostí SO ORP Šlapanice, Český statistický úřad
Kostel svatého Filipa a Jakuba (Lelekovice)

Kostel svatého Filipa a Jakuba je římskokatolický chrám v obci Lelekovice v okrese Brno-venkov. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Je filiálním kostelem vranovské farnosti. Historie Lelekovický kostel, původně asi zasvěcený Panně Marii, byl postaven v románském slohu zřejmě v polovině 13. století. Jednalo se o jednoduchou jednolodní plochostropou stavbu s pravoúhle zakončeným kněžištěm, přičemž do dnešních dnů se dochovaly jak obvodové zdi lodi, tak i kněžiště. Ze začátku 14. století pochází portál v jižní stěně lodi. Asi před polovinou 14. století byl nedaleko kostela vybudován lelekovický hrad. Chrám byl upraven na konci 15. století, došlo ke zvýšení obvodových zdí, zřízení opěrných pilířů a zaklenutí křížovou klenbou, k jižní stěně presbytáře byla také přistavěna sakristie, nad níž byla asi v roce 1567 vybudována věž s dřevěným zvonicovým patrem. Zvonice byla v roce 1873 zbořena a nahrazena hranolovou věží v západním průčelí kostela. Ve stejné době byla přistavěna k východnímu závěru kněžiště nová sakristie. Na přelomu 60. a 70. let 20. století došlo k liturgickým úpravám kostela, jejichž autorem je architekt Josef Opatřil. Autorkou křížové cesty (1967) je grafička Jarmila Totušková. Kolem kostela se nachází hřbitov. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Filipa a Jakuba na Wikimedia Commons Pravidelné bohoslužby v kostele
Zimní stadion Nikolajka

Zimní stadion Nikolajka je bývalý sportovní stadion s ledovou plochou v Praze na Smíchově v ulici U Nikolajky původně postavený pro zimní sporty lední hokej a krasobruslení. Využíval jej hokejový klub HC Smíchov 1913, Krasobruslařský klub Stadion Praha i veřejnost. Historie Stadion byl vybudován v roce 1961 a měl být otevřen do zahájení Mistrovství světa v krasobruslení konaném v tomto roce v Praze. To bylo zrušeno po letecké havárii 15. února 1961, při které zemřeli členové amerického krasobruslařského týmu. Stadion byl v 60. letech 20. století opravován, v roce 1968 zastřešen a měl být otevřen v únoru 1969 na Mistrovství světa v ledním hokeji konaném v Praze (zrušeno). Začátkem 70. let byl uzavřen až do konce roku 1973, kdy jeho zastřešení prošlo rekonstrukcí. Po roce 1989 Klub HC Smíchov založený ve Zbraslavi zde odehrával své domácí zápasy od 90. let 20. století. V roce 2022 jeho provozovatelé zimní činnost ukončili z důvodu zastaralé technologie chlazení plochy, nedostatku náhradních dílů a skokového růstu cen energií. Od května téhož roku je využíván na inline hokej. Od 27. listopadu 2023 trénuje oddíl HC Smíchov 1913 i krasobruslaři v nové hale v Jinonicích. Odkazy Reference Související články Seznam zimních stadionů v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zimní stadion Nikolajka na Wikimedia Commons
Okresní soud v Olomouci

Okresní soud v Olomouci je okresní soud se sídlem v Olomouci. Rozhoduje jako soud prvního stupně ve všech trestních a civilních věcech, ledaže jde o specializovanou agendu (nejzávažnější trestné činy, insolvenční řízení, spory ve věcech obchodních korporací, hospodářské soutěže, duševního vlastnictví apod.), která je stejně jako správní soudnictví svěřena Krajskému soudu v Ostravě – pobočka v Olomouci. V těsné blízkosti budovy soudu se nachází areál Vazební věznice Olomouc. Celý komplex soudu i věznice je památkově chráněn. Budova Soud se nachází v novorenesančním justičním paláci na třídě Svobody. Komplex budov byl postaven na místě jednoho ze západních opevnění města podle plánu vídeňského architekta Alexandra Wielemanse a dokončen byl roku 1902 (do té doby jak krajský soud, tak okresní soud i státní zastupitelství sídlily v olomoucké radnici). V průčelí se nachází věž s hodinami a alegorickou sochou Spravedlnosti, u vchodu jsou dvě sochy lvů v nadživotní velikosti. Zadní trakt areálu tvoří vazební věznice. Justiční palác je od roku 1958 chráněn jako nemovitá kulturní památka. Historie Okresní soud vznikl roku 1850 a až do roku 1960 spadal do obvodu krajského soudu v Olomouci. Poté byl přičleněn pod ostravský krajský soud, který má ovšem od roku 1993 v Olomouci svou pobočku. Původní soudní okres Olomouc byl méně rozsáhlý, protože okresní soudy byly i v Litovli, Uničově, Šternberku a ve Městě Libavá, zahrnoval nicméně jak samostatné město Olomouc, tak politický okres Olomouc-venkov. Takto vymezená místní působnost soudu zůstala víceméně i po roce 1949, kdy byla soudní organizace navázána na okresní a krajské národní výbory, k rozšíření na dnešní stav došlo až po správní reformě v roce 1960. Po roce 2005 byly ale do okresu Olomouc začleněny další obce a obvod okresního soudu se s ním už zcela neshoduje. Soudní obvod Do obvodu Okresního soudu v Olomouci patří území vojenského újezdu Libavá a těchto obcí: Babice • Bělkovice-Lašťany • Bílá Lhota • Bílsko • Blatec • Bohuňovice • Bouzov • Bukovany • Bystročice • Bystrovany • Červenka • Daskabát • Dlouhá Loučka • Dolany • Doloplazy • Domašov nad Bystřicí • Domašov u Šternberka • Drahanovice • Dub nad Moravou • Dubčany • Grygov • Haňovice • Hlásnice • Hlubočky • Hlušovice • Hněvotín • Hnojice • Horka nad Moravou • Horní Loděnice • Hraničné Petrovice • Charváty • Cholina • Jívová • Komárov • Kozlov • Kožušany-Tážaly • Krčmaň • Křelov-Břuchotín • Liboš • Lipina • Litovel • Loučany • Loučka • Luběnice • Luboměř pod Strážnou • Luká • Lutín • Lužice • Majetín • Medlov • Měrotín • Město Libavá • Mladeč • Mladějovice • Mrsklesy • Mutkov • Náklo • Náměšť na Hané • Nová Hradečná • Olbramice • Olomouc • Paseka • Pňovice • Přáslavice • Příkazy • Řídeč • Samotišky • Senice na Hané • Senička • Skrbeň • Slatinice • Slavětín • Strukov • Střeň • Suchonice • Svésedlice • Štarnov • Štěpánov • Šternberk • Šumvald • Těšetice • Tovéř • Troubelice • Tršice • Újezd • Uničov • Ústín • Velká Bystřice • Velký Týnec • Velký Újezd • Věrovany • Vilémov • Želechovice • Žerotín Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Okresní soud v Olomouci na Wikimedia Commons Oficiální stránky