NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sosnová (zámek)

Bývalý zámek Sosnová stojí v jižní části obce Sosnová v okrese Opava. Po necitlivé přestavbě již zámeckou budovu nepřipomíná. Historie První písemná zmínka o obci pochází z roku 1038, kdy je také zmiňována zdejší tvrz, jejíž zbytky patrně obsahuje dům čp. 113. K vystavění, tehdy barokního, zámku došlo až v polovině 17. století za Albrechta Kotulinského z Kotulína. V roce 1689 prodala Františka Helena Kotulínská z Kotulína sosnovský statek Janu Juliusi Frobelovi, jehož syn nechal v letech 1720–1727 zámek rozšířit a okolo něj vybudoval park s oranžérií. V roce 1862 se stal zámek majetkem rodu Bellegardů, v roce1865 došlo ke stržení dvou věží. Od roku 1927 byl zámek upraven pro potřeby české menšinové školy. Fasáda budovy zámku byla v průčelí členěna rizalitem, mezi přízemím a prvním patrem byla fasáda oddělená kordonovou římsou. Okna prvního patra se štukovým ostěním byla opatřena nadokenní římsou. Během posledních úprav v roce 1975 ztratil původní zámek veškeré historické architektonické prvky. Odkazy Reference Literatura kol.: Hrady, zámky a tvrze v Čechách na Moravě a ve Slezsku II, 1983 Externí odkazy Zámek na hrady.cz
Office Park Nové Butovice

Office Park Nové Butovice je komplex kancelářských a administrativních budov na sídlišti Nové Butovice v okolí stejnojmenné stanice linky B pražského metra ve čtvrti Stodůlky městské části Praha 13. Komplex moderních prosklených budov tvoří panorama této části města viditelné zdaleka. Historie Autorem architektonického návrhu bylo Studioacht. Projekt Office Park Nové Butovice byl dokončen v roce 2001 a v soutěži „Nejlepší z realit“ získal první cenu v kategorii nových administrativních center. Projekt se zároveň stal „Nejlepším kancelářským projektem“ časopisu Construction Journal. Původní část Office Parku tvoří (první fáze dokončena roku 2001), který se skládá ze čtyř kancelářských budov Budova A (nejnižší) Budova B Budova C Budova D (nejvyšší, 18patrová budova – Accenture, výška 70 metrů) V další fázi výstavby přibyly další budovy: Explora Business Center – Jupiter Metronom (dokončeno v květnu 2015) Aspira Business Centre (dokončeno v listopadu 2017) Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Office Park Nové Butovice na Wikimedia Commons Portfolio - Studioacht Coral Office Park Archivováno 27. 2. 2018 na Wayback Machine.
Budova banky ve Štefánikově ulici (Smíchov)

Budova Komerční banky (hovorově bunkr či betonový projektil) na nároží Štefánikovy ulice a ulice V Botanice na pražském Smíchově je solitérní stavba postavená ve stylu experimentálního modernismu. Dvoupatrová budova s půdorysem komolého osmibokého jehlanu a pyramidálním tvarem patřila Komerční bance, která tu do roku 2022 měla svoji pobočku. Za jejím návrhem stojí český architekt Karel Prager. K dokončení došlo v roce 1992, přičemž samotný projekt vznikl už kolem roku 1977. Obklady dodala společnost Keramika Horní Bříza. Původně měla stavba sloužit Státní bance československé. K budově přiléhá také obytný komplex navazující na přilehlý městský blok. Nese podobné rysy jako budova banky. Budova byla součástí neuskutečněného plánu na přestavbu celé čtvrti. Podle původních představ Pragera měla změnami projít celá Štefánikova ulice, ve které budova stojí. Mělo například jít o pěší zónu, budovy měly být obsluhovány podzemními komunikacemi. Od ledna 2023 jednala Komerční banka o prodeji této budovy; provoz zdejší pobočky byl ukončen v roce 2022. Kupcem se stala ústecká společnost Manoral Global podnikatele Radka Vrbíka. Odkazy Reference Související články Seznam přezdívek pražských staveb Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Budova banky ve Štefánikově ulici na Wikimedia Commons fotografie z výstavby v roce 1990 v publikaci: Pražské metro, Čtvrtá dimenze velkoměsta : Historie, výstavba, provoz
Vila Otto Eislera

Vila Otto Eislera je funkcionalistická stavba v Ostravici 456, která se nachází v okrese Frýdek-Místek. Rekreační vila byla v roce 2010 navržena k prohlášení za kulturní památku ČR, vzhledem k stavebním úpravám jak exteriéru tak interiéru vila ztratila svoji původní architektonickou hodnotu a proto k prohlášení nedošlo. Historie Výstavba letní vily pro pražského chemika inženýra Otto Eislera byla zadána zkušenému vídeňskému architektovi Jacquesovi Groagovi. Projekt ve stylu organické funkcionalistické stavby byl proveden v letech 1933–1934. Realizace stavby proběhla v roce 1935. Vila je umístěná na jihozápadním svahu Lysé hory. Po dokončení stavby, která vyvolala velký ohlas, byla publikována v německých, italských a anglických časopisech. Dům byl stavebně upravován, rozdělen na dva byty, které slouží k obývání. Architektura Přízemní zděná asymetricky členěná stavba na nepravidelném půdoryse, který sleduje vrstevnici, je zastřešena mírně úklonnými pultovými střechami. Zastřešena je i terasa, která se otevírá k údolí Ostravice. Terasa byla vybavena kamennou lavicí, výklenkem s plastikou dívky a kruhovou fontánou. V severní části je stavba patrová, v patrech byly ložnice. Původní omítka stavby byla laděna do růžova, kdežto sloupy terasy a okna byly bílé, což vytvářelo kontrast s cihelnou podlahou a dřevěným stropem terasy. Interiér Z terasy bylo možné vstoupit do velkého obývacího pokoje s oblými nárožími a s velkým čtvercovým oknem o velikosti výšky stěny. Na pravé straně byla chodba k pokojům a do kuchyně a jednoramenné dřevěné schodiště, které vedlo do patra s ložnicemi. Na západní straně byla garáž s dřevěnými dvoukřídlými vraty. Dům byl stavebně upraven na dvě bytové jednotky. Odkazy Reference
Palác Archa

Palác Archa (dříve Legiobanka) je areál budov v Praze, Na Poříčí 1046/24 a Na Poříčí 1047/26. Vznik Budova Na poříčí 24 byla navržena ve slohu rondokubismu Josefem Gočárem („styl Legiobanky“) a budovaná v letech 1921–1923. Na její výzdobě se podíleli např. Jan Štursa, autor čtyř plastik legionářů umístěných nad hlavním vchodem, Otto Gutfreund (reliéfní vlys Návrat legií na parapetu druhého patra) nebo František Kysela (vnitřní malířská výzdoba, vitrážová klenba nad bankovní halou). Do roku 1955 byla sídlem Banky československých legií. V roce 1922 zakoupila Legiobanka sousední budovu (Na Poříčí 26), ve které se nacházel pivovar U Rozvařilů. Na tomto místě vystavěla v letech 1937–1938 moderní budovu podle projektu Františka Marka. Obě budovy byly komunikačně propojeny. Druhý dům byl podle výzdoby ve druhém patře podle návrhu Josefa Kaplického nazýván Zlatý klas. Nalezlo tu sídlo např.Divadlo D34 E. F Buriana. V roce 1990 zakoupila obě budovy Československá obchodní banka a následně je rekonstruovala. Současnost budovy V letech 1991–1994 došlo k velké rekonstrukci areálu. Přestavba probíhala ve dvou etapách. Během první etapy byly rekonstruovány budovy A (Na Poříčí 24) a C (část dostavby ústředí ČSOB) a během druhé etapy byly rekonstruovány budovy B (Na Poříčí 26), D, D1 a D2 (další části dostavby ústředí ČSOB). Na projektu rekonstrukce se podíleli Ing. Zdeněk Langer a Ing. Marek Vávra. Cílem rekonstrukce byla modernizace technického vybavení a zajištění vyšší kvality vnitřního prostředí. Současně bylo rekonstruováno podzemní parkoviště a obchodní pasáž vedoucí do ulice Na Poříčí. V suterénu vznikl jeden z nejmodernějších divadelních sálů – Divadlo Archa, na místě bývalého Divadla E. F. Buriana, dříve divadla D 34. Podle tohoto divadla přijal název i celý areál, který se nyní nazývá Palác Archa. Areál je v současné době sídlem mnoha kanceláří a obchůdků, např. kavárna Černá Madona, Starbucks, italská restaurace Portovino a další. Pobočku zde má také Československá obchodní banka. Palác Archa je mimo jiné také místem konání festivalů jako je např. DesignSUPERMARKET. Od září roku 2024 sídlí v Paláci Archa Ústav pro studium totalitních režimů (ÚSTR). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Archa na Wikimedia Commons Palacarcha.cz O bance na stránkách ČNB O paláci Archa na FABIONN, s.r.o. Archivováno 6. 8. 2018 na Wayback Machine. O paláci Archa na stránkách DesignSUPERMARKETu Odkaz na Muzeum cenných papírů a akcii banky ve sbírkách
Muzeum Říčany

Muzeum Říčany (dříve Městské Mudruňkovo vlastivědné muzeum) se nachází ve vile Růženka v Říčanech v Rýdlově ulici. Muzeum je členem Asociace muzeí a galerií v České republice a Sítě středisek ekologické výchovy Pavučina. V roce 2019 muzeum úspěšně prošlo systémem certifikace poskytovatelů environmentální výchovy. Historie Muzeum v Říčanech bylo založeno 15. října 1908 místním obecním zastupitelstvem. Prvním správcem muzea se stal říčanský učitel Alois Mudruňka, po jehož smrti získalo muzeum jeho jméno. Muzejní sbírky byly v počátcích muzea umístěny v různých budovách ve městě. V roce 1937, kdy Mudruňka zemřel, se stal správcem muzea konzervátor Antonín Šimek. V roce 1940 odkázala říčanská učitelka Růžena Klímová svůj domek „vila Růženka“ muzeu, které zde sídlí doposud. Do vily se ovšem muzeum oficiálně přesunulo až po 2. světové válce. V roce 1953 bylo muzeum podřízeno Krajskému muzeu v Poděbradech. Roku 1955 byly do muzea převedeny sbírky ze zrušeného muzea v Nedvězí. Když bylo v roce 1965 zřízeno okresní muzeum Praha – východ, říčanské muzeum mu bylo podřízeno. Roku 1977 nahradila Šimka ve vedení muzea Marie Padevětová. V 1983 bylo samostatné muzeum dokonce dočasně zcela zrušeno a stalo se pouhým pracovištěm muzea okresu Praha – východ. Roku 1987 vznikla v muzeu stálá expozice „Říčany včera a dnes“. V letech 1992–2007 byl pověřen vedením muzea Jan Vít Trčka, za nějž se muzeum opět stalo samostatnou institucí. Od roku 2008, kdy se stal ředitelem Jakub Halaš, funguje muzeum nejen jako paměťová instituce, ale zaměřuje se také na moderní vzdělávání. Současnost Muzeum Říčany pořádá výstavy, přednášky, workshopy a další akce pro fanoušky přírody, historie i soudobé kultury a také spoustu inspirativních akcí pro rodiny s dětmi. Intenzivně se zaměřuje na vzdělávání žáků, pedagogů z praxe i vysokoškolských studentů, podporuje moderní vzdělávací trendy a mezi pedagogy šíří nové vzdělávací postupy. V muzeu byla v rámci podpory pedagogů mateřských a základních škol vyvinuta metoda tvořivé hry a vytvořena Regionální učebnice Říčansko. Sbírka muzea Sbírka Muzea Říčany sestává ze tří podsbírek: historické, archeologické a přírodovědné. Historická podsbírka obsahuje předměty národopisného charakteru, militárie, textilie, umělecké předměty, mince a archiválie (mezi které patří i rozsáhlý soubor kramářských písní). Archeologická podsbírka sestává převážně z pravěkých a středověkých nálezů z Říčan a okolí. Přírodovědná podsbírka obsahuje dermoplastiky, herbáře, entomologické a geologické sběry z Říčanska a zkameněliny. Objekty muzea Hlavní budova – vila Růženka Muzejní zahrada Dvorek Geopark Říčany Říčanská hájovna Depozitář Jažlovice Odkazy Reference Literatura BOUKAL, Jan, 111 let Muzea Říčany, in: Věstník Asociace muzeí a galerií ČR 6/2019, s. 12. TRČKA – VÍT, Jan. Vznik a rozvoj vlastivědného muzea v Říčanech, in: Kapitoly z dějin Říčan, Říčany 1997, s. 453–464. Související články Alois Mudruňka Jan Tichý Jan Petříček (entomolog) Externí odkazy Oficiální stránky
Kaple svaté Rodiny (Černá Hora)

Kaple svaté Rodiny v Černé Hoře se nachází severovýchodně od černohorského zámku v lesoparku Paseka na Zámeckém vrchu. Historie Podle datování nad hlavním vchodem byla kaple postavena v roce 1726 moravským zemským účetním Augustinem Kavánkem pro bratrstvo svatého Josefa v Černé Hoře. Roku 1782 byla kaple za josefínských reforem zrušena a zůstala bez využití. Obnovena byla roku 1837 jakožto zámecká kaple. V roce 1864 byla na západní straně Zámeckého vrchu postavena křížová cesta. Roku 1925 byly přistavěny, dle návrhu architekta de Wittena po obou stranách kaple ambity. Celá kaple následně přeměněna na místo posledního odpočinku rodu Friesů, kteří černohorské panství vlastnili od roku 1859. Od roku 1950, kdy v místním zámku vznikl Domov důchodců, zůstala kaple bez využití a opět chátrala. Teprve v roce 1990 byla provedena oprava střechy. O deset let později byla opravena omítka a obvodová zeď. Roku 2012 proběhla další rozsáhlá rekonstrukce kaple, která byla podpořena dotací z Evropské unie v rámci Evropského zemědělského fondu pro rozvoj venkova v rámci osy IV Leader Programu rozvoje venkova ČR. Při rekonstrukci byla vyměněna střešní krytina, opraveny krovy, fasáda, interiér, okna, dveře, dlažba a vstupní portál. Kaple je jako součást zámeckého areálu chráněna od roku 1964 jako kulturní památka. Reference Literatura ŠAFRÁNEK, Pavel; REIBL, Přemysl. Sakrální stavby okresu Blansko. Adamov: Muzeum Boskovicka a Muzeum Blansko, 1998. S. 40–41. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Rodiny na Wikimedia Commons Kaple sv. Rodiny na webu městyse Černé Hory
Castillo de Trosky

El castillo de Trosky es un castillo localizado sobre una colina volcánica, en la localidad de Troskovice, cerca de Semily, en la región de Liberec, en la República Checa.​ El castillo representa un símbolo de la región del Paraíso Checo y es uno de los más visitados del país. Su nombre proviene de palabra checa troska, en plural trosky, que significa «ruinas».​ Estructura La construcción del castillo se inició a finales del siglo XIV, alrededor del año 1380, y cuya estructura fue determinada por las peculiaridades del terreno. Entre los dos picos se edificó el cuerpo principal, protegido por una brusca pendiente en el sur y, en el norte, se levantó una muralla. En ambos extremos, sobre dos picos inaccesibles, fueron construidas las torres. Sobre el pico más bajo, de unos 47 metros, fue construida la torre más baja, llamada Baba (bruja) y en el pico más alto, la más alta y esbelta, llamada Panna (virgen). Historia Tras la muerte del fundador del castillo Čeněk de Vartenberk, el edificio pasó a pertenecer al rey Wenceslao IV.​ En el año 1398, Ota de Bergov consiguió el castillo y todas las tierras señoriales, que fue heredado por su hijo Ota quien, católico, fue perseguido por las tropas husitas, que asediaron el castillo en el año 1424. En el año 1455, el hijo de Ota, Jan, lo vendió junto todas las tierras señoriales al señor de las tierras colindantes y del castillo de Kost, Jan Zajíc de Hamburk.​ En el año 1469 fue conquistado por las tropas reales. El castillo llegó a ser el centro de la administración económica y varias veces cambió de propietario. Durante la guerra de los Treinta Años el castillo fue abandonado, pero no fue demolido. Las fuentes no dicen nada de cómo era el castillo en sus orígenes. No se conservan cuadros ni grabados, ya que todos los archivos fueron quemados.​ Algunas fuentes revelan que el único cuadro histórico de Trosky lo robaron los suecos durante la guerra de los Treinta Años del palacio Hrubá Skála y lo llevaron a Suecia. En 1821 la dinastía de Valdštejn vendió Trosky a Jan Lexa de Aehrental. Su hijo Alois inició en el año 1841 la construcción de una escalera en forma de espiral para hacer accesible el pico de Panna y aprovechar así las vistas hacia todo el territorio del Paraíso Checo. Murió en 1843 y la construcción quedó sin finalizar.​ En el año 1928 pasó a ser propiedad del Club de Turistas Checos. En el año 2000 fue construido un mirador bajo la torre Panna. Así mismo, también se reconstruyó la escalera y el mirador en la torre Baba. Más tarde, el castillo pasó bajo propiedad del Estado y a ser administrado por el Instituto Nacional de Monumentos.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castillo de Trosky.
Kasteel Trosky

Kasteel Trosky is een kasteelruïne in het noorden van Tsjechië, bij het stadje Rovensko pod Troskami in het Boheems Paradijs. Het kasteel is al van verre te zien want het is gebouwd op twee oude vulkanische pluggen. Op beide basaltheuvels is een toren gebouwd. De ene toren wordt Panna "Maagd" genoemd (relatief gezien 57 m hoog) en de andere Baba "Oud wijf" (relatief gezien 47 m hoog). Relatief ten opzichte van de zeespiegel (481 meter). Met de bouw werd gestart in 1397. Tijdens de 30-jarige oorlog in de 17e eeuw was de burcht verlaten en vervallen. Sinds 1928 is de Club van Tsjechische Toeristen de eigenaar van Trosky. Galerij Panorama Externe links / Officiële website Hradtrosky.eu
Castelul Trosky

Castelul Trosky (în cehă Hrad Trosky) este un castel ruinat situat la aproximativ 10 km sud de Semily, regiunea Liberec, Republica Cehă. Este unul dintre cele mai renumite castele din Cehia și se află pe culmile a două conuri vulcanice din bazalt. Pe vârful mai mic (47 m) se află structura cu două etaje denumită Baba (Femeia bătrână), iar pe aflorimentul cel mai înalt (57 m) este structura cu patru laturi cunoscută sub numele de Panna (Fecioara). Castelul este un punct de reper în mediul rural cunoscut ca Český ráj (Paradisul Ceh). Istoric Castelul a fost construit de Čeněk de Vartenberk în a doua jumătate a secolului al XIV-lea. Două turnuri au fost construite, unul pe vârful fiecărei stânci, iar între ele au fost înălțate mai multe clădiri rezidențiale și dependințe. Trei inele de ziduri fortificate protejau complexul medieval. După moartea lui Čeněk castelul a intrat în posesia regelui Venceslau al IV-lea, de la care a fost achiziționat de către Ota de Bergov, din dinastia Bergov. Deși Ota cel Tânăr din Trosk era un zelos catolic, acest lucru nu l-a oprit să atace mănăstirea din Opatovice și să o jefuiască de faimoasele sale comori, despre care s-a spus că le-a ascuns în castelul Trosky probabil într-o pivniță subterană blocată de un bolovan imens. Nimeni nu a putut mișca bolovanul, care a fost în cele din urmă acoperite de grohotișuri, blocând pentru totdeauna accesul către obiectele prețioase. În timpul Războaielor Husite Trosky a fost un centru al taberei pro-catolice. Prin urmare, nu este surprinzător faptul că, după toate probabilitățile, castelul nu a fost niciodată cucerit complet de husiți sau de alți dușmani. Probabil prin 1428, la scurt timp după ce castelul a ars, el a fost asediat de către Jan Kralovec, căpitanul Armatei Táborite. Începând din 1438 cavalerul tâlhar Kryštov Šov de Helfenburg și tovarășul său Švejkar s-au stabilit în castel, terorizându-i pe sătenii din împrejurimi, înainte ca oamenii din Zhořelec și Žitavy (în germană Görlitz și Zittau, membre ale Ligii Lusațiene) să se unească pentru a-i captura. Margareth de Bergov, văduva proprietarului inițial Ota de Bergov, a transformat castelul Trosky în reședința sa prin 1444. În 1468 castelul se afla în proprietatea lui Wilhelm de Hasenburg care l-a păstrat până în anul 1497. Mai multe familii nobile au stăpânit castelul, deși importanța sa a scăzut. În 1648, în timpul Războiului de Treizeci de Ani, el a fost incendiat de Armata Imperială și a ars complet, rămânând în ruine. În 1681 iezuitul luminat Bohuslav Balbín l-a vizitat; aceasta este posibil primul exemplu documentat al unei excursii, ce a avut ca singur scop o cercetare a obiectivelor istorice din zonă. În secolul al XIX-lea a existat un grad mai mare de interes față de castel, fiind făcute modificări romantice la ruinele castelului. S-a decis să se construiască o scară care să ducă la turnul Panna. Lucrarea a fost începută în perioada 1841-1843, dar nu a mai fost finalizată. Galerie Imagini Panoramă Note Legături externe cs Hrad Trosky en Trosky castle
Троски

Троски (чеш. Trosky) — крепость, находится около города Ровенско-под-Тросками в северной Чехии, между Турновом и Йичином. Силуэт крепости является символом заповедника Чешский рай. История Построенная между двумя базальтовыми шлаковыми конусами, крепость в 1396 году впервые упомянута как владение высочайшего бургграфа Чешского королевства Ченека из Вартемберка. Предполагают, что она возникла значительно раньше. После смерти Ченека в 1399 году она перешла к чешскому королю Вацлаву IV. Тот продал крепость и владение Оте III из Бергова. Его сын Ота IV был убеждённым католиком. В 1424 году он противостоял осаде гуситов. В 1428 году пожар разрушил всю крепость, кроме Девичьей башни. В 1648 году в ходе Тридцатилетней войны (1618—1648) шведы также приложили руку к уничтожению Троски. Разрушив всё, что только было возможно, они покинули крепость. Следует полагать, что именно после этого события крепость получила своё название. Ведь в переводе с чешского «Троски» – не что иное, как развалины, руины. Несколько веков замок пребывал в запустении. О нём вспомнили лишь в XIX веке, в эпоху романтизма. В этот период Троски служит источником вдохновения для поэтов и художников. В середине XIX столетия хозяин замка Алоис планировал строительство винтовой лестницы в верхней части Девичьей башни, чтобы можно было любоваться окрестностями и, в случае войны, заранее видеть противника. Однако в 1843 году Алоис умер, и проект его так и остался незаконченным. В наши дни замок находится в ведении Института наследия. Панорама Примечания Литература Emanuel Poche a kol. Trosky // Umělecké památky Čech T-Ž (чеш.). — Praha: Academia, 1982. — Vol. 4. — S. 80. — 640 S. — (Umělecké památky Čech). Fritz u. Elisabeth Böhmer: Raubritterburgen in Böhmen und der Oberlausitz, 1990. Ссылки Сайт Описание заповедника (чеш.) Подробное описание, советы для туристов на рус.
Grad Trosky

Grad Trosky (češko Hrad Trosky) je grajska ruševina, ki stoji približno 10 km južno od kraja Semily na severu Češke. S svojo vpadljivo lego je eden najbolj znanih gradov v državi, stoji namreč na paru bazaltnih ognjeniških čepov, ki se dvigata nad ravnino, in okoli njiju. Na nižjem (47 m) stoji dvonadstropna zgradba z imenom Baba (starka), na višjem (57 m) pa zgradba z imenom Panna (devica). Grad je znamenitost območja, znanega kot Češki raj (Český ráj). Zgodovina Grad je dal zgraditi Čeněk Vartenberški v drugi polovici 14. stoletja. Zgrajena sta bila stolpa na obeh skalah, med njima pa različna stanovanjska poslopja in pomožne zgradbe. Okrog kompleksa so postavili tri utrjene zidove v koncentričnih krogih. Po Čeněkovi smrti je grad prešel v last kralja Venčeslava IV., od njega pa ga je prevzel Ota Bergovski. Njegov sin je bil vnet katolik, a je kljub temu oplenil bližnji samostan v Opatovicah in ukradel njegov slavni zaklad, ki ga je po izročilu skril v gradu, domnevno v podzemni kleti, ki jo zapira velika skala. To naj bi sčasoma prekril grušč, zato je za vedno zaprta. Med husitskimi vojnami je bil Trosky postojanka prokatoliške strani in Husiti ga verjetno niso nikoli v celoti osvojili, je pa med obleganjem v začetku 15. stoletja pogorel. Leta 1438 se je v njem naselil ropar Kryštov Šov s svojim pajdašem Švejkarjem in začel terorizirati območje, dokler ju niso prebivalci ujeli. Po tistem je menjal več lastnikov in njegov pomen je upadel, med tridesetletno vojno v 17. stoletju pa ga je cesarska vojska požgala do tal. Iz leta 1681 je ohranjen zapis jezuita Bohuslava Balbína o obisku. Večjega zanimanja je bil grad spet deležen v 19. stoletju in ruševino so delno prezidali v romantičnem slogu. Začela se je tudi gradnja stopnišča do stolpa Panna, ki pa ni bila zaključena. Sklici in opombe Zunanje povezave Uradno spletno mesto (češko) Grad Trosky v češkem registru kulturne dediščine Opis na Hrady.cz
Фортеця Троски

Фортеця Троски знаходиться поблизу Ровенсько-під-Тросками в північній Чехії, між Турновом і Їчином. Силует фортеці є символом заповідника Чеський рай. Історія Побудована між двома базальтовими виступами-неками фортеця в 1396 р. вперше згадана як володіння Ченека Вартенберзького. Після смерті Ченека в 1399 р. вона потрапляє до чеського короля Вацлава IV. Той продає фортецю Оттону Берговському. У 1428 р. фортецю руйнує пожежа. У 1648 р. її руйнують шведи. Назва Троски (чеське слово для руїни) вона вочевидь одержує вже після цих подій. Олександр фон Гумбольдт назвав фортецю Восьмим чудом світу. У замку відбуваються деякі події твору Анджея Сапковського «Божі Воїни» (друга книга «гуситської трилогії»). Панорама Примітки Література Fritz u. Elisabeth Böhmer: Raubritterburgen in Böhmen und der Oberlausitz, 1990 Посилання Сайт [Архівовано 21 травня 2005 у Wayback Machine.] Опис заповідника [Архівовано 9 березня 2016 у Wayback Machine.] (чес.)