Zvolská homole

Skalnatý vrch Homole s přírodní rezervací Zvolská homole tvoří pravý břeh Vltavy na území Zvole nad Vraným nad Vltavou, je součástí přírodního parku Střed Čech. Svůj název má podle nedaleké obce Zvole a podle tvaru skály, tyčící se nad hladinou Vltavy. Ze skály, která nad Vltavu vyčnívá, je velký rozhled jak na Vrané, tak na nejjižnější části Prahy. Přírodní rezervace byla vyhlášena roku 1990 a její rozloha je 49,92 hektaru. Leží 1,5 km severozápadně od Zvole. Zaujímá vrcholový a četné svahové prostory stejnojmenného vrchu o nadmořské výšce 327 metrů. Historie Historie Zvolské homole sahá až do pravěku. Na vrcholu a svazích kopce byly nalezeny stopy hradiště z doby bronzové, známého jako Hradiště Zvolská homole. Archeologické průzkumy prokázaly existenci opevněného sídliště, jehož obyvatelé využívali přirozené skály a strmé svahy k obraně. Kolem osady byl zbudován příkop, což dokládá její obranný charakter a strategický význam. Ve středověku vzniklo na místě pravěkého hradiště menší hradní opevnění, známé pod názvem hrad Zvolská homole. Dnes se z něj zachovaly pouze zbytky valů a příkopů. Podle archeologických nálezů hrad sloužil k dohledu nad obchodními cestami vedoucími podél Vltavy a k ochraně okolních území. Písemné prameny o této stavbě se nedochovaly, avšak podle struktury opevnění lze soudit, že šlo o menší strážní hrad s obrannou funkcí. Geologie a geomorfologie Území rezervace náleží z hlediska regionálního členění do Barrandienu (oblast Bohemikum), který je jednou ze základních geologických jednotek Českého masivu. Horninové podloží sestává převážně z kyselých siliciklastických sedimentů jimiž jsou jílovité břidlice, droby a prachovce proterozoického stáří (cca 550 milionů let) ze štěchovické skupiny. Zdejší vrstvy břidlic s proplástky drob a malými vložkami karbonátů jsou zároveň prostoupeny žilou porfyritu a minety (draselných kyselých žilných magmatitů), jež ve vzájemně překříženém červeném pruhu vystupují ve výrazném skalním defilé nad Vltavou. Žilné magmatity pronikly do starohorních sedimentů při variském (hercynském) vrásnění (v období devonu až karbonu před 390–310 miliony let). Jelikož jsou tyto magmatity a sedimenty kyselé, zásadně ovlivňují i místní půdu a složení vegetace, jež ji porůstá. Díky příhodné poloze, v dostatečné vzdálenosti i od nejvyšších zdvihů hladiny Vltavy, se působením exogenních procesů během pliocénu (v období mladších třetihor, před cca 5,33–2,58 miliony lety) ve skalním defilé vytvořila jedna z nejvýjimečnějších lokalit vltavského údolí – skalní srázy s plošinou na vrcholu. Vrcholy skalního útvaru mezi Vltavou a Jarovským údolím (v oblasti vrchu nazývaného Šošolka) a v nejbližším okolí jsou překryty nadložní vrstvou písčitovápnité spraše, která sem byla jako závěj transportována důsledkem částečného splavování směrem k Vltavě v kvartéru (před 2,58 – 0 miliony lety). Splavování z plošiny do Vltavy ovlivňuje zdejší skalní defilé se stepní strání i v recentu, což má významný dopad také na společenstva rostlin a živočichů, která jsou díky zásaditosti spraší právě v tomto prostoru nejpestřejší s řadou velmi vzácných druhů. Výrazným fenoménem v oblasti jsou též říční terasy vzniklé fluviální činností Vltavy zařezávající se do podložních hornin během čtvrtohor. Jednotlivé říční terasy vznikaly vlivem odlišné rychlosti sedimentace a odnosu v glaciálech (dobách ledových) a interglaciálech (dobách meziledových) – v glaciálech probíhal spíše odnos a v teplejších obdobích spíše usazování. Každá terasa tak odpovídá některému z chladných období a dnes dochází spíše k usazování hornin. Nejnižší terasa, kterou lze spatřit ve Vraném nad Vltavou, byla vyhloubena při poslední době ledové. Mimo výše zmíněné geologické útvary se na lokalitě též nachází skalní jehlan, který v rámci georeliéfu pražského údolí patří mezi unikátní. Značného rozsahu tu dosahují také sutě (kamenná moře), skály, srázy, terásky a rokle. Vzhledem k dobré exponovanosti je Zvolská homole geology řazena mezi jedny z nejhodnotnějších lokalit vltavského údolí. Z geomorfologického hlediska spadá Zvolská homole do Hercynské oblasti, která je tvořena soustavami pohoří nazývaných variscidy (tj. variský orogén neboli podoblast Hercynská pohoří). Zájmová lokalita leží v jižní části celku Pražská plošina. Pedologie Z pedologického hlediska převažují na území rezervace hnědé půdy (především kambizemě) a luvizemě (půdy vzniklé navátím a usazováním čtvrtohorních spraší a sprašových hlín) na plochách s menším sklonem a rankery na skalách. Značného rozsahu tu dosahují holé skály a sutě. Zejména v oblasti Šošolka a v jejím blízkém okolí jsou půdy výrazně zásadité vlivem akumulace zvětralin ze zdejších písčitovápnitých spraší. Mimo ně se v kaňonu Vltavy a na jejích březích vyskytují četné fluvizemě. Hydrologie Největším a zcela nejvýznamnějším tokem v oblasti je Vltava, jejíž povodí odvádí z oblasti veškerou ostatní povrchovou vodu až do soutoku s Labem. A to včetně vody ze Zvolského potoka (v jižní části rezervace) a potoka bez oficiálního geografického názvu, který protéká Jarovským údolím (v severovýchodní a severní části rezervace). Klima Zvolská homole (pravý břeh Vltavy mezi Zvolí a Vraným nad Vltavou, PR/EVL) leží v Pražské kotlině a v hlubokém údolí Vltavy. Tato oblast spadá podle Quitta do teplé klimatické oblasti – jednotka T2 (v ČR se v teplé oblasti vyskytují jen T2 a T4; T4 je nejteplejší a typická spíše pro jižní Moravu). Pro oblast T2 platí tyto charakteristiky: 50–60 letních dnů/rok (≥25 °C), délka vegetačního období cca 160–170 dní, průměr v lednu −2 až −3 °C, v dubnu 8–9 °C, v červenci 18–19 °C, v říjnu 7–9 °C, srážky v letním půlroce přibližně 200–300 mm. Flóra Z hlediska biogeografického členění náleží území Zvolské homole do slapského bioregionu, který ještě spadá do hercynské podprovincie a ta do provincie středoevropských listnatých lesů. Pro oblast je typický dubobukový vegetační stupeň. Na exponovaných místech místních skalních srázů se vyvíjejí trávníky skalních stepí s kostřavou sivou (Festuca pallens), s výskytem řady vzácných a ochranářsky cenných druhů, jako je např. prorostlík prutnatý (Bupleurum affine), lomikámen vždyživý (Saxifraga paniculata), hvozdík sivý (Dianthus gratianopolitanus), řebříček panonský (Achillea panonnica), sesel sivý (Seseli osseum), tařice skalní (Aurinia saxatilis) společně s běžnějšími teplomilnými druhy jako netřeskovec výběžkatý (Jovibarba globifera) a hvězdnice zlatovlásek (Aster linosyris). Na ně navazují bylinné lemy s česnekem šerým (Allium senescens subsp. montanum), třemdavou bílou (Dictamnus albus) a kakostem krvavým (Geranium sanguineum). Místy se tu též tvoří vegetace acidofilních trávníků, v nichž se objevují rozrazil klasnatý (Pseudolysimachion spicatum), chrpa latnatá (Centaurea stoebe), koniklec luční český (Pulsatilla pratensis subsp. bohemica), dvojštítek hladkoplodý (Biscutella laevigata), místy vytváří bohaté porosty i kavyl Ivanův (Stipa pennata) a ovsíř luční (Avenulla pratenis). Fragmentárně jsou na lokalitě utvářena vřesoviště (tvořená převážně vřesem obecným (Calluna vulgaris)), kde roste pryšec chvojka (Euphorbia cyparissias), rozrazil Dilleniův (Veronica dillenii), pavinec horský (Jasione montana) nebo chmerek vytrvalý (Scleranthus perennis). Ojediněle lze vidět další vzácné nebo fytogeograficky významné druhy, jako je lněnka alpská (Thesium alpinum), křivatec vstřícnolistý (Gagea transversalis) a chudina zední (Draba muralis). Významnou lesní vegetací jsou doubravy, v nichž převažuje zejména dub zimní (Quercus petraea), s příměsí jeřábu břeku (Sorbus torminalis) a bohatým bylinným patrem zastoupeným například smolničkou obecnou (Viscaria vulgaris), kokoříkem vonným (Polygonatum odoratum), tolitou lékařskou (Vincetoxicum hirundinaria) či kopřivou dvodomou (Urtica dioica). V hlubších roklinách poté nachází prostor suťové lesy s habrem obecným (Carpinus betulus) a lípou srdčitou (Tilia cordata). V dubohabřině na severním svahu nacházejí optimum pižmovka mošusová (Adoxa moschatellina) a dymnivka bobovitá (Corydalis intermedia). Ze vzácnějších dřevin lze na skalnatých stráních vidět skalník celokrajný (Cotoneaster integerrimus) a jeřáb dunajský (Sorbus danubialis). Přes zachovalost přírodě blízkého stavu zdejší vegetace skalní svahy Zvolské homole po celé 20. století intenzivně zarůstaly invazním trnovníkem akátem (Robinia pseudoacaccia). V tom samém století zde byla vysazena nepůvodní borovice černá (Pinus nigra) a na vrcholovém plató se dodnes nachází rozsáhlá monokultura smrku ztepilého (Picea abies). Ve spodních partiích lokality ze zahrádkářské kolonie zplaňuje geofyt typický pro pražskou aglomeraci česnek podivný (Allium paradoxum), častá je zde invazně se šířící netýkavka malokvětá (Impatiens parviflora). Managementové zásahy jsou v náročném terénu pozvolné a dochází při nich především k rozvolňování křovin. Fauna Lokalita je významná i z hlediska výskytu suchomilných bezobratlých, zejména rozmanitého hmyzu. Pro Zvolskou homoli je charakteristická zdejší bohatá myrmekofauna zastoupená mravencem bachratým (Anergates atratulus), mravencem drnovým (Tetramorium caespitum), nebo mravencem čtyřskvrnným (Dolichoderus quadripunctatus), na jehož kolonie je vázaný mravenec potulný (Tapinoma erraticum). Velkým unikátem je tu především společenstvo myrmekofilních brouků, z nichž jsou nejvíce k vidění zástupci rodu Centroctoma, dále druhy kyjorožec narudlý (Claviger testaceus), mršník mravenčí (Hetaerius ferrugineus), zřejmě dnes již jen dávnou minulostí je výskyt drabčíků (Myrmoecia confragosus a M. plicatus). Vyskytují se tu též poněkud běžnější druhy brouků jako je chrobák lesní (Anoplotrupes stercorosus). Jsou zde však k nalezení i naprosté rarity. Jedinou lokalitu v Česku má na Zvolské homoli nosatec Otiorhynchus rugifrons, jednou z mála lokalit v Čechách je Zvolská homole pro nosatčíka Trichopterapion holosericeum. Na lokalitě byla rovněž nalezena kriticky ohrožená kněžice Fieberova (Eurydema fieberi). Z pavouků je bezesporu jedinečný výskyt stepníka rudého (Eresus kollari). Dále se tu také vyskytují některé zajímavé druhy chvostoskoků, larvy brouků a much, červci, mšice a šupinušky. V místech s bohatšími porosty bylin nebo křovin žije poměrně bohaté společenstvo rovnokřídlého (a jiného) hmyzu, především sarančí, ploštic, křísců, drobných střevlíkovitých brouků, nosatců a mandelinek. Dále je tu i široká škála motýlů, zejména hnědásků, okáčů, vřetenušek a dalších. Skalní biotopy obývají také zajímavé druhy plžů, jako je zrnovka třízubá (Pupilla triplicata) a páskovka žíhaná (Cepaea vindobonensis). Z obratlovců lze na skalních výchozech pozorovat zejména kriticky ohroženou ještěrku zelenou (Lacerta viridis), hnízdí zde největší sova ČR výr velký (Bubo bubo), vzácným obyvatelem rezervace je také nejmenší sova na českém území kulíšek nejmenší (Glaucidium passerinum). Environmentální problémy a ohrožení území Bez pravidelné údržby začínají travnaté a stepní plochy zarůstat keři a mladými dřevinami. Tak se z otevřeného, slunného stanoviště stává zastíněný lesík. Tento proces ohrožuje teplomilné druhy rostlin a živočichů a vede ke ztrátě stepních biotopů (např. typu 6190 a 8220, viz Ochrana). Skalní svahy a suti jsou velmi citlivé na mechanické poškození, například při pohybu turistů. V blízkosti navíc vede železniční trať, odkud v minulosti vznikaly požáry od parních lokomotiv. Eroze a sesuvy půdy mohou měnit mikroklima a ničit rostliny. Zvolská homole leží nedaleko Prahy, a proto je vystavena tlaku výstavby, dopravy a zemědělských změn. Aby se předešlo poškození přírody, bylo navrženo ochranné pásmo o rozloze 3,6 ha, kde jsou omezeny stavební práce, používání chemikálií a další činnosti. Ochrana přírody Zvolská homole je přírodně velmi cenné území, kde se na malém prostoru střetávají step, skála i les. Díky tomu zde žije mnoho vzácných rostlin a živočichů, které jinde v Česku postupně mizí. Typy stanovišť (biotopů) V přírodní rezervaci Zvolská homole se nachází několik velmi cenných přírodních stanovišť, která jsou předmětem ochrany podle evropské soustavy Natura 2000. 40A0 – Kontinentální opadavé křoviny – teplomilné křoviny rostoucí na suchých svazích, poskytují útočiště ptákům i hmyzu. 6190 – Panonské skalní trávníky (Stipo-Festucetalia pallentis) – typické suché stepi s výskytem teplomilných trav a bylin. 8220 – Chasmofytická vegetace silikátových skalních svahů – rostliny rostoucí v trhlinách skal, přizpůsobené suchu a nedostatku živin. 9170 – Dubohabřiny (asociace Galio-Carpinetum) – listnaté lesy s převahou dubů a habrů, bohaté na byliny a houby. 9180 – Lesy svazu Tilio-Acerion – lipovo-javorové lesy na svazích, sutích a v roklích s vlhčím mikroklimatem. Tato stanoviště jsou ekologicky velmi hodnotná, protože jsou vázána na zvláštní geologické a mikroklimatické podmínky – například na skalní výchozy, strmé svahy a teplé jižní expozice. Hlavní opatření plánu péče Plán péče na období 2018–2027 stanoví následující opatření: Monitoring biotopů a druhů – pravidelné sledování stavu vegetace a živočichů. Udržování otevřených ploch – odstraňování keřů a stromů, které zarůstají stepi. Šetrné lesní hospodaření – v lesních částech se zasahuje jen podle plánu péče a lesního hospodářského plánu. Vzdělávací a informační činnost – na území vede naučná stezka s tabulemi, které vysvětlují význam chráněných druhů a biotopů. Regulace návštěvnosti – návštěvníci by se měli pohybovat jen po vyznačených trasách, aby nedocházelo k poškození rostlin. Turistika V současnosti je Zvolská homole vyhledávaným vyhlídkovým místem. Lokalita je přístupná veřejnosti a nachází se zde turistická trasa s informační tabulí o historii místa. Oblast je zároveň oblíbeným cílem pro pěší turisty a milovníky přírody z okolí Prahy. Z vrcholu kopce se otevírá rozlehlý výhled na údolí řeky Vltavy, města Vrané nad Vltavou, Dolní Břežany a při jasném počasí i na vzdálené části Prahy. Hlavní turistickou trasou je Naučná stezka Zvolská homole, která byla poprvé vyznačena ve 30. letech 20. století členy Klubu českých turistů. Původně nesla název Stezka k hradišti Zvole, později byla přejmenována na svůj dnešní název po vyhlášení území za chráněnou oblast. Podél trasy se nacházejí informační panely o místní flóře, fauně a historii, včetně popisu pravěkého hradiště a středověkého hradu, který zde kdysi stál. Cesta je nenáročná a vhodná pro rodiny s dětmi, seniory i školní výlety. Díky klidnému prostředí, zachovalé přírodě a výhledům na vltavské údolí je Zvolská homole vyhledávaným místem pro fototuristiku, relaxační procházky i cykloturistiku. V posledních letech je součástí několika regionálních turistických tras, které propojují okolní obce a přírodní zajímavosti jižně od Prahy. Přístup Zvolská homole je přístupná pěšky, přiblížit se k ní dá různými druhy dopravy: MHD: ze Smíchova za Strnady a pak přívozem do Vraného Osobní linková lodní doprava o víkendech v letní sezóně zde nestaví, první zastávku má až v Měchenicích Železnice: z hlavního nádraží, Vršovic nebo Braníka do zastávky Jarov Autobus: do obce Zvole nebo Ohrobec Úbočím Zvolské homole je proražen 390 metrů dlouhý Jarovský tunel na železniční trati Praha – Vrané nad Vltavou – Čerčany/Dobříš. Zvolská homole je náchylná k požárům vzniklým od parního provozu na železniční trati. Hasební zásah je tu díky velkému převýšení nad údolím Vltavy obtížný. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zvolská homole na Wikimedia Commons Zvolská homole na webu Významné geologické lokality