NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Křižovnický dvůr ve Slivenci

Křižovnický dvůr ve Slivenci v Praze stojí v centru obce ve výrazně dominantní poloze na slivenecké návsi proti kostelu Všech svatých. Od 10. října 2002 je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Hospodářský dvůr křižovníků s Červenou hvězdou pochází z 2. poloviny 17. století. Přestavěn byl do roku 1860. Po roce 1948 užíval zemědělský dvůr státní statek, poté jej měla od Pozemkového fondu pronajatý soukromá zemědělská firma. Dne 15. července 2015 byl statek spolu s pozemky vrácen řádu Křižovníků s červenou hvězdou. Popis V průčelí má dvůr patrovou obytnou budovu s průjezdem uprostřed. Za průjezdem je čtyřúhelný dvůr ohraničený hospodářskými budovami a branou na severu. Střední část širokého uličního průčelí obytné budovy zvýrazňuje rizalit, který je završen nízkým trojúhelným štítem s křižovnickou hvězdou v kartuši a datem 1860. Hladké fasády člení kordonová a korunní římsa. Na obytnou budovu navazuje na jižní straně špýchar a chlévy. Sever a západ dvora uzavírají stodoly. Chlévy a stodoly pocházejí pravděpodobně z 19. století, špýchar je starší. Interiéry jsou zaklenuty klenbami z doby velké přestavby dvora v 2. polovině 19. století. Odkazy Reference Literatura PODLAHA, Antonín. Posvátná místa království českého: Dějiny a popsání chrámů, kaplí, posvátných soch, klášterů i jiných pomníků katol. víry a nábožnosti v království Českém : Řada první: Arcidiecese pražská. Svazek Díl III. Vikariát Kralovický, Vlašimský a Zbraslavský. Praha: Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1909. 363 s. (Posvátná místa Království českého). Dostupné online. Kapitola 9. Slivenec, fara, s. 253 – 256. Související články Římskokatolická farnost Praha-Slivenec Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Křižovnický dvůr na Wikimedia Commons
Sint-Johannes de Doper- en Onze-Lieve-Vrouwe-van-Karmelkerk

De Sint-Johannes de Doper- en Onze-Lieve-Vrouwe-van-Karmelkerk (Tsjechisch: Kostel svatého Jana Křtitele a Panny Marie Karmelské) is een katholiek kerkgebouw in de Tsjechische plaats Smolotely, gewijd aan Johannes de Doper en de Heilige Maagd Maria van de berg Karmel. De kerk dateert uit 1722 en staat op de Papaverberg (Tsjechisch: Maková hora). Anno 2026 is de Sint-Johannes de Doper- en Onze-Lieve-Vrouwe-van-Karmelkerk een parochiekerk van de parochie Maková – Smolotely en is aangewezen als beschermd monument. Geschiedenis De Sint-Johannes de Doper- en Onze-Lieve-Vrouwe-van-Karmelkerk werd 1719 en 1722 gebouw in opdracht van Jan Felix Chanovský z Dlouhá Ves, naar een ontwerp van architect Carl Antonio Canevalle, mogelijk in samenwerking met Jan Blažej Santini. Ook Marco Antonio Canevalle wordt wel als architect genoemd. Op 5 oktober 1723 vond de kerkwijding plaats onder leiding van Jan Rudolf Špork. De stichter wilde tevens een karmelietenklooster laten bouwen. Bij de kerkwijding werden alvast twee monniken aangesteld, maar na het overlijden van de stichter bleek er onvoldoende geld voor de bouw van het klooster te zijn, waarop de monniken vertrokken. Rond het midden van de negentiende eeuw werd een kruisweg naar de kerk aangelegd, die later verdween. Tijdens de Eerste Wereldoorlog gingen de klokken verloren en werd het orgel ternauwernood gered. Gedurende de tweede helft van de twintigste eeuw raakte de kerk in verval en werd er meerdere keren ingebroken. Er werden onder andere beelden van engelen en heiligen van de hand van Jan Oldřich Mayer buitgemaakt. Na 1993 werd een eerste renovatie uitgevoerd; in 2002 waren alle werkzaamheden afgerond. Sluitstuk hierbij waren de plaatsing van een gerenoveerd beeld van de Onbevlekte Maagd Maria bovenop de gevel en een kopie van het beeldje van Onze-Lieve-Vrouw van de Scapulier op het hoogaltaar. In 1760 werd aan de kerk een dependancegebouw toegevoegd, in 1857 een lokale kapelanij en vanaf 1868 de zetel van de parochie Maková – Smolotely. Deze parochie was van 1 juni 1993 tot 31 december 2012 onderdeel van het bisdom České Budějovice en werd daarna onderdeel van het aartsbisdom Praag. Galerij Bronnen en referenties
Trafostanice Na Zatlance

Trafostanice Na Zatlance na Smíchově v Praze je transformační stanice, která stojí na souběhu ulic Na Zatlance a Kováků poblíž Gymnázia na Zatlance. Od roku 2003 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky; předmětem památkové ochrany je budova trafostanice, schodiště a kamenná opěrná zeď. Historie Transformační stanice pro Smíchov byla postavena v roce 1925 v rámci elektrizačního programu. V roce 2020 byla ve zrekonstruovaném objektu otevřena galerie fotografie 400 ASA Gallerypodle návrhu architekta Patrika Hoffmana a jeho ateliéru Atelier Hoffman. Popis Objekt trafostanice navazuje na opěrnou zeď při stoupajícím terénu ulice Na Zatlance. Stavba na téměř obdélném půdorysu řešená jako jednopatrová je na svých delších stranách trojosá. Na jedné z kratších stran má půlkruhový rizalit zakončený balkonem. Korunní římsu nesou zaoblené konzole. Při opěrné zdi vyzděné z kamenného kyklopského zdiva se nachází jednoramenné schodiště, které spojuje obě terénní úrovně. Zábradlí opěrné zdi je kovové z hranolových profilů; střední sloupky zdvojené konstrukce jsou vyplněny kruhovými terči. Madlo je také kovové. Odkazy Poznámky Reference Literatura BERAN, Lukáš, ed. a VALCHÁŘOVÁ, Vladislava, ed. Pražský industriál: technické stavby a průmyslová architektura Prahy: průvodce. 2., rozš. vyd. V Praze: České vysoké učení technické, ©2007. 303 s. ISBN 978-80-01-03586-3. Kapitola 08 Smíchov, Košíře; 209a Transformační stanice, s. 167 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stará trafostanice Na Zatlance na Wikimedia Commons
Sobčice (zámek)

Sobčice jsou raně barokní zámek v obci Sobčice v okrese Jičín. Postaven byl na místě středověké tvrze v letech 1630–1634 pro potřeby Stanislava Dohalského z Dohalic. Po něm zámek patřil valdickému klášteru a později Trauttmansdorffům. Zámecký areál je chráněn jako kulturní památka. Historie Tvrz Na místě současného zámku stála tvrz. V roce 1373 ve vsi sídlil zeman Vaněk ze Sobčic. Roku 1408 je zde připomínán Martin ze Sobčic a roku 1415 Václav ze Sobčic. Po pánech ze Sobčic se majitelé střídali. Existence tvrze je písemně doložena za Jana Krupého z Probluze. Roku 1526 je připomínán Václav Hrádek ze Stránky, který prodal Sobčice s tvrzí, dvorem, vsí s kostelem a částí Podhorního Újezda Haškovi Zvířetickému z Vartenberka. Po něm tvrz držel syn Michal z Vartenberka. Po jeho smrti se jeho žena, Lidmila z Pacova, provdala za Zdeňka z Valdštejna a statek mu odkázala. V roce 1575 vyhořela. Opravena byla roku 1584. Zdeněk z Valdštejna statek roku 1577 prodal své druhé choti Anně Hasištejnské z Lobkovic, rozené z Redernu, od níž 2. října 1584 za 8 500 kop českých grošů koupil Sobčice Jan Bořek starší Dohalský z Dohalic. Po Janu Bořkovi statek zdědil syn Zikmund a později vnukové Sanislav a Jan Jiří Dohalští z Dohalic, kterým byl za účast na stavovském povstání roku 1623 zkonfiskován. Bratři byli posléze omilostněni a statek jim zůstal, ale roku 1627 ho prodali za 24 000 kop míšeňských grošů Albrechtovi z Valdštejna. Ten jim ale vyplatil jen část dohodnuté sumy a zbytek statku jim ponechal jako manství. Zámek V letech 1630 až 1634 byla tvrz přestavěna na barokní zámek. Přestavbu řídil pravděpodobně architekt Albrechta z Valdštejna, Nicolò Sebregondi. Stanislav Dohalský zámek roku 1661 prodal valdickému klášteru, který zámek roku 1737 upravil pro potřeby správy svých sobčických statků i celého sobčicko-vojického panství. Po zrušení klášterů v rámci josefínských reforem roku 1782 byl zámek předán náboženskému fondu a spravován správcem. Roku 1824 byl statek prodán Ferdinandovi z Trauttmansdorffu, který zámek připojil ke kumburskému panství. Od 16. listopadu 1950 budovu spravoval sobčický místní národní výbor a v letech 1980–1990 budova sloužila jako galerie, kde měl stálou expozici malíř Karel Šlengr. V devadesátých letech 20. století byl zámek prodán Janu Tomáškovi, který budovu opravil. Od roku 2004 zámek patří firmě Zámeček Sobčice. Popis Raně barokní jednopatrový zámek s mansardovou střechou má nad vstupem monogram kartuziánského kláštera. Nad vchodem je malá věžička s cibulovitou bání. V prvním patře věžičky se nachází kaple svatého Bruna. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sobčice na Wikimedia Commons
Aero Vodochody

Aero Vodochody (también doniminado simplemente como Aero) es una compañía diseñadora y fabricante de productos aeronáuticos, fundada en el año 1919. Tiene sus instalaciones situadas en la ciudad checa de Odolena Voda (antigua Checoslovaquia). Esta empresa es conocida por fabricar una amplia gama de aviones de entrenamiento, entre los que se encuentra el L-29 Delfin, el L-39 Albatros, el L-59 Super Albatros y el L-159 Alca. Tras la Revolución de terciopelo en Checoslovaquia en el año 1989 y sobre todo, tras la caída de la Unión Soviética, la compañía perdió su posición predominante en el mercado de aviones de entrenamiento a reacción. Las ventas de aeronaves militares se redujeron a principio de los años 1990 y con ello su principal mercado.​ Aero estuvo bajo el control de Boeing desde el año 1998 hasta 2004. A finales de octubre de 2006 Aero Vodochody fue adquirida de nuevo. Un grupo inversor de capital checo y eslovaco, Penta Investments, la compró por cerca de 3.000 millones de coronas checas.​ La producción de Aero Vodochody se centra en la fabricación del helicóptero Sikorsky S-76, partes para el Alenia C-27J, ensamblajes para las puertas del Embraer 170 y Embraer 190, cabinas para el Sikorsky UH-60, partes para el Boeing F/A-18 Super Hornet y el L-159 Alca.​ Aeronaves Aeronaves anteriores a la 2ª Guerra Mundial Aero Ae 01 Aero Ae 02 Aero Ae 03 Aero Ae 04 Aero A.10 Aero A.11 Aero A.12 Aero A.14 Aero A.17 Aero A.18 Aero A.19 Aero A.20 Aero A.21 Aero A.22 Aero A.23 Aero A.24 Aero A.25 Aero A.26 Aero A.27 Aero A.29 Aero A.30 Aero A.32 Aero A.34 Aero A.35 Aero A.38 Aero A.42 Aero A.46 Aero A.100 Aero A.101 Aero A.102 Aero A.104 Aero A.200 Aero MB.200 (Bloch MB.200) Aero A.204 Aero A.300 Aero A.304 Aeronaves posteriores a la 2ª Guerra Mundial Aero Ae-45 Aero Ae-145 Aero HC-2 Heli Baby Aero L-60 Brigadýr Aero L-29 Delfin Aero L-39 Albatros Aero L-59 Super Albatros Aero L-159 Alca Aero Ae 270 Véase también Let Kunovice Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Aero Vodochody. Página web de Aero Vodochochy
Aero Vodochody

Aero Vodochody (meestal aangeduid als Aero, voluit Aero Vodochody a.s.) is een Tsjechische, vroeger Tsjecho-Slowaakse, vliegtuigbouwer uit het plaatsje Vodochody (ongeveer 10 kilometer ten noorden van Praag). Het huidige hoofdkantoor staat in Odolena Voda niet ver van Vodochody. Ze zijn actief sinds 1919. De bekendste producties zijn de L-29 Delfin en L-39 Albatros. Op dit moment is Aero in handen van de Tsjecho-Slowaakse investeringsgroep Penta. Verder bezit Aero een eigen vliegveld, Vodochody International Airport (LKVO), met een internationale private status. Een belangrijke partner is de Amerikaanse helikopterbouwer Sikorsky. De Sikorsky S-76 wordt door Aero in licentie gebouwd. Geschiedenis Aero werd in januari 1919 in de Praagse wijk Holešovice opgericht als Aero, továrna letadel Dr. Kabeš in de oude Al-Ma hallen, een paar weken voor de oprichting van Letov en Avia, de andere twee "grote" Tsjecho-Slowaakse vliegtuigbouwers. In 1923 verhuisde Aero naar een andere Praagse wijk, Vysočany. In 1929 werd begonnen met de productie van auto’s naast de al bestaande vliegtuigproductie. Na de Tweede Wereldoorlog moest Aero onder het communistische regime zich beperken tot de productie van vliegtuigen. In 1953 werd de fabriek verplaatst naar Vodochody, waar het zich nu nog steeds bevindt en kreeg het de naam Aero Vodochody Národní Podnik. In 1991 werd het bedrijf hernoemd tot Aero Vodochody a.s.. Lijst van vliegtuigen Lijst van auto’s Trivia Aero heeft in totaal al meer dan 11.000 vliegtuigen gebouwd in 88 jaar. Tussen 1953 en 1972 heeft Aero 3.700 MiG's gebouwd. Aero heeft al meer dan 150 Sikorsky S-76's gebouwd sinds 2000. Ongeveer 6.500 militaire trainers zijn er geproduceerd door Aero. Externe links (en) Officiële website (en) The Prague Post[dode link] (en) Speedylook.com[dode link]
Aero Vodochody

Aero Vodochody (znana również jako Aero) – czeskie (wcześniej czechosłowackie) przedsiębiorstwo produkujące samoloty, zlokalizowane koło miejscowości Vodochody w powiecie Praga-Wschód. Od października 2022 r. przedsiębiorstwo należy pośrednio do Węgier. Samoloty Aero Projekty przedwojenne Aero A-10 Aero A-11 Aero A-12 Aero A-14 Aero A-17 Aero A-18 Aero A-19 Aero A-20 Aero A-21 Aero A-25 Aero A-22 Aero A-23 Aero A-24 Aero A-26 Aero A-29 Aero A-30 Aero A-32 Aero A-35 Aero A-38 Aero A-100 Aero MB.200 (Bloch MB.200) Aero A.204 Aero A-300 Aero A-304 Projekty powojenne Aero 45 Aero L-60 Brigadyr Aero L-29 Delfin Aero L-39 Albatros (i rozwinięcia: L-59, L-139) Aero L-159 Alca Aero Ae 270 Ibis Przypisy Linki zewnętrzne strona WWW Aero Vodochody a.s.
Aero Vodochody

Aero Vodochody (comumente chamada de Aero; Vodochody é um local) é uma indústria aeronáutica checa (anteriormente checoslovaca) ativa desde 1919, notável pela produção dos jatos de combate leve L-29 Delfin, L-39 Albatros, L-59 Super Albatros, e L-159 Alca. Após a queda do governo comunista na Checoslováquia (1989) e no restante da Europa Central, a empresa perdeu uma grande porção de seu mercado em treinadores a jato. Vendas de aeronaves militares caíram no início da década de 1990 no Leste Europeu e países membros da OTAN onde a entrada de uma nova fabricante era obviamente desnecessária. A Aero foi controlada por vários anos, de 1998 a 2004, pela Boeing. No fim de Outubro de 2016 a Aero Vodochody foi novamente privatizada. O grupo de investimentos checo-eslovaco Penta Investments comprou a Aero por 3 bilhões CZK. Atualmente, a Aero Vodochody produz o Sikorsky S-76, a seção central da asa para o Alenia C27, partes da porta para Embraer 170 e Embraer 190, cabine de pilotagem do UH-60, portas da baia de bombas do F/A-18 Super Hornet, partes para o Airbus A320, kits do bordo de ataque para o Boeing 767, e a aeronave de combate leve L-159. A Aero irá provavelmente modificar a pista do Aeroporto de Vodochody próximo a Praga para os padrões de aeroportos internacionais, que serviria para companhias aéreas de baixo custo e voos charter para Praga. Aeronaves Antes da Segunda Guerra Mundial Após a Segunda Guerra Mundial Em desenvolvimento Aero L-39NG Referências
Aero Vodochody

Aero Vodochody (denumită de obicei Aero) este o companie de aeronave din Cehia. Principalele sale unități de producție sunt situate pe aeroportul Vodochody din districtul Praga-Est, pe teritoriile comunelor Vodochody și Odolena Voda. În perioada Războiului Rece, firma a fost binecunoscută pentru gama sa de avioane cu reacție de antrenament, L-29 Delfin și L-39 Albatros. De asemenea, a dezvoltat derivate militare de luptă ale L-39, L-59 Super Albatros și L-159 Alca cu reacție ușoară. Se consideră că Aero Vodochody s-a ocupat de cel mai mare program industrial de aeronave din țările Consiliului de Ajutor Economic Reciproc (COMECON), cu excepția Uniunii Sovietice. După căderea guvernului comunist din Cehoslovacia în 1989, Aero Vodochody a cunoscut o perioadă perturbatoare în afaceri, pierzând o mare parte a pieței. Vânzările au scăzut considerabil în anii 1990 în Europa de Est, precum și în țările NATO. Între 1998 și 2004, Aero Vodochody a fost controlată de compania aerospațială americană Boeing. În octombrie 2006, compania a fost privatizată din nou, fiind cumpărată de grupul ceho-slovac de investiții Penta Investments pentru aproximativ 3 miliarde CZK. Aero Vodochody continuă să producă atât avioane întregi, cât și aerostructuri pentru industria aerospațială. În timpul Farnborough Airshow din 2014, s-a anunțat lansarea lui Aero L-39NG, o versiune îmbunătățită și modernizată a omniprezentului său L-39. În anul 2021, Penta Investments și-a vândut cota de afaceri către HSC Aerojet Zrt. Note
Aero Vodochody

Aero Vodochody a.s. (часто просто Аэро) — чешский (чехословацкий) производитель авиатехники. Производство расположено в районе Прага-восток в посёлке Водоходы. Наиболее известны L-29 «Дельфин», L-39 «Альбатрос», L-39 Skyfox, L-59 «Супер Альбатрос», L-159 ALCA. В годы нахождения Чехословакии в советском блоке, помимо собственно разработанной авиатехники, выпускались лицензионные советские самолёты (в т.ч. военные и истребители). В посткоммунистической Чехии предприятие также стало выпускать американские лёгкие вертолёты, а также узлы для западной (европейской, американской, бразильской) авиатехники. Довоенные самолёты компании Послевоенная авиатехника компании Aero 45 Aero 145 — лёгкий многоцелевой самолёт Aero L-60 Brigadýr Aero L-29 Delfin Aero L-39 Albatros Aero L-39 Skyfox Aero L-59 Super Albatros Aero L-159 Alca — современный лёгкий многоцелевой учебно-боевой истребитель-штурмовик МиГ-15 МиГ-15УТИ МиГ-15бис МиГ-17 МиГ-21 Sikorsky S-76 Spirit — лёгкий многоцелевой вертолёт См. также На Викискладе есть медиафайлы по теме Aero Vodochody Примечания Ссылки Официальный сайт компании (чеш.) (англ.)
Aero Vodochody

Aero Vodochody ali pa samo Aero je češki (v preteklosti češkoslovaški) načrtovalec in proizvajalec letal in drugih zrakoplovov. Podjetje so ustanovili 25. februarja 1919. Podjetje je znano po trenažerjih L-29 Delfín, L-39 Albatros, L-59 Super Albatros in L-159 Alca. Po žametni revoluciji na Češkoslovaškem leta 1989 je Aero izgubil velik del trga trenažernih letal. Prodaja vojaških letal v vzhodni Evropi in NATO članicah se je v 1990ih zelo zmanjšala. NATO članice niso hotele novega proizvajalca letal. Med letoma 1998 in 2004 je bil Aero pod kontrolo Boeinga. Oktobra 2006 je bil Aero Vodochody ponovno privatiziran. Podjetje je kupila češkoslovaška investicijska družba Penta za okrog 3 milijard čeških kron (CZK). Aero Vodochody trenutno proizvaja helikopter Sikorsky S-76, centralno krilno škatlo za Alenia C-27J Spartan, dele vrat za Embraer 170 in Embraer 190, kokpit za UH-60, dele za Boeing F/A-18E/F Super Hornet in nekatere komponente za Airbus A320 in Boeing 767 Zrakoplovi Pred 2. svetovno vojno Aero Ae 01 Aero Ae 02 Aero Ae 03 Aero Ae 04 Aero A.10 Aero A.11 Aero A.12 Aero A.14 Aero A.17 Aero A.18 Aero A.19 Aero A.20 Aero A.21 Aero A.22 Aero A.23 Aero A.24 Aero A.25 Aero A.26 Aero A.27 Aero A.29 Aero A.30 Aero A.32 Aero A.34 Aero A.35 Aero A.38 Aero A.42 Aero A.46 Aero A.100 Aero A.101 Aero A.102 Aero A.104 Aero A.200 Aero MB.200 (Bloch MB.200) Aero A.204 Aero A.230 Aero A.300 Aero A.304 Po 2. svetovni vojni Aero Ae-45 (1947) Aero Ae 50 (1949) Aero Ae-145 (1955) Aero HC-2 Heli Baby (1954) Aero L-60 Brigadýr (1955) Aero L-29 Delfín (1963-1974) Aero L-39 Albatros (1970–1997) Aero L-59 Super Albatros (1992-96) Aero L-159 Alca (1997-2003) Aero Ae 270 Ibis (2000) MiG-15 licenčna proizvodnja MiG-15bis licenčna proizvodnja MiG-15UTI licenčna proizvodnja MiG-17 licenčna proizvodnja MiG-19 licenčna proizvodnja Aero S-106 (1960eta) licenčna proizvodnja lovca MiG-21F-13 Sikorsky S-76 Sklici in reference Zunanje povezave Company website Company website - English Predloga:Aero Vodochody aircraft
Kostel svatého Marka (Soběslav)

Kostel svatého Marka je bývalý hřbitovní kostel v Soběslavi v okrese Tábor postavený v roce 1650. V současnosti[kdy?] slouží jako Galerie sv. Marka. Historie V roce 1650 ho na náklady soběslavského primátora Zachariáše Markovského postavil Francesko de Carde. O rok později byly postaveny vstupní brány na hřbitov. V roce 1660 byla přistavena na severní straně kostela kamenná kazatelna a v 18. století kaple Panny Marie a sakristie. V roce 1953 byl plně zrestaurován, další restaurace proběhly v roce 2020. V současnosti[kdy?] slouží kostel pro kulturní účely jako Galerie sv. Marka. Popis Kostel se nachází jihovýchodně od historického centra Soběslavi za Černovickým potokem. Jedná se o barokní jednolodní kostel s trojbokým presbytářem, severní sakristií s oratoří v patře, západní předsíní a také s osmibokou kaplí Panny Marie na jižní straně. Kolem kostela byl rozsáhlý hřbitov, dnes má parkovou úpravu. Památková ochrana Dům je od 3. května 1958 kulturní památkou a od roku 1990 v památkové zóně Soběslav. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Soběslavi Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Marka v Soběslavi na Wikimedia Commons https://www.musobeslav.cz/infocentrum/kulturni-centrum/kostel-sv-marka-v-sobeslavi-0_40.html
Mariánské sousoší (Sobotka)

Mariánské sousoší v Sobotce se nalézá na náměstí Míru v centru městečka Sobotka v okrese Jičín. Dějiny Pozdně barokní pískovcové mariánské sousoší od kosmonoského sochaře Martina Ignáce Jelínka bylo postavené na náměstí v Sobotce po velkém požáru městečka v roce 1746. Popis Mariánské sousoší je umístěno v centru náměstí Míru v nepravidelném osmiúhelníku vymezeném litinovým plotem s kamennými patníky. Sousoší o celkové výšce 5 m je umístěno na dvou pískovcových stupních. Čtyřboký sokl je na rozích opatřen nakoso vytočenými pilíři ozdobenými volutami. Horní část centrálního soklu je ozdobena reliéfy světců. Sokl je zakončen výrazně profilovanou zvlněnou římsou. Na nárožních pilířích stojí sochy čtveřice světců. Na západě je to svatý Jan Nepomucký v tradičním ikonografickém pojetí. Na jihu svatý Václav v brnění, plášti a čapce, se zlacenou svatozáří a hrotem kopí, ovinutým praporcem v pravici. Na východě svatý Vojtěch s plnovousem, biskupskou mitrou a zlacenou berlou. Na severu svatý Prokop v opatském oděvu šlapající na vzpínajícího se draka. Ze střední části soklu vyrůstá široký čtyřboký pilíř s vybranými rohy a stěnami zdobenými jednoduchými obdélnými kartušemi. Pilíř je završen výrazně profilovanou římsou, na které spočívá sféra s půlměsícem, ovíjená hadem, zakusujícím se do jablka. Na ní stojí Panna Maria Immaculata v bohatě řaseném oděvu se sepjatými pažemi a zlacenou svatozáří. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mariánské sousoší na Wikimedia Commons
Kaple se zvoničkou v Sobíně

Kaple se zvoničkou v Sobíně je kopie ve své oblasti jedinečné neogotické sakrální stavby na pomezí vysoké a rustikální architektury, která byla postavena v roce 1885 podle návrhu V. K. Panoše, zbořena roku 2019 a obnovena roku 2021. Zvon, jež je hodnotnou ukázkou českého zvonařství, pochází z roku 1948. Kapličku, jež byla chráněná jako kulturní památka, v roce 2019 nárazem značně poškodil nákladní vůz a musela být z důvodů narušené statiky zbořena. V roce 2021 byla obnovena v původní podobě. Historie Stavba z roku 1885 byla postavena staviteli Františkem a Josefem Hrdličkovými podle návrhu V. K. Panoše. Původní zvon byl rekvírovaný za války, v roce 1948 byl nahrazen zvonem novým. Od roku 2007 byla stavba památkově chráněna. Dne 12. února 2019 kapličku pobořil nákladní vůz a na doporučení statika byla stavba ještě ten den stržena. Radnice městské části Zličín naplánovala kapli znovu vystavět. Stavba kopie byla dokončena v roce 2021. Stála přibližně 1,2 mil Kč a stavělo se z původních cihel původní technologií na vápennou maltu. Umístění a stavební podoba Kaplička je umístěna v dominantním postavení v centru Sobína. Je postavená v novogotickém stylu na osmiúhelníkovém půdorysu, respektive čtvercovém s výrazným okosením na nárožích. V průčelí je umístěna deska s nápisem „Ke cti a chvále Boží zbudováno od obce Sobínské Léta Páně 1885.“ Památková ochrana Od 8. března 2007 byla stavba památkově chráněná jako kulturní památka ČR prohlášením Ministerstva kultury. Šlo o doklad slohového a stavebního vývoje staveb tohoto typu na přelomu vysoké a rustikální architektury. Cenný byl i zvon z roku 1948 z dílny „První moravská zvonárna Brno-Husovice,“ který je hodnotnou ukázkou zvonařství na území ČR. V říjnu 2020 byla památková ochrana zpětně k 1. lednu 2020 ukončena z důvodu zániku stavby. Odkazy Reference Literatura 720 let Sobína: Kaplička se zvoničkou v Sobíně. [s.l.]: [s.n.] 8 s. Dostupné v archivu pořízeném dne 2019-02-13. S. 7. Archivováno 13. 2. 2019 na Wayback Machine. HANZL, Miloslav. Obnova novogotické kaple se zvonicí v obci Sobín, Praha-Zličín. Časopis stavebnictví. 2020-06, čís. 6, s. 62–63. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple se zvoničkou na Wikimedia Commons