Fakultní nemocnice Motol a Homolka

Fakultní nemocnice Motol a Homolka (zkratka FNMH) je největší zdravotnické zařízení v Česku a jedno z největších v Evropě. Zahrnuje pracoviště Motol, Homolka a nově budované pracoviště Národního onkologického centra v Praze 5 – Motole. Její součástí jsou specializované kliniky, oddělení, ústavy, lékárny, heliport a další budovy poskytující preventivní, diagnostickou a léčebnou péči obyvatelstvu, stejně jako vzdělávání zdravotníků a lékařů. Je také výukovou zakladnou posluchačům 2. lékařské fakulty Univerzity Karlovy sídlící v Motole. Obsahuje pracoviště 1. lékařské fakulty UK a spolupracuje s 3. lékařskou fakultou UK. Vedle léčby dospělých nemocnice disponuje komplexním segmentem specializované a vysoce specializované péče v dětských oborech se spádovou oblastí z celé republiky. Tuto profilaci získala také motolská lékařská fakulta, do roku 1990 nesoucí název Fakulta dětského lékařství Univerzity Karlovy. Fakultní nemocnice v Motole vznikla v roce 1971 sloučením přemístěné Dětské fakultní nemocnice na Karlově a Městské nemocnice v Motole na ploše cca 39 hektarů. Jako právnická osoba zapsaná roku 1973 byla v roce 2026 přejmenována na Fakultní nemocnici Motol a Homolka. Její součástí se stala sousední Nemocnice Na Homolce, která jako právnická osoba zanikla. Právní formou se jedná o státní příspěvkovou organizaci zřízenou Ministerstvem zdravotnictví České republiky. Nemocnice Motol 1937–1945 V letech 1937 a 1938 se začalo s přípravnými pracemi na výstavbu nemocničního zařízení s kapacitou 1 300 lůžek. Úkolu se ujali mladí architekti Gustav Paul a František Čermák. V plánech byly zahrnuty možnosti jak okrskové tak fakultní nemocnice. Vpád německých vojsk v roce 1939 však tyto přípravné práce pozastavil. Jelikož okupanti obsadili většinu existujících klinik na území Prahy, vznikla naléhavá potřeba k vytvoření nových nemocničních lůžek. Původní plán byl proto zjednodušen a v roce 1941 bylo tehdejším ministerstvem zdravotní a sociální správy rozhodnuto vybudovat v Motole provizorní barákovou nemocnici. Ta spadala pod vedení všeobecné vinohradské nemocnice. V srpnu 1941 začala stavební firma Ing. Jana Matouška stavbu 25 pavilonů. Cena stavby byla 30 milionů protektorátních korun. Dalších 6 milionů stálo vnitřní vybavení nemocnice. Vše bylo financováno z původního fondu, který byl vytvořen před okupací a který spravoval prof. Arnold Jirásek. Hlavní lékařský poradce stavby MUDr. Diviš prosadil propojení jednotlivých pavilonů vytápěnými chodbami. Částečný provoz nemocnice byl zahájen 4. ledna 1943. Hlavní skupinu tvořilo 12 pavilonů, v nichž byl umístěn hlavní příjem nemocných, správa nemocnice, interní oddělení se dvěma pavilony po 60 lůžkách a jedním pavilonem s ambulancemi, stejně členěné chirurgické oddělení, gynekologické oddělení s 56 lůžky a hospodářské objekty dvou kotelen, garáže, hlavní kuchyně, skladu paliva, byty lékařů a laborantů. Druhou skupinu tvořilo odd. tuberkulózy se třemi 60lůžkovými a jedním 50lůžkovým pavilonem a dvěma pavilony otevřených leháren. Samostatně stál pavilon prosektury. Ve třetí části byly byty pro pracovníky. Uvažovalo se o maximální životnosti nemocnice na 10 až 15 let a proto bylo hlavním stavebním materiálem dřevo. I přes provizorní charakter sloužily budovy pro zdravotnické účely až do roku 1997 a na svém místě stojí dodnes. Provizorní a teprve částečný provoz nemocnice „Zweigstelle Hilfkrankenhaus in Motol“ jakožto pobočky státní všeobecné nemocnice na Vinohradech byl zahájen 4. ledna 1943. Prvním ředitelem a přednostou interního oddělení byl prof. MUDr. Miloš Netoušek. V čele chirurgického oddělení stál prof. MUDr. Jiří Diviš, primářem odd. tuberkulózy byl ftizeolog prof. MUDr. Jaroslav Jedlička, radiologické a rentgenologické odd. vedl prof. MUDr. Slavoj Věšín, přednostou gynekologicko porodnického odd. byl MUDr. Václav Šebek (1901–1980), na prosekturu byla na zkrácený úvazek přidělena prof. MUDr. Dagmar Benešová. Po uzavření vysokých škol, po atentátu na Heydricha v roce 1942, se nemocnice stala útočištěm studentů medicíny, kteří tak měli možnost dál studovat a vzdělávat se. V roce 1944 projevili o nemocnici zájem Němci, kteří zde chtěli vybudovat vojenský lazaret. Projekt nebyl realizován pro nekvalitní materiál staveb. 1946–1960 Až do roku 1946 spadala motolská nemocnice pod administrativu Veřejné státní nemocnice na Vinohradech. Poté se stala samostatnou nemocnicí pod názvem Státní všeobecná veřejná nemocnice v Praze Motole. Od roku 1948 se nazývá Státní oblastní nemocnice v Motole. V srpnu 1948 se ke stávajícím traktům připojila i nedaleko stojící budova ve které sídlil Ústav pro léčení lupusu Českého zemského spolku proti TBC. Původně se jí říkalo Masarykův ústav. Po připojení byla celá budova s kapacitou 100 lůžek určena pro léčení infekčních hepatitid a spadala zprvu pod interní oddělení. V roce 1950 získala nemocnice objekt Okresní národní pojišťovny (bývalé sanatorium SANOPZ) v ulici Na Cihlářce na Smíchově, kde zbudovala infekční oddělení s 80 lůžky, určené k léčbě infekční žloutenky. Šéfem tohoto oddělení se stal internista působící v Motole MUDr. Otakar Soušek, který se později stal přednostou oddělení infekčních hepatitid v bývalé léčebně lupusu v Motole. V říjnu 1952 byl objekt Na Cihlářce uvolněn a předán Státnímu sanatoriu. V letech 1953 až 1955 byla nemocnice sloučena s Okresním ústavem národního zdraví (OÚNZ) v Praze 5. To se ovšem neosvědčilo a od roku 1956 až do svého sloučení s Dětskou fakultní nemocnicí (1. ledna 1971) nesla název Městská nemocnice v Motole. V roce 1957 bylo vyčleněno přízemí v budově infekčních hepatitid pro potřeby neurologického oddělení v jehož čele stál přední neurolog doc. MUDr. Karel Mathon. V průběhu 50. let vzniklo v nemocnici množství nových laboratorních oddělení, roku 1959 např. hematologické oddělení pod vedením MUDr. Julie Singlové. V témže roce byla zřízena ústřední biochemická laboratoř, kterou vedl Ing. Ladislav Žák a v roce následujícím, v roce 1960 oddělení mikrobiologie a bakteriologie, které šéfoval MUDr. Jan Lexa. V roce 1958 se začala psát historie kliniky nukleární medicíny. Po dohodě nemocnice s Výzkumným ústavem endokrinologickým a ÚNZ NVP bylo zřízeno radioizotopové oddělení. Původně se mělo toto oddělení přestěhovat do krčské Thomayerovy nemocnice, k přesunu však nedošlo a oddělení tak sídlí dodnes v Motole. Od 60. let 20. století Celý areál tvoří dva velké monobloky. Starší Dětská nemocnice ze 60. let 20. století, jejíž stav byl již velmi neuspokojivý a celá budova ohrožovala bezpečnost pacientů (například problémy s tepelnou izolací či s balkony, které hrozily dokonce zřícením). V roce 2006 byla zahájena rozsáhlá rekonstrukce, v její první fázi byly rekonstruovány společné interiéry všech čtyř křídel (tedy A, B, C i D), jedná se o výtahy, schodiště atd. V roce 2007 začala oprava exteriérů jednotlivých křídel. Zrekonstruovaná dětská část byla poté slavnostně otevřena 24. června 2011. Druhý monoblok vznikl na přelomu 80. a 90. let 20. století jako hlavní budova pro dospělé. Ta byla rozdělena do tzv. „komunikačních uzlů“ A–G. Dospělá část nemocnice je někdy označována jako „modrá budova“ pro charakteristickou barvu. V roce 2021 začaly v areálu rozsáhlé rekonstrukce a stavby nových projektů, bez výrazného omezení chodu nemocnice. Projekt zahrnul novou administrativní budovu 2. lékařské fakulty UK, specializované onkologické centrum nebo simulační centrum intenzivní medicíny. V areálu se nachází také přízemní domky, které sloužily jako pavilony, spojené dlouhými chodbami. Něteré byly využity jako ordinace, laboratoře a technické zázemí. Nejstarší zděný objekt představuje pavilon infekčních hepatitid dle projektu Rudolfa Kvěcha z roku 1936. V horní části areálu se nachází nadzemní garáže a ubytovna zdravotnického personálu. Areál obsahuje Dům Ronalda McDonalda, pro účely usnadnění soužití rodin s těžce nemocnými dětskými pacienty. Nemocnice je součásti řízení krizových situací na celostátní i pražské úrovni. V rámci Prahy se podílí na traumaplánu. K 31. prosinci 2024 měla nemocnice 6 719 zaměstnanců (fyzických osob) a 5 887 pracovních poměrů, evidovala 2 241 lůžek, z toho 1 892 akutních. Za rok 2024 vykázala 79 446 hospitalizací, 894 614 ambulantních ošetření (bez komplementu), 35 904 anesteziologických výkonů a 1 748 porodů. V roce 2025 byla v souvislosti s korupční aférou části vedení nemocnice medializována tzv. kauza Motol. V říjnu 2025 ministr zdravotnictví Vlastimil Válek rozhodl o sloučení motolské fakultní nemocnice se sousední Nemocnicí Na Homolce k 1. lednu 2026. Doprava Motolská nemocnice je dopravně obsluhována autobusovými linkami 167, 168, 174, 180, 184, 304, 347, 380 a noční linkou 902 ze zastávky „Nemocnice Motol“ a některé také na zastávkách „Sídliště Homolka“, „Pod Šafránkou“, „Kudrnova“, „Zahradníčkova“, „Šafránecká“ a „Na Šafránce“. Dne 6. dubna 2015 bylo otevřen nový úsek prodloužení linky A pražského metra ze stanice Dejvická do nové stanice Nemocnice Motol s jedním z východů přímo do areálu nemocnice. Přímo u nemocnice nejsou tramvajové zastávky, nejbližší jsou Vypich (linky 22, 25, noční 97) a Hotel Golf či Motol (9, 10, 16, noční 98, 99). Umělecká díla V atriu nemocnice se střídají umělecké instalace zaměřené na aktuální společenská témata. Mateřství – kamenná skulptura matky s dítětem od Miroslava Hudečka. Péče o děti – bronzová plastika matky s dětmi od Jiřího Kryštůfka. Zvířátka – skupina pískovcových soch zvířat. Pelikán – symbol 2. lékařské fakulty Univerzity Karlovy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fakultní nemocnice Motol a Homolka na Wikimedia Commons Fakultní nemocnice Motol a Homolka – oficiální stránky