NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Židovský hřbitov v Mariánských Lázních

Židovský hřbitov v Mariánských Lázních leží severně od Chebské ulice na okraji města, asi 2 km jihozápadně od jeho centra, nedaleko obce Velká Hleďsebe, u železniční trati do Chebu. Historie Přítomnost židů v Mariánských Lázních je poprvé doložena kolem roku 1820, ovšem v té době zde pravděpodobně nemohli trvale bydlet. O trvalém židovském osídlení ve městě lze hovořit přibližně od čtyřicátých let 19. století a roku 1875 zde byla úředně schválena židovská náboženská obec. Židovský hřbitov byl založen téhož roku u cesty k dnes již neexistujícímu mlýnu Kieselmühle. Do té doby byli zdejší židé pohřbíváni v nedalekých městech a obcích Kynžvart, Úbočí, Tachov a Drmoul. Ve třicátých letech 20. století byl významně rozšířen. Mezi zde pohřbenými osobnostmi jsou zakladatel místního Výzkumného ústavu balneologického Enoch Heinrich Kisch (roku 1918) či předseda Svazu německých židovských obcí Salomon Kalischer (roku 1925). Roku 1933 zde byl pohřben filosof a novinář židovského původu Theodor Lessing, který podlehl střelnému zranění utrpěnému ve vile Edelweis v Třebízského ulici v Mariánských Lázních při atentátu zorganizovaném německými nacisty. Během tzv. Křišťálové noci z 9. na 10. listopadu 1938 byla ve městě vypálena místní synagoga a na hřbitově byly poničeny náhrobky, včetně hrobu Theodora Lessinga. Za války devastace pokračovala, přičemž byla zbořena obřadní síň a odvezena většina náhrobků. Po válce byl hřbitov znovu upraven a později do něj byly přeneseny také náhrobky z jiných, během války zrušených, židovských hřbitovů v regionu, mezi nimi dva náhrobky z Lázní Kynžvart (jeden z nich z roku 1713) převezené po roce 1976. Od konce války až do roku 1972 zde byli pohřbíváni obyvatelé židovského starobince v domě Krym (dnes již zbořeného). Roku 1988 sem bylo přeneseno také několik desítek nejcennějších náhrobků z likvidované části židovského hřbitova v Tachově, která musela ustoupit nové zástavbě, z nichž některé pocházely až ze 17. století. Popis současného stavu Hřbitov je obklopen cihlovou zdí. Vstup bránou je na západní straně. Před hřbitovem stojí bývalý hrobnický domek, který je přestavěn a slouží k obytným účelům. Kromě převezených náhrobků z jiných hřbitovů se zde dochovalo asi 80 poválečných náhrobků na hrobech obyvatel výše zmíněného židovského penzionu. Na hřbitově se stále pohřbívá. Veřejnosti je přístupný v denních hodinách mimo soboty a židovské svátky. Galerie Odkazy Poznámky Reference Literatura HEŘMAN, Jan. Židovské hřbitovy v Čechách a na Moravě. Praha: Rada židovských náboženských obcí v ČSR, 1980. 32 + obrazová příloha s. S. 18. FIEDLER, Jiří. Židovské památky v Čechách a na Moravě. Praha: Sefer, 1992. 200 s. ISBN 80-900895-1-8. Kapitola Mariánské Lázně, s. 102–103. Související články Synagoga v Mariánských Lázních Seznam židovských památek v Karlovarském kraji Seznam židovských hřbitovů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu židovský hřbitov v Mariánských Lázních na Wikimedia Commons
Jüdischer Friedhof (Mariánské Lázně)

Der Jüdische Friedhof in Mariánské Lázně (deutsch Marienbad), einer Stadt im Okres Cheb in Tschechien, wurde 1875 an der Straße nach Velká Hleďsebe angelegt. Auf dem jüdischen Friedhof mit einer Fläche von 3780 Quadratmetern sind noch Grabsteine erhalten. Zuvor wurden die verstorbenen jüdischen Bürger auf den jüdischen Friedhöfen der Umgebung beigesetzt. Vor 1930 wurde der Friedhof der Jüdischen Gemeinde Marienbad vergrößert. Während der Novemberpogrome 1938 wurde der jüdische Friedhof von Nationalsozialisten demoliert. Danach wurden fast alle Grabsteine beseitigt. In der zweiten Hälfte des 20. Jahrhunderts wurden zwei historische Grabsteine vom jüdischen Friedhof in Bad Königswart und einige Dutzend Grabsteine vom Jüdischen Friedhof in Tachau hierher gebracht. Bestattete Persönlichkeiten Enoch Heinrich Kisch (1841–1918), Begründer des Forschungsinstituts für Balneologie in Marienbad Theodor Lessing (1872–1933), Philosoph, Schriftsteller und Publizist, der am 30. August 1933 in Marienbad ermordet wurde Weblinks Jüdischer Friedhof (Mariánské Lázně) bei www.jüdische-gemeinden.de Jüdischer Friedhof (Mariánské Lázně) bei www.marianskelazne.cz
Kaple svatého Víta (Sinutec)

Kaple svatého Víta je římskokatolická poutní kaple v Sinutci v okrese Louny zasvěcená svatému Vítovi. Od roku 1964 je chráněna jako kulturní památka. Stojí na severním okraji vesnice. Historie Kaple vznikla na přelomu sedmnáctého a osmnáctého století, možná však již v roce 1689. Snad v roce 1738 bylo její jihozápadní nároží zpevněno mohutným opěrákem. Tradice poutí byla spojená s nedalekou studánkou, jejíž vodu lidé považovali za zázračně léčivou. Poutě však ustaly již v osmdesátých letech osmnáctého století po církevních reformách císaře Josefa II. V šedesátých letech dvacátého století byla ještě opravena střecha, ale potom začal areál chátrat. O kapli pečuje Spolek pro záchranu kaple sv. Víta v Sinutci. Stavební podoba Obdélná kaple má trojboce uzavřený presbytář. Západní průčelí je zdůrazněno volutovým štítem a výklenky po obou stranách vstupního portálu. Ze střechy vybíhá sanktusová vížka. Vnitřní stěny mají zkosené kouty a člení je výklenky. Prostor před vstupem a severně od kaple ohrazuje zeď. Zařízení Zařízení interiéru se nedochovalo. Na západní straně stávala dřevěná kruchta a barokní oltář zhotovil bílinský truhlář Pantzner v roce 1702. Podle inventáře z první poloviny devatenáctého století se v kapli kromě oltáře nacházela také kazatelna, obraz svatého Jana Nepomuckého, čtyři lavice, čtyři kruhové obrazy evangelistů a pozlacený pacifikál. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svatého Víta na Wikimedia Commons Kaple svatého Víta na webu Hrady.cz
Kostel svatého Martina (Libuň)

Římskokatolický farní kostel svatého Martina v Libuni v okrese Jičín je původně gotická, později zbarokizovaná sakrální stavba v obci při silnici na zrušeném hřbitově. Od roku 1964 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Nejstarší písemná zmínka o kostele je z roku 1369, kdy jsou zdejší kostel a plebánie (fara) uvedeny v rejstříku papežského desátku jako součást jičínského děkanátu. Podle podacího práva zdejšího kostela sv. Martina patřila Libuň tehdy Vartenberkům. Kostel byl v roce 1771 zbarokizován. Architektura Kostel je jednolodní stavba s pětibokým presbytářem. Vnějšek kostela je hladký, členěný pouze podstřešní římsou, presbytář podepřen jednou odstupněnými pilíři. Severní a jižní stěny lodi jsou opatřeny čtyřmi okenními osami, lemovanými šambránami s novogotickou výplní. Střecha lodě i presbytáře je mansardová. Nad presbytářem umístěn osmiboký sanktusník s jehlancovou stříškou. Střecha sakristie je sedlová, nad oratoří mansardová. Ze západní strany přiléhá čtyřboká věž členěná římsou ve výši římsy lodi. Nad vchodem ze západu je segmentově zakončené okno, v posledním patře tři segmentová okna s okenicemi. Kostel je zaklenut valenou klenbou s výsečemi. Loď má plochý strop. Zařízení Zařízení kostela pochází z doby kolem z roku 1770 a pozdějšího období. V kostele socha Assumpty z poloviny 16. století. Okolí kostela Na hřbitově se nachází tři zlidovělé gotizující náhrobníky s figurálním reliéfy z období kolem poloviny 19. století. Fara je barokní volná stavba z 18. století. V zahradě čp. 1 se nachází kamenný toskánský sloup z roku 1689 s plnou kapličkou s figurálními reliéfy a erby. U nového hřbitova je obelisk z roku 1771 s reliéfy sv. Martina, Panny Marie a sv. Leonarda, přičemž horní jeho část je uražena. Před jižní zdí kostela stojí pískovcová socha sv. Josefa, která je dílem sochaře Josefa Jelínka z Mnichova Hradiště z roku 1819. Barokní socha sv. Jana Nepomuckého pochází z roku 1746. Pomník libuňského faráře Antonína Marka, který se nachází u kostela je dílem J. Stuchlíka z roku 1896. Pomník padlým na návsi obce je od sochaře J. Bílka a arch. B. Holého. Na podstavci pomníku se nacházejí figurální reliéfy. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Martina na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Martina, Libuň (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Martina, Libuň na webu Hrady.cz
Kostel svatého Martina (Luštěnice)

Římskokatolický farní kostel svatého Martina v Luštěnicích je barokní sakrální stavba stojící vedle luštěnického zámku. Ke kostelu přiléhá hřbitov a v blízkosti kostela je fara. Kostel spolu se hřbitovem, farou a velkým hospodářským dvorem je součástí zámeckého areálu. Od roku 1967 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel byl postaven na místě staršího gotického farního kostela, který byl v Luštěnicích již od 14. století, v roce 1739 stavitelem z Dobrovice. Zřejmě byly přitom využity původní konstrukce. Existoval sice návrh F. M. Kaňky z roku 1724, ale ten nebyl nikdy realizován. V roce 1799 byla stavba rozšířena o presbytář. V průběhu dějin zde působili různí kněží a duchovní: podobojí i katolíci; a také řeholníci, většinou minorité a piaristé. Architektura Kostel je obdélný, hladký. Má hranolovou věž, která je členěna lizénami. Presbytář je čtvercový a sakristie je sklenuta konchou. Presbytář je sklenut hladkým křížem. Loď má plochý strop. V kostele je zděná kruchta, která spočívá na pilířích. Zařízení Zařízení je barokní, jednotné a pochází z období stavby kostela. Hlavní oltář je barokní z roku 1740. Je portálový a sloupový. Oltář je dílem kosmonoského řezbáře, pravděpodobně J. Jelínka. Jsou na něm sochy sv. Václava a sv. Floriána (ta byla umístěna později do věže) a obraz sv. Martin od F. Barbieriho. Raně barokní tabernákl z roku 1699 je mahagonový, vykládaný perletí. Dva boční oltáře jsou barokní, rámové se sochami andělů. Jen boční oltář je vybaven obrazem Panny Marie Pasovské, druhý obrazem sv. Jana Nepomuckého. Kazatelna nese reliéfy evangelistů a sv. Jana Křtitele, jež jsou dílem Jelínka z Kosmonos z roku 1741. Zpovědnice je z roku 1741 a lavice pocházejí z roku 1742. Jsou prací kosmonoského truhláře. Renesanční cínová křtitelnice pochází z roku 1583. Okolí kostela Barokní fara z roku 1752. Jedná se o volnou, prostou, jednopatrovou budovu. Na prostranství před farou se nachází socha sv. Jana Nepomuckého z roku 1772. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Martina na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Martina, Luštěnice (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Martina, Luštěnice na webu Hrady.cz
Kostel svaté Máří Magdaleny (Zubrnice)

Kostel svaté Máří Magdaleny v Zubrnicích je římskokatolický farní kostel v obci Zubrnice v okrese Ústí nad Labem. Barokní sakrální stavba se nachází na nevelkém návrší na návsi ve středu obce a je její dominantou. Od roku 1963 je kostel chráněn jako kulturní památka. Zubrnická farnost sídlí v Ústí nad Labem-Střekově, bohoslužby se zde konají nepravidelně. Historie Kostel byl původně gotický a první zmínka o něm je ze 14. století. Dodnes jsou patrné některé barokní prvky, několik oken a části fresek. Barokní přestavba podle plánů litoměřického architekta Octavia Broggia proběhla v roce 1723. Kostel byl v minulosti obklopen hřbitovem. Ten je dnes částečně obnoven a doplněn o náhrobky z jiných hřbitovů zbylých po nuceně vysídleném obyvatelstvu z okolních obcí. Před kostelem se nacházejí čtyři smírčí kříže, dovezené sem z jiných obcí. V letech 1820–1830 v Zubrnicích jako farář působil Vincenc Zahradník (1790–1836), kněz, český vlastenec, filosof a literát. V 60. letech 20. století byl kostel ve velmi špatném stavu, barokní dubové lavice byly spáleny a hrozila jeho demolice. Díky iniciativě památkářů, zejména pak historika dr. Františka Ledvinky, se podařilo zubrnický kostel zachránit a s ním díky souhře šťastných náhod také nedaleký roubený dům, což sehrálo zásadní roli při založení zdejšího muzea v přírodě. Architektura Jedná se o obdélnou stavbu s trojboce uzavřeným presbytářem. Po severní straně má novější hranolovou věž. Po severním boku presbytáře je sakristie. Fasády jsou členěny pilastry. Okna jsou sklenuta stlačeným trojlaločným obloukem. Průčelí kostela má štítový nástavec s volutovými křídly. Věž kostela je krytá cibulovou bání. Loď i presbytář mají valenou klenbu s lunetami. Kruchta je zděná. Zařízení Zařízení kostela oproti době jeho výstavby novější. Oltářní obraz sv. Máří Magdaleny pochází od F. Kranze z roku 1873. Ten byl v minulosti z kostela odvezen a nalezen později na faře v Benešov nad Ploučnicí, odkud se vrátil na své původní místo. Sousoší Ukřižovaného s Madonou je z období kolem roku 1750. Náhrobek s klečícím andělem nalézající se v kostele je z roku 1873. Jeho autorem je K. Hockauf u Ústí nad Labem. Okolí kostela Na návsi před kostelem stojí na hranolovém bohatě profilovaném soklu s volutovými křídly, znakem a nápisem s chronogramem 1723 socha sv. Jana Nepomuckého. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Máří Magdaleny v Zubrnicích na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Máří Magdalény, Zubrnice (katalog biskupství litoměřického)
Kostel svatého Matouše (Prackovice nad Labem)

Římskokatolický farní kostel svatého Matouše v Prackovicích nad Labem je sakrální stavba stojící v dolní části obce obklopená hřbitovem. Od [roku 1964 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Původně se jednalo o gotický kostel postavený před rokem 1361. Gotického původu je půdorys a opěráky nároží presbytáře i stěn lodi. Zasvěcení sv. Matoušovi evangelistovi, patronovi celníků a výběrčích ukazuje na souvislost s přechodem řeky. Přívoz v Prackovicích byl majetkem kostela až do počátku 20. století a zasvěcení kostela sv. Matoušovi se přímo nabízí. Tento původní kostel byl kolem roku 1800 pozdně barokně až empírově přestavěn. Kostel po roce 1945, když došlo k vysídlení původního německy mluvícího obyvatelstva, zchátral a byl těžce zdevastován. Ve 21. století prochází postupnou obnovou pláště i interiéru. Architektura Jedná se o jednolodní obdélnou stavbu s polygonálním presbytářem. Má obdélný patrový přístavek po severní straně a před západním průčelím se nachází hranolová věž. Boční stěny jsou členěny polokruhově zakončenými okny. Presbytář a jižní strana lodi je opatřena gotickými opěrnými pilíři. Věž má spárované přízemí a patro. V posledním patře jsou polokruhově zakončená okna. Vnitřek kostela je sklenut plackami a pásy, které se sbíhají na přízední pilíře. V podvěží je prostora sklenutá plackou. Kruchta je zděná. Podkruchtí je otevřené do lodi v celé šíři stlačeným obloukem. Podkruchtí je kryto stropem. V západní části bočního přístavku je předsíň, která je sklenutá plackou. Ve východní části je sakristie, která je spojená s presbytářem polokruhově zakončeným portálkem se zkosenou hranou. Nad předsíní a sakristií oratoře jsou dvě široká okna. Zařízení Hlavní oltář pochází z období po polovině 18. století. Je rokokový a byly na něm sošky sv. Jana a sv. Pavla. V kostele byl boční baldachýnový oltář s reliéfem sv. Jana Nepomuckého ze 3. desetiletí 18. století. Kazatelna pochází z konce 16. století. Je renesanční, kamenná se znakem Kekuleho ze Stradonic a s reliéfy evangelistů, biblického měděného hada a Ukřižování. Má barokní stříšku s reliéfem sv. Matěje ze 3. desetiletí 18. století na zadní straně. Rokoková socha sv. Anny Samotřetí a Ukřižování s Bolestnou Pannou Marií pochází z poloviny 18. století. V kostele je kamenná barokní křtitelnice. Kostel je však uvnitř ve druhé dekádě 21. století zdevastován a většina mobiliáře, který do kostela patří, byla umístěna do depozitářů. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Matouše na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Matouše, Prackovice nad Labem (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Matouše, Prackovice nad Labem na webu Hrady.cz
Kostel svatého Mikuláše (Mníšek)

Římskokatolický farní kostel svatého Mikuláše v Mníšku je barokní sakrální stavba nacházející se na křížení cest na nízkém pahorku na zrušeném hřbitově. Od roku 1966 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel nahradil původní redernský kostelík z roku 1570. Byl postavený podle plánů stavitele Jana Fugenauera z Nového Města pod Smrkem v letech 1739–1740. Základní kámen dnešní stavby byl položen 3. června 1739. Architektura Stavba je obdélná, členěná lizénami. Má pravoúhlý presbytář a západní hranolovou věž, která byla v roce 1775 zvýšena o oktogonální vršek. Věž má cibulovou střechu. Presbytář je sklenut plackou. Loď má plochý strop. V lodi je trojramenná dřevěná kruchta. Severní sakristie má valenou klenbu. Zařízení Hlavní oltář má na rokokové tumbě a tabernáklu pseudogotickou arkádu z roku 1859. Nad ní se nachází akademický obraz sv. Mikuláše ze stejného období. Ostatní zařízení většinou pochází z období výstavby kostela. Dva boční oltáře jsou rokokové. Jedná se o bohatě řezané a zlacené oltáře od řezbáře Ch. Breuera a sochaře Jan Hájka z Mnichova Hradiště z roku 1769. Oltář Panny Marie je portálový, sloupový. Jsou na něm sochy sv. Jáchyma a sv. Anny. V kostele je panelový oltář sv. Jana Nepomuckého se sochami andělů a obrazem od Jana Filipa Leubnera. K němu patří i kazatelna s andílky a sochou Mojžíše z roku 1762 od stejných autorů. Na kruchtě se nacházejí čtyři rokokové obrazy: Narození Páně, Anděla a Zachariáše, Zasnoubení Panny Marie a obraz sv. Jana Křtitele. Varhany jsou pseudorenesanční z roku 1896. O stěnu kostela jsou opřeny empírové kamenné i litinové náhrobníky. Okolí kostela Při státní silnici se nachází pozdně barokní fara z roku 1767. Je dílem zedníka Josefa Thuma. Jedná se o volně stojící, dvoupatrovou stavbu o třech osách. Má střední rizalit a mansardovou střechu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Mikuláše; Oldřichovská ul., Mníšek (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Mikuláše, Mníšek na webu Hrady.cz
Kostel svatého Petra a Pavla (Sutom)

Římskokatolický farní kostel svatého Petra a Pavla je barokní sakrální stavba stojící na úpatí Sutomského vrchu na okraji vsi Sutom, která je místní částí města Třebenice v okrese Litoměřice v Ústeckém kraji. Vedle kostela stojí malá dřevěná zvonice. Od roku 1964 je kostel spolu s blízkou farou chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel stojí na horním konci vesnice. Poprvé je připomínaný v osmdesátých letech 14. století. Nynější barokní podoba kostela pochází z let 1716–1724. Autor této přestavby není s jistotou doložen, všeobecně však bývá připisována litoměřickému architektu Octaviu Broggiovi. Architektura Jde o jednolodní neorientovaný obdélný kostel s poloválcovým závěrem a postranní sakristií. V patře se nachází oratoř. Boční fasády jsou s lizénovými rámci a vysoko umístěnými segmentově zakončenými okny. Závěr je hladký. Jsou zde opěrné pilíře. Sakristie má lizénové rámce a obdélná okna a dveře. Na hlavním průčelí jsou lizénové rámce, pilastry a plochý střední rizalit s obdélným portálem, nad kterým je znak. V průčelí je segmentově zakončené okno. Štít je obdélný, trojúhelníkově vyvrcholený s volutovými zdmi, pilastry, lizénovým rámcem a nikou. Závěr kostela je sklenut konchou s třemi lunetami a dvěma pásy. Nad sakristií se do presbytáře otvírá velkým, segmentově zakončeným oknem oratoř, která má plochý strop. Triumfální oblouk v kostele je polokruhový. Loď má valenou klenbu s lunetami a pásy, které se sbíhají na pilastry. Kruchta je zděná, podklenutá širokým pásem valené klenby. Je nesena velkým, celou šíři lodi zabírajícím segmentovým obloukem. Zařízení Hlavní oltář je barokní z 1. čtvrtiny 18. století. Byl nově doplněný a je na něm obraz sv. Petra a Pavla spolu se skupinou Boha Otce a anděly v nástavci oltáře. Boční oltář je barokní. Je na něm obraz Panny Marie v akantovém rámu. Jeho mensa a tabernákl jsou novějšího data. Druhý oltář s barokním obrazem sv. Barbory pochází z počátku 18. století. Kazatelna pochází je stejného období jako je hlavní oltář. Na řečništi kazatelny jsou sošky evangelistů. Zpovědnice je rokoková. V kostele je obraz sv. Anny s Pannou Marií ze 17. století. Dále je zde obraz Korunování Panny Marie z první poloviny 18. století, obrazy sv. Vincence Ferrerského a sv. Jana Nepomuckého z poloviny 18. století. Nacházejí se zde také barokní sochy sv. Jana Nepomuckého a sv. Václava. Barokní kamenná křtitelnice s cínovou nádrží je datovaná do roku 1724. Okolí kostela Vedle vchodu do kostela stojí malá hranolová dřevěná zvonice. Postavená původně snad také z počátku 18. století v období výstavby kostela a přestavěná v 19. století. Mezi kulturní památky patří také budova fary (čp. 1). U obce se nachází socha sv. Josefa z roku 1796. Zajímavost Dne 20. května 1845 se zde konala svatba rodičů básníka a spisovatele Svatopluka Čecha. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Petra a Pavla, Sutom (katalog biskupství litoměřického)
Kostel svatého Petra a Pavla (Tanvald)

Římskokatolický farní kostel svatého Petra a Pavla v Tanvaldu je sakrální stavba. Historie Kostel byl postaven v letech 1787–1789 v rokokovém slohu. O sto let později, v letech 1889–1890, byl přestavěn. Architektura Jedná se o historizující jednolodní stavbu. Má mírně konvexně vypnuté boční stěny a obdélný presbytář se sakristií v ose. Průčelní věž je z kvádrů. Je členěná pásovými římsami, obdélným, polokruhově ukončeným oknem a mohutným portálem se sloupy a trojúhelníkovým štítem. Boční ploše spárované fasády stavby jsou členěny lizénovými rámci a obdélnými okny se segmentovým záklenkem. Presbytář a loď mají plochý strop. V podvěží je křížová klenba. Zařízení Zařízení kostela je historizující a pochází z novějšího období. V sakristii je portrét rychtáře J. M. Friedricha, který je datován do roku 1790. Okolí kostela V obci se nachází barokní kaple z roku 1727. Je čtvercová, členěna plastickými poli. Má na zkosených nárožích oblamované pilastry. Na vstupní straně se nachází polokruhově ukončený portál a oválné okno. Kaple je kryta cibulovitou bání. Vnitřní čtvercový prostor je sklenut křížovou klenbou. Uvnitř je oltáří z počátku 18. století. Na něm jsou sošky Boha Otce a anděla s váhami a Anděla strážce v nástavci. U domu čp. 166 se nachází socha sv. Josefa z roku 1777. Jedná se o zlidovělou práci na jejímž kamenném soklu je reliéf Panny Marie. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Petra a Pavla; Kostelní ul., Tanvald (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ, Tanvald, kostel sv. Petra a Pavla
Kościół śś. Piotra i Pawła w Tanvaldzie

Kościół śś. Piotra i Pawła (cz. Kostel sv. Petra a Pavla) – rzymskokatolicka świątynia parafialna w czeskim mieście Tanvald. Historia Kamień węgielny pod budowę kościoła wmurowano 8 marca 1787. 28 września 1789 odbyła się konsekracja. Powstała świątynia w stylu rokokowym. Kościół stał się filią parafii w Smržovce, osobną parafię powołano w 1835. W 1889 rozpoczęto przebudowę kościoła, dzięki czemu ten zyskał neorenesansowy wygląd. Wzniesiono sygnaturkę, nową wieżę, wymieniono dach oraz wyposażenie świątyni. Po przebudowie kościół ponownie konsekrowano 22 czerwca 1890. W 1913 roku pod murami obiektu postawiono pomnik Theodora Körnera. 1 lipca 1920 roku, po objęciu parafii przez ks. Karela Láskę, przeprowadzono renowację wnętrza. Odmalowano ołtarze boczne oraz freski na sklepieniu, wykonano nową drogę krzyżową, a budynek zelektryfikowano. W 1966 na wieży zawieszono ważący tonę dzwon, odlany w 1406. W 1973 zainstalowano nowy, kamienny ołtarz. Przypisy