NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel Povýšení svatého Kříže (Husinec)

Kostel Povýšení svatého Kříže v Husinci je kulturní památka a farní kostel římskokatolické farnosti Husinec. Kostel tvoří zásadní část urbanistické struktury města, spolu se sousední farou tvořil duchovní jádro osídlení. Kostel se nachází na malém vyvýšeném Prokopově náměstí v centru Husince. Historie Kostel původně patřil do farnosti Lažiště. První písemná zmínka je z roku 1389. V roce 1654 byl ve špatném stavu – buď po požáru nebo následkem válek. Přestaven byl v roce 1663. V roce 1745 byla v Husinci zřízena samostatná farnost a kostel se stal kostelem farním. V září 1802 (v noci po svátku svatého Václava) kostel vyhořel, původní zvony se roztavily. Poslední oprava kostela byla provedena koncem 20. století. Stavební fáze Vznik původního gotického kostela se datuje pravděpodobně do roku 1359. V roce 1654 zachvátil stavbu požár, který poničil klenbu presbytáře a kruchtu. Podle písemných pramenů je jisté, že se kostel v roce 1663 dostavoval. Roku 1753 byla přistavěna věž. Kostel byl znovu přestavěn v letech 1802-1808 po dalším mohutném požáru. Po požáru bylo ale i nadále zachováno středověké zdivo památky. Popis stavby Kostel byl původně gotický. Po požáru v roce 1654 byla opravena klenba presbytáře a kruchta. V presbytáři je barokní křížová klenba. Kruchta stojí na dvou pilířích, které nesou křížovou klenbu. Věž byla přistavena v roce 1753. Další přestavby proběhly v letech 1802 a 1808 – původní gotické zdivo zůstalo zachováno, věž byla zvýšena. V roce 1806 byl pro tento kostel zakoupen v Pasově zvon ze 14. stol., a to ze zrušeného klášterního kostela sv. Mikuláše; zvon byl ulit v roce 1362. Nástěnné malby jsou od Jana Bošky (1854–1933). Kostel Povýšení sv. Kříže v Husinci je orientovaná jednolodní stavba, s pravoúhlým presbytářem se sakristií na severní straně a s věží před západním průčelím. Nároží presbytáře jsou podepřena opěrnými pilíři, na jeho jižní straně je okno s kružbou, na jižní straně lodi je půlkruhový portál s okoseným ostěním. Presbytář a sakristie jsou zaklenuty valenou klenbou s výsečemi ze 17. století, v závěru je malovaná oltářní architektura od M. Kubašty. Triumfální oblouk je půlkruhový. Loď je plochostropá s kruchtou na dvou pilířích v západní části a je podklenuta křížově. Podvěží je zaklenuto valeně. Zařízení kostela Hlavní oltář je z roku 1880 v pseudorenesančnm stylu. Možným autorem obrazu svaté Anny na oltáři Panny Marie (pod kruchtou) ze začátku 18. století je Giovanni Francesco Romanelli (1610–1662). Varhany z počátku 19. století byly opraveny v roce 1997. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Povýšení svatého Kříže na Wikimedia Commons
Kostel svatého Mikuláše (Hynčice)

Kostel svatého Mikuláše stojí na katastrálním území Hynčice u Krnova obce Město Albrechtice v okrese Bruntál. Pozdně barokní farní kostel je chráněn jako kulturní památka od roku 1963 a je zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek ČR. Součástí kulturní památky je kostel svatého Mikuláše, márnice a ohradní zeď s branou a kaplemi. Historie V letech 1778–1782 byl přestavěn původní gotický kostel v duchu pozdního baroka opavským stavitelem Antonínem Kretschmerem (1732–1806) podle plánů architekta Michaela Clementa z Krnova. Kostel byl vysvěcen v roce 1782. Věžní hodiny z roku 1897 byly opraveny asi v roce 2009, vybaveny elektronickým pohonem, automatickým odbíjením a pozlacenými replikami hodinových ručiček. Popis Exteriér Kostel je zděná omítaná orientovaná jednolodní stavba na obdélném půdorysu s polygonálním závěrem kněžiště a předstupující věží. Sedlová střecha je krytá plechem místo původní břidlice. Západní průčelí má zaoblená nároží, vstupní portál má půlkruhové zakončení, po stranách je zdobený pilastry se segmentovou profilovanou římsou. Věž na čtvercovém půdorysu mírně vystupuje ze západního průčelí, v horní části přechází v polygonální hranol, který je zakončen cibulovou bání s lucernou. V horní části jsou okna s půlkruhovým zakončením a v nižších patrech malá pravoúhlá okna. Po stranách věže je volutový štít průčelí. Fasáda kostela je po obvodu členěná profilovanou hlavní římsou, v bočních fasády jsou členěny lizénovými rámy, v nichž jsou okna s odsazeným půlkruhovým záklenkem a štukovým rámem. Sakristie na severní straně a kaple na jižní straně mají obdélný půdorys a pultovou plechovou střechu. Interiér Interiér je členěn pilíři s pilastry. Loď je zaklenuta plackami, kněžiště konchou. V podvěží je valená klenba s lunetami. Kruchta je položena na dvou pilířích, je podklenuta třemi plackami, na plné poprsnici je datum 1782. Sakristie a kaple jsou zaklenuty valenou klenbou s lunetami. Ohradní zeď Areál kostela je obehnán ohradní zdí, ve které jsou vestavěné výklenkové kaple a márnice. Zeď je postavena z lomového kamene. Na jižní straně je průjezdní brána s půlkulatým zakončením a trojúhelníkovým štítem s výklenkem, po stranách zdobená pilastry, je zaklenuta křížovou klenbou. Ve zdi je patnáct vestavěných výklenkových kaplí obdélného půdorysu křížové cesty bez pašijových výjevů. Márnice je zděná omítaná vestavěna v severozápadní straně ohradní zdi. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek ve Městě Albrechticích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Mikuláše na Wikimedia Commons
Městské divadlo Jablonec nad Nisou

Městské divadlo v Jablonci nad Nisou se nachází v ulici Liberecká 1900/5; od roku 1958 je památkově chráněno (tehdy jako Divadlo Julia Fučíka) a od roku 1992 je součástí památkové zóny Jablonec nad Nisou. V roce 1894 byl v Jablonci nad Nisou založen Jablonecký divadelní spolek, s cílem vybudovat ve městě divadlo. Na přelomu 19. a 20. století probíhaly diskuse jak o umístění divadla, tak o financování výstavby. Výsledkem bylo rozhodnutí oslovit ve věci projektu specializovaný vídeňský ateliér Fellner & Helmer, který jej zhotovil v letech 1905–1906. Jablonecké divadlo se stalo jednou z šesti divadelních budov v českých zemích navržených firmou Fellner a Helmer. Stavbu, na níž se finančně kromě spolku podílela i jablonecká spořitelna, realizovala firma místního stavitele Emiliana Herbiga. Budova byla postavena ve svahu na rohu ulic Liberecké a Poštovní jako solitérní s členitým obdélníkovým půdorysem v eklektickém slohu se secesními prvky. V letech 1964–1968 prošlo divadlo rekonstrukcí, v jejímž důsledku však došlo k výraznému narušení původní architektonické a výtvarné koncepce stavby, kdy byly mimo jiné odstraněny některé jak exteriérové, tak interiérové zdobné prvky, byla pozměněna výmalba a zredukován zlacený štuk. Další rekonstrukce budovy, při níž došlo k odstranění řady stavebních úprav provedených v letech po dokončení stavby, proběhla v letech 1995–1998. Snahou této rekonstrukce bylo obnovit v maximální možné míře původní podobu budovy, v rámci čehož se podařilo nalézt a do budovy zase umístit 114 kusů původních secesních lustrů a nástěnných světel, které se zachovaly v 16 rozdílných typech. Divadlo bylo slavnostně otevřeno v roce 1907 a od první divadelní sezóny až do roku 1944, kdy došlo k uzavření divadla, v divadle působil stálý činoherní, operní i operetní soubor. Divadlo bylo znovu otevřeno v červnu 1945, od divadelní sezóny 1945/46 se divadlo stalo součástí libereckého Zemského oblastního divadla. V té době v něm působil samostatný operetní soubor, který se ale od začátku roku 1946 došlo začal rozpadat. Na konci roku 1948 Místní národní výbor převzal řízení divadla a následně městská rada rozhodla o přejmenování divadla na Divadlo Julia Fučíka. Postupně došlo k úplnému útlumu dosavadního působení ochotníků v divadle. Další změna názvu divadla, a to na Městské divadlo, proběhla v roce 1990. V roce 1998 byla založena obecně prospěšná společnost Městské divadlo Jablonec nad Nisou, která, ač nedisponuje stálou scénou, v divadle uvádí činohru, koncerty vážné i populární hudby, hudbu, pohádky pro nejmenší, představení pro studenty, operu, balet a přehlídky tanečních souborů a dětských sborů. V budově jsou také pořádány výstavy, vernisáže a speciální představení a programy pro školy. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Městské divadlo Jablonec nad Nisou na Wikimedia Commons
Kostel svatého Josefa (Janovice)

Kostel svatého Josefa je novogotický filiální kostel v Janovicích v okrese Frýdek-Místek. Historie I přes velký počet obyvatel neměly Janovice vlastní kostel a místní věřící museli docházet do Malenovic, do Frýdlantu nebo až do Frýdku. Ačkoliv během 19. století existovalo několik iniciativ za stavbu kostela, všechny byly neúspěšné z důvodu neochoty úřadů. Úspěšný byl až páter Josef Loriš z Frýdku, který po roce 1873 začal shromažďovat finance na stavbu janovického kostela. Na sbírku přispěl Slezský zemský výbor, Frýdecká spořitelna, hrabě Larisch a mnoho dalších občanů Janovic, shromážděn byl obnos 40 250 zlatých. Základní kámen byl položen dne 1. května 1887 za přítomnosti pomocného vratislavského biskupa Franciszka Śniegoně. Stavba proběhla podle stavitele Ferdinanda Heinricha z Frýdku. Dne 27. října 1889 byl na věži vztyčen čtyřmetrový kříž a 21. června 1891 byl kostel vysvěcen biskupským komisařem Karlem Findinskim. O rok později Janovice vystoupily z farního svazku Skalice a byla ustavena samostatná farnost, přičemž prvním knězem se stal František Skotnica. V roce 1899 byly nainstalovány hodiny. V roce 2001 byl kostel zapsán na seznam kulturních památek. Ve stejném roce byla z bezpečnostních důvodů sundána malá věž kostela a v lednu 2002 byla dokončena její rekonstrukce. Popis Kostel je jednolodní stavba v novogotickém stylu. Stavba je postaven na půdorysu tvaru kříže. Na vysokou věž s jehlancovitou střechou, kde je umístěn hlavní vstup, navazuje podélná loď, ukončená presbyteriem se závěrem ve tvaru osmiúhelníku. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Josefa na Wikimedia Commons
Neptunova kašna (Jihlava)

Neptunova kašna je kulturní památka v Jihlavě. Pozdně barokní kamenná kašna na horním konci Masarykova náměstí tvoří spolu s kašnou Amfitríté jednu z dominant centrálního jihlavského náměstí. Obě kašny byly postaveny v roce 1797 na místě středověkých dřevěných kašen. Autorem pískovcových soch antických bohů vod Poseidóna (Neptuna) a Amfitrité je Jan Václav Prchal. Okolo obou kašen je zachován pás původní dlažby tzv. „kočičích hlav“ z 19. století. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Neptunova kašna na Wikimedia Commons
Kašna Amfitrité

Kašna Amfitrité je kulturní památka v Jihlavě. Pozdně barokní kamenná kašna na dolním konci Masarykova náměstí tvoří spolu s kašnou Neptuna jednu z dominant centrálního jihlavského náměstí. Obě kašny byly postaveny v roce 1797 na místě středověkých dřevěných kašen. Autorem pískovcových soch antických bohů vod Poseidóna (Neptuna) a Amfitrité je Jan Václav Prchal. Okolo obou kašen je zachován pás původní dlažby tzv. „kočičích hlav“ z 19. století. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kašna Amfitrite na Wikimedia Commons
Sloup se sousoším Panny Marie (Jindřichov)

Sloup se sousoším Panny Marie je ojedinělý mariánský sloup na Osoblažsku, který se nachází u hlavního vstupu do zámku v Jindřichově v okrese Bruntál. Monumentální barokní sousoší je chráněno jako kulturní památka od roku 1958 a je zapsáno do Ústředního seznamu kulturních památek ČR. Historie Sousoší vzniklo z podnětu hraběnky Korduly Bartensteinové v roce 1757. Návrh vytvořil krnovský stavitel Georg Friedrich Gans a sousoší vytvořil sochař Václav Heinisch, autorem polychromie je krnovský malíř Josef Wolf. V letech 1957–1958 bylo sousoší restaurováno akademickým sochařem Alešem Rozedralem z Ostravy a další restaurování bylo v roce 2003. Popis Na nízkém soklu je hranolový podstavec, který je v nárožích členěn na koso postavenými pilastry s volutovými hlavicemi, na nichž je průběžná římsa. Jednotlivá pole jsou zdobená ve spodní části reliéfy, které znázorňují svatého Jana Nepomuckého zpovídajícího královnu, svatou Rozálii, vidění svaté Terezie a vzkříšení svatého Lazara. Nad reliéfy pole přecházejí v segmentové štíty, pod kterými jsou zavěšeny rokajové kartuše. V kartuších jsou znaky Jana Kryštofa z Barteinsteina. Na průběžné římse v rozích stojí postavy světců Šebastiána, Rocha, Ignáce a Karla Boromejského. Z podstavce vybíhá komolý jehlan zakončený volutovou hlavicí, na ni je zeměkoule ovinutá hadem. Na zeměkouli stojí v kontrapostu v bohatě zvlněném rouše Panna Marie s rukama na prsou. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v okrese Bruntál Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sloup se sousoším Panny Marie (Jindřichov) na Wikimedia Commons
Kaple svatého Václava (Jindřichovice)

Kaple svatého Václava v Jindřichovicích na Klatovsku je malá poutní kaplička. Nachází se v Jindřichovicích, části obce Kolinec, jednou strano těsně přiléhá ke zdi zámeckého parku. Historie Kaplička sv. Václava s malou zvoničkou byla vystavěna v první polovině 19. století. Stojí na východním okraji zámeckého parku snad kvůli zdejší studánce, která však již neexistuje. Patří mezi poutní místa v gesci českobudějovické diecéze. Jedná se o prostou obdélníkovou stavbu s nevýraznou vstupní částí a sedlovou střechou. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Václava na Wikimedia Commons Kaple svatého Václava na hrady.cz
Kostel Archanděla Michaela (Jistebnice)

Kostel Archanděla Michaela, nebo též kostel sv. Michaela, v Jistebnici, je farní kostel římskokatolické farnosti Jistebnice a kulturní památka České republiky. Historie Kostel byl postaven v letech 1380 až 1385 Rožmberky, a to v gotickém stylu; předtím zde stál románský kostel ze 13. století. Koncem 16. století byla zvýšena kostelní věž. V roce 1718 proběhla barokní přestavba; některé stavební prvky ze starého kostela byly přitom včleněny do kostela nového. Částečná regotizace stavby proběhla v 2. polovině 19. století. Popis Kostel má půdorys rovnoramenného kříže. Délka kostela je přibližně 28 metrů. 37 metrů vysoká věž je nad jižní kaplí. Na věži je zavěšen zvon z roku 1515 vyrobený pražským zvonařem Bartolomějem. Kněžiště je zaklenuto dvěma poli křížové klenby. Hrázděné zdivo a krovy pochází z poloviny 16. století. Interiér Oltářní obraz na hlavním oltáři a oltářní obrazy na bočních oltářích sv. Václava a sv. Kateřiny namaloval Josef Huttary. V kostele je obraz sv. Maří Magdaleny (dar od kanovníka svatovítské katedrály Václava Michala Pešiny z Čechorodu), do kostela byl přenesen z jistebnické kaple sv. Maří Magdaleny; autorství obrazu je připisovánu Petru Brandlovi. Obrazy křížové cesty (14 zastavení) namaloval Bedřich Kamarýt. Cínová křtitelnice pochází z roku 1677, renovována byla v roce 1850. Varhany z roku 1901 byly vyrobeny táborskou firmou Škopek. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Archanděla Michaela na Wikimedia Commons
Dům obchodnického spolku Merkur

Dům Obchodnického spolku Merkur je historizující budova se secesními prvky v Pařížské ulici 9, čp. 68/I v Praze 1 –Josefově. Historie Dům byl projektován stejně jako sousední dům číslo 7 v roce 1902 a zbudován v roce 1903 (1904). Architektura Autorem architektonického návrhu stavby byl architekt Jan Vejrych. Dům byl postaven jako reprezentační a shromažďovací sídlo spolku Merkur, a to s restaurací v přízemí a výstavním a přednáškovým sálem v 1. patře. Dům je čtyřpatrový, se zkoseným nárožím s věžovitou nástavbou. V Jáchymově ulici pak navazuje ještě nižší, dvoupatrová část završená samostatným štítem. Fasáda obsahuje mnoho historizujících prvků: podvojná sdružená okna, balkony na krakorcích, nárožní arkýř s půlkruhovými arkádami, vikýře, věžičky, chrliče v podobě draků, cibulovitou báň na dlátové střeše. Stavba je zdobena motivy spojenými s tematikou obchodu: štít do Jáchymovy ulice byl zakončen sochou Merkura, v nároží v 1. patře je reliéf hlavy Merkura, kterou vytvořil Antonín Popp, stejně jako reliéfy čtyř světadílů. V domě se zachovalo mnoho původních umělecko-řemeslných prvků, jako například okna, dveře, zábradlí, dlažby, štuková výzdobu stropů, kovaná mříž u hlavního vstupu atd. Zajímavost V domě žil operní pěvec Otakar Mařák. Jeho busta je dílem sochaře Jana Kavana umístěna ve slepé nice na nároží domu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům obchodnického spolku Merkur na Wikimedia Commons
Činžovní dům Maiselova 21

Činžovní dům Maiselova 21 je mohutná secesní stavba z roku 1911, která se nachází v těsné blízkosti Staronové synagogy v Praze na Josefově (čp. 41). Historie Budova vznikala v asanačním území Josefova v letech 1910–11. V domě bydlel herec Oldřich Nový, v bytě v druhém patře. Tentýž byt koupil a pronajímal na sklonku života herec Jiří Bartoška. Architektura Autory architektonického návrhu byli Richard Klenka a František Weyr. Dům vyplňuje táhlé nároží Maiselovy a Břehové ulice a je sedmipatrový. Hlavní průčelí výtvarně dotváří především vyškrábávaný dekor biedermeierovského charakteru a také sochařská výzdoba. Některé motivy odkazují i na bývalé židovské ghetto. Na rozdíl např. od eklektického domu v Pařížské 17, který rovněž navrhoval tandem Klenka – Weyr, byl tento dům v Maiselově ulici přijat odbornou architektonickou veřejností výrazně příznivěji. Interiér domu byl luxusně vybaven, vestibul byl obložen mramorem, schodiště bylo lemováno bohatě dekorovaným secesním zábradlím. Standardní dispozice bytu zahrnovala čtyři pokoje, koupelnu, dvě toalety, pokoj pro služku, prádelnu, komoru a dvě spíže. Zajímavostí je, že podmínkou udělení stavebního povolení byla i realizace kvalitního chodníku na náklady stavebníka a jeho následné bezplatné převedení do majetku města. Technická zajímavost Již při kolaudaci v roce 1911 byl dům vybaven elektrickým výtahem na uhlí – modelem Stigler. Strojovna byla umístěna ve sklepě domu a systém poskytoval tři stupně zajištění zdviže proti pádu v případě přerušení elektrického proudu. Výtah byl kompletně rekonstruován a modernizován v roce 2001, nicméně některé umělecko-řemeslné prvky zůstaly zachovány, jako například mramorové obložení po stranách výtahových dveří nebo secesní mříže s mléčným sklem. Na místě je i původní vyvažovací závaží a originální bezpečnostní klínový mechanismus. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Břehová 21 na Wikimedia Commons
Dům U Dvou Malorusek

Dům U Dvou Malorusek je nárožní činžovní dům čp. 125/V na rohu ulic Pařížská a Široká v Praze na Starém Městě. Historie Nájemní dům dal postavit pro sebe, svou manželku Marii a čtyři děti pan Tomáš Ryšánek (* 1850), emeritní ředitel cukrovarů, a pojmenoval jej na památku jejich pobytu na Ukrajině v Andrušovce ve Volyňské gubernii a v Severinovce v Podolské gubernii, kde on byl v letech 1890-1903 ředitelem cukrovarů milionáře Nikolaje Tereščenka. Dům byl postaven v letech 1905–1906. Z pobytu na Ukrajině (zvané též Malá Rus neboli Malorusko) převzal námět pro sochy dvou obyvatelek Malé Rusi na průčelí své stavby. Krám v přízemí pronajal řezníkovi Janu Kybyšarovi. Architektura Budova byla navržena a realizována architekty Jiřím Justichem a Matějem Blechou. Jde o nárožní čtyřpatrový objekt s nápadnou věžovou nástavbou. Parter, využívaný pro obchodní účely, je zdobený pásovou bosáží, fasáda v patrech je pak hladká, se štukovou výzdobou. Po nároží domu probíhá třípatrový arkýř, zdobený ve 3. patře dvojicí štukových postav venkovanek – Malorusek. V interiéru se dochovaly některé původní prvky, například krovová konstrukce nárožní věže, secesní dveře do prostoru schodiště a další drobné doplňky (dlažby, kování…). Stavba je příkladem eklekticismu, kombinuje tedy prvky různých stylů. Nápadné jsou zejména prvky secese. Odkazy Literatura Pavel VLČEK a kolektiv: Umělecké památky Prahy, Staré Město, Josefov. Academia Praha 1996, s. 564; ISBN 80-200-0563-3 Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U Dvou Malorusek na Wikimedia Commons
Činžovní dům Pařížská 17

Činžovní dům Pařížská 17 je eklektická budova postavená v roce 1907 v Pařížské (tehdy Mikulášské) ulici v Praze na Josefově. Historie Dům byl postaven v návaznosti na pražskou asanaci v roce 1907 a nese znaky jak tehdy již doznívajícího historismu, tak nastupující secese. Architektura Autory domu byli architekti Richard Klenka a František Weyr. Stavba stojí na přibližně obdélníkovém půdorysu na nároží ulic Pařížská a Červená a je pětipatrová. Honosnější je fasáda orientovaná do Pařížské: je členěna dvěma rizality a na pravé straně zakončena věží. Zajímavý je také vstup s bohatě dekorovanou mříží a nikami se štukovými vázami. V domě se dochovalo množství původních umělecko-řemeslných prvků, např. bohatě zdobené dlažby nebo truhlářské prvky oken a dveří včetně kování. Využití domu, tj. parter pro obchodní účely a patra pro účely bydlení, je v podstatě po celou historii domu až do současnosti totožné. Architekti z okruhu Jana Kotěry dům v době jeho stavby kritizovali a jeho architekty obvinili, že zcela rezignovali na architektonickou modernu a navrhují nevkusné eklektické budovy. V současné době je budova ceněna především pro zajímavé detaily a kvalitně provedené umělecké řemeslo. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pařížská 17 na Wikimedia Commons
Josefův Důl (zámek)

Zámek Josefův Důl se nachází ve stejnojmenné obci na Mladoboleslavsku. Zámek je v soukromém vlastnictví, nevyužitý a v havarijním stavu. Od roku 1958 je chráněn jako kulturní památka. Historie Roku 1763 do Josefova Dolu hrabě Joseph von Bolza (1719–1782) přestěhoval textilní výrobu z nedalekých Kosmonos. O 30 let později továrnu prodal Janu Josefu Leitenbergerovi, který vlastnil i továrnu v Zákupech. Neorenesanční zámek s barokním jádrem byl vybudován po roce 1860 jako sídlo textilního podnikatele Bedřicha Leitenbergera. Autorem projektu je pravděpodobně Ludwig Zettel, oranžerii navrhl architekt Edmund Trossin. Po tragické smrti syna barona Leitenbergera koupila v roce 1905 továrnu a domy v obci akciová společnost Cosmanos. O 15 let později přikoupila i zámek s parkem. V roce 1926 od ní zámek s parkem odkoupila obec. K roku 2020 je zámek v soukromém vlastnictví manželů Šutarových. Zámek stál původně v anglickém parku, do nějž bylo obráceno jeho jižní průčelí. Na západní straně stával tropický skleník, jehož součástí byly i reprezentativní prostory pro hosty. Zbývá z něj pouze torzo. Fotogalerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Josefův Důl na Wikimedia Commons Video s leteckými pohledy na zámek, youtube. com, 2015