NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Husův dům

Husův dům je dům čp. 22/I v Praze na Novém Městě v Jungmannově ulici č. 9. Historie Jde o původně středověký dům, renesančně a raně barokně přestavován, do současné podoby přestavěn pro Synodní radu Českobratrské církve evangelické architektem Bohumírem Kozákem v roce 1923. Během přestavby v roce 1923 byl do té doby dvoupatrový dům zvýšen o tři patra. Fasáda do ulice byla kubisticky upravena, uprostřed na krakorec byla umístěna socha Jana Husa od Ladislava Kofránka, kolem sochy je nápis „Ústředí Českobratrské církve evangelické“ a reliéfy otevřené Bible s písmeny alfa a omega a Beránka. Pod dekorativní kubistickou římsou, oddělující nová podlaží od původních, je na fasádě nápis „Husův dům“. V letech 1935–1936 byla ve dvoře postavena pětipatrová funkcionalistická novostavba, taktéž podle projektu Bohumíra Kozáka. Současné užití V současnosti v domě sídlí Synodní rada Českobratrské církve evangelické, Ústřední církevní kancelář Českobratrské církve evangelické (ÚCK), nakladatelství Kalich s knihkupectvím a další evangelické instituce, např. Spolek evangelických kazatelů, Sdružení evangelické mládeže či redakce časopisu Český bratr. V domě je také penzion a v budově ve dvoře je divadlo Kalich. V letech 1950–1995 zde sídlila také dnešní Evangelická teologická fakulta Univerzity Karlovy. Památková ochrana Dům je chráněn jako kulturní památka České republiky. Odkazy Reference Literatura FŮROVÁ, Miroslava. Od myšlenky k činu aneb za Husův dům „můžou studenti“. Český bratr. 2018, roč. 94, čís. 3, s. 8–10. Dostupné online. ISSN 1211-6793. BAŤKOVÁ, Růžena. Umělecké památky Prahy. 1. vyd. Díl 2 (Nové Město, Vyšehrad, Vinohrady (Praha 1)). Praha: Academia, 1998. 839 s. Dostupné online. ISBN 80-200-0627-3. Heslo čp. 22/I, s. 196. Dostupné online po registraci. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Husův dům na Wikimedia Commons
Římskokatolická farnost Bílsko

Římskokatolická farnost Bílsko je zaniklé územní společenství římských katolíků v rámci strakonického vikariátu Českobudějovické diecéze. Farnost zanikla 31. prosince 2019, jejím právním nástupcem se stala farnost Bavorov, která je excurrendo spravovaná z Vodňan. O farnosti Historie Plebánie je v Bílsku zmiňovaná v roce 1359. V letech 1640–1786 k Bílsku náležela i filiálka Heřmaň. Nejstarší dochované matriční knihy jsou z roku 1677. Současná podoba farního kostela pochází z úprav, které byly provedeny z popudu Mikuláše Diviše Radkovce kolem roku 1630. Od roku 1961 neměla farnost sídelního duchovního správce a byla administrována z farností v okolí (buď z Bavorova, nebo z Vodňan). Duchovní správa Přehled duchovních správců: Současnost V letech 2014–2019 byla farnost Bílsko administrována knězem z Bavorova (P. Miroslav Nikola). V prosinci 2019 došlo k redukci počtu farností v českobudějovické diecézi a Bílsko se stalo filiálkou Bavorova. V roce 2020, kdy byl dosavadní administrátor farnosti Bavorov emeritován, přešla správa farnosti Bavorov (s filiálními kostely v Blanici a Bílsku) pod správu farnosti Vodňany. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Bavorov Externí odkazy Profil nástupnické farnosti v Katalogu diecéze českobudějovické[nedostupný zdroj]
Dům U České orlice

Dům U České orlice či Bubnovský dům je řadový městský dům čp. 567/I, postavený v novogotickém stylu s hlavním průčelím obráceným do Ovocném trhu 15, s dvorním křídlem obráceným do Celetné ulice 30, s adresou 110 00 v Praze 1 na Starém Městě. Od roku 1958 je chráněn jako kulturní památka. Historie Výstavbu domu zadal roku 1896 pražský lékař Čeněk Klika (* 1865) s manželkou Matyldou jako zhotovení rodinného bytového domu s lékařskou ordinací na místě staré jednopatrové stavby, která v 17. století patřila hraběcí rodině z Bubna a Litic, jež ji dala přestavět v barokním slohu a po ní se tradičně nazývala. Byla stržena v rámci asanace staré Prahy. Návrh stavby vypracoval česko-rakouský architekt Friedrich Ohmann, tehdy již profesor pražské Uměleckoprůmyslové školy. Ohmannovy plány provedla firma arch. Quida Bělského, dokončena byla roku 1897. Bělský pak ještě v roce 1907 provedl vlastní úpravy domu. Autorem sgrafitové výzdoby na obou fasádách byl malíř Mikoláš Aleš. Popis Původně čtyřpodlažní dům je vystavěn v eklektickém stylu, který kombinuje prvky novogotiky s českou novorenesancí. V ose hlavní fasády stavby vede dvoupatrový arkýř zakončený zdobenou střechou, příčně k sedlové střeše je pak umístěn členěný novogotický štít. Fasádu arkýře na Ovocném trhu vyzdobil Mikoláš Aleš svéráznou heraldickou sestavou: uprostřed je hnědá rozkřídlená orlice s vavřínovým věncem na krku a nápisem PRAHA na štítkách, po pravici má českého dvoouocasého lva a po levici moravskou orlici. (Název domu U české orlice by se měl vztahovat k černé plamenné orlici svatováclavské). Nad tím je na římse nápis: Mír a štěstí buď pod touto střechou s letopočtem 1897, zapsaným římskými číslicemi. Arkýř je nesený polopostavou chlapce se štítem, na němž jsou iniciály majitele domu ČK, na nápisových páskách po jeho stranách jsou jména: architekt Fridrich Ohmann a stavitel Quido Bělský. Přízemní prostor na Ovocném trhu slouží jako prodejna starožitností (2024). Druhé průčelí se obrací do Celetné ulice, má shodné číslo popisné 567/I a orientační číslo 30. Jeho fasáda je jednodušší, převážně plochá s novogotickými prvky. Zvýrazňuje ji pouze dřevěný balkón s dřevěnou stříškou ve třetím poschodí a lineárně naznačený dekor s prázdnými nápisovými páskami. Novodobé výkladce byly při poslední rekonstrukci vyměněny za dřevěné podle původního projektového plánu. V přízemí sídlí Komerční banka. Společnost v domě Dům rodiny Klikových často navštěvovali přátelé, mj. prof. MUDr. Antonín Heveroch (který tam také pobýval) nebo architekt Jan Kotěra. Dr. Klika se roku 1911 stal spoluzakladatelem českého skautingu a prvním vedoucím skautského oddílu v Česku, zformovaného ze studentů žižkovské reálky. Jedna z místností Klikova bytu pak sloužila jako skautská klubovna. Dům se nachází v soukromém vlastnictví (2022). Odkazy Reference Literatura VLČEK Pavel a kolektiv: Umělecké památky Prahy – Staré Město a Josefov, Academia, Praha 1996, ISBN 80-200-0563-3, s. 382-383 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U České orlice na Wikimedia Commons Diplomová práce Junák – český skaut? K ideovým kořenům českého skautingu Dílo F: Ohmanna
Hluchov

Hluchov is a municipality and village in Prostějov District in the Olomouc Region of the Czech Republic. It has about 300 inhabitants. Hluchov lies approximately 12 kilometres (7 mi) north-west of Prostějov, 20 km (12 mi) west of Olomouc, and 195 km (121 mi) east of Prague. Demographics References External links Official website
Hluchov

Hluchov es una localidad del distrito de Prostějov en la región de Olomouc, República Checa, con una población estimada, a principios del año 2021, de 350 habitantes. Se encuentra ubicada en el sur de la región, a poca distancia al norte de la ciudad de Brno y cerca de la frontera con la región de Moravia Meridional.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Hluchov.
Hluchov

Hluchov (en allemand : Luchau) est une commune du district de Prostějov, dans la région d'Olomouc, en République tchèque. Sa population s'élevait à 335 habitants en 2025. Géographie Hluchov se trouve à 6 km au nord-ouest de Kostelec na Hané, à 12 km au nord-ouest de Prostějov, à 20 km à l'ouest-sud-ouest d'Olomouc et à 194 km à l'est-sud-est de Prague. La commune est limitée par Přemyslovice à l'ouest et au nord, par Čechy pod Kosířem au nord-est, par Stařechovice et Kostelec na Hané à l'est, par Bílovice-Lutotín et Zdětín au sud, et par Ptení au sud-ouest. Histoire La première mention écrite de la localité date de 1131. Galerie Transports Par la route, Hluchov se trouve à 13 km de Prostějov, à 24 km d'Olomouc et à 248 km de Prague. Notes et références Portail de la Tchéquie Portail de la Moravie
Hluchov (Prostějovi járás)

Hluchov település Csehországban, a Prostějovi járásban. Hluchov Zdětín, Bílovice-Lutotín, Ptení, Přemyslovice, Stařechovice, Kostelec na Hané és Čechy pod Kosířem településekkel határos. Lakosainak száma 337 fő (2025. január 1.). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Хлухов

Хлухов (чеш. Hluchov) је насељено мјесто са административним статусом сеоске општине (чеш. obec) у округу Простјејов, у Оломоуцком крају, Чешка Република. Становништво Према подацима о броју становника из 2014. године насеље је имало 355 становника. Референце Спољашње везе
Hluchov

Hluchov är en ort i Tjeckien. Den ligger i regionen Olomouc, i den östra delen av landet, 200 km öster om huvudstaden Prag. Hluchov ligger 322 meter över havet och antalet invånare är 342. Terrängen runt Hluchov är platt åt nordost, men åt sydväst är den kuperad. Terrängen runt Hluchov sluttar brant österut. Runt Hluchov är det tätbefolkat, med 297 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Olomouc, 19,3 km öster om Hluchov. Trakten runt Hluchov består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hluchov.
Sixtus-ház (Prága)

A Sixtus-ház (Sixtův dům) Prága Óvárosának egyik jellegzetes műemlék épülete (Celetná ulice, čp. 553/2). Nevét Sixtus von Ottersdorfról, a 16. században itt élt történészről kapta. A barokk épület homlokzatát a 18. században elhelyezett és valószínűleg a Braun család műhelyében készült császárszobrok díszítik. Jegyzetek Források Szombathy: Szombathy Viktor, 1980: Prága. Negyedik, javított kiadás. (Panoráma, Külföldi városkalauz, Franklin Nyomda, Budapest) p. 82., 84–85.
Dům U Bílého jednorožce

Dům U Bílého jednorožce, nazývaný i Trčkovský dům, je původně renesanční měšťanský dům v Praze 1 na Starém Městě na Staroměstském náměstí 15, upravený v roce 1770 pozdně barokně. Trojpatrový dům čp. 603/I s podloubím je od roku 1964 chráněn jako kulturní památka. Historie a popis Vzhledem ke své poloze je dům výraznou součástí Staroměstského náměstí, bloku Týnského chrámu a Královské cesty. Původně tu stál románský objekt datovaný kolem roku 1300 a dva gotické domy. Loubí domu s křížovými žebrovými klenbami je datováno po roce 1330. První písemná zpráva z roku 1363 uvádí jako majitele domu Václava Wernhera. V roce 1411 se dům v majetku Janka Lva (Janconis Leonis) popisuje jako řadový, stojící proti domu Mikuláše z Egerwerku (čp.553/I). V letech 1429–1430 byl majitelem domu lékárník Kunš. Pravděpodobně již k němu lze vztahovat domovní znamení, protože jednorožec byl cechovním znamením lékárníků. Na konci 16. století tu vznikl renesanční palác, jehož majiteli byli Trčkové z Lípy. v roce 1605 Marie Magdaléna Trčková dům prodala Anně Pichelbergerové z Varvažova. V letech 1627–1641 se v Trčkovském domě připomíná Abraham starší Günzl z Günzlfeldu, císařský rada a sekretář české komory. Roku 1728 v domě byla opět lékárna, vedl ji Jan Selinger, totožný pravděpodobně s následujícím Schöllingerem. V domě se narodila v roce 1754 pěvkyně Josefina Dušková, jejíž otec Anton Hampacher tu měl lékárnu U Bílého jednorožce a po něm s tímto znamením od roku 1769 lékárník Schöllinger). Po roce 1770 byla lékárna i s tímto názvem přestěhována do nedalekého domu čp. 551, který se původně nazýval U Kamenného beránka. K velké pozdně barokní přestavbě došlo ve 2. polovině 18. století. Mezi léty 1794–1848 dům vlastnil židovský obchodník Juda Löw Zappert a jeho rozvětvená rodina. V roce 1858 bylo místo tehdejších vysokých štítů nastavěno třetí patro (tuto úpravu navrhl architekt Jan Bělský a podle tehdejšího majitele se domu říkalo i Šmolkův). Tato úprava byla částečně odstraněna při rozsáhlé rekonstrukci náměstí a přilehlých domů v roce 1987, kdy byly na budovu v pozměněné podobě štíty vráceny. Dům má kromě hlavní budovy ještě dvě dvorní křídla, která vytvářejí malý dvorek. Fasáda do Staroměstského náměstí má celkem 9 os, z nichž dvě na pravé straně ustupují o jednu okenní osu dozadu. V této části také chybí loubí. Boční fasáda do Celetné ulice má 4 osy. Odkazy Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Díl 3. Purkyňova ulice - Žofín. 1. vyd. Praha: Pavel Körber, 1904. Dostupné online. S. 1015. Nemovité kulturní památky hlavního města Prahy. Operativní příruční seznam ke Státnímu seznamu nemovitých kulturních památek. Praha: Pražské středisko státní památkové péče a ochrany přírody, 1976. 332 s. S. 56. VLČEK, Pavel, et al. Umělecké památky Prahy. Staré Město a Josefov. 1. vyd. Praha: Academia, 1996. 639 s. ISBN 80-200-0563-3. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Trčkovský dům na Wikimedia Commons Prague city line: Trčkovský dům ARNDT, Tomáš; DOHNAL, František. Příběh jednoho zmizelého světa ... (Dvacáté století 1/2017)
Fehér Egyszarvú ház

A Fehér Egyszarvú ház (Ház a Fehér Egyszavúhoz, csehül: U Bílého jednorožce, korábban Kőbárányka ház, csehül: U Kamenného beránka) Prága 1. kerületében az Óváros tér és a Celetná utca sarkán, a Týn-iskola mellett álló saroképület (Celetná u. 603/1, Óváros tér 15). Előtte vezetett el a Vyšehradból a várba tartó királyi út. Története Állítólag ez Prága egyik legrégibb háza; az alagsorban még megtalálhatók az eredeti, román stílusú épület falmaradványai és egy gótikus boltozat. A ház kapuja feltűnően szép reneszánsz munka. A 19. században itt volt a címerállatról elnevezett Gyógyszertár a Fehér Egyszarvúhoz. A 20. század elején a ház a Berta és Max Fanta házaspáré volt. Max Fanta gyógyszerész itt találta fel a róla elnevezett mozsarat. Berta irodalmi szalont vezetett az első emeleten, ahol számos ismert prágai értelmiségi megfordult. A látogatók között volt Franz Kafka, Samuel Hugo Bergmann, Franz Werfel és Max Brod. Egy alkalommal ellátogatott ide Rudolf Steiner, az antropozófia megalkotója is. A vendégek között volt Albert Einstein, aki 1911-ben és 1912-ben elméleti fizikát tanított a Károly Egyetemen. A 2020-as években itt tekinthető meg a Prágai Központi Galéria Dalí–Mucha–Warhol kiállítása, amely a három nagy művészt és munkásságukat mutatja be. Az épület A ház a stílusváltások szemléletes példája. Pincéjében megőrződtek az egykori román, illetve gótikus árkádok. Reneszánsz stílben épült homlokzatát idővel barokkosították. Szobrok, díszítmények Nevét a 16. századból származó, egyszarvú bárányt ábrázoló domborműről kapta; ez lett a gyógyszertár címerállata és névadója is. Albert Einstein mellszobrát a ház bejárata mellett helyezték el. Jegyzetek Források ↑ PragueGuide: PragueGuide.fm: Celetná utca ↑ Idegenvezető: Jindřich Pokorný et al.: Prága. Idegenvezető. (Sportovní a turistické nakladatelstcí) Praha, 1957. p. 25–26. ↑ Szombathy: Szombathy Viktorn 1981: Prága (Panoráma, Külföldi városkalauz, Franklin Nyomda, Budapest) Negyedik, javított kiadás p. 79.
Nové Sedlo (zámek)

Nové Sedlo je secesní zámek ve stejnojmenné obci v okrese Louny. Nachází se v parku na jižním okraji hospodářského dvora mezi vesnicí a zdejší věznicí. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie První panské sídlo se v Novém Sedle připomíná až v roce 1590, kdy na nově postavené tvrzi sídlil Jindřich Strojetický ze Strojetic. Polohu této zaniklé tvrze neznáme, ale je možné, že byla rozebrána na stavební kámen, ze kterého byly postaveny budovy hospodářského dvora. Nový secesní zámek si nechal ve vsi postavit v letech 1898–1901 žatecký advokát Hans Damm. V osmdesátých letech dvacátého století byla v zámku mateřská škola. Stavební podoba Zámek je jednopatrová budova s vyvýšeným přízemím, do kterého se vstupuje po schodišti ukončeném v arkádovitě otevřené předsíni. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nové Sedlo na Wikimedia Commons
Klinika

Klinika was a squatted self-managed social centre in Žižkov, Prague, from 2014 until 2019. It followed in the tradition of anarchist projects such as Ladronka and Milada. Occupation The building was first occupied in 2014 as part of a housing rights demonstration. It was quickly evicted. A campaign then began which resulted in the Finance Minister offering a one year rent-free contract, which began on March 2, 2015. When the contract was not prolonged, the centre simply reverted to being squatted again after a solidarity demonstration of 2,000 people. In 2016 the owner, the Office for Government Representation in Property Affairs (Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových – ÚZSVM), claimed the centre needed to be evicted because it was required for a different use, although no permits had been issued. Activities Klinika was used by many different groups. It had a concert space, infoshop, library, bar and a large garden. Regular events included a community laundry, a creche, language lessons and solidarity events. Temporary closure After demonstrations both for and against migration on February 6 2016, Klinika was attacked by a group of neo-Nazis. The next day there was a solidarity demonstration attended by 400 people. A spokesperson for the project said “We sent 150 carloads of clothes and other things to Hungary, Croatia, Serbia – wherever we could help. We don’t have many refugees in the Czech Republic, so Klinika acts as a lightning rod for the anger in Czech society towards them.” A court ruling then closed the centre but on appeal it was reopened again after a few weeks. Eviction The centre was evicted in January 2019, despite the political support of Czech Young Greens and Democracy in Europe Movement 2025. Unlike previous evictions, this time the building was then secured and not resquatted. The authorities calculated the cost of the eviction as 1,640,000 Czech crowns (64,400 euros) and are attempting to recover the money from a member of the collective. References
Klinika (squat)

Klinika – czeski squat znajdujący się w praskiej dzielnicy Žižkov będący autonomicznym centrum społecznym. Działał w opuszczonym budynku w latach 2014–2019. Historia Budynek zajęto po raz pierwszy w 2014, w ramach demonstracji praw mieszkaniowych. Szybko jednak został eksmitowany. Następnie rozpoczęła się kampania, w wyniku której Minister Finansów zaoferował osobom okupującym budynek roczną umowę bez czynszu, która zaczęła obowiązywać 2 marca 2015. Niewiele przed wygaśnięciem umowy lokalny organ budowlany poinformował państwo, że dalsze istnienie ośrodka społecznego jest nielegalne, ponieważ budynek pierwotnie został zatwierdzony jako ośrodek opieki zdrowotnej. Uznano, że umowa nie może zostać przedłużona, że istniała możliwość zmiany przeznaczenia obiektu. Jak jednak zostało ujawnione przez członków Partii Zielonych w radzie miasta, budynek nigdy nie został zatwierdzony jako zakład opieki zdrowotnej; nigdy nie został zatwierdzony do żadnego celu i funkcjonował przez ponad 40 lat w systemie tymczasowym. Ten fakt nie wpłynął jednak na państwo, które wszczęło proces o eksmisję nas z budynku. solidarnościowej demonstracji 2000 osób. Następnie okazało się, że właściciel, Biuro Reprezentacji Rządowej w Sprawach Majątkowych (cz. Úřad pro zastupování státu ve věcech majetkových – ÚZSVM), domagał się eksmisji budynku, ponieważ był przeznaczony do innego użytku, chociaż w rzeczywistości nie zostało wydane żadne zezwolenie. Atak Po demonstracjach za, jak i przeciw migracji 6 lutego 2016, Klinika została zaatakowana przez grupę ponad dwudziestu neofaszystów oraz neonazistów. Następnego dnia odbyła się demonstracja solidarnościowa z udziałem 400 osób. Rzecznik Kliniki powiedział: „Wysłaliśmy 150 samochodów z ubraniami i innymi rzeczami na Węgry, do Chorwacji oraz Serbii - gdziekolwiek mogliśmy pomóc. W Czechach nie mamy wielu uchodźców, więc Klinika działa jak piorunochron na gniew w czeskim społeczeństwie”. Orzeczeniem sądu ośrodek zamknięto, ale w wyniku odwołania został ponownie otwarty po kilku tygodniach. Eksmisja W styczniu 2019 została dokonana eksmisja budynku, pomimo politycznego wsparcia dla Kliniki wyrażonego przez Czeskich Młodych Zielonych oraz Ruchu Demokracji w Europie 2025. W odróżnieniu od poprzednich eksmisji, tym razem budynek został zabezpieczony. Aktywność Klinika była używana przez wiele różnych grup. Istniała tam przestrzeń koncertowa, infoshop, biblioteka, kawiarnia, lokalna pralnia, a także duży ogród. Regularne odbywały się tam różne wydarzenia, jak wykłady, koncerty czy akcje solidarnościowe. Zobacz też Willa Milada Przypisy
Strkovice (zámek)

Zámek Strkovice je klasicistní objekt ve stejnojmenné vesnici asi pět kilometrů jihozápadně od Postoloprt v okrese Louny. Stojí na západní straně návsi naproti barokní kapli svaté Anny. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie Poprvé se rok 1602 jako datum výstavby strkovického zámku – nikoliv tvrze – objevuje ve Statistice Postoloprtského okresu, vydané v roce 1862. Tento rok následující literatura mechanicky přebírala, ačkoliv pro něj neexistuje žádný písemný doklad. Pozdější autoři také nebrali na zřetel, že se v citované knize před vročením do 1602 objevuje přídavné jméno "beiläufig", znamenající v tomto kontextu "přibližně". Památkový katalog NPÚ – opět bez udání pramene – stanovil vznik stavby do roku 1634, kdy byla v plném proudu třicetiletá válka. Na otázku po stáří budovy by mohl odpovědět jen její stavebně-historický průzkum. Pokud by se jednalo skutečně o první desetiletí 17. století, byl by stavitelem zámku žatecký patricij Václav Jindra řečený Sládek († 1610). V městské radě zasedal v letech 1590–1598, pak až do roku 1606 vykonával funkci královského rychtáře. Strkovické zboží koupil od královské komory z konfiskátu po Jiřím Popelovi z Lobkovic v roce 1596. Kromě Strkovic patřila Jindrovi i velká část Žiželic. Jeho synu Karlovi byl majetek ve Strkovicích za účast na stavovském povstání zkonfiskován opět královskou komorou. Od ní ho nakrátko získal císařský generál Martin de Hoeff-Huerta. Během třicetileté války byla vesnice zpustošena. Po generálově smrti v roce 1644 se majitelkou stala Magdalena Pachonhayová a od roku 1663 její dědic, František Norbert Fleissner, jehož potomkům zůstala až do roku 1805. Nutno poznamenat, že se v kupních smlouvách a konfiskačních protokolech před rokem 1650 nikdy nemluví o zámku, pouze o vrchnostenském dvoře. Není proto vyloučeno, že počátky zámku jako rezidenčního sídla jsou spjaté až s rodinou Fleissnerů. Během devatenáctého století se ve Strkovicích vystřídalo více majitelů počínaje žateckým měšťanem Antonínem Brumerem. V roce 1902 koupil zámek s pozemky žatecký obchodník se chmelem Jakob Lang, kterému v té době patřilo také hospodářství včetně zámečku v Mradicích. V té době se kolem zámku rozkládal malý anglický park. Později byly v zámku byty. V roce 1992 byl v rámci restitucí vrácen majitelům vlastnícím ho v roce 1948, kteří zámek rekonstruovali. Stavební podoba Dvoupatrová zámecká budova stojí na východní straně hospodářského dvora. Podle nápisů na fasádě byla obnovena v letech 1747 a 1848, kdy bylo za pomologa Klemense Rotta přistavěno druhé patro. V té době objekt zřejmě získal svou stávající klasicistní podobu. Má obdélný půdorys se dvěma mělkými rizality na nádvorní straně. Fasádu člení pilastry a římsy. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Strkovice na Wikimedia Commons Strkovice na webu Hrady.cz
Nový židovský hřbitov v Údlicích

Nový židovský hřbitov v Údlicích se nachází na severovýchodním okraji obce Údlice, asi 400 metrů severně od obecního úřadu. Založen byl v roce 1864, a to nedlouho po uzavření starého židovského hřbitova. Rozkládá se na celkové ploše 2634 m2 a do dnešní doby se dochovalo jen asi 16 náhrobků a hromadný hrob s poničeným památníkem obětem holocaustu. Během druhé světové války a za minulého režimu byl hřbitov zdevastován. Část náhrobků ze hřbitova byla rozřezána a použita jako dlažební kostky v pražské ulici Na příkopě. Na sklonku druhé světové války zde bylo pohřbeno 23 vězňů z pochodu smrti, který tudy procházel v noci ze 17. na 18. dubna 1945 a který směřoval pravděpodobně z Buchenwaldu přes Horu Sv. Šebestiána a mířil na Postoloprty. Po válce (12. května 1946) byla těla exhumována, totožnost žádné z obětí nebyla zjištěna. Hřbitov, který z části ohrazuje porušená zeď, je volně přístupný. Reference Související články Starý židovský hřbitov v Údlicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nový židovský hřbitov v Údlicích na Wikimedia Commons