NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Václava (Brumov-Bylnice)

Kostel svatého Václava v Brumově, části města Brumov-Bylnice, pochází ze 14. století. Farní kostel byl vystaven na místě, kde stával malý gotický kostel, který byl ale během staletí přebudován a rozšířen až získal dnešní podobu. Kostel zdobí nástěnné malby a fresky, které pochází od vídeňského malíře J. Reinera. Zvon z roku 1671 je zasvěcen Nejsvětější Trojici. Na dřevěné polychromované kazatelně byly původně umístěny sošky evangelistů, které ale byly v roce 1997 ukradeny. V roce 2005 je nahradily kopie. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Václava na Wikimedia Commons Kostel na stránkách farnosti Informace o kostele Archivováno 24. 6. 2020 na Wayback Machine.
Kostel Církve československé husitské (Bruntál)

Kostel Církve československé husitské v Bruntále se nachází v okrese Bruntál. Kostel náleží k Olomoucké diecézi, vikariát Šumperk, administrováno obcí: Opava 1. Kostel byl zapsán do státního seznamu před rokem 1988. Historie Postaven jako evangelický (luterský) kostel v letech 1883–1887. Stavba byla provedena podle projektu architekta Hermanna Grunnera. Sál pro potřeby shromažďování evangelické obce byl zřízen v roce 1930 pod kněžištěm. Od poloviny 20. století využívá kostel Církev československá husitská k bohoslužbám. Vzhledem k blízkosti rybníka a jeho okolních úprav je tento prostor neustále podmáčen a nelze jej využívat. V roce 1993 proběhla rekonstrukce střechy a fasády. Architektura Jednolodní zděná stavba s věží v průčelí postavená v novogotickém slohu. Střecha sedlová. Věž osově přistavěna k průčelí je třípatrová stupňovitá, dolní část je čtyřboká, horní část osmiboká ukončena jehlanovou střechou. K vchodu ve věži vede široké schodiště. Závěr lodi je polygonální se třemi vysokými okny. Sakristie s terasou se nachází na epištolní straně. Fasáda je členěná opěrnými pilíři. Prolomená okna vysoká obdélná zaklenutá lomeným obloukem s vitrážemi. Interiér V interiéru dřevěná kruchta, přepážkou oddělený zimní sál (menší modlitebna). Další část lodi je halový prostor s otevřenými krovy. Po stranách lodi jsou tribuny podepřeny litinovými sloupy. Kněžiště odděluje od lodi zalomený oblouk s plastickými pilastry. Klenba v kněžišti je hvězdicová o jenom poli. Ve věži jsou zavěšeny tři zvony ulité v roce 1924. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Církve československé husitské na Wikimedia Commons Reference
Kirche am Stutenteich

Die Kirche am Stutenteich ist die evangelische Kirche von Bruntál (deutsch: Freudenthal) im Okres Bruntál in der Mährisch-Schlesischen Region im Nordosten von Tschechien. Die ursprünglich vom Bergbau geprägte Stadt Freudenthal fiel im 16. Jahrhundert an die Freiherren von Würben, unter denen die Reformation eingeführt wurde. Mit dem Tod des letzten Vertreters, Georg von Würben und Freudenthal († um 1623), nach der Schlacht am Weißen Berg setzte sich die Gegenreformation durch. Erst im mittleren 19. Jahrhundert entstand in der inzwischen von der Textilindustrie geprägten Stadt durch den Zuzug schlesischer und sächsischer Arbeiter wieder eine evangelische Gemeinde, die 1883–1887 nach Plänen des Architekten Hermann Grunner ihre Kirche, einen neugotischen Saalbau mit markantem Westturm, im Innern mit umlaufenden Emporen über gusseisernen Stützen, erhielt. Seit 1945 dient der Kirchenbau der Tschechoslowakischen Hussitischen Kirche. Weblinks website zur Kirche
Hasičská zbrojnice (Bruzovice)

Hasičská zbrojnice se nachází v Bruzovicích, okrese Frýdek-Místek. Hasičská zbrojnice byla prohlášena v roce 2008 kulturní památkou ČR. Historie Hasičský sbor v Bruzovicích vznikl v roce 1897. Objekt hasičské zbrojnice byl postaven v roce 1904. V této budově společně s hasiči byla obecní knihovna nebo později obecní úřad. Přestože novodobým potřebám nevyhovuje a dokonce byl položen základní kámen pro novou hasičskou zbrojnici v roce 1947, která nebyla postavena, slouží dále. V roce 2013 byla hasičská zbrojnice rekonstruována. Mimo jiné byly odstraněny nevhodné zásahy na budově z minulých let, tak aby její vzhled odpovídal podobě z roku 1904. Byla položena nová střecha, venkovní okna a rekonstruovány dveře. Na střechu byla navrácena věžička. Náklady na rekonstrukci činily 1 363 000 Kč. Architektura Patrová historizující zděná stavba má obdélníkový půdorys a je situovaná ve svahu. Stavba je postavena z režného zdiva, na kamenném soklu, ve kterém jsou obdélná okna. Budova je zakončena sedlovou střechou, předsazené krovy ve štítech jsou zdobené. Fasády jsou členěné lizénami a patrovou římsou z režného cihelného zdiva. Ve štítových stěnách jsou obdélná okna se segmentovým zakončením rámovaná šámbránou z režného cihelného zdiva. Štíty jsou členěny lizénovými rámy. V uliční fasádě jsou dvoukřídlová obdélná dřevěná vrata s plasticky zvýrazněným ostěním a dvojí dveře. Dvoukřídlé kazetové dveře s nadsvětlíkem a jednokřídlé dveře. K zahradnímu okapovému průčelí byla v roce 1972 přistavěna věžová sušárna hadic, která má čtvercový půdorys a je zastřešena jehlancovou střechou. Interiér V přízemí jsou místnosti zaklenuty valenými klenbičkami nesenými ocelovými I profily. V patře mají místnosti ploché stropy. Dveře v místnostech byly původní fládrované. Ostatní Součástí nemovité kulturní památky je movitá výzbroj: V hasičské zbrojnici se nachází ruční, koňmi tažená hasičská stříkačka, obsluhovanou čtyřmi lidmi, s původními požárními hadicemi, dřevěnou ojí a dřevěné nasazovací rukojeti čerpadla. Hasičskou stříkačku z roku 1897 vyrobila firma R. A. Smekal v Čechách pod Kosířem. Přívěsná motorová hasičská stříkačka z roku 1936 vyrobenou firmou Sigmund Olomouc – Lutín. Dochované původní ocelová disková kola s pneumatikami Baťa, textilními hadicemi a sacím košem. Odkazy Reference Literatura PASTRŇÁK, Milan.Bruzovice 700 let. Bruzovice, 2004 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu hasičská zbrojnice v Bruzovicích na Wikimedia Commons
Kostel svatého Petra a Pavla (Budětice)

Kostel svatého Petra a Pavla v Buděticích je římskokatolický farní kostel budětické farnosti. Nachází se v údolí jižně od kopce, na němž stával budětický hrad. Stavební fáze Kostel svatého Petra a Pavla v Buděticích byl pravděpodobně vystavěn ve čtyřicátých letech 13. století. Nedlouho poté byla přistavěna věž. K drobnějším úpravám došlo pak kolem přelomu 15. a 16. století. Z ještě pozdější doby je jižní předsíň před hlavním portálem a také barokně rozšířená okna a kruchta uvnitř kostela. Stavební podoba Budětický kostel svatého Petra a Pavla je dokladem slohových změn v českých zemích v průběhu 13. století. Románský štaufský sloh přicházející přes Bavorsko se zde setkal s nastupujícím raně gotickým slohem šířeným z cisterciáckého kláštera v Nepomuku. Z románského slohu vychází krátké kněžiště s půlkruhovým závěrem a podvojná okna věže. Na zvolna se prosazující gotický sloh odkazuje hlavní portál na jižní straně lodi s lomeným obloukem a oblým prutem v ostění. Je také zjevné, že ještě nebylo použito žebrových křížových kleneb. Loď má plochý strop a kněžiště, podvěží i sakristie jsou zaklenuty valenou klenbou. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons
Kamenný most v Bílku

Silniční kamenný most se klene nad říčkou Doubrava v říčním km 71,45 v obci Bílek část města Chotěboř v okrese Havlíčkův Brod. Je kulturní památkou České republiky. Historie Most byl pravděpodobně postaven ve 14. století. Podle legendy jej měl nechat postavit Karel IV., když tudy projížděl. V roce 1987 byl zapsán do Ústředního seznamu kulturních památek. Silniční doprava je převedena na souběžnou silnici II/345, která má asi 25 metrů níže po proudu nový most. Kamenný most je na obou stranách uprostřed vozovky opatřen kamennými sloupky (patníky) proti vjezdu automobilů. Popis Most je postaven z lomového kamene, má dva oblouky s půlkulatou klenbou s jedním mostním pilířem, který je proti proudu obloukovitě rozšířen. Most je široký tři metry a dlouhý dvanáct metrů. Na mostě je masívní dřevěné zábradlí. Na klenbách je částečná omítka. Vozovka je kamenná. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v okrese Havlíčkův Brod Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kamenný most v Bílku na Wikimedia Commons
Hřbitov v Bílé Vodě

Hřbitov v Bílé Vodě v okrese Jeseník byl v roce 2000 prohlášen kulturní památkou ČR. Na hřbitově jsou uloženy ostatky někdejších majitelů Bílé Vody, společný hrob obětí pochodu smrti z roku 1945. Jsou zde uloženy ostatky členů řádu piaristů a rektorů koleje a na 700 hrobů řádových sester, které byly v Bílé Vodě internovány po roce 1950. Historie V roce 1950 byly zrušeny ženské kláštery v Československu. Řádové sestry pak byly přemístěny do různých míst sběrných klášterů a piaristický klášter v Bílé Vodě byl určen pro starší a práce neschopné řádové sestry. Prvních 148 řádových sester přišlo do Bílé Vody 28. září 1950. Najednou zde bylo až 450 řeholnic a postupně se zde vystřídalo na tisíc sester ze čtrnácti řádů a kongregací. Během čtyřiceti let internace byla zde pochována většina sester, které zde žily. Poslední z internovaných kongregací řádové sestry z řádu Vincentek odešly v roce 2005. Popis Hřbitov se rozkládá na severním okraji obce, jeho půdorys je kosodélný a je obehnán nízkou zídkou s železnou vstupní bránou. Na ploše hřbitova se nachází mramorové náhrobky dřívějších majitelů zámku, náhrobní desky piaristů a dlouhé řady hrobů řeholnic. Hroby řádových sester jsou uspořádány podle jednotlivých řádů a mají vlastní způsob úpravy hrobů. Na hřbitově stojí v blízkosti vstupu hřbitovní kaple krytá sedlovou střechou se sanktusníkem. Vstup do kaple má segmentový záklenek a je orientován k hlavní ose hřbitova. Boční průčelí mají okna s půlkulatým záklenkem. Uprostřed hřbitova stojí polychromovaná socha Vítězného Krista na stupňovitém podstavci a klasicistní kříž s Ukřižovaným Kristem na vysokém podstavci. Vzrostlá zeleň je soustředěná kolem kaple a na centrální ose hřbitova Součástí hřbitova je hrobka rytmistra Ludvíka hraběte d′Ambly a společný hrob obětí pochodu smrti z koncentračního tábora Osvětim z roku 1945. Na neoznačeném a neznámém místě hřbitova jsou pochováni dva sovětští vojáci a příslušník jednotek SS. V roce 2010 byl hřbitov obnoven nákladem 2 600 000 Kč, z toho byly čerpány z fondu Evropské unie dva miliony korun, ze Státního fondu životního prostředí 129 000 Kč a obec přispěla 260 000 Kč. V roce 2014 byla provedena oprava hřbitova a hřbitovní kaple. Finanční prostředky byly čerpány z dotace Olomouckého kraje v rozsahu 300 000 Kč. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hřbitov na Wikimedia Commons Seznam kulturních památek v okrese Jeseník
Evangelický Chrám pokoje (Cheb)

Evangelický kostel Chrám pokoje v Chebu (německy Friedenskirche in Eger) je evangelický farní kostel v Chebu, městě v severozápadních Čechách. Kostel postavený roku 1871 německou protestantskou církví sloužil zdejší německé evangelické komunitě, po odsunu českých Němců po roce 1945 jej pak převzala Českobratrská církev evangelická. Historie Během reformace vznikla v Chebu roku 1564 protestantská farnost, která převzala středověký kostel sv. Mikuláše, zanikla však roku 1626 během protireformace na začátku třicetileté války. Teprve s industrializací v 19. století a vzniku chebského nádraží jakožto významného železničního uzlu saských a bavorských státních drah, byla díky přílivu převážně protestantských železničních úředníků a dělníků z Německa obnovena protestantská komunita. Vydáním protestantského patentu z roku 1861 císařem Františkem Josefem I., který přinesl zrovnoprávnění protestantismu s katolickou vírou v Habsburské monarchii, byla ve městě 11. listopadu 1862 založena protestantská církevní a školní obec. Ta záhy získala finanční podporu od Spolku Gustava Adolfa, který podporoval výstavbu protestantských kostelů ve většinově katolických regionech. Po postavení školy a fary v roce 1865 byl 10. června 1868 položen základní kámen budoucího kostela. Ten byl slavnostně otevřen 5. října 1871, postavený v raně novogotickém slohu podle plánů stavitelského mistra Adama Haberzettla z Chebu. V roce 1894 byla ke kostelu přistavěna samostatná školní budova. Adam Ithamar Marian Koch, původem z bavorského Waldsassenu, který byl v roce 1863 jmenován prvním chebským protestantským farářem, se později stal v roce 1874 seniorem Západočeského seniorátu A. B. a v roce 1890 superintendentem evangelické superintendence A. B. Bohemia (Evangelischen Superintendentur A. B. Böhmen). Kostel sloužil především věřícím z řad většinově německého obyvatelstva Chebska až do roku 1945, kdy došlo k jejich nucenému odsunu do Západního či Východního Německa a Rakouska. Po roce 1945 byl kostel předán Českobratrské církvi evangelické. Od roku 2008 je objekt památkově chráněn. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Friedenskirche (Cheb) na německé Wikipedii. Literatura Evanjelický církevník: časopis věnovaný zájmům evanjelické církve A. V. v zemích koruny České a koruny Uherské. Nové Město nad Metují: Karel E. Lány, 11.1887, 18(11), s. 283. Online Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu evangelický kostel Chrám pokoje na Wikimedia Commons Edith Bergler: Die deutsche evangelische Kirchen- und Schulgemeinde A. B. der Friedenskirche Eger 1862–1946. Online
Friedenskirche (Cheb)

Die Friedenskirche ist die ehemalige evangelisch-lutherische Pfarrkirche von Eger in Tschechien. Bis 1945 gehörte sie der Deutschen Evangelischen Kirche in Böhmen, Mähren und Schlesien, seither der Evangelischen Kirche der Böhmischen Brüder an. Geschichte Während der Reformation bildete sich 1564 in Eger eine evangelische Kirchengemeinde, die die mittelalterliche Nikolauskirche übernahm, jedoch 1626 im Zuge der Gegenreformation zu Beginn des Dreißigjährigen Kriegs ihr Ende fand. Erst mit der Industrialisierung des 19. Jahrhunderts und der Entwicklung des Ortes zu einem Knotenpunkt der Sächsischen und Bayrischen Staatsbahnen etablierte sich durch den Zuzug von meist evangelischen Bahnbeamten und –arbeitern wieder eine evangelische Gemeinde. Mit Erlass des Protestantenpatents von 1861 durch Kaiser Franz Joseph I., das die Gleichstellung des Protestantismus mit dem Katholizismus begründete, konnte am 11. November 1862 eine evangelische Kirchen- und Schulgemeinde gegründet werden. Finanzielle Unterstützung fand die Gemeinde seitens des Gustav-Adolf-Vereins, der die Errichtung evangelischer Kirchenbauten in katholisch dominierten Regionen förderte. Der 1863 als erster evangelische Pfarrer aus Waldsassen berufene Adam Ithamar Marian Koch wurde 1874 Senior des Seniorats Westböhmen A.B. und 1890 Superintendent der Evangelischen Superintendentur A. B. Böhmen. Architektur Nach dem Bau des Schul- und Pfarrhauses 1865 erfolgte am 10. Juni 1868 die Grundsteinlegung und am 5. Oktober 1871 die Einweihung der nach den Plänen des Baumeisters Adam Haberzettl aus Eger in Formen der frühen Neugotik errichteten kreuzrippengewölbten, in einem polygonalen Altarhaus endenden Hallenkirche mit eingestelltem, von einem Steilhelm bekrönten Kirchturm. 1894 entstand neben der Kirche ein eigenes Schulgebäude. Orgel Die Orgel erbaute 1871 die Firma G. F. Steinmeyer aus dem bayerischen Oettingen als ersten Auftrag für einen Orgelbau in Böhmen; sie besitzt 14 Register: Koppeln: II/I, I/P, II/P Literatur Edith Bergler: Die deutsche evangelische Kirchen- und Schulgemeinde A. B. der Friedenskirche Eger 1862–1946. digitalisat Weblinks Einzelnachweise
Kašna s Rolandem (Cheb)

Kašna se sochou Rolanda je kamenná kašna ze 16. století, umístěná v horní části náměstí Krále Jiřího z Poděbrad v Chebu. Historie V této části náměstí byla vybudována vůbec první kamenná kašna v Chebu, a to v letech 1481– 82. Zbourána byla v roce 1865. Uprostřed náměstí stála původně dřevěná nádrž, která byla v roce 1523 nahrazena kamennou a v roce 1528 doplněna dřevěnou polychromovanou sochou ozbrojence. Jejím autorem byl malíř Mathes. Socha byla vysvěcena na svatého Martina a vzhledem prý se podobala chebskému truhláři Barthovi, místní jí proto přezdívali Mart-Barth-Tischler. V roce 1591 pak byla dřevěná socha nahrazena kamennou sochou ozbrojeného landsknechta od sochaře Wolfa Henffa. Socha je označována jako rytíř Roland, někdy také přezdívána Wastl. Od roku 1958 je kašna se sochou chráněna jako kulturní památka. V roce 1966 byla socha restaurována sochařem Jožkou Antkem a v roce 1981 (1985) pak sňata a uložena do mázhausu Chebského muzea. Na kašnu byla instalována pískovcová kopie od akademického sochaře Jiřího Živného. Popis Kašna je polygonální, s hladkými stěnami a vysazenou římsou. Uprostřed je hranolový pilíř, na němž je osazena socha rytíře. Postava je v podživotní velikosti, v pravé ruce drží kopí a levou se opírá o štít s městským znakem Chebu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kašna s Rolandem na Wikimedia Commons
Kašna s Herkulem (Cheb)

Kašna se sochou Herkula (též kašna se sochou Divého muže) je kašna v dolní části náměstí Krále Jiřího z Poděbrad v Chebu. Historie Dřevěná kašna byla na tomto místě umístěna už v roce 1350. Stávající kašna pochází ze 16. století, kamenná nádrž pak z roku 1606. V roce 1681 byla na kašně instalována dřevěná socha sochaře Petra Ecka, která byla v roce 1738 nahrazena kamennou sochou Herkula z dílny Petra Antona Felsnera. Popis Kašna je polygonální, s hladkými stěnami a vysazeným okrajem. Kamenný pilíř uprostřed přechází v hlavici zdobenou stylizovaným rostlinným ornamentem. Na ní stojící socha Herkula je v podživotní velikosti. Postava drží v pravé ruce kyj a levou se opírá o štít s městským znakem Chebu. Socha je kopií plastiky Herkula od P. A. Felsnera, umístěné na schodišti v bývalé barokní radnici – dnešní Galerii výtvarného umění. Autorem sochy Herkula na kašně může být sám Felsner, nebo někdo z jeho dílny. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kašna s Herkulem na Wikimedia Commons
Kostel Povýšení svatého Kříže (Chlistov)

Kostel Povýšení svatého Kříže v Chlistově je původně gotická stavba z lomového kamene z poloviny 14. století. Nachází se v jižní části obce Chlistov v okrese Klatovy v Plzeňském kraji ve farnosti Nýrsko. Status kostela prošel v průběhu let několika změnami. Přestože byl původně založen jako farní kostel, stal se později filiálním a spadal pod správu zdebořické farnosti. Další změna nastala roku 1785 za Josefa II., kdy byla v obci zavedena lokálie, ale roku 1857 byl status opět změněn a povýšen na faru. Historie Vznik tohoto původně gotického kostela se datuje do doby kolem poloviny 14. století. První písemná zmínka o něm pochází z roku 1360. Z této doby pochází presbytář s žebrovou klenbou a předpokládá se, že v této fázi také vznikl triumfální oblouk. Renesanční a barokní úpravy nejsou na kostele nijak významně patrné. Zřejmě v roce 1865 vypukl v kostele požár a stavba vyhořela. Proto musela být zbourána část poničené věže. Je možné, že krov a strop nad východní částí lodi a krov presbytáře pocházejí z oprav, jež následovaly. V období mezi lety 1898–1900 proběhly na kostele novogotické úpravy, jež s sebou přinesly podstatné změny. K hlavním úpravám patří výstavba nové věže, prodloužení lodi s výstavbou nového štítu a zavedení portálu jak v průčelí, tak na jižní straně lodi. Dále byla přestavěna okna v presbytáři i kostelní lodi a vznikla nová sakristie. V roce 1927 proběhla renovace, která se zaměřila na opravu střechy, a mezi lety 1963–1989 následovala renovace fasády. Stavební podoba Jedná se o jednolodní kostel, jehož plochostropou loď obdélného půdorysu zakončuje pětiboký presbytář. Kněžiště je zaklenuto žebrovou klenbou o šesti dílech. V prostoru presbytáře se na severní straně nachází čtyřhranný kamenný sanktuář s masivní obrubou uzavřený železnými dvířky. Na jižní stěně je vloženo profilované gotické sedile, které je segmentově zaklenuté. Na severní stěnu presbytáře navazuje mladší sakristie, do níž se vchází portálem ve východní stěně. Kostelní loď je od presbytáře oddělena lomeným triumfálním obloukem. V prostoru lodě je mezi dvěma okny na jižní straně umístěn sedlový vstupní portál. V blízkosti západního nároží stojí hranolovitá věž se čtyřmi podlažími. Na západním průčelí kostela se nachází další vstupní portál, který má v tomto případě hrotitý tvar, a po jeho stranách se nacházejí náhrobní kameny. Nad portálem je umístěno hrotité okno, které osvětluje prostor kruchty uvnitř kostela. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Povýšení svatého Kříže na Wikimedia Commons
Niedów (zbiornik wodny)

Niedów (potocznie Witka) – zbiornik zaporowy o powierzchni 175,9 ha położony w województwie dolnośląskim w powiecie zgorzeleckim. Zbiornik zbudowano w latach 1958–1962 na rzece Witka w pobliżu miejscowości Niedów na potrzeby chłodzenia elektrowni Turów. Pełni również funkcje retencyjną oraz rekreacyjną. Jeden z istniejących tu ośrodków wypoczynkowych został wybudowany „w czynie społecznym” przez pracowników kopalni i elektrowni. Długość zbiornika ok. 4 km, maksymalna szerokość ok. 0,7 km. Najwyższy dopuszczalny poziom lustra wody 210 m n.p.m. Do poziomu 210,5 wolno napełniać tylko w wyjątkowych przypadkach. Średnia głębokość zbiornika ok. 3,1 m. Głębokość przy zaporze ok. 12 m. Poniżej zapory znajduje się elektrownia wodna o mocy 0,82 MW należąca do PGE Elektrowni Turów S.A. Historia Roboty ziemne rozpoczęto w styczniu 1958. W 1962, po zakończeniu budowy betonowo-ziemnej zapory o długości blisko 300 metrów, wysokości 12 m i szerokości przy koronie 5 m, rozpoczęto napełnianie zbiornika o pojemności użytkowej 4,6 mln m³ (całkowitej 4,8 mln m³). Pod wodą znalazło się kilka gospodarstw rolnych (wysiedlonym mieszkańcom wypłacono odszkodowania i zapewniono mieszkania w blokach) i ruiny zabytkowego pałacu. 7 sierpnia 2010 w godzinach popołudniowych, po nagłych bardzo wysokich opadach w rejonie Niedowa, Radomierzyc i Bogatyni zbiornik uległ przepełnieniu. Według specjalistów w ciągu trzech godzin jezioro przyjęło masy wody dwukrotnie przekraczające jego pojemność. Około 18.00 woda przelała się przez koronę zapory czołowej, wskutek czego nastąpiło rozmycie zapory ziemnej i zniszczenie, a następnie niekontrolowane opróżnianie zbiornika obliczonego na przyjęcie maksymalnie 655 m³/s wody. Fala spiętrzonej wody (ok. 2000 do 3000 m³/s) przez pola dotarła do nasypu kolejowego. Nasyp został przerwany w rejonie Radomierzyc na odcinku około 20 metrów, co spowodowało powódź w Radomierzycach. Katastrofalny wypływ wody z rozmywanej zapory spowodował następnie rozmycie około 300 metrów nasypu w rejonie mostu kolejowego. Fala powodziowa dotarła do Nysy Łużyckiej, powodując jej wezbranie w Koźlicach, Zgorzelcu (gdzie poziom Nysy osiągnął ponad 7 m), Görlitz oraz w innych miejscowościach poniżej. Spiętrzona woda porwała m.in. samochód, którym jechał starosta zgorzelecki. Starosta wraz z kierowcą zostali uwięzieni we wzburzonej wodzie i dopiero po kilku godzinach wydobyci przez strażaków i odwiezieni do szpitala. Ocenia się, że w trakcie wezbrania powodziowego przez zbiornik przepłynęło ponad 30 mln m³ wody, przy czym od godziny 0.00 do 15.50 zrzucono 1,256 mln m³ wody, a od 15.50 do 18.00 około 2 mln m³ wody. Stan zapory przed rozmyciem oceniany był jako dobry. Po katastrofie szacowano, że odbudowa zniszczonej zapory potrwa co najmniej półtora roku. Prokuratura podjęła badania, czy do zdarzenia nie doszło z powodu czyichś zaniedbań. Ustalono, że powodem zniszczenia zapory było ograniczenie zakresu zrzutu awaryjnego poprzez założenie wyłączników krańcowych ograniczających wysokość otwarcia zasuw powodziowych. Zobacz też Niedów Przypisy
Schloss Nebílovy

Schloss Nebílovy (deutsch Nebillau) befindet sich in Nebílovy im Okres Plzeň - jih (Tschechien). Das Schloss in Nebilovy ist ein Beispiel der stilreinen, auf Wien orientierten Barockarchitektur in Böhmen. Von 1706 an wurde es nach Entwurf von Johann Lucas von Hildebrandt durch den Pilsner Baumeister Jakob Auguston für Adam Heinrich von Steinau erbaut. Das Schloss wird durch zwei einander gegenüberliegende Gebäude gebildet, die früher an den Seiten durch Arkadengänge und Terrassen verbunden waren. Ende des 18. Jahrhunderts wurde das Schloss von Václav Haberditz und Johann Ignaz Palliardi rekonstruiert. Im Innern befinden sich Gemälde des Prager Malers Antonín Tuvora. Weblinks Schloss Nebílovy (tschechisch)