Zoologická zahrada Liberec

Zoologická zahrada Liberec je zoologická zahrada nacházející se v Liberci. Je nejstarší zoologickou zahradou v České republice. Byla založena v roce 1904 v údolí městského lesíka za Labutím jezírkem. Její areál se následně rozšiřoval do přilehlého městského parku, který od druhé poloviny 19. století spravoval Spolek přátel přírody (německy Verein der Naturfreunde), založený v Liberci roku 1849. Zoologická zahrada vznikla z iniciativy místních chovatelů ptáků a drobných zvířat sdružených v Ornitologickém spolku. Její provoz nebyl od založení nikdy přerušen. V současnosti chová v areálu o ploše 14 ha více než 170 druhů zvířat ze všech kontinentů. Od svého založení se věnuje mimo jiné chovu dravých ptáků, v němž dosáhla řady mezinárodních chovatelských úspěchů. Během své historie se podílela také na řadě dalších chovatelských a ochranářských projektů. Po dlouhou dobu nebyly mnohé okolnosti vzniku zahrady, včetně identity zakladatelů a přesného data založení, jednoznačně doloženy. Archivní výzkum zveřejněný v roce 2019 ve spolupráci badatelů a vedení zahrady přinesl nové poznatky o jejích počátcích a vedl k upřesnění roku založení. Výsledky byly publikovány nejprve ve výroční publikaci z roku 2019 a následně v letech 2024 a 2025 v obsáhlých knižních vydáních. Zoo Liberec se vedle chovu zvířat zaměřuje také na ochranu přírody, environmentální vzdělávání a podporu zachování biologické rozmanitosti. Nejvyšší návštěvnosti dosáhla v roce 1989, kdy bylo evidováno 457 970 osob. Historie Počátky zahrady Počátky liberecké zoologické zahrady jsou spojeny s Ornitologickým spolkem pro severní Čechy (německy Ornithologischen Verein für das nördliche Böhmen), který byl založen roku 1888 s vědomím místodržitelství Království českého v Praze. Posláním spolku byl nejen chov čistokrevného domácího a volně žijícího ptactva, ale také podpora poznávání jeho života a ochrany ve volné přírodě. Spolek rovněž pořádal každoroční výstavy preparovaného i živého ptactva a jejich přirozených predátorů. První z těchto výstav se uskutečnila v roce 1889 v budově reálného gymnázia, známé jako Appeltův dům, na Sokolovském náměstí. Významným krokem ve vývoji spolku bylo založení ptačího parku (Geflügelpark) v roce 1895 na Hrnčířském vrchu v liberecké čtvrti Perštýn. Na menším zahradním pozemku bylo za vstupné veřejnosti trvale vystavováno domácí i exotické ptactvo a drobná zvířata, zejména králíci. Příznivý ohlas návštěvníků i odborné veřejnosti podnítil další rozvoj aktivit spolku. Již následujícího roku informoval předseda a jeden ze zakladatelů spolku Anton Ferdinand Müller vedení města o záměru vybudovat v Liberci skutečnou zoologickou zahradu. Ve stejné době se začalo uvažovat o přeměně městského parku a přilehlého lesíka, později známého jako Lidové sady (Volksgarten). Na přelomu 19. a 20. století zde město za přispění Spolku přátel přírody vybudovalo Gondolový rybník (Gondelteich), dnešní Labutí jezírko. V jeho blízkosti vznikl na místě zahradní restaurace Belveder společenský a restaurační objekt, dnes známý jako Lidové sady. Jezírko i budova Lidových sadů s vyhlídkovou věží jsou v současnosti součástí areálu zoologické zahrady. Na budování Gondolového rybníka se podílel také ornitologický spolek. V roce 1900 zde na vlastní náklady vysadil čtyři labutě a na ostrůvku nechal vybudovat romantizující útočiště v podobě malého hrádku. Šlo o první aktivitu spolku v lokalitě, kde byl o čtyři roky později položen základ dnešní zoologické zahrady. Dalším významným projektem, realizovaným s podporou města, byla výstavba ptačího domu s voliérou pro domácí i exotické ptactvo z různých částí světa. Objekt byl dokončen v roce 1902 a nacházel se v městském parku přibližně v prostoru dnešního výběhu slonů v horní části zoologické zahrady. České království (Rakousko-Uhersko) (1904–1918) Záměr Antona Ferdinanda Müllera vybudovat v Liberci zoologickou zahradu se začal naplňovat 6. srpna 1904, kdy městská rada vedená starostou Bayerem schválila poskytnutí pozemků za Labutím jezírkem Ornitologickému spolku za účelem zřízení zoologické zahrady (Tierpark). Zpočátku se jednalo o výběh se srnami, který byl brzy doplněn o expozici vodního ptactva na uměle upraveném ostrůvku obklopeném vodou a mokřadním terénem. Tento ostrůvek se dochoval dodnes v prostoru při výstupu ze zoologické zahrady vedle Labutího jezírka. Zoologická zahrada (Tiergarten) se postupně rozšiřovala jak počtem chovaných zvířat, tak rozlohou areálu. Významný impulz k jejímu rozvoji přinesla Německo-česká výstava (Deutsch-böhmische Ausstellung), která se konala v roce 1906 v okolí Harcovské přehrady. Členové Ornitologického spolku zde získali jeden z výstavních pavilonů, původně určený k prezentaci francouzských vín. Díky svému charakteristickému vzhledu získala stavba označení Čapí hnízdo. V roce 1907 byla přemístěna do nově rozšířeného areálu zoologické zahrady, kde se na stejném místě zachovala dodnes. V současnosti slouží jako kavárna a ve štítu budovy je umístěn orloj s motivy ohrožených druhů ptáků. V roce 1908 bylo v areálu vybudováno první větší zimoviště, jehož budova rovněž pocházela z Německo-české výstavy. V následujících dvou letech přibyly pavilon pro opice, ubikace pro šelmy, čtyři akvária a tři terária. V roce 1912 byla expozice rozšířena také o první akvária určená pro mořské živočichy. Roku 1913 chovala zoologická zahrada přibližně 110 jedinců domácího a exotického ptactva a více než 130 zvířat různých druhů z celého světa. Návštěvníci zde mohli pozorovat dravé ptáky, plameňáky, hady včetně hroznýše královského, leguány a další ještěry, aligátora, ryby, domácí i exotické hlodavce, mořské kraby a koníky, sasanky, chobotnice, tuleně, dikobraza, lemury kata, opice i divokého buvola. Ze šelem byly chovány například vlci, lišky, divocí psi, šakali, medvědi karpatští, levhart, ocelot a puma. Návštěvnost zoologické zahrady rychle rostla a významnou část návštěvníků tvořili také hosté ze zahraničí. Rekordní návštěvnosti bylo dosaženo v roce 1913, kdy areál navštívilo přibližně 70 000 osob. V roce 1914 byla liberecká zoologická zahrada zmíněna v encyklopedii světových zoologických zahrad rakouského zoologa Friedricha Knauera. V době jejího vydání byla jednou ze čtyř zoologických zahrad působících na území Rakouska-Uherska vedle zoologických zahrad ve Vídni, Budapešti a Krakově. Po vypuknutí první světové války návštěvnost výrazně poklesla, přesto zoologickou zahradu v roce 1915 navštívilo přibližně 50 000 osob. V roce 1916 zaznamenala svůj první významný odchov v podobě medvíděte. Současně se však začala potýkat s rostoucími provozními problémy způsobenými zejména prudkým nárůstem cen krmiv a zhoršující se kvalitou krmení, což vedlo ke zvýšeným úhynům chovaných zvířat. Československo (první republika) (1918–1938) Přestože období první světové války představovalo pro zoologickou zahradu značnou zátěž, podařilo se jejím provozovatelům zachovat areál i chovy přibližně v rozsahu předválečných let. Ještě složitější situace však nastala v závěru války a během prvních poválečných let. Zoologická zahrada vyžadovala investice do zanedbaných budov, doplnění chovných kolekcí i podporu při zajišťování krmiva. Současně se Liberec a jeho obyvatelé potýkali s problémy spojenými s poválečnou hospodářskou obnovou i se snahami části místního obyvatelstva o odtržení od nově vzniklého Československa. Výraznější rozvoj zahrady nastal přibližně od roku 1923, kdy město podpořilo její další rozšiřování a modernizaci. Investice umožnily rekonstrukci stávajících objektů, výstavbu nových zařízení a rozšíření kolekce chovaných zvířat. Významnou osobností tohoto období se stal Erich Sluwa, který byl v roce 1929 jmenován prvním oficiálním ředitelem zoologické zahrady. Opíral se přitom o podporu majetnějších členů Ornitologického spolku, zejména jeho předsedy Otty Bulirsche, velkoobchodníka a podnikatele, a Ludwiga Dolenského, spolumajitele průmyslového podniku v Pilínkově. Ornitologický spolek zůstal vlastníkem zoologické zahrady až do počátku druhé světové války. Ve druhé polovině 20. let patřila liberecká zoologická zahrada k významným zoologickým institucím v Československu a těšila se rostoucí návštěvnosti. V tomto období byly vybudovány nové zimní pavilony pro šelmy a další exotická zvířata. Mezi významné přírůstky patřili například berberští lvi, afričtí a asijští levharti, malajští a syrští medvědi, lední medvěd, tygr, lamy, velbloudi, zebu, zebra i řada vzácných druhů opic a dravých ptáků. Část zvířat byla získána od cirkusových společností, které byly postiženy důsledky hospodářské krize. Chov největších suchozemských savců, jako jsou sloni, žirafy nebo nosorožci, však v Liberci vznikl až v pozdějších desetiletích. Erich Sluwa usiloval o vybudování moderní zoologické zahrady a při jejím rozvoji se inspiroval především v Berlínské zoologické zahradě a u Carla Hagenbecka ve Stellingenu u Hamburku. K nejvýznamnějším stavbám tohoto období patřil otevřený bazén pro lachtany doplněný umělou krápníkovou jeskyní. Chov lachtanů se stal jednou z hlavních atrakcí zahrady a významně přispěl k růstu návštěvnosti. Ve druhé polovině 30. let se areál rozšířil do své horní části směrem k dnešnímu areálu PKO a také do svahů navazujících na městský park. V předvečer druhé světové války prožívala zoologická zahrada jedno z nejúspěšnějších období své historie. Na konci roku 1937 chovala téměř 300 druhů zvířat včetně ptáků. Se jménem Ericha Sluwy je spojeno rovněž mylné tvrzení, že zoologická zahrada byla založena až v roce 1919, které bylo po několik desetiletí považováno za historický fakt. Ve svých publikacích věnoval jen omezenou pozornost období, které předcházelo jeho působení a rovněž upozaďoval význam Ornitologického spolku při vzniku zahrady. Rok 1919 následně prezentoval jako počátek její existence, čímž přispěl k rozšíření nepřesných informací, které přetrvávaly po několik desetiletí. Součástí nacistického Německa - druhá světová válka (1938–1945) Mezi první negativní dopady blížícího se válečného konfliktu na provoz liberecké zoologické zahrady patřil úhyn páru lachtanů, kteří byli jednou z jejích hlavních atrakcí. K jejich úhynu došlo během mnichovské krize a všeobecné mobilizace v roce 1938, kdy uzavření hranic znemožnilo zajišťování pravidelných dodávek mořských ryb. Po připojení Liberce k nacistickému Německu došlo k výraznému omezení dosavadní spolkové činnosti. Nacistický režim usiloval o podřízení občanských spolků státní kontrole a nezávislé organizace byly postupně reorganizovány nebo rušeny. Ornitologický spolek byl nejprve sloučen se Spolkem přátel přírody (Naturfreunde) a po jeho zrušení přeměněn na Spolek zoologické zahrady (Verein Tiergarten). Připojení Liberce k Německu zpočátku vyvolávalo očekávání dalšího rozvoje zoologické zahrady. Tato očekávání se však naplnila pouze částečně a omezila se na získání několika nových zvířat. S pokračující válkou se situace zahrady naopak postupně zhoršovala. Nedostatek krmiva, omezené finanční prostředky a šíření nemocí vedly k výraznému úbytku chovaných zvířat. Do konce války se podařilo zachovat jen velmi omezenou část původních chovů. Konec druhé světové války zabránil pravděpodobnému zániku zoologické zahrady. Po druhé světové válce Po skončení druhé světové války se liberecká zoologická zahrada, stejně jako celá Evropa, potýkala s následky válečných událostí. Přetrvával nedostatek potravin, surovin i dalších základních potřeb, což výrazně komplikovalo péči o chovaná zvířata. Situaci dále ovlivnil odsun většiny německy mluvícího obyvatelstva z Československa, který vedl k výraznému poklesu počtu obyvatel v pohraničních oblastech. Mezi odsunutými byli také někteří členové původního Ornitologického spolku včetně dlouholetého ředitele zoologické zahrady Ericha Sluwy. Samotná zahrada se nacházela ve velmi špatném stavu. Z přibližně 500 zvířat chovaných před válkou jich po jejím skončení zůstalo pouze kolem 60. Významnou roli při zachování liberecké zoologické zahrady v prvních poválečných letech sehrál její ředitel a pozdější národní správce RNC. Čeněk Podaný. V době, kdy byla zahrada některými místními politiky považována za nechtěný pozůstatek německého spolkového života, přispěl k udržení jejího provozu i k postupné obnově chovů. Ani 50. léta však nepřinesla plnou stabilizaci poměrů v zoologické zahradě, o čemž svědčí mimo jiné časté střídání ředitelů. Přesto zůstávaly zoologické zahrady v komunistickém Československu podporovanými institucemi určenými k rekreaci a vzdělávání obyvatel. Desátým v řadě poválečných ředitelů se stal Jiří Badalec roku 1954. Zahrada se za jeho vedení začala specializovat na ohrožené druhy, nezapomněla však ani na školní výuku a druhy atraktivní pro své návštěvníky. V roce 1957 byl zřízen pavilon ptáků a výběh pro medvíďata a v roce 1960 stáj pro zebry a srub pro zubry. Také počet návštěvníku vzrostl ze 150 000 padesátých let na 330 000 v roce 1960. Začátkem šedesátých let byl také vypracován plán budoucího rozvoje včetně cílové rozlohy, vazeb na dopravní infrastrukturu a budoucího rozvoje areálu. Na tomto dokumentu se podílela řada významných libereckých odborníků různých profesí. Přestože tehdy nebyla možná spolupráce se západními zahradami a město Liberec ztratilo část dotací pro své instituce společně se ztrátou statusu krajského města, rozvoj zoo pokračoval. Roku 1962 byl dokončen pavilon pro paviány, 1966 pro šimpanze, 1970 bazén pro lachtany a 1975 pavilon slonů. Byl také rekonstruován pavilon šelem a vybudován nový vstupní objekt s administrativní budovou a přednáškovým sálem. Roku 1982 byl zpřístupněn bazén tučňáků. Za dalšího ředitele Josefa Janečka byl v roce 1984 dokončen i komplex voliér pro dravé ptáky. Roku 1987 byl definitivně dokončen pavilon s výběhy pro nosorožce a žirafy. V témže roce byl zahájen chov levhartů sněžných. Po sametové revoluci V roce 1993 pečovala ZOO o 1 300 zvířat. V roce 1994 byl rozšířen pavilon šelem pro pár vzácných bílých tygrů ze Švédské Eskilstuny, Isabellu a Columba. Po pár letech byl Columbo do Madridu vyměněn za nepříbuzného samce Sitara. V roce 2002 se podařilo odchovat trojčata se jmény: Achilles , Afrodita a Artemis. Roku 2006 přicestoval ze Zoo Beauval (Francie) roční samec Paris a roku 2009 samice Surya Bára z Bratislavy. Těmto dvěma se 1. července 2012 narodili samci Liam, Sambur a samička Gaia. V roce 2016 se jim narodila další mláďata. Paris v roce 2020 zemřel. Nyní[kdy?] žije v zoo pouze samice Surya Bára. Zoo však plánuje chov bílých tygrů časem ukončit. V roce 2000 byl otevřen pavilon tropů. Po roce 2004 – éra Davida Nejedla Od roku 2004 vykonává funkci ředitele zoologické zahrady MVDr. David Nejedlo. Dne 15. listopadu 2004 byl otevřen nový bazén pro lachtany. V roce 2014 byl otevřen nový vstup do zoo z ulice Lidové sady. V roce 2015 byl otevřen pavilon ZooExpo. Také se zde konají různé přednášky pro veřejnost. Na přelomu let 2017/2018 byly provedeny úpravy v pavilonu slonů. Nově přibyly krmné vozíky pro slonice a kameninová podlaha byla nahrazena tvrzenou gumou, která je šetrnější ke kloubům slonic. Pavilon slonů získal později i nový nátěr. Po roce 2022 – Zoo pod správou kraje Od roku 2022 zoo přešla ze správy města pod správu kraje. Na přelomu zimy a jara roku 2022 prošla výraznou proměnou návštěvnická část pavilonu šelem. Otevřely se zde nové terarijní expozice, kde našli domov sklípkan myší, bičovec čelenkový, stonoha, veleštír císařský či bělozubka nejmenší. V letech 2022/2023 prošel rekonstrukcí pavilon opic. Rekonstrukce ještě pokračovala na přelomu let 2024/2025. Na jaře roku 2023 byla otevřena nová voliéra pro nestory kea. V roce 2023 vznikla v pavilonu ZooExpo expozice tropických žab a od roku 2024 jsou zde umístěni také tropičtí ještěři. V roce 2025 vzniklo paludárium pro kriticky ohrožené krokodýlovce čínské. V roce 2024 začala v zoo realizace projektu Life4zoo, který má za cíl významně snížit spotřebu pitné vody. Voda z výběhů se vyčistí tak, aby se dala znovu použít. V červnu roku 2025 byla dokončena rekonstrukce výběhu osla somálského. Na podzim roku 2025 byla zahájena kompletní rekonstrukce pavilonu žiraf. V září roku 2026 by měl být ukončen chov slonů. V květnu roku 2026 začaly první přípravné práce v nové části zoo s názvem Údolí ohrožené divočiny. Zároveň byla představena unikátní kolekce pralesniček z pozůstalosti po chovateli Milanu Havlíčkovi včetně pralesničky ohnivé, p. Lehmannovy, p. solanenské, p. anchicayenské či druhu Ameerega bassleri. Tyto druhy nebyly v tu dobu k vidění v žádné jiné zoo v Česku. Ochrana přírody Zoo Liberec se podílí na ochraně přírody ex situ i in situ. Ochrana ex situ Mezi chovatelské úspěchy patří odchovy takinů čínských, oslů somálských, orlů kamčatských, orla nejmenšího, orlosupů bradatých nebo krokodýla čelnatého. Ochrana in situ Zoo je partnerem záchranného programu The Kukang Rescue Program. Jedná se o česko-indonéský záchranný in situ program působící v Indonésii v provincii Severní Sumatra, který vznikl v roce 2014 z iniciativy českých ochránců přírody Františka Příbrského (ze Zoo Ostrava) a Lucie Čižmářové (ze Zoo Olomouc). Program vznikl primárně z důvodu snahy o ochranu outloňů váhavých (Nycticebus coucang) a outloňů sumaterských (Nycticebus hilleri). Na záchranném programu se podílí tým zoologů a ochránců přírody. Věnuje se však také vzdělávání a podpoře místních komunit. Galerie Odkazy Reference Literatura ŠULC, Martin; JANKOVIČ, Julius; SOUKUP, Josef; NEKOLNÝ, Lukáš. Zoo Liberec: Příběh nejstarší zoo v Česku, 1. díl (do roku 1945). Příprava vydání Lukáš Nekolný. 1. vyd. Liberec: Zoo Liberec, 2024. 344 s. ISBN 978-80-11-05614-8. NEKOLNÝ, Lukáš; BALÁKOVÁ, Klára; SOUKUP, Josef, et al. Zoo Liberec: Příběh nejstarší zoo v Česku, 2. díl (od roku 1945). Příprava vydání Lukáš Nekolný. 1. vyd. Liberec: Zoo Liberec, 2025. 500 s. ISBN 978-80-11-07393-0. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zoologická zahrada Liberec na Wikimedia Commons Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž tématem je Zoologická zahrada Liberec Oficiální stránky (česky, anglicky, německy, polsky)