NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Václava (Horní Staré Město)

Kostel svatého Václava je římskokatolický, orientovaný kostel v Horním Starém Městě, části města Trutnova. Je farním kostelem farnosti Trutnov II – Horní Staré Město. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Kostel je zmiňován roku 1313. Je nejstarší dochovanou stavební památku v Trutnově. Architektura Základ stavby je raně gotický s dalšími slohovými přestavbami. Je dokladem vývojových stavebních etap sakrální architektury. Z dob náboženské reformace jsou na západní straně věže z roku 1581 tři kamenné hlavy, z nichž jedna údajně patří Martinu Lutherovi. Z renesančního období je fragment malovaného kvádrování v červené barvě na JZ nároží. Mírně obdélníková loď je plochostropá, uzavřená čtvercovým presbytářem. Presbytář má gotickou klenbu s klínovitými žebry. K presbytáři na severní straně přiléhá sakristie s oratoří v patře. Ve věži je od roku 1609 zavěšen zvon o váze 1100 kg, který je největší v okolí. Interiér Barokní hlavní oltář pochází z počátku 18. století a je tvořen monumentálním portálem se sochami andělů. Oltářní obraz patrona kostela svatého Václava od malíře Ignáce Antonína Russa je z poloviny 18. století. Vedlejší oltář Panny Marie Pomocné na severní straně kostela pochází z roku 1810. Cennou památkou je renesanční dřevěný polychromovaný epitaf – náhrobní deska rodiny královského lesmistra Kašpara Nusse, který zemřel roku 1606. Bohoslužby Bohoslužby se konají v neděli od 8.00 a ve středu a v pátek od 17.30. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons Královéhradecká diecéze Archivováno 31. 10. 2017 na Wayback Machine. Památkový katalog Farnost Archivováno 20. 8. 2017 na Wayback Machine. Královéhradecký kraj
Abbaye de Plasy

L'abbaye de Plasy est une abbaye cistercienne fondée en 1146 par le duc Vladislav II de Bohême (qui reçoit le titre de roi en 1158) en filiation avec l'abbaye de Langheim en Franconie. Située à Plasy en Tchéquie, l'abbaye est aujourd'hui classée « monument culturel national ». Le monastère fut dévasté pendant les croisades contre les hussites, lorsque les forces de Procope le Grand ont reduit le complexe en cendres en 1431. L'abbaye fut reconstruite en style baroque entre 1711 et 1740 à l'initiative de l'abbé Eugenius Tyttl. Elle se compose de plusieurs bâtiments construits selon les plans de Jean-Blaise Santini, Jean-Baptiste Mathey et Kilian Ignace Dientzenhofer, dont la remarquable chapelle Saint-Benoît. Les plans originaux, grandioses n'ont pas été totalement menés à bien (absence notamment de la nouvelle abbatiale). En raison de sa conception — un des édifices est posé sur des marécages —, de sa taille et de son architecture, il s'agit d'un monument d'envergure mondiale sans équivalent. La seigneurie du monastère englobait également la prévôté de Mariánská Týnice avec son sanctuaire. Après la dissolution de l'abbaye en 1785, pendant l'époque du joséphisme, le domaine de Plasy a appartenu au prince Clément de Metternich dès 1826 ; il est inhumé dans la chapelle-mortuaire. Les Metternich restèrent propriétaires jusqu'à la fin de la Seconde Guerre mondiale. Notes et références Voir aussi Liens externes (cs + en) Site officiel Ressource relative à la religion : Klosterdatenbank Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail du monachisme Portail de la Tchéquie Portail du baroque Portail de l’architecture chrétienne Portail de la protection du patrimoine
Monastero di Plasy

Il monastero cistercense di Plasy venne fondato prima dell'anno 1146 dal principe Vladislao II di Boemia, ma fu ricostruito a più riprese lungo i secoli, e in particolare subì un radicale rifacimento negli anni 1711-1740 su progetti di Jean Baptiste Mathey, Jan Blažej Santini-Aichel e Kilian Ignaz Dientzenhofer. Il grandioso disegno di ricostruzione barocca del monastero non venne tuttavia portato a termine; in particolare, non venne mai costruita la grandiosa residenza dell'abate. Dopo la soppressione del monastero al tempo del giuseppinismo (1785), gli edifici passarono a Klemens von Metternich, che qui venne sepolto nel 1859. Al tempo della Repubblica Socialista Cecoslovacca l'edificio cadde in un grave declino, in cui in parte ancora oggi (2016) si trova, nonostante un lavoro di restauro iniziato già nel 1993. In particolare, le cantine barocche del monastero vennero distrutte per costruire un rifugio antiatomico per gli abitanti della città. Gli edifici dell'ex-monastero custodiscono oggi un'esposizione sull'industria farmaceutica di Plasy, una galleria di quadri barocchi, una cappella gotica a due piani, ma anche un birrificio. All'interno dell'ex-monastero, nel 1995 è stato anche allestito un museo di storia dell'architettura, e dal 2009 è stata riallestita la Galerie Stretti, un'esposizione permanente delle opere dei pittori e illustratori della famiglia Stretti (Viktor Stretti, Jaromír Stretti-Zamponi, Mario Stretti, Jakub Stretti, Karel Stretti), originari di Plasy. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Plasy Collegamenti esterni (CS, EN) Sito ufficiale, su klaster-plasy.cz.
Klooster Plasy

Klooster Plasy (Tsjechisch: Klášter Plasy en Duits: Kloster Plaß) is een voormalig cisterciënzen-klooster in de Tsjechische stad Plasy. Het klooster is in 1144 gesticht door Wladislaus II van Bohemen. Onder Keizer Jozef II is het klooster in 1785 opgeheven. Sinds 1995 is het klooster een nationaal cultureel monument (národní kulturní památka). Het klooster kreeg in 2024 als onderdeel van het Wandelpad Cisterscapes het Europees Erfgoedlabel. Externe link (en) (cs) Officiële website
Плаский монастырь

Плаский монастырь или Монастырь Пласи (чеш. Klášter Plasy) — цистерцианский монастырь в городе Пласи округа Пльзень-север Пльзенского края. Национальный памятник культуры Чехии. История Монастырь был заложен чешским князем Владиславом II и его женой Гертрудой Бабенбергской в болотистой долине у поймы реки Стршелы на месте современного центра города Пласи. Учредительная грамота была выдана князем в 1144 году. В апреле 1145 года в монастыре была основана цистерцианская община из девяти монахов, пришедших из Лангхеймского монастыря (Лихтенфельс). Владислав II пожаловал монахам княжеский двор в Пласах с близлежащими деревнями Казнеёв, Горни Сехутице, Вражне и Набржезини, а епископ Праги Ота (1140—1148) дал им ещё пять деревень. Князь Собеслав II в 1175 году пожаловал Пласкому монастырю два повята, а в 1184 году монастырь выменял у при князя Бедржиха подворья Кочин и Дольни Сехутице на деревню Тушков. Монастырь быстро развивался, приобретая различными способами всё новые и новые земельные владения в своей округе. На приобретённых землях монастырь развернул широкое строительство хозяйственных построек. Кроме того, аббат монастыря Иво Лангхеймский (1145—1169) в 1154 году заложил монастырский костёл Взятия на небо Девы Марии — каменную базилику в романском стиле — который в 1204 году был освящён епископом Оломоуца Робертом (1201—1240). 9 ноября 1785 года монастырь среди многих других был ликвидирован по указанию императора Иосифа II. Комплекс монастыря стал резиденцией канцлера Меттерниха и его семьи, которые также соорудили в нём свою усыпальницу. Аббаты монастыря 1145—1145 гг. Конрад I Лангхеймский 1145—1169 гг. Иво Лангхеймский (упоминается в документах 1154—1169 годов) 1169—1190 гг. Мейнхер I 1190/1—1193/4 гг. Мейнготт 1193/4—1204 гг. Альберт I 1204—1214 гг. Мейнхер II (упоминается в документах 1204—1205 годов) 1214—1218/9 гг. Альберт II 1218/9—1223 гг. Йиндржих I (упоминается в документах 1219 года) 1223—1232 гг. Сигберт (упоминается в документах 1228 года) 1232—1257/60 гг. Йиндржих II (упоминается в документах 1232—1257 годов) 1260/9—1285/6 гг. Герхард (упоминается в документах 1269—1285 годов) 1286/7—1300 гг. Йиндржих III (упоминается в документах 1287—1300 годов) 1301—1302 гг. Бартоломей (упоминается в документах 1301 года, ранее аббат Златекорунского монастыря) Примечания Источники Emanuel Poche a kol. Býv. klášter cisterciáků: konvent // Umělecké památky Čech P-Š (чеш.). — Praha: Academia, 1980. — Vol. 3. — S. 71-77. — 538 S. — (Umělecké památky Čech). Pavel Vlček, Petr Sommer, Dušan Foltýn a kol. Bývalé cisterciácké opatství u kostela Nanebevzetí P. Marie // Encyklopedie českých klášterů (чеш.). — Praha: Libri, 1997. — S. 417-425. — 784 p. — 5000 экз. — ISBN 80-85983-17-6. Historie plaského kláštera (чеш.). Klášter Plasy. Дата обращения: 6 августа 2023. История монастыря// www.pruvodce.com
Libořice (zámek)

Libořice jsou barokní zámek ve stejnojmenné vesnici v okrese Louny. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Stojí v zemědělském areálu mezi návsí a řekou Blšankou. Historie První písemná zmínka o Libořicích je z roku 1333 a o pět let později je zmíněna i zdejší tvrz. Libořické panství potom vystřídalo řadu majitelů, až je roku 1718 koupil hrabě František Josef Šlik, který nechal v roce 1737 starou tvrz přestavět na barokní zámek. Novými majiteli se v roce 1739 stala hrabata z Klebersberku. Václav z Klebersberku po roce 1780 založil zámecký park projektovaný černínským zahradníkem Rudolfem Födischem. Dalšími majiteli se stali erfurtský měšťan Reichbach (od roku 1847) a rakouský podnikatel Anton Dreher (od roku 1872). Později bylo na zámku sídlo státního statku, který v roce 1974 provedl celkovou rekonstrukci budovy. Poslední významnější úpravy proběhly roku 1924, kdy bylo upraveno průčelí a pokoje v patře. Stavební podoba Zámek je trojkřídlá jednopatrová budova s nečleněnými fasádami. V přízemí hlavního křídla, které se zachovalo z původní tvrze, se nacházejí místnosti zaklenuté křížovými a valenými raně barokními klenbami. Dvouramenné schodiště v průčelí osvětleném velkým kasulovým oknem bylo postaveno při přestavbě roku 1737. Uvnitř zámku bývala čtvercová kaple Stětí svatého Jana Křtitele zaklenutá plackovou klenbou a oratoří na kamenných konzolách. Zámecký park se nacházel mezi hospodářským dvorem a Blšankou, ale větší část ho ve dvacátém století zanikla. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Libořice na Wikimedia Commons Libořický zámek na webu Hrady.cz
Hadina (rybník)

Hadina je rybník v okrese Pelhřimov v Kraji Vysočina. Nachází se na okraji města Humpolec v blízkosti části Hadina. Rybník leží v nadmořské výšce 495 m. Byl vybudován v roce 2009, jeho rozloha je 12 ha. V lokalitě se dříve nacházel rybník Velký humpolecký, který zanikl okolo roku 1905. Cena díla byla 38 milionů. Délka hráze dosahuje 260 metrů, maximální hloubka je 4,5 metrů. Rybník má pozvolně se svažující zatravněné břehy. V roce 2015 byla u rybníka vybudovaná cyklostezka. Vodní režim Rybník je napájen třemi toky. Prvním je Pstružný potok, který nedaleko pramení a do rybníka teče od západu. Od jihu ho napájí menší tok, který protéká také rybníky Dvořák a Dusilovský. Třetím je malý tok, který pramení pod Orlovskými lesy a do rybníka ústí na východní straně. Využití Rybník slouží ke sportovnímu rybolovu, rekreaci a k zadržování vody při povodních. Zajímavosti v okolí Cyklostezka a cyklotrasy. Dostihové závodiště, kde se koná Zlatá podkova. Orlovské lesy. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hadina na Wikimedia Commons
Váha (rybník)

Váha je rybník v okrese Havlíčkův Brod v kraji Vysočina. Nachází se asi 150 metrů od silnice III/34740 a zhruba 0,5 km severozápadně od Lipnice nad Sázavou, která je i jeho vlastníkem. Rybník leží v nadmořské výšce 501 m, či dle vrstevnic 480 m, a je prvním ze soustavy tří rybníků. Dalšími jsou Prostřední rybník a Metelka. Rybníky Váha a Metelka vznikly před rokem 1838, kdy byly pod jmény Waha a Metelka zachyceny v mapách Stabilního katastru a šlo o rybníky bez rákosu. Váha je z velké části obklopena lesními porosty. Hráz je na západní straně rybníka a stavidlo se nalézá zhruba uprostřed hráze. Na jihovýchodní straně je rákosový porost a malá travnatá pláž. Na severovýchodním břehu jsou dva malé hospodářské objekty. Uprostřed rybníka jsou naskládány žulové balvany. V okolí rybníka byl zaznamenán výskyt vlasolistce vlhkomilného (Tomentypnum nitens). Vodní režim Rybník je napájen od jihovýchodu bezejmenným přítokem Pstružného potoka, který pramení pod Lipnicí nad Sázavou. Potok opouští rybník stavidlem na západní straně a přepadem na severozápadní straně a směřuje k rybníku Prostřední. Využití Rybník slouží ke sportovnímu rybolovu. Tvoří jeden rybářský revír společně s částí Pstružného potoka od Kamenné Trouby po ústí do Sázavy. U rybníka se také pořádají rybářské závody. K rekrečním účelům je využíván ojediněle, ale ve druhé polovině 20. století se u něj nacházel kemp a pořádaly se tam tábory. Váha je zařazena do seznamů zdrojů vody pro hašení požárů v požárním řádu města Lipnice nad Sázavou. Zajímavosti v okolí Turistické trasy. Smírčí kříž. Zatopené lomy. Sochařská díla – Zlatý voči, Hlava XXII, Monument Nomen Omen. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rybník Váha na Wikimedia Commons
Topělecký rybník

Topělecký rybník je název vodní plochy typu rybník nacházející se v katastru města Písku na bezejmenném levostranném přítoku Jiheru. Je napájen několika potoky: od západu jedním z Kamenitého rybníka, od východu od silnice Písek-Topělec, a od severu jedním z lesa a druhým z Formánkovského rybníka. Má nepravidelný obdélníkový tvar. Hráz je orientována západo-východním směrem. Délka rybníka je 270 m, šířka uprostřed 182 m a při hrázi 180 m. Jedná se o chovný rybník na jehož březích jsou rákosiny a louky a kde žijí kachny a volavky. Přes hráz vede cesta a je zde umístěno silo. Přepad je v západní části, stavidlo uprostřed. Voda odtéká potokem na jihozápad do Prostředního rybníka. Na hrázi rostou vysoké stromy. Rybník vznikl před rokem 1869. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Topělecký rybník na Wikimedia Commons
Kamenitý rybník

Kamenitý rybník je vodní plocha nacházející se severozápadně od Písku na bezejmenném levostranném přítoku Jiheru. Je jedním ze soustavy rybníků, které se na tomto potoce nachází. Kamenitému rybníku předchází Zálesný rybník a dále po toku je to Topělecký rybník. Kamenitý rybník je menším z nich. Má trojúhelníkový tvar, s hrází orientovanou od jihozápadu k severovýchodu o délce asi 55 m. Délka je přibližně 75 m. Na rozdíl od ostatních rybníků není udržován a vedle keřů a rákosu i v samotném rybníce rostou rostliny. Hráz je přístupná cestou, která přichází po louce podél potoka ze směru od Topěleckého rybníka. Stavidlo je uprostřed hráze a přepad v severní části hráze. Rybník vznikl před rokem 1896. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kamenitý rybník na Wikimedia Commons
Hřbitov v Brandýse nad Labem

Hřbitov v Brandýse nad Labem se nachází severozápadně od Masarykova náměstí na rohu ulic Martinovská a U Hřbitova. Leží ve svahu, má rozlohu 1,48 hektaru a spravuje jej Římskokatolická církev. Je zapsán jako kulturní památka. Historie Založení hřbitova se datuje do roku 1680, rozšířen byl v letech 1832 a 1873. Nejstarším objektem je barokní výklenková kaple s freskou od C. J. Redmanna z roku 1702, okolo které jsou nejstarší náhrobky převážně důstojníků c. k. armády. Roku 1880 byla severně od výklenkové kaple postavena císařským stavitelem Karlem Láblerem novorománská kaple svaté Rozálie. Na přelomu 19. a 20. století v jejím okolí byli pohřbíváni převážně měšťané, obchodníci a starostové z Brandýsa (Karel Fetter, Václav Kohout, Karel Lábler). Roku 1987 zde byl pohřben také spisovatel Eduard Petiška. Vpravo od kaple se nachází největší zdejší hrobka, která patří vynálezci a továrníkovi Františku Melicharovi (1842–1907), výrobci zemědělských strojů. Hrobku zdobí bronzové sousoší od sochaře Ladislava Šalouna. Kromě této hrobky je na hřbitově dochováno velké množství hodnotných a historicky zajímavých náhrobků. Za severní zdí starého hřbitova byla založena nová část, kde jsou pohřbeni například malíři Vilém Plocek (1905–2001), Josef Olexa (1901–1983), cyklistický a motocyklový závodník František Haupt (1910–1938), který tragicky zemřel, nebo historik Justin Václav Prášek (1853–1924). Byl zde pohřben také Jan Frída (1786–1871), dědeček Jaroslava Vrchlického. Odkazy Reference Související články Brandýs nad Labem-Stará Boleslav Brandýs nad Labem Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hřbitov v Brandýse nad Labem na Wikimedia Commons Spolek pro vojenská pietní místa: Brandýs nad Labem, U Hřbitova. Autor: Vladimír a Jan Štruplovi, 5. 11. 2006. František Haupt: frantisek-haupt.cz
Lom Dubová

Bývalý žulový lom Dubová se nalezá ve vesnici Dubová u Miřetic. V lomu se těžila ve 2. polovině 19. století místní žula. Lom tehdy poskytoval zdroj obživy většině tehdejších obyvatel vesnice. V současné době je lom zatopený a slouží zejména k rekreaci a potápění. Galerie Externí odkazy stránky Klubu sportovních potápěčů Miřetice - Ležáky Obrázky, zvuky či videa k tématu Lom Dubová na Wikimedia Commons
Městský hřbitov Úvaly

Městský hřbitov v Úvalech se nachází na východním okraji města na rohu ulice 5. května a silnice na Tlustovousy. Má rozlohu 1,02 hektaru. Historie Hřbitov byl založen roku 1894 z iniciativy obecního úřadu, protože starý hřbitov u kostela Zvěstování Páně již nedostačoval. Zkolaudován byl 19. listopadu. Roku 1905 zde byla postavena márnice a roku 1912 došlo k jeho rozšíření severním a východním směrem. V severovýchodním rohu nového hřbitova byla později založena loučka rozptylu a kolumbárium. 6. května 1945 probíhaly v Úvalech poslední boje války. Při hřbitovní zdi vypukla střelba, která si vyžádala tři oběti z řad civilistů. 4. května 1947 byl zde za velké účasti občanů odhalen pomník obětem této květnové revoluce. Odkazy Reference Související články Úvaly Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Městský hřbitov Úvaly na Wikimedia Commons Úvalsko.cz: Místo posledního zvěrstva 2. světové války v Úvalech díl druhý: Střelba u hřbitova.
Sint-Wenceslauskerk (Smíchov)

De Sint-Wenceslauskerk (Tsjechisch: Kostel svatého Václava) is een kerk in de wijk Smíchov van de Tsjechische hoofdstad Praag. De kerk is gelegen aan het náměstí 14. října (14 Oktoberplein), dat voorheen Kostelní náměstí (Kerkplein) heette. De Sint-Wenceslauskerk werd gebouwd tussen 1881 en 1885 onder leiding van architect Antonín Viktor Barvitius. De kerk, die gewijd is aan Wenceslaus de Heilige, is gebouwd in neo-renaissancestijl.
Pelhřimov (rybník)

Rybník Pelhřimov (Pelhřimák) leží na pomezí okresů Pelhřimov a Havlíčkův Brod. Nachází se asi 2 km jihovýchodně od Lipnice nad Sázavou a asi 900 metrů od obce Bratroňov. Rozloha rybníka je 7 ha, ale někde se udává i 6,5 ha. Na západě od rybníka se rozprostírají Orlovské lesy. Po hrázi vede cesta od silnice III/34765 k osadě Loskoty. Zhruba v polovině hráze se nachází stavidlo. Vodní režim Rybník je napájen Křivoláčským potokem z jihozápadní strany, na severovýchodní straně zase z rybníka vytéká a směřuje k menšímu rybníku Smetanovec. Na severu do rybníka také ústí jeden malý bezejmenný tok. Celkový objem rybníka Vc je 54 000 m3 a retenční objem pak Vr je 32 500 m3. Využití Rybník je využíván především k rekreačním účelům. Bývá v něm ale zhoršená kvalita vody, vyskytují se v něm v letních měsicích ve větší míře sinice. V blízkosti rybníka je chatová osada. Na severním břehu se nachází malá travnatá pláž. Zajímavosti Wolkerův památník Křížek u silnice do Bratroňova Cyklotrasy a turistické trasy Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pelhřimov na Wikimedia Commons
Vodní dům

Vodní dům je návštěvnické středisko s interaktivní expozicí v katastru obce Hulice, asi 200 m od hráze vodní nádrže Švihov. Středisko se nachází v evropsky významné lokalitě Želivka, které je zahrnuto v soustavě chráněných oblastí Natura 2000. Historie V roce 2009 byla vyhlášená Českým svazem ochrany přírody (ČSOP) Vlašim architektonickou soutěž na Vodní dům. Základním kritériem byla nízkoenergetická stavba a vodní akvárium. Objekt měl mít tři části: vlastního návštěvní středisko (s vnitřní expozicí), venkovní expozice se zelení a parkoviště. Bylo podáno 50 soutěžních návrhů, z nichž byl vybrán projekt architektů ateliéru AND. Dne 21. října 2014 byl položen základní kámen za účasti hejtmana kraje Vysočina Jiřího Běhounka. Základní kámen byl z hadce z bernatického lomu. Zkušební provoz byl zahájen 16. prosince 2015. Vodní dům byl otevřen 19. března 2016. Výstavba (plánována na šedesát milionu korun) byla financována z Evropského fondu životního prostředí. Expozice Do expozice se vchází tunelem, který představuje štolový přivaděč vody z Úpravny vody Želivka. Expozice pomocí atraktivních forem seznámí návštěvníky s vodou jako nezbytnou podmínkou života a vodu jako biotop pro rostliny a živočichy. Expozice uvnitř Vodního domu: Vodní mikrosvět. Expozice je zaměřená na vodní mikroorganismy, které nejsou vidět pouhým okem. K dispozici jsou zvětšené modely, možnost pozorování mikroskopem a makrofotografie. Pod vodní hladinou. Expozice podvodního makrosvěta s rostlinami a živočichy v obrovských akváriích a s doprovodem zvukové nahrávky do sluchátek návštěvníka. Mokřadní život. Expozice je zaměřena na přírodní scenerii na břehu řeky Želivky, s doprovodnými zvukovými nahrávkami živočichů, kteří zde žijí. Nekonečná cesta vody. Expozice vysvětluje, co je pitná voda a její koloběh, součástí je ochutnávka vody u vodního baru. Výlet do historie. V přednáškovém sále jsou originály nástěnných maleb z kostela sv. Jana Křtitele v Dolních Kralovicích, které byly zachráněny před jeho demolicí. Exteriér zahrnuje vlastní budovu návštěvnického centra s asi hektarovým venkovním areálem s nádrží s rybami, umělým potůčkem, suchým poldrem, mokřadem a skalkou z hadce a dalšími zajímavostmi. V atriu Vodního domu je umělý vodopád, soustava čerpadel, vodních mlýnků a dalších mechanických zajímavostí, které mohou návštěvníci pohánět vlastními silami. Partneři Partnery Vodního domu jsou Veolia Česká republika, a. s. Povodí Vltavy, s. p. Úpravna vody Želivka, a. s. Středočeský kraj Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní dům na Wikimedia Commons www.vodní dům.cz
Kostel svaté Kunhuty (Polom)

Kostel svaté Kunhuty se nachází v osadě Polom, která spadá pod Trhovou Kamenici v okrese Chrudim. Od roku 2003 je chráněn jako kulturní památka. V roce 2008 zchátralý kostel od církve za symbolickou cenu koupil památkář František Václavík. V současné době (2021) je kostel ve vlastnictví spolku Polom. Historie Jednolodní bezvěžový kostelík renesančního původu byl postaven na přelomu 17. a 18. století, kolem r. 1750 byl barokně upraven. Jde tak o významný doklad tehdejší venkovské sakrální architektury. Hlavní vstup je orientován k jihu, směrem k někdejší návsi dnes téměř zaniklé vesnice. Krov a střecha pocházejí z roku 1833, kamenná ohradní zeď z roku 1896. Tehdy na opravě kostela a areálu pracoval český architekt a stavitel Jan Schmoranz. S ohledem na drsné počasí Železných hor nechal vyměnit původní dřevěná okna za nová ze speciální slitiny a stropy zaklenul cihlovou klenbou do traverz. Touto přestavbou s důrazem na trvanlivost podle Františka Václavíka umožnil, aby se dochoval až do současnosti. Fotogalerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svaté Kunhuty na Wikimedia Commons