NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Oblastní nemocnice Kladno

Oblastní nemocnice Kladno je největší zdravotnické zařízení v Kladně. Její součástí je také Niederleho pavilon — nejstarší budova nemocnice postavená již v letech 1902–1903 (kulturní památka, nazvaná po prvním řediteli, nyní pavilon E ve kterém sídlí také ředitelství). Historie Dne 29. srpna 2008 zde byl zprovozněný babybox. Dne 1. února 2021 bylo v pavilonu V (budova bývalého plicního oddělení) zřízeno Očkovací centrum Středočeského kraje proti onemocnění covid-19. Budovy Niederleho pavilon, postavený v letech 1902–1903 kaple sv. Kříže pavilony A–D přistavěné později Centrum Akutní Medicíny, nejmodernější část nemocnice pavilon V, bývalé oddělení plicní onkologie, v období od února 2021 do března 2022 zde fungovalo Očkovací centrum proti covidu-19 Lékaři Jaroslav Hruška (pseud. H. Uden; 1847–1930), český lékař a starosta města, zasadil se o stavbu nemocnice, přítel Bohuslava Niederleho; pamětní deska Jaromír Jiroutek (1901–1971), první dětský lékař v Kladně, zakladatel a primář dětského oddělení kladenské nemocnice; pamětní deska Vladimír Lemon (1923–2012), kladenský chirurg, anesteziolog a pedagog Bohuslav Niederle (1873–1963), chirurg, primář a první ředitel kladenské nemocnice; Niederleho vila vedle budovy soudu Kateřina Pancová (provdaná Kottová; * 1970), lékařka, politička a bývalá ředitelka nemocnice milosrdné sestry sv. Karla Boromejského; sestra představená Cyrila Macková Galerie Odkazy Reference Literatura LEMON, Vladimír. Významné osobnosti kladenského zdravotnictví: Záznam přednášky. 1. vyd. Kladno: MěÚ Kladno, 1998. 30 s. VYKOUK, Jaroslav. Kladenský starosta : Jaroslav Hruška a jeho konflikt s dobou. 1. vyd. Kladno: Halda z.s., 2015. 143 s. ISBN 978-80-905992-0-8. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Oblastní nemocnice Kladno na Wikimedia Commons Oficiální stránky Oblastní nemocnice Kladno v databázi Středočeské vědecké knihovny
Nemocnice Vyškov

Nemocnice Vyškov je zdravotnické zařízení ve Vyškově v Jihomoravském kraji. Sídlí v ulici Purkyňově a disponuje 363 lůžky. Nemocnice funguje jako příspěvková organizace Jihomoravského kraje. Historie O vzniku nemocnice ve Vyškově se uvažovalo již za první republiky, k realizaci záměru ale nedošlo. Vyškovská nemocnice byla zřízena za druhé světové války v roce 1943 a sídlila v budově bývalého reálného gymnázia. Po skončení války měla objekt, který měl být vrácen obnovenému gymnáziu, opustit, proto vznikl návrh na nový nemocniční komplex. Jeho stavba byla zahájena roku 1946, zprovozněn byl v roce 1951. Do začátku 21. století se jednalo o státní nemocnici, od roku 2003 je jejím majitelem a zřizovatelem Jihomoravský kraj. Odkazy Reference Externí odkazy Oficiální stránky
Plavecký stadion v Českých Budějovicích

Plavecký stadion je funkcionalistická stavba, která stojí na Sokolském ostrově v blízkosti historického jádra v Českých Budějovicích 1 a byl prohlášen kulturní památkou v roce 2017. Historie Vítězem architektonické soutěže byl v roce 1958 jihočeský architekt Bohumil Böhm (1926–2004), který navrhl velmi progresivní řešení a citlivé zakomponování stavby do historické zástavby Českých Budějovic. Vlastní stavba plaveckého stadionu proběhla v letech 1965 až 1971. Náklady na jeho výstavbu činily 31,5 miliónů Kčs. Ve své době patřil plavecký stadion k evropské špičce svým moderním řešením provozu a vnitřním uspořádáním. V letech 1996 až 1997 byl plavecký stadion nákladem 183 miliónů korun rekonstruován. Při rekonstrukci byl postaven nový krytý tobogán o délce 69 metrů. V roce 2016 byl znovu vykachličkován velký plavecký bazén. Popis Plavecká hala oválném půdorysu je zastřešená lanovou střechou hyperbolického paraboloidu. K hale přiléhá jednopatrové nízké a dlouhé křídlo s dětským bazénem, vstupními prostory, šatnami, umývárnami, bufetem a technickým zázemím. Lanová střecha bazénové haly má rozpětí 54 × 64 metrů. Lanová konstrukce ve tvaru hyperbolického paraboloidu je tvořena síti vzájemně kolmých nosných a předpínacích lan o rozteči 100 cm. Lana jsou kotvena do obvodových železobetonových oblouků. Odkazy Reference Literatura Plavecký stadion v Českých Budějovicích. Architektura ČSR. 1973, r. XXXII, č. 9, s. 455 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plavecký stadion v Českých Budějovicích na Wikimedia Commons
Letiště Hosín

Letiště Hosín (ICAO: LKHS) je veřejné vnitrostátní letiště nacházející se 1 kilometr od centra obce Hosín a 7 km od Českých Budějovic v Jihočeském kraji. V současnosti slouží především pro rekreaci – bezmotorové, motorové létání a parašutismus. Provozovatelem je Aeroklub České Budějovice. Nachází se zde 2 runwaye (jedna asfaltová), hangár, ubytování, restaurace a řídící věž. Letiště bylo založeno v 50. letech 20. století jako civilní aeroklubová náhrada za letiště České Budějovice–Planá, které zabrala pro vojenské účely Československá armáda. Prvním náčelníkem Aeroklubu České Budějovice byl vojenský pilot Jaroslav Kamarýt (1900–1978), který byl iniciátorem založení letiště. Působil zde také akrobatický letec, dvojnásobný mistr světa Petr Jirmus. Odkazy Reference Související články Seznam letišť v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Hosín na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Starý čekanický rybník

Starý Čekanický rybník o rozloze 7,07 ha se nalézá asi 1 km západně od obce Čekanice v okrese Strakonice. Rybník je využíván pro chov ryb a má protáhlý tvar od západu na východ. Přítoky má ze dvou navazujících rybníků, od severu z Nového rybníka a od východu z Mokrého rybníka, vodu do nich sbírají strouhy z okolních polí. Na jihovýchodní straně je sypaná hráz, pod kterou je další rybník Ovčín na Bílém potoce, jehož další dva největší přítoky jsou další soustavy menších rybníků na východní straně Čekanice, voda z něj odtéká potokem dál na jihovýchod a přes soustavu rybníků se postupně vlévá do Otavy. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý čekanický rybník na Wikimedia Commons
Čížovka (rozhledna)

Čížovka je rozhledna, která se nachází jižně obce Čížovka v okrese Mladá Boleslav v nadmořské výšce 320 m. Historie rozhledny Výstavba rozhledny započala již v roce 2012. Problémy s pozemky po novele občanského zákoníku, nepřidělení dotací a zánik společnosti, která byla dodavatelem stavebních prací byly důvodem dokončení výstavby až v roce 2017. Slavnostní otevření proběhlo 28. února 2017. Zajímavostí rozhledny jsou dva vysunuté balkony z vyhlídkové plošiny ve čtvrtém patře, které mají zcela prosklenou průhlednou podlahu. Přístup Rozhledna se nachází přímo u silnice Malobratřice – Čížovka (odbočka ze silnice II/268). Nejbližší zastávka autobusu je asi 300 m směrem na Kamenici. Po přilehlé silnici vede cykloturistická trasa č. 8150. Rozhledna je otevřena od dubna do listopadu.[zdroj?] Výhled Na severu Český ráj s výrazným vrchem Mužský, hrady Bezděz, Trosky, zámek Humprecht, na severovýchodě Krkonoše, na opačné straně město Mladá Boleslav. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čížovka (rozhledna) na Wikimedia Commons Český ráj.info - rozhledna Čížovka Rozhledna Čížovka u Kněžmostu Rozhlednovým rájem - Čížovka
Church of Saint Peter and Paul, Karlovy Vary

Church of Saint Peter and Paul (Russian: Це́рковь Святы́х первоверхо́вных апо́столов Петра́ и Па́вла) is a Russian Orthodox church in Karlovy Vary, Czech Republic. It is the largest and most important Orthodox church in the country. History The current church was designed in Byzantine style back in 1893 by local architect Gustav Wiedermann as a replacement for a previous substandard orthodox chapel, located at Mariánskolázeňská street. Construction started later that year. The design of the Church of the Holy Trinity in Ostankinsky District of Moscow was used as pattern. Construction was finished in 1897 and the church was consecrated on 9 June 1897 in the name of the holy apostles Peter and Paul. Interior Among the most valuable interior furnishings is a wooden iconostasis with oil paintings of saints by the painter Tyurin, which was originally made for the 1900 World exposition in Paris. References
Église orthodoxe des Saints-Pierre-et-Paul (Karlovy Vary)

L'église orthodoxe des Saints Pierre et Paul de Karlovy Vary (en russe : Це́рковь Святы́х первоверхо́вных апо́столов Петра́ и Па́вла) est une église orthodoxe russe située à Karlovy Vary, en République tchèque. C'est la plus grande et la plus importante église orthodoxe du pays. Historique L'église actuelle a été conçue en 1893 par l'architecte local Gustav Wiedermann, en remplacement de la chapelle orthodoxe de qualité inférieure, située dans la rue Mariánskolázeňská. Elle a été financée par la noblesse et les entrepreneurs russes et serbes locaux, et l'église de la Sainte-Trinité d'Ostankino à Moscou a servi de modèle. L'église fut consacrée le 9 juin 1897 au nom des saints apôtres Pierre et Paul. En 2016, l'église a subi d'importantes rénovations d'un montant de près de 3,2 millions de dollars. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Saint Peter and Paul Cathedral, Karlovy Vary » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Bibliographie Gnirs, A.: Topographie der historischen und kunstgeschichtlichen Denkmäler in dem Bezirke Karlsbad, Prague 1933, 58. Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet « Největší pravoslavný chrám v Česku opět září nad Karlovými Vary — ČT24 — Česká televize », ceskatelevize.cz (consulté le 8 décembre 2016) « Karlovy Vary - pravoslavný kostel sv. Petra a Pavla | Památky a příroda Karlovarska », pamatkyaprirodakarlovarska.cz (consulté le 8 décembre 2016) « Pravoslavný kostel sv. Petra a Pavla | Karlovy Vary », karlovyvary.cz (consulté le 8 décembre 2016) Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du christianisme orthodoxe Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Cerkiew Świętych Piotra i Pawła w Karlowych Warach

Cerkiew Świętych Piotra i Pawła – cerkiew prawosławna w Karlowych Warach, wzniesiona w latach 1893–1897. Należy do Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Historia W 1862 została podjęta zbiórka pieniędzy na potrzeby wzniesienia cerkwi prawosławnej w popularnym wśród zamożnych Rosjan uzdrowisku w Karlowych Warach (ówcześnie Karlsbad). Jej inicjatorką była wielka księżna Elena Pawłowna Romanowa. Działkę budowlaną przekazała nieodpłatnie rada miejska, wśród ofiarodawców było wielu przedstawicieli najbardziej znacznych rodów rosyjskich. Mimo tego Rosjanie nie zdołali zebrać potrzebnej liczby pieniędzy i na wyznaczonym miejscu swoją świątynię wzniosła ostatecznie wspólnota anglikańska. Wobec tego wspólnota prawosławna w Karlowych Warach uczestniczyła w nabożeństwa organizowanych sezonowo w cerkwi domowej. Szybko stała się jednak ona za mała dla potrzeb wszystkich wiernych. Ostatecznie prace budowlane rozpoczęły się w 1893. Budynek zaprojektował K. Uchtomski, pracami kierował Gustaw Wiedermann. Cerkiew została poświęcona 9 czerwca 1897. Już sześć lat później konieczny był częściowy remont obiektu i pokrycie jego kopuł miedzią. W czasie I wojny światowej obiekt został zamknięty, zaś po jej zakończeniu działał jedynie w miesiącach letnich, obsługiwany przez kapłanów z cerkwi w Pradze. W latach 1920–1930 cerkiew należała do Zachodnioeuropejskiego Egzarchatu Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Po przejściu jego zwierzchnika metropolity Eulogiusza pod jurysdykcję patriarchy Konstantynopola wszedł do Zachodnioeuropejskiego Egzarchatu Parafii Rosyjskich. 5 maja 1939 zarządzający cerkwią zostali zmuszeni do przejścia do jedynej tolerowanej przez władze hitlerowskie prawosławnej struktury kościelnej – Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego poza granicami Rosji. Po 1945 cerkiew ponownie przejął Rosyjski Kościół Prawosławny. W latach 1948–1950 przy cerkwi działało seminarium duchowne. W 1951, po uzyskaniu autokefalii przez Kościół Prawosławny Czechosłowacji, cerkiew przeszła pod jego jurysdykcję. W latach 70. była remontowana. W 1979 obiekt ponownie trafił pod jurysdykcję Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego. Bibliografia Православный каталог народной архитектуры
Staré duby

Staré duby jsou přírodní rezervace poblíž obce Plešice v okrese Třebíč v nadmořské výšce 380–460 metrů. Přírodní rezervace byla vyhlášena návrhem rady Kraje Vysočina a je v péči krajského úřadu uvedeného kraje. Předmět ochrany Důvodem ochrany jsou společenstva hercynských dubohabřin, teplomilných doubrav, acidofilních suchých doubrav a suťových lesů, dále také významné druhy vyšších rostlin a živočichů, jako jsou ladoňka dvoulistá (Scilla bifolia), sněženka podsněžník (Galanthus nivalis), večernice lesní (Hesperis sylvestris), skalník celokrajný (Cotoneaster integerrimus), rybíz alpinský (Ribes alpinum), lnice kručinkolistá (Linaria genistifolia), zapalice žluťuchovitá (Isopyrum thalictroides), slíďák lesostepní (Arctosa lutetiana), zlatohlávek skvostný (Protaetia speciosissima), kovařík (Elateridae), okáč medyňkový (Hipparchia fagi) a holub doupňák (Columba oenas). Rezervace je také významným hnízdištěm ptáků, jako je např. puštík obecný (Strix aluco), datel černý (Dryocopus martius), žluna zelená (Picus viridis), strakapoud velký (Dendrocopos major), lejsek bělokrký (Ficedula albicollis), lejsek šedý (Muscicapa striata), strakapoud prostřední (Dendrocopos medius), výr velký (Bubo bubo) a včelojed lesní (Pernis apivorus). Žijí zde také pavouci jako snovačka červenonohá (Dipoena erythropus), běžník doubravní (Xysticus luctator) a sklípkánek hnědý (Atypus affinis), na území žijí i brouci jako např. krasec měďák (Chalcophora mariana) či motýli jako např. okáč medyňkový. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Třebíč
Goldbergwerk (Złoty Stok)

Das Goldbergwerk in Złoty Stok (deutsch: Reichenstein) im Powiat Ząbkowicki der Woiwodschaft Niederschlesien in Polen zeigt die Geschichte des Goldbergbaus im Reichensteiner Gebirge einschließlich einer zugänglichen ehemaligen Gold- und Arsenmine. Ausstellung Die Tradition des Arsen- und Goldbergbaus im Gebiet von Reichenstein reicht bis ins Mittelalter zurück. Möglicherweise wurde schon 1236 nach Gold gegraben. Die Sammlung umfasst Exponate aus der Geschichte der Stadt und des Bergwerks. Auf einem Freigelände kann eine mittelalterliche Bergbausiedlung erkundet werden. Besucherbergwerk Im Jahr 1907 wurde am Bergwerk eine Schmalspurbahn mit einer Spurweite von 500 mm in Betrieb genommen, um das Erz aus den Stollen zu fördern und zum Bahnhof in Goldberg zu transportieren. Nach dem Übergang des größten Teil Schlesiens infolge des Zweiten Weltkriegs 1945 an Polen wurde das Bergwerk verstaatlicht. Wegen mangelnder Rentabilität wurde das Bergwerk 1961 geschlossen und oberhalb der Grube ein Steinbruch eröffnet. Das abgebaute Material wurde durch Schächte in den ehemaligen Oberen Schwarzen Stollen geschüttet und von dort mit der Bahn abtransportiert. Der Steinbruch wurde Anfang der 1980er Jahre geschlossen. Seit 1996 können alte Schächte und Stollen besichtigt werden. U. a. finden sich im Gertruds-Stollen Abbauspuren, im Unteren Schwarzen Stollen geologische Besonderheiten des Gesteins und im Oberen Schwarzen Stollen ein unterirdischer Wasserfall. Weblinks Website des Museums Einzelnachweise
Kopalnia Złota w Złotym Stoku

Kopalnia Złota w Złotym Stoku – atrakcja turystyczna zorganizowana w dawnej kopalni złota i arsenu w Złotym Stoku w województwie dolnośląskim, uruchomiona 28 maja 1996. Placówkę prowadzi Przedsiębiorstwo Usług Turystycznych Kopalnia Złota Sp. z o.o. Tradycje wydobycia arsenu i złota w rejonie Złotego Stoku (niemieckiego Reichenstein) sięgają średniowiecza. W 1907 roku uruchomiono elektryczną kolej wąskotorową o rozstawie szyn 500 mm w celu wywozu urobku ze sztolni i transportu go dalej do stacji kolejowej w Złotym Stoku. Po II wojnie światowej kopalnia została przejęta przez państwo polskie. Wobec nieopłacalności wydobycia, kopalnia została zamknięta w 1961 roku, lecz następnie powyżej kopalni uruchomiono kamieniołom. Urobek był zsypywany szybami do dawnej kopalnianej Sztolni Czarnej Górnej, skąd był wywożony kolejką do budynku łamacza. Kamieniołom został zamknięty na początku lat 80 XX wieku. Zwiedzanie podziemi w Złotym Stoku zainicjowano w 1969 r. staraniem Zakładowego Koła PTTK – udostępniono do zwiedzania sztolnię "Książęcą". W 1996 roku na terenie byłej kopalni powstało Muzeum Kopalni Złota. Główne atrakcje to trasy turystyczne zorganizowane w sztolniach dawnej kopalni złota i arsenu. Na trasie turystycznej zorganizowano wystawę obrazującą historię górnictwa w Złotym Stoku, zwaną muzeum. Innymi atrakcjami są: przepływ łodziami częściowo zalaną sztolnią, zwiedzanie sztolni "Czarnej", w której jest podziemny wodospad, płukanie złota, wystawa minerałów, osada średniowieczna z elementami dawnych urządzeń technicznych, sztolnia ochrowa. Prowadzący organizują dla grup tzw. fabuły. W 2008 roku uruchomiono podziemną kolejkę wąskotorową, wywożącą turystów ze Sztolni Czarnej Dolnej na odległość ok. 300 m, po zwiedzaniu podziemnego wodospadu. Kolejka ma rozstaw szyn 600 mm i składa się z akumulatorowej lokomotywy kopalnianej typu Ldag-5 i pięciu turystycznych wagonów. Do rejestru zabytków pisano: „sztolnia książęca”, ob. muzeum, nr rej.: A/5209/863 z 17.04.1964. Zapis ten jest nieaktualny, muzeum przeniesiono ze sztolni do budynku dawnego łamacza. W 2015 roku kopalnia została nagrodzona Złotym Certyfikatem Polskiej Organizacji Turystycznej. Galeria Zobacz też Leśny Park Przygody Przypisy Bibliografia Tomek Jankowski. Kolej wąskotorowa w Złotym Stoku. „Stalowe Szlaki”. Nr 3/2013 (117), s. 10-11, 2013. ISSN 1234-2696.
Золотодобывающая шахта в Злоты-Сток

Золотодобывающая шахта в Злоты-Сток — ныне закрытая золотодобывающая шахта в городке Злоты-Сток в Нижнесилезском воеводстве Польши. Ныне шахта превращена в музей горного дела. История развития горного дела в Злоты-Сток В 1933 году в Злоты-Сток (пол. Złoty Stok, старое название Райхенштайн нем. Reichenstein, с немецкого — «богатый камень») торжественно праздновали тысячелетие местного горного дела. Однако дата начала горных работ не была достаточно подтверждена документально и основана была лишь на найденных горных сооружениях датированных концом первого тысячелетия. Древнейшие письменные источники в которых упомянут Злоты-Сток связаны с заложенным в 1210 г. монастырем цистерцианцев («белых монахов»), а первое упоминание о горных работах появилось лишь в 1273 году. Это была привилегия Генриха Пробус, выдано монастырю на геологический поиск. Миссионерской задачей «белых монахов» была горно-хозяйственная колонизация центральной и Восточной Европы. С XIV века начинаются периоды стремительных взлетов и падений местной золотодобычи, что связано с различным содержанием золота в рудных телах, наиболее богатые из них имели содержание золота до 14 грамм на тонну. Средняя ежегодная добыча золота за XIV—XVI века составляла около 140 кг, но были периоды когда добыча многократно возрастала. (примерно 10 % от общего европейского), были отдельные периоды, когда получали в несколько раз больше, что прославило эти рудники по всей Европе. Георгий Агрикола писал в середине XVI века: «Золото находят в нескольких местностях… Однако больше других преуспевает золотой рудник в Райхенштайн». В городе чеканились золотые монеты номиналом 10 дукатов, которые имели широкий международный оборот. Во время пожара в 1428 году (период гуситских войн) были уничтожены горные и металлургические орудия, а также все документы за предыдущие годы. Поэтому сейчас трудно детально воспроизвести историю тех времён. Рудник и поселение при нём сильно развивались и 17 февраля 1491 года он получает права вольного горняцкого города (пол. Wolne Miasto Górnicze), герб и флаг.
Kaple svatého Václava (Praha 10 – Vinohrady)

Vinohradský kostel, respektive kaple svatého Václava je jednolodní hřbitovní kostel na Vinohradském hřbitově v městské části Praha 10. Byl postaven roku 1897 v novogotickém slohu dle návrhu architekta Antonína Turka. Historie Kostel byl postaven firmou stavitele Vlad. Sedláčka v roce 1897 na hřbitově založeném jen o několik let dříve, roku 1885. Autorem projektu byl architekt Antonín Turek, mezi jehož další díla patří historizující stavby, například Vinohradské tržnice, Národní dům na Vinohradech, či spolupráce na stavbě vinohradského kostela svaté Ludmily na náměstí Míru. V letech komunistické totality nebyla kaple využívána pro církevní účely a postupně chátrala. To se změnilo po roce 1989 a kaple byla zrestaurována. V současné době kaple opět slouží pro smuteční obřady a zároveň je zde deponováno lapidárium Správy pražských hřbitovů. Popis Kostel svatého Václava se nachází uvnitř areálu hřbitova za centrálním křížem. Orientovaná stavba je po severní a jižní straně obklopena arkádami, na každé straně se sedmi výstavnými rodinnými hrobkami, vyzdobenými sochami a malbami významných umělců. Kostelní loď je zaklenuta křížovou klenbou, pod kterou na krakorcích leží úzký ochoz. Okna jsou zdobena pestrými vitrážemi. V rodinné hrobce ve vnějších ambitech kostela sv. Václava byl v prosinci 2011 pochován pan prezident Václav Havel. Lapidárium Správa pražských hřbitovů kapli využívá jako depozit lapidária. Je zde uloženo množství uměleckých děl, vzácných originálů funerálních plastik, kterým hrozilo nevratné poškození působením povětrnostních vlivů. Mezi nejzajímavější díla patří např. originál Svaté holčičky od Josefa Maxe, Lyra Roberta Platzera původně exponovaná na Malostranském hřbitově jako součást hrobky hudebního skladatele Václava Jana Tomáška, dále Sedící múza sochaře Tomáše Seidana, či Sedící dívka Franty Úprky z Olšanských hřbitovů, nebo Vojáka Josefa Malínského z Karlínského hřbitova. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svatého Václava na Wikimedia Commons
Mrtvé rameno Labe v Polabinách

Mrtvé rameno Labe v Polabinách je původní meandr řeky Labe v Pardubicích, v části Polabiny. Protíná jej ulice Hradecká (silnice II/324). Vzniklo při regulaci toku na začátku 20. století. Mrtvé rameno podkovovitého tvaru má celkovou délku 1152 m. Od svého vzniku procházelo procesem samovolného zazemňování. Revitalizace mrtvého ramene byla realizována v rámci dotačního titulu SFŽP s cílem obnovení průtoku vody. Práce spočívaly především v odtěžení sedimentů z koryta mrtvého ramene a v současném vybudování přívodního a odpadního potrubí zajišťujícím průtok vody ramenem. Akce s rozpočtovanými náklady cca 19 milionů Kč proběhla v období od června 2014 do září 2015. V rámci revitalizace bylo celkem odtěženo cca 20 000 m³ sedimentů. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu mrtvé rameno Labe v Polabinách na Wikimedia Commons
Рудни планини

Рудните планини (на немски: Erzgebirge; на чешки: Krušné hory) е планинска верига, простираща се на около 150 km по границата между Германия и Чехия, като по-голямата ѝ част е на германска територия и се явява северозападна „ограда“ на обширния Чешки масив. На югозапад, в района на чешкия град Аш ниска седловина го отделя от масива Фихтелгебирге, а на североизток каньоновидната долина на река Елба (Лаба) – от масива на Лужицките планини. Рудните планини представляват типичен хорст с къси и стръмни южни и дълги и полегати северни склонове. Планината е изградена основно от гнайси, гранити, филити и слюдести шисти. В по-голявата си част билото е предимно заравнено или хълмисто с отделно издигащи се базалтови остатъчни върхове (максимална височина – връх Клиновец, 1244 m) заети от пасища и торфища, а склоновете на планината са осеяни с дълбоко врязани гористи речни долини. Склоновете на височина 800 – 900 m са обрасли с гъсти смесени гори. От столетия в планината се копаят различни видове руди, поради което името им е Рудни планини. Експлоатират се големи находища на волфрам, бисмут, цинк и други метали. В подножията на планината (предимно южните) бликат мощни минерални извори. Изградени са и функционират множество зимни курорти. По северното им подножие, на германска територия са разположени градовете Плауен, Ауербах, Ауе, Цвикау, Кемниц, Фрайберг и др., а по южното (чешкото) – Хомутов, Мост, Теплице и др. Източници