NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Červený dům

Červený dům v České Lípě (německy Rotes Haus) je renesanční, jednopatrový letohrádek postavený v 16. století. Nachází se v centrální části okresního města Česká Lípa vedle historického vodního hradu Lipý. Letohrádek v minulosti sloužil šlechtickým majitelům i jako muzeum, dnes je jeho depozitářem a pro veřejnost je uzavřen. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Stavba V roce 1583 si dal zámeček postavit na břehu Ploučnice (dříve tekla jinudy) Jetřich Berka z Dubé, člen rodu Berků z Dubé, potomek starobylého rodu Ronovců. V sousedství stavby byl hospodářský dvůr, na druhém břehu byl městský mlýn a židovská čtvrť. Jednopatrovou, nepodsklepenou budovu o tvaru kosodélníku 23 x 10 metrů si nechal postavit italskými staviteli. Byla opatřena otevřenou lodžií, vyzdobena sgrafity. Stěny byly opatřeny dvojitou omítkou. Na spodní bílé byla nanesena druhá s rozemletým dřevěným uhlím, ta byla štukatéry seškrabána do tvaru černobílých psaníček Okna a dveře byly natřeny do červena, navíc zde byla později i barvírna, proto se takto po čase nazýval i celý dům. Dlouho sloužil panstvu jako lovecký zámeček. Barvírna a byty Koncem 18. století byla v někdejším zámečku barvírna a v letech 1837 až 1882 hostinec Zum Kessel. Když byl v 19. století v sousedním hradu Lipý cukrovar, byl do areálu cukrovaru začleněn roku 1882 i Červený dům. Koncem 19. století z popudu vlastivědného spolku Excursions Club byl dům zrestaurován. Prostředky věnoval ředitel cukrovaru Josef Altschul a pracemi byl pověřen místní akademický malíř Eduard Steffen. Zedníci sice z neznalosti osekali původní omítky, ale jinak se oprava vydařila, takže při 300. výročí výstavby byl roku 1889 objekt slavnostně otevřen a posléze byl využíván k bydlení. Muzeum O 50 let později se konala další obdobná slavnost, když zde bylo otevřeno českolipské muzeum. K muzeu byly tehdy přičleněna i sousední budova z někdejšího sousedního hospodářského dvora. Muzeum (dnes s názvem Vlastivědné muzeum a galerie v České Lípě) zde bylo až do roku 1964, kdy získalo nové prostory na jiném místě města a do části prostor Červeného domu se nastěhovala Kulturní správa ONV. Červený dům slouží muzeu dodnes jako depozitář. Je zapsán do celostátního registru kulturních památek pod číslem 46637/5-2773. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Červený dům v České Lípě na Wikimedia Commons Galerie Červený dům v České Lípě na Wikimedia Commons Na webu historických pohlednic Na webu Toulky po Čechách Článek v Českolipském deníku
Čerňavina

Čerňavina je přírodní rezervace poblíž obce Košařiska v okrese Frýdek-Místek. Oblast spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy. Důvodem ochrany jsou přirozené bukové porosty karpatského typu s příměsí smrku (Picea), javoru klenu (Acer pseudoplatanus) a vtroušené jedle (Abies). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Frýdek-Místek Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čerňavina na Wikimedia Commons
Rezerwat przyrody Čerňavina

Rezerwat przyrody Čerňavina (cz. Přírodní rezervace Čerňavina) – rezerwat przyrody w Czechach, w kraju morawsko-śląskim, w powiecie Frydek-Mistek, w pobliżu miejscowości Koszarzyska i Tyra. Powstał w 1999 i obejmuje 61,32 ha powierzchni w granicach CHKO Beskidy, w przyszczytowym obszarze góry Ostry od wysokości 780 do szczytu 1044 m n.p.m. Rezerwat chroni buczynę karpacką, w której oprócz dominującego buka występują domieszki świerka, jaworu i jodły, z najstarszymi egzemplarzami w wieku około 180 lat. W runie m.in. przytulia wonna, fiołek leśny, czworolist pospolity. Spośród ptaków widywane są dzięcioły, bocian czarny, a ssaków ryś euroazjatycki i wilk europejski. Bibliografia Aleksander Dorda: Środowisko biotyczne. Ochrona przyrody na lewym brzegu Olzy. W: Dzieje Śląska Cieszyńskiego od zarania do czasów współczesnych pod redakcją Idziego Panica. T. I: Śląsk Cieszyński w czasach prehistorycznych. Cz. pierwsza: Środowisko przyrodnicze. Cieszyn: Starostwo Powiatowe, 2009, s. 149-150. ISBN 978-83-926929-2-8.
Česká Rybná (Proseč)

Česká Rybná (německy Böhmisch Rybna) je vesnice, část města Proseč v okrese Chrudim. Nachází se asi 3,5 km na západ od Proseče. V roce 2009 zde bylo evidováno 141 adres. V roce 2001 zde trvale žilo 238 obyvatel. Česká Rybná je také název katastrálního území o rozloze 8,04 km2. Historie Exulanti V době pobělohorské během slezských válek emigrovaly z náboženských důvodů celé rodiny, a to pod ochranou vojska pruského krále Fridricha II. Velikého. Z České Rybné prokazatelně pocházeli tito exulanti: Pavel Hanuš. Dne 8.11.1745 byl starším sboru v Münsterbergu, 2.11.1746 tam zažádal o podíl v nově vznikající české kolonii Husinec Jakub Hanuš (Hanusch). Dle seznamu kolonistů ze dne 8.12.1750 je jedním ze zakladatelů české obce Husinec v Pruském Slezsku Jan Svoboda *(1752) z České Rybné, svobodný, zemřel v Husinci 6.1.1782 na spuchlinu, mládenec příchozí z Čech. Otec Jana Svobody Jakub (rolník) i jeho babička Magdalena (oba z České Rybné, panství rychmburské) byli vyšetřováni pro opětovné podezření. Vyšetřován byl i kovář Václav Svoboda Tomáš Vodička, uprchlý, bylo po něm vyhlášeno pátrání. V listopadu 1776 byl vydán jeho popis: ze vsi Česká Rybná, nádeník, starý 47 let, prostřední postavy, hřmotný, snědý a podlouhlý tváře, smutných a slzama vždy zalitých očí, vlasů trochu pozerzavých, nohy šmatlavý, nosí z prostýho šedivýho sukna kabát, takévý brußflek, kožený a nebarvený spodky, boty z prostý kůže selský. V prosincové zprávě (1776) misionáře Waltera je zmíněn Tomáš Vodička, kterej vždy pacholčil ve městě Sku(t)či a odtamtáct taky do Sle(z)ska utekl před 4 lety, postavy prostřední, tváře široké, černejch vlasů, okolo 50 let mající, ten sem častějc do Čech přichází, jako i minulýho roku 1775 přišel zase do Čech s Pekárkem... a ty před s(v). Annou zase druhou dceru Annu Jiřího Luńáčka, podruha z Pustý Kamenice do Sle(z)ska odvedli. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Česká Rybná na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Rybná v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Katastrální mapa katastru Česká Rybná na webu ČÚZK
Pomník horníkům

Pomník horníkům, nazývaný také Památník obětem důlních neštěstí, je pomník, připomínka dvou tragických událostí na dole Doubrava. Je umístěn na hřbitově v obci Doubrava v okrese Karviná v Ostravské pánvi v Moravskoslezském kraji. Popis památníku a historie Ostravsko a Karvinsko bylo dříve silněji spojeno s těžbou černého uhlí. Dnes se již v Doubravě uhlí netěží, avšak jednou z připomínek minulosti je místní Pomník horníkům, který připomíná dvě tragické události v místním dole Doubrava. První důlní neštěstí se stalo dne 12. února 1949, kdy na noční směně vybuchl metan a vznikl požár. V místě pracovalo 32 horníků, z nichž se 18 nepodařilo zachránit a při záchraně horníků přišlo o život také 5 záchranářů. Druhé důlní neštěstí se stalo dne 7. května 1985 a patří mezi největší tragédie v novodobé historii Ostravsko-karvinského uhelného revíru. Po výbuchu metanu v dole zahynulo 19 horníků a 6 záchranářů. Pomník horníkům je dominantní stavbou místního hřbitova a nachází se na čestném místě ve svahu, poblíže silnice a vchodu na hřbitov. Pomník byl odhalen v roce 1952 a je dílem akademického sochaře Jindřicha Wielguse (1910–1998). Na vrcholu pomníku je sousoší tří horníků v nadživotní velikosti v hornické výstroji. V prostorném výklenku uvnitř památníku se nacházejí dvě kamenné desky: Deska zahynuvším horníkům z neštěstí na Jámě Doubrava ze 12. až 13. února 1949 Deska zahynuvším horníkům z nehody na dolu Doubrava ze 7. května 1985 Další informace Pomník se také nachází na trase Doubravské naučné stezky. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pomník horníkům na Wikimedia Commons
Liste der Naturdenkmale in Breitenbrunn/Erzgeb.

Die Liste der Naturdenkmale in Breitenbrunn/Erzgeb. nennt die Naturdenkmale in Breitenbrunn/Erzgeb. im sächsischen Erzgebirgskreis. Definition Liste Link zu einem Kartenansichtstool, um Koordinaten zu setzen. Weblinks Schutzgebiete im Geoviewer Sachsen (Flächennaturdenkmale) Anmerkungen Diese Liste entspricht möglicherweise nicht dem aktuellen Stand der offiziellen Naturdenkmalliste. Diese kann über die zuständigen Behörden eingesehen werden. Daher garantiert das Vorhandensein oder Fehlen eines Objekts in dieser Liste nicht, dass es zum gegenwärtigen Zeitpunkt ein eingetragenes Naturdenkmal ist oder nicht. Dem Geoviewer Sachsen entnommene Flächenangaben entsprechen der Größe der Kartenmarkierung und sind lediglich grobe Annäherungen. Genauere Angaben sind den jeweiligen Verordnungen zu entnehmen.
Liste der Naturdenkmale in Oberwiesenthal

Die Liste der Naturdenkmale in Oberwiesenthal nennt die Naturdenkmale in Oberwiesenthal im sächsischen Erzgebirgskreis. Definition Liste Link zu einem Kartenansichtstool, um Koordinaten zu setzen. Weblinks Schutzgebiete im Geoviewer Sachsen (Flächennaturdenkmale) Anmerkungen Diese Liste entspricht möglicherweise nicht dem aktuellen Stand der offiziellen Naturdenkmalliste. Diese kann über die zuständigen Behörden eingesehen werden. Daher garantiert das Vorhandensein oder Fehlen eines Objekts in dieser Liste nicht, dass es zum gegenwärtigen Zeitpunkt ein eingetragenes Naturdenkmal ist oder nicht. Dem Geoviewer Sachsen entnommene Flächenangaben entsprechen der Größe der Kartenmarkierung und sind lediglich grobe Annäherungen. Genauere Angaben sind den jeweiligen Verordnungen zu entnehmen.
Estakáda Radíč

Estakáda Radíč je dvoukolejný vícepolový most v km 106,108 železniční trati Praha – České Budějovice (součást IV. železničního koridoru) v úseku 73 Červený Újezd–Votice ve vsi Radíč, části obce Ješetice. Historie Železniční trať České Budějovice – Praha byla uvedena do provozu společností Dráha císaře Františka Josefa v roce 1871. Část tratě byla v roce 1904 zdvoukolejněna a v roce 1971 byla zahájena její elektrizace, která byla kompletně dokončena v roce 2001. V rámci modernizace IV. železničního koridoru probíhá na této trati zdvoukolejnění a úprava pro rychlost vlaků na 160 km/h (respektive na až 200 km/h). Na modernizovaném úseku dlouhém téměř 20 km bylo postaveno 35 mostů, 12 železničních propustků a dvoukolejné tunely Mezno (840 m) a Deboreč (660 m). V pracovním úseku 73 Červený Újezd – Votice byly postaveny čtyři estakády. U vesnice Radíč byla postavena jedna estakáda dlouhá 171 m, v obci Heřmaničky byly postaveny tři mostní estakády o délkách 85 m, 180 m a 268 m. Investorem stavby byla Správa železniční dopravní cesty (od roku 2020 Správa železnic), projektantem Sudop Praha a výstavbu provedla společnost OHL ŽS, mostní konstrukce vyrobil podnik MCE Slaný. Stavba byla zahájena na podzim 2018. Popis Čtyřpolový most (estakáda) je spřažený ocelobetonový most s nosnou konstrukcí s horní mostovkou pro převedení bezstykové koleje, společné pro obě koleje. Nosné konstrukce estakády byly vyráběny po částech, které byly dopraveny jako velkorozměrový náklad na staveniště. Z dílů se sestavovaly montážní dílce, které se svařily a v oblasti svarů byly opatřeny protikorozní ochranou. Dílce byly následně uloženy na mezilehlé montážní bárky, svařeny a opatřeny celkovou protikorozní ochranou. Estakáda překonává údolí u obce Radíč a je vedena v oblouku o poloměru 1400 m v klesání 11,57 ‰ a celková délka přemostění činí 172 m. Spodní stavba je tvořena třemi piloty a dvěma opěrami, které jsou usazeny na velkoprůměrových vrtaných pilotách opřených o skalní podloží. Na této stavbě je použit mohutný pilíř tvaru A, který je schopen přenést nejen svislé zatížení od mostu, štěrkového lože i vlaků, ale i vodorovnou sílu od vlaků na obou kolejích. Nosná konstrukce je rozdělena na spojitý trojpolový nosník s rozpětím polí 42,5 m + 50,0 m + 42,5 m a prosté pole o rozpětí 38 m. Nosná konstrukce byla na spodní stavbu uložena výsunem. Estakáda Radíč má nejdelší hlavní pole z čtyř estakád úseku 73 a s výškou 25,1 m je i nejvyšší. Galerie Odkazy Reference Související články Železniční trať Praha – České Budějovice Železniční soumostí u Chotovin Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Estakáda Radíč na Wikimedia Commons 25. Ročník konference Železniční mosty a tunely
Kostel svaté Anny (Ostrava)

Kostel svaté Anny se nachází v ostravském městském obvodu Polanka nad Odrou. Historie V roce 1882 byl založen Spolek stavební kostela v Polance, do kterého přispěla hraběnka Karolina z Berolingen částkou 40 tisíc zlatých. Tato suma byla v roce 1885 navýšena na 95 tisíc zlatých. V roce 1891 začala jednání o stavbě a 20. ledna 1892 byl posvěcen základní kámen. Stavbu od počátku provázely těžkosti. Základy kostela musely být kvůli tekoucím pískům v podloží zpevněny dlouhými dřevěnými piloty. I přesto se podařilo stavbu dokončit 26. září 1893, kdy byl slavnostně vysvěcen věžní kříž. O několik dní později, 4. října 1893, se však chrámová věž zřítila k zemi. Kníže Blücher po této události chtěl postavit jen malou zvonici, ale c. k. zemská slezská vláda mu nařídila postavení nové věže, 22 metrů vysoké, s hodinami, střešní makovicí a kovaným železným křížem, na jeho vlastní náklady. Kníže Blücher se sice podřídil, avšak poté kostel prohlásil za soukromý majetek, obehnal jej plotem a zakázal do něj přístup veřejnosti. Tento stav trval až do 1. prosince 1898, kdy byl kníže ukonejšen částkou 30 tisíc zlotých z nadace hraběnky Karoliny a zvony se opět rozezněly. Kostel byl pak slavnostně vysvěcen 22. dubna 1900. Literatura JUŘICA, Martin. Ostravské svatostánky. Ostrava: Repronis, 2006. ISBN 80-7329-116-9. S. 16–17. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Anny na Wikimedia Commons
Rozhledna Šiška

Rozhledna Šiška je rozhledna, která se nachází u populární usedlosti Ladronka v parku Ladronka v městské části Břevnov v Praze 6, na pláni hřebenu Pražské plošiny spojující Bílou horu a Petřín. Historie a popis rozhledny Rozhledna Šiška má název podle svého tvaru a zpracování pláště, který připomíná šišku jehličnatého stromu. Pro nosnou část konstrukce je netradičně použita tenkostěnná skořepina ocelové konstrukce svařované nádoby se dny. Rozhledna tedy vznikla recyklací vysloužilé podlouhlé cisterny, která byla objevena na poli u Trutnova. Má celkovou výšku 11,5 metru, vyhlídkovou plošinu ve výšce 8 m a je postavena v nadmořské výšce 364 m. Na vyhlídkovou plošinu vede 41 schodů. Uvnitř je točité schodiště z ocelových roštů. Rozhledna má ve stěně trojúhelníkové otvory vypálené pomocí autogenu tak, aby připomínaly šišku. Ocelový povrch rozhledny není chráněn proti korozi. Celá stavba je umístěna na železobetonovém základovém soklu pomocí patek a šroubů. Z vyhlídky rozhledny lze zhlédnout různá významná a zajímavá místa především z Prahy 5 a Prahy 6. Autorem rozhledny je český akademický sochař a architekt netradičních rozhleden Čestmír Suška (*1952), který ji v říjnu 2020 bezplatně a na dobu 1,5 roku zapůjčil městskému obvodu Praha 6. Rozhledna bývá otevřena od 10 do 19 hodin a vstup není zpoplatněn. Rozhledna vznikla jako „putovní rozhledna“ v roce 2013 a byla umístěna v Českých Budějovicích, v roce 2015 v Brně, v roce 2017 v Trutnově a v roce 2019 v Praze ve vysočanském areálu Collbenka. Vedle rozhledny se nachází v podobném stylu a také originálně řešená kavárna Šiška. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rozhledna Šiška na Wikimedia Commons
Mlíkárna

Mlíkárna, nazývaná také Vyhlídkový pavilon Mlíkárna, je rozhledna a vyhlídka, která se nachází v centru Riegrových sadů na Vinohradech v městské části Praha 2 v geomorfologickém celku Pražská plošina. Historie a popis rozhledny Na zděné pozdně klasicistní stavbě restaurace je umístěna střešní vyhlídková plošina (historická rozhledna zahrady Kanálka Josefa Emanuela Malabaily de Canal), na kterou vede vnější schodiště s 29 schody. Rozhledna vznikla ve 20. létech 19. století. Název Mlíkárna odkazuje na období kdy zde byla umístěna cukrárna nabízející mléčné a jogurtové výrobky z Vysočanské mlékárny barona Freye. Mlíkárna fungovala do roku 1956 a pak byla využívána jako zahradní sklad a stavba chátrala až se s ní stala ruina. Na konci 20. století se začalo uvažovat o renovaci stavby, která již byla považována za kulturní památku. V roce 2002 získal Mlíkárnu Jakub Vakoč, který provedl rekonstrukci do původní podoby a objekt napojil na inženýrské sítě a provedl přístavbu. Nová Mlíkárna byla otevřena jako restaurace a vyhlídkový pavilon v roce 2009. Další informace Rozhledna je volně přístupná denně v otvíracích hodinách restaurace. Výhled je silně omezen vzrostlými stromy. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mlíkárna na Wikimedia Commons
Blátka

Blátka je přírodní rezervace poblíž obce Určice v okrese Prostějov. Oblast spravuje Krajský úřad Olomouckého kraje. Předmět ochrany Důvodem ochrany je lokalita řady chráněných druhů rostlin Fotogalerie Odkazy Reference Literatura KINCL, Lubomír; KINCL, Martin. Chráněná území Prostějovska. Prostějov: Český svaz ochránců přírody, Regionální sdružení Iris, 2012. 111 s. ISBN 978-80-904928-1-3. S. 20–21. Související články Seznam chráněných území v okrese Prostějov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Blátka na Wikimedia Commons
Zvíkovský vltavský most

Zvíkovský otavský most je betonový trámový silniční most silnice II/121 přes Vltavu (vodní nádrž Orlík) asi 3,5 km před jejím soutokem s Otavou, asi 1,5 km východně od Zvíkovského Podhradí. Je stejného provedení a délky jako Zvíkovský otavský most, který stojí na téže silnici o 2 kilometry západněji. Silnice II/121 tudy propojuje Mirotice a Milevsko, oba mosty stojí mezi obcemi Varvažov a Kučeř v okrese Písek. Projekt Projekční příprava obou mostů byla započata v letech 1955–1956, kdy byl ve SSŽ vypracován optimální návrh s třemi poli 66 + 120 + 66 metrů, bez pilíře uprostřed údolní nádrže. Návrh byl úřady zamítnut, protože v případě válečného stavu, se kterým se počítalo, by nešlo rychle nahradit most tak dlouhou provizorní ocelovou konstrukcí. Finální návrh mostu vypracoval Vilém Možíš. Stavba Otavský most byl dokončen v roce 1962, během částečného napuštění vodní nádrže Orlík. Hlavní střední pilíř stojí v původním řečišti, krajní pilíře na březích. Při zakládání středního pilíře bylo v Česku naposledy použito zakládání na kesonech. Délka mostu je 252 metrů, rozpětí polí je 42 + 84 + 84 + 42 metrů, uprostřed dlouhých polí jsou vložena kloubová uložení. Výška vozovky nad původní hladinou řeky je 70–75 metrů. Komorový průřez má nad pilířem výšku 5,1 m, uprostřed pole 1,9 m. Most byl stavěn metodou letmé betonáže po segmentech od středního pilíře, nejtěžší segment měl hmotnost 100 t, betonážní vozík (který navrhl Jan Vítek) vážil 25 t. Stavbyvedoucími mostu byli Hynek Hlasivec a Jaroslav Čermák. Původně měl most klouby uprostřed polí, ale protože dlouhé konzoly poklesávaly vlivem dotvarování betonu, byly koncem 90. let klouby ve středu polí zrušeny. Užívání a rekonstrukce Od roku 1993 je most využíván pro bungee jumping. V letech 2024–2025 prošel most rekonstrukcí. Projekt zahrnoval sanaci nosné konstrukce mostovky, kompletní výměnu mostního svršku včetně hydroizolací a mostních závěrů a sanace vnějšího pláště i vnitřních prostor komorového nosníku. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zvíkovský Vltavský most na Wikimedia Commons Dušan Josef: ZVÍKOV (Písek) - dva silniční mosty, web.archive.org k 2020-07-21, Encyklopedie mostů v Čechách, na Moravě a ve Slezsku Zvíkovský Vltavský most, Milevskem.cz, nedatovaný text Zvíkovský most, VisitVltava.cz, nedatovaný text
Bobří soutěska

Bobří soutěska je přírodní památka v údolí Bobřího potoka na rozhraní Ústeckého a Libereckého kraje v okresech Česká Lípa a Děčín. Nachází se v Českém středohoří východně od Louček u Verneřic. Předmětem ochrany je erozní údolí s projevy zpětné eroze v čedičovém podloží. Historie Ve svahu na pravém břehu Bobřího potoka, v místech pod někdejším Čertovým mlýnem a výše položenou, nyní zaniklou obcí Starosti, došlo v letech 1860–1861 k pokusům o těžbu uhlí. Štola, ražená zhruba v polovině svahu, sice dosáhla na slojku hnědého uhlí, to se však ukázalo být pro spalování nevhodné. Po opuštění dolu se štola zřítila. O zařazení do chráněných území rozhodlo usnesení okresního národního výboru Děčín 17. května 1968 a okresního národního výboru Česká Lípa 5. dubna 1968. Tehdy byla lokalita zapsána jako chráněný přírodní výtvor v rozsahu 0,66 ha a zahrnovala Bobří vodopád. V evidenci evropských významných lokalit je vedena pod názvem Binov – Bobří soutěska. Přírodní památka je součástí Chráněné krajinné oblasti České středohoří. Přírodní poměry Chráněné území s rozlohou 0,9831 hektarů se rozprostírá v nadmořské výšce 400–450 metrů v katastrálních územích Velká Javorská města Žandov v Libereckém kraji (0,72 hektarů) a Loučky u Verneřic v Ústeckém kraji (0,27 hektarů). Stinné údolí vzniklo erozní činností v čedičovém podloží, vytvořeném od západu přitékajícím Bobřím potokem. Důvodem ochrany je ukázka zpětné eroze v čedičovém tělesu. Jsou zde dva vodopády. Menší pěnivý vytéká z pukliny v čedičové skále pod troskami Čertova mlýna, vysoký je jen 2 metry, široký čtyři metry. Nedaleko od něj je další vodopád vysoký 6 metrů, není však tak mohutný. Celé údolí je zarostlé lesem, je zde mnoho vzácných květin např. růže alpská (Rosa pendulina), i živočichů zejména skorec vodní (Cinclus cinclus), konipas horský (Motacilla cinerea). Přístup pro turisty Přes údolí vede zeleně značená cesta od Kravař na Verneřice, není zde silnice ani železniční trať. Nejbližší vlaková zastávka je v Kravařích na železniční trati Lovosice – Česká Lípa. Průchodnost územím byla zlepšena úpravou cest a vybudováním lávek i zábradlí. Za vysokého stavu vody se tudy nedoporučuje chodit. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Česká Lípa Seznam chráněných území v okrese Děčín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bobří soutěska na Wikimedia Commons Podrobný popis oblasti
Bohdalovský rybník

Bohdalovský rybník také zvaný Hradní rybník je rybník jihozápadně od městyse Bohdalov v okrese Žďár nad Sázavou. Nachází se v nadmořské výšce 580 m v Křižanovské vrchovině. Díky své výměře 29 ha je největším rybníkem soustavy bohdalovských rybníků, která je dobře známá jak v rybářské veřejnosti, tak i u ochránců přírody (na 500 ha zemědělské půdy připadá 110 ha rybníků). Vodní plocha má tvar slona, který sedí u lesa. Vodní režim Rybníkem protéká Bohdalovský potok. Využití Rybník slouží k chovu ryb i k rekreaci. Možnost sportovního rybaření. U rybníka se nacházejí rekreační chaty, dětský tábor Radost a bohdalovská vodní tvrz. Soustava bohdalovských rybníků Další větší rybníky Bohdalovské soustavy jsou Záhumenní rybník (27 ha) a Vazebný rybník (18 ha). Odkazy Literatura Štefáček Stanislav, Encyklopedie vodních ploch Čech, Moravy a Slezska, Bohdalovský rybník (s. 23), Nakladatelství Libri, Praha, 2010, ISBN 978-80-7277-440-1 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bohdalovský rybník na Wikimedia Commons