NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Žatec (přírodní památka)

Přírodní památka Žatec, ev. č. 1505, je jižně exponovaná stráň severně od zástavby města Žatec v okrese Louny, severně od nádraží Žatec západ. Území je známé také pod názvem Na Staré hoře nebo Pod Astrou, plošina nad strání nese pomístní název Na Starém vrchu a plošina pod strání Pod Starým vrchem. Přírodní památku spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany jsou teplomilná společenstva s výskytem vzácných druhů teplomilného hmyzu. Popis Lokalita má nadmořskou výšku 210 až 270 metrů. Svah terasovitých stupňů na okraji údolí Ohře je místem bývalých vinic a sadů, dnes však je již zarostlý keři a částečně i zalesněný. Území má podobný charakter jako přírodní památky Staňkovice a Stroupeč, je však svou výměrou z nich největší lokalitou. Chráněné území bylo vyhlášeno k ochraně teplomilných společenstev s výskytem vzácných druhů teplomilného hmyzu. Celá řada zde zjištěných druhů hmyzu je známa jen z několika málo míst v Čechách a z nejteplejších oblastí jižní Moravy (Pouzdřany, Mutěnice, Čejč). Tyto druhy mají úzkou vazbu na vzácné stepní rostliny. Při entomologických průzkumech zde bylo nalezeno několik vzácných druhů brouků: zvláště nosatců (Curculionidae), krasců (Buprestidae), mandelinek (Chrysomelinae), střevlíků (Carabidae) a vrubounů (Scarabaeidae). Přístup Lokalitu je možné navštívit například po cestě vedoucí mezi chmelnicemi za nádražím Žatec západ. Na tuto cestu je možné se napojit ze silnice Žatec–Most nebo ze silnice ze Žatce do Hořetic. Odkazy Reference Literatura KLOUČEK, Zdeněk. Příroda okresu Louny. 2. vyd. Louny: Okresní úřad Louny, 1998. 39 s. Související články Seznam chráněných území v okrese Louny Seznam památných stromů v okrese Louny Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žatec na Wikimedia Commons
Žebračka

Žebračka je národní přírodní rezervace, zřízená k ochraně pozůstatku lužního lesa v povodí Bečvy. Jde o území s rozlohou cca 228 ha, ohraničené Přerovem (JZ), Bečvou (JV) a železniční tratí Přerov–Bohumín. Popis lokality Národní přírodní rezervace Žebračka byla zřízena 4. června 1949 k ochraně pozůstatku lužního lesa v povodí Bečvy. Nachází se v těsném sousedství severního předměstí města Přerova. Lokalita, která zahrnuje unikátní zbytek původně rozsáhlých lužních lesů údolní nivy řeky Bečvy. Rokem vyhlášení patří mezi nejstarší rezervace v regionu. Její rozloha činí 227,6 ha a tvoří ji lesní komplex přibližně obdélníkového tvaru mezi Bečvou, městem Přerov a železniční tratí Přerov–Bohumín. Flóra Dřevinná skladba se v některých částech lesa blíží přirozené skladbě, která by se vyvinula bez zásahu člověka. Bylinné patro tvoří typická květena lužního lesa. Území rezervace bezprostředně sousedí s katastrem území města Přerova a tak slouží současně jako příměstský les pro jeho obyvatele. Fauna Rezervace má také značný ornitologický význam, a to jednak jako důležitá evropská křižovatka ptačích tahů jednak jako hnízdiště a místo pobytu řady druhů, kterých zde během posledních 20 let bylo pozorováno přes 139. Fotogalerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žebračka na Wikimedia Commons
Žebětínský rybník

Žebětínský rybník je přírodní památka o rozloze 4,42 ha v katastrálním území městské části Brno-Žebětín v okrese Brno-město (Jihomoravský kraj). Předmět ochrany Důvodem ochrany je menší rybník a mokřadní louky – refugium obojživelníků, jako například skokana hnědého a ropuchy obecné, kteří se tu rozmnožují. Žáby se během rozmnožování často ocitaly na pozemní komunikaci vedoucí po hrázi rybníka, a tak došlo v roce 1999 k vybudování dvou betonových podchodů, které umožňují jejich bezpečnou migraci. Jednalo se o jeden z ukázkových projektů na ochranu obojživelníků a jeho cena byla 1 milión korun. V roce 2011 převzala správu rybníka od magistrátu města Brna Agentura ochrany přírody a krajiny. Ta plánuje rybník odbahnit a vyčistit. Ani v do července 2013 však žádné práce nebyly zahájeny. Geologie Podloží tvoří biotitický až amfibol-biotitický granodiorit typu Veverská Bitýška, který náleží Brněnskému masivu, překrytý spraší. Půdní pokryv okolí tvoří glej zbahnělý, fluvizem glejová a hnědozem typická. Flora Ve stromovém patru dominuje olše lepkavá (Alnus glutinosa) a vrby, vrba bílá (Salix alba), křehká (Salix fragilis), popelavá (Salix cinerea) a košíkářská (Salix viminalis), keřové patro zastupuje bez černý (Sambucus nigra). Na okrajích rybníka roste orobinec úzkolistý (Typha angustifolia) a širokolistý (T. latifolia), vrbovka chlupatá (Epilobium hirsutum), potočník vzpřímený (Berula erecta), ocún jesenní (Colchicum autumnale) a okrotice bílá (Cephalanthera damasonium). Fauna Z dříve bohatých populací obojživelníků (9 druhů) zůstaly populace ropuchy obecné (Bufo bufo), skokana štíhlého (Rana dalmatina), skokana hnědého (Rana temporaria) a zavlečeného skokana skřehotavého (Rana ridibunda). Ojediněle jsou zastoupeny rosnička zelená (Hyla arborea) a čolek obecný (Triturus vulgaris). Četná je populace užovky obojkové (Natrix natrix), z mokřadních ptáků dříve hojně hnízdících jsou zastoupeni potápka malá (Tachybaptus ruficollis), labuť velká (Cygnus olor), polák velký (Aythya ferina), polák chocholačka (Aythya fuligula), lyska černá (Fulica atra), slípka zelenonohá (Gallinula chloropus), moudivláček lužní (Remiz pendulinus) a rákosník obecný (Acrocephalus scirpaceus). Negativní vlivy Na reprodukci obojživelníků i rybniční vegetaci má negativní vliv rozmnožení nepůvodních, invazních rybích druhů, pocházejících z jihovýchodní Asie – střevličky východní a karase stříbřitého, které se nekontrolovaně množí a likvidují domácí druhy živočichů a rostlin. Stav památky negativně ovlivňuje též činnost rekreantů i místních chatařů a myslivecké aktivity v oblasti rybníka. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žebětínský rybník na Wikimedia Commons Žebětínský rybník – místo, kde podchody pro obojživelníky plní svůj účel
Žehuňský Rybník

Žehuňský Rybník är en sjö i Tjeckien. Den ligger i regionen Mellersta Böhmen, i den centrala delen av landet, 60 km öster om huvudstaden Prag. Žehuňský Rybník ligger 201 meter över havet. Arean är 1,3 kvadratkilometer. Trakten runt Žehuňský Rybník består till största delen av jordbruksmark. Den sträcker sig 1,4 kilometer i nord-sydlig riktning, och 3,7 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen ligger vid Žehuňský Rybník: Žehuň (437 invånare) Choťovice (175 invånare) Kommentarer Källor
Železniční most v Táboře

Železniční most je ocelový most přes Lužnici v Táboře, který se nachází na železniční trati Tábor – Bechyně, první elektrizované železnici v Česku, 1,2 km od výchozí stanice. Historie Již na sklonku 19. století probíhala jednání o nutnosti a výhodách vybudování železničního spojení města Tábora s Bechyní (případně spojit až Týn nad Vltavou a Vodňany); v roce 1896 rozhodl sněm království Českého převzít záruku za stavbu dráhy z Tábora do Bechyně. V té době podnikal pokusy s elektrickým pohonem na železnici František Křižík. Na základě úspěšných zkoušek vydalo Ministerstvo dopravy 4. září 1901 stavební povolení k výstavbě trati Tábor–Bechyně s elektrickým pohonem. Výstavba trati začala na jaře roku 1902. Stavba Největším stavebním objektem celé trasy bylo přemostění údolí řeky Lužnice v Táboře. S hloubením základů mostu začala firma J. Kubíček a spol. z Královských Vinohrad koncem dubna 1902 a stavební práce dokončila v listopadu 1902. Následovala montáž ocelové mostové konstrukce firmou Mostárna bratří Prášilů z Prahy-Libně Na stavbě tratě se podílela také firma B. J. Bruml v Klatovech. Vhodný stavební kámen na mostní pilíře byl těžen v lomech u řeky pod obcí Klokoty. Již po čtrnácti měsících byla celá stavba dokončena, 10. června 1903 proběhla zatěžovací zkouška mostu a 21. června 1903 byl oficiálně zahájen provoz tratě. Technická data Po mostě vede jedna kolej. Celý most je 174 m dlouhý, 20 m nad hladinou řeky; má tři klenuté otvory ve zdivu (12 m světlost); kovová konstrukce nad pravým břehem Lužnice (k Táboru) ke zděnému pilíři měří 36 metrů, od pilíře k protějšímu levému břehu 60 metrů. Mostní konstrukce je příhradová poloparabolická s horní mostovkou. Rekonstrukce V roce 2025 začala Správa železnic s velkou rekonstrukcí mostu. Vyměněny budou ocelové konstrukce, které budou nahrazeny replikami. K mostu přibude také lávka pro pěší. Trať z Tábora do Bechyně proto bude až do prosince 2025 uzavřena. Fotogalerie Odkazy Reference Literatura Národní památkový ústav v Českých Budějovicích, dokumentace památky č. ÚSKP 3 – 5962. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu železniční most v Táboře na Wikimedia Commons Stavba Sechtl-Vosecek
Dobrovice

Dobrovice is a town in Mladá Boleslav District in the Central Bohemian Region of the Czech Republic. It has about 3,600 inhabitants. It is known for one of the oldest sugar factories in the world. Administrative division Dobrovice consists of eight municipal parts (in brackets population according to the 2021 census): Chloumek, Libichov and Sýčina form an exclave of the municipal territory. Geography Dobrovice is located about 6 kilometres (4 mi) south of Mladá Boleslav and 43 km (27 mi) northeast of Prague. It lies on the border between the Jizera Table and Jičín Uplands. The highest point is the hill U doubku at 367 m (1,204 ft) above sea level. History The first written mention of Dobrovice is from 1249. In 1541, lords of Chlum built a fortress in Dobrovice. In 1558, Dobrovice gained town rights and the fortress became a castle. Demographics Economy There is a sugar factory in the town since 1831. It is the biggest and the oldest sugar factory in the Czech Republic, one of the oldest sugar factories in the world and the oldest one still working in its original premises. Since 2004, the sugar factory holds the name of its owner, French conglomerate Tereos. Transport Dobrovice is located near the D10 motorway from Prague to Turnov, which briefly runs along the northwestern municipal border. Dobrovice is located on the railway line Mladá Boleslav–Nymburk. However, the train station is situated outside the built-up area, between the fields southwest of the town proper. Sights The late Renaissance town hall was built in 1610 and reconstructed in 1674, after it was damaged by fire. Its tower is a landmark of the town square and today serves as a lookout tower for public. The Church of Saint Bartholomew was built in the Renaissance-Gothic style in 1559–1571. It is a valuable sacral area with a number of quality sculptures. The Baroque rectory dates from 1709. The sugar factory opened museums of sugar production, ethanol production and sugar beet processing in May 2010. Notable people Bedřich Feuerstein (1892–1936), architect, painter and essayist Jiří Adamíra (1926–1993), actor Marie Tomášová (born 1929), actress References External links Official website
Dobrovice

Dobrovice es una localidad del distrito de Mladá Boleslav en la región de Bohemia Central, República Checa, con una población estimada a principio del año 2018 de 3380 habitantes. Se encuentra ubicada al noreste de la región y de Praga, cerca del río Jizera —un afluente derecho del curso alto del río Elba— y de la frontera con la región de Liberec.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Dobrovice.
Dobrovice

Dobrovice (en allemand : Dobrowitz, précédemment Dobrawitz) est une ville du district de Mladá Boleslav, dans la région de Bohême-Centrale, en République tchèque. Sa population s'élevait à 3 647 habitants en 2024. Géographie Dobrovice se trouve à 7 km au sud-est du centre de Mladá Boleslav et à 50 km au nord-est de Prague. La commune est limitée par Mladá Boleslav, Řepov et Kolomuty au nord, par Březno, Ctiměřice et Semčice à l'est, par Pěčice, Kosořice et Luštěnice au sud, et par Němčice et Vinařice à l'ouest. Histoire La première mention écrite de la localité date de 1249. Personnalité Marie Tomášová (1929-2025), actrice, y est née. Notes et références Liens externes Site officiel Portail de la Tchéquie
Dobrovice

Dobrovice település Csehországban, a Mladá Boleslav-i járásban. Dobrovice Vinařice, Brodce, Mladá Boleslav, Březno, Němčice, Nepřevázka, Luštěnice, Kosořice, Semčice, Řepov, Strašnov, Kolomuty, Pěčice és Ctiměřice településekkel határos. Lakosainak száma 3671 fő (2025. január 1.). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Dobrovice

Dobrovice (niem. Dobrowitz) – miasto w Czechach, w kraju środkowoczeskim. Według danych z 31 grudnia 2003 powierzchnia miasta wynosiła 2463 ha, a liczba jego mieszkańców 2954 osób. W miejscowości jest stacja kolejowa Dobrovice. Demografia Źródło: Czeski Urząd Statystyczny Linki zewnętrzne Strona miasta
Добровице

Добровице (чеш. Dobrovice) — город в районе Млада-Болеслав Среднечешского края Чехии. Расположен в 7 км юго-восточнее районного центра — города Млада-Болеслав. По переписи 2011 года население города — 3218 чел. История Первое письменное упоминание о населённом пункте Добровице датируется 1249 годом. В 1991 году село Добровице получило статус города. В местном костёле был похоронен Конрад фон Фейхтванген, великий магистр Тевтонского ордена (1291—1296), умерший 4 июля 1296 в Праге. Он стал единственным из великих магистром умерших и похороненных на территории современной Чехии. Достопримечательности костёл св. Варфоломея городская ратуша музей сахара Население Примечания Ссылки Сайт города Добровице (чеш.)
Добровице

Добровице (чеш. Dobrovice) град је у Чешкој Републици. Град се налази у управној јединици Средњочешки крај, у оквиру којег припада округу Млада Болеслав. Становништво Према подацима о броју становника из 2014. године град је имао 3.318 становника. Референце Спољашње везе
Dobrovice

Dobrovice (tyska: Dobrowitz) är en stad i Tjeckien. Den ligger i regionen Mellersta Böhmen, i den centrala delen av landet, 50 km nordost om huvudstaden Prag. Dobrovice ligger 243 meter över havet och antalet invånare är 3 380 (2016). Terrängen runt Dobrovice är huvudsakligen platt, men den allra närmaste omgivningen är kuperad. Runt Dobrovice är det ganska glesbefolkat, med 30 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Mladá Boleslav, 6,3 km nordväst om Dobrovice. Trakten runt Dobrovice består till största delen av jordbruksmark. Trakten ingår i den hemiboreala klimatzonen. Årsmedeltemperaturen i trakten är 8 °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är 20 °C, och den kallaste är december, med −5 °C. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Dobrovice.
Ženské domovy

Ženské domovy je název budovy v Praze 5 na Smíchově, postavené ve 30. letech 20. století jako ubytovací zařízení pro svobodné pracující ženy. Od roku 2002 je budova v soukromém vlastnictví a po celkové rekonstrukci slouží jako polyfunkční objekt zahrnující kromě bydlení i kancelářské a obchodní prostory, restauraci a hotel. Historie Sedmipodlažní budova ve tvaru písmene H byla postavena v roce 1933 ve funkcionalistickém stylu podle návrhu architekta Josefa Hlaváčka na místě někdejší smíchovské plynárny. Stavba vznikla z podnětu „Kuratoria pro zlepšení bytových poměrů mladých žen“ pod záštitou Alice Masarykové, která budovu v roce 1933 slavnostně otevřela. Ženské domovy měly sloužit jako příklad řešení bytové situace mladých, svobodných, zaměstnaných žen, a to především těch mimopražských. V budově se železobetonovým skeletem bylo celkem 900 místností, kromě pokojů také tři velké sály: divadlo, tělocvična a promítací sál s restaurací. Dle původních stanov se byty poskytovaly ženám jen na dva roky. Za druhé světové války zde Němci zřídili lazaret, který tu fungoval až do roku 1945. Po válce se do Ženských domovů vrátily původní obyvatelky, jichž zde žilo až 1400 v 850 pokojích. Budova podléhala správě obvodního národního výboru a získala statut „ubytovacího zařízení neveřejného typu“. Dekrety na pokoj či lůžko vydával žadatelkám bytový odbor. V letech 1950–1990 byla údržba objektu zanedbávána a budova chátrala. V 70. letech 20. století došlo k částečné změně dispozičního uspořádání původních společenských prostor. V 80. letech proběhla celková oprava vnějšího pláště budovy, která nerespektovala původní barevné a materiálové řešení fasád. Po roce 1989 přešly Ženské domovy postupně do správy městské části Praha 5. Ta budovu v roce 1994 pronajala soukromé firmě, která ji v roce 2002 odkoupila a provedla na etapy celkovou rekonstrukci, jejíž součástí byla i obnova obvodového pláště podle návrhu architekta Miroslava Čecha. V roce 2004 bylo na budově Ženských domovů přistavěno další poschodí podle návrhu architekta Davida Bartouška, které slouží jako hotel Akcent o kapacitě 140 lůžek. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ženské domovy na Wikimedia Commons www.zenskedomovy.cz
Žestov

Žestov je přírodní památka 1,5 kilometru severozápadně od osady Slavkov v okrese Český Krumlov. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Přírodní památka se nachází na zalesněném pahorku Žestov (762 m) v Českokrumlovské vrchovině (okrsek Boletická vrchovina). Vrcholová část je tvořena výrazným mrazovým srubem, místy až osm metrů vysokým, orientovaným ve směru severozápad–jihovýchod. Důvodem ochrany je suťový smíšený les na vápenci, cenná lokalita z hlediska geologického, geomorfologického a botanického. Přírodní památka byla vyhlášena dne 15. listopadu 1990 s účinností od 14. prosince 1990. Ze zvláště chráněných druhů rostlin zde rostou lilie zlatohlavá (Lilium martagon) a prha arnika (Arnica montana). Galerie Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 202. Související články Seznam chráněných území v okrese Český Krumlov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žestov na Wikimedia Commons
Žežulka (přírodní rezervace)

Žežulka je přírodní rezervace poblíž města Hartmanice v okrese Klatovy. Chráněné území se rozkládá západně od Hartmanic, kde zaujímá asi tři kilometry dlouhý úsek údolí potoka Volšovky. Oblast spravuje Správa Národního parku Šumava. Důvodem ochrany je zachování horských olšin s olší šedou (Alnus incana) v nivě Pstružného potoka, samovolně se vyvíjející dřevinná společenstva. Odkazy Reference Související články Kochánovské javory, skupina památných stromů při západním okraji PR Hamižná, přírodní rezervace v navazujícím bočním údolí Seznam chráněných území v okrese Klatovy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žežulka na Wikimedia Commons
Židovská škola v Tučapech

Bývalá židovská škola v Tučapech (cheder), nyní dům čp. 64, stojí u silnice směrem na Soběslav a sousedí s bývalou synagogou. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Mezi oběma budovami je dosud patrný průchod. Odkazy Reference Související články Seznam židovských památek v Jihočeském kraji Židovská čtvrť v Tučapech Synagoga v Tučapech Židovský hřbitov v Tučapech Židovská obec v Tučapech Tučapy (okres Tábor) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovská škola v Tučapech na Wikimedia Commons
Židovský hřbitov (Odolena Voda)

Židovský hřbitov v Odoleně Vodě, původně Židovský hřbitov Postřižín (německy Jüdischer Friedhof in Postřižín; hebrejsky בית קברות פוסטז'ין) se nachází asi 1 km jihovýchodně od obce Postřižín na okraji zalesněného vršku v katastru obce Odolena Voda. Poblíž jeho severní strany vede dálnice D8. Přístupová cesta vede ze silnice mezi továrnou Aero Odolena Voda a Postřižínem, je však pro bujnou vegetaci hůře přístupná. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie a popis Hřbitov byl založen nejpozději na počátku 19. století (údajně roku 1812) a roku 1896 byl rozšířen. Na ploše 1701 m2 se zachovalo kolem 200 náhrobků, nejstarší snad z roku 1831, nejmladší 1938, patřící poslednímu rabínovi Jindřichu Schwarzkopfovi, který zde prokazatelně působil jakožto učitel v žid. náb. škole ("מורה ילדי") a rabín. Cca uprostřed (na konci kaštanové aleje, která vede od vstupní brány) se patrně nacházela vozovna nebo márnice, ze které jsou dnes patrné jen zbytky obvodového zdiva. Kolem roku 1997 byla péčí Židovské obce v Praze rekonstruována většina obvodní zdi a do vstupu osazena nová kovaná brána. Spolu s ní se dočkala rekonstrukce i studna v severozápadním rohu areálu. Postupně následovalo vztyčení velké části původně několik desítek let povalených náhrobků převážně z 19. století. V novější části hřbitova většina náhrobků chybí, byla patrně rozkradena. Odkazy Reference Literatura ROZKOŠNÁ, Blanka; JAKUBEC, Pavel. Židovské památky Čech. Šlapanice: Vydavatelství ERA, 2004. 480 s. ISBN 80-86517-64-0. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov na Wikimedia Commons
Jüdischer Friedhof (Odolena Voda)

Der Jüdische Friedhof in Odolena Voda (deutsch Odolenswasser), einer tschechischen Gemeinde im Okres Praha-východ in der Mittelböhmischen Region, wurde um 1805 angelegt. Der jüdische Friedhof westlich des Ortes in Richtung Postřižín ist seit 1988 ein geschütztes Kulturdenkmal. Auf dem 1968 Quadratmeter großen Friedhof sind heute noch mehrere hundert Grabsteine erhalten. Weblinks Geschichte der jüdischen Gemeinde Odolena Voda bei Jewish Cemetery Project (englisch) Einzelnachweise
Židovský hřbitov v Bechyni

Židovský hřbitov v Bechyni přiléhá k vnější straně městských hradeb asi 300 m severozápadním směrem od bechyňského náměstí T. G. Masaryka a asi 100 m jihozápadně od místního hřbitova křesťanského na Michalské ulici. Židovský hřbitov je od roku 1963 chráněn jako kulturní památka. Hřbitov byl založen v první polovině 17. století a v areálu o rozloze 1369 m2, ohrazeném vysokou ohradní zdí, se dochovalo asi 250 náhrobků. Nejstarší čitelný náhrobek pochází z roku 1687. Bechyňská židovská komunita zanikla za druhé světové války. Reference Související články Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek v Jihočeském kraji Bechyně Synagoga v Bechyni Židovský způsob pohřbívání Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Bechyni na Wikimedia Commons Hřbitov na www.holocaust.cz
Jüdischer Friedhof (Bechyně)

Der Jüdische Friedhof in Bechyně (deutsch Bechin, auch Beching), einer Stadt im Jihočeský kraj (Südböhmische Region) in Tschechien, wurde im 17. Jahrhundert angelegt. Der jüdische Friedhof ist seit 1988 ein geschütztes Kulturdenkmal. Auf dem Friedhof befinden sich noch einige zum Teil in den Boden versunkene Grabsteine (Mazevot). Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 1: Aach – Groß-Bieberau. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08077-2 (Online-Ausgabe). Geschichte der Juden in Böhm. Budweis. In: Hugo Gold, Die Juden und Judengemeinden Böhmens in Vergangenheit und Gegenwart, Jüdischer Buch- und Kunstverlag, Brünn/Prag 1934, S. 44–48 (Online) bei der Landesbibliothek Oberösterreich Weblinks Beschreibung als Kulturdenkmal (abgerufen am 15. Januar 2015)
Židovský hřbitov v Berouně

Židovský hřbitov leží v Berouně v ulici Pod Homolkou naproti sportovnímu centru. Založený byl v roce 1886 a spolu s hřbitovem vzniklo i pohřební bratrstvo. Dochovalo se zde kolem 120 náhrobních kamenů a hřbitovní dům, dnes čp. 186, sloužící kdysi hrobníkovi k bydlení a jako obřadní síň. Na fasádě objektu je dosud čitelný nápis Co jste vy, byli jsme i my, co jsme my, budete i vy. Dosti nezvykle na české země se využíval i po 2. světové válce, nicméně i tak není využita více než polovina celkem rozlehlého areálu. Až v prvním desetiletí 21. století došlo k rekultivaci plochy hřbitova, jež byla předtím léta využívána zahrádkáři. Ve městě se také nacházela modlitebna. Galerie Odkazy Reference Související články Modlitebna v Berouně Beroun Seznam židovských památek ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Berouně na Wikimedia Commons