Fara v Liboci

Fara u kostela svatého Fabiána a Šebestiána v Liboci je areál staveb s čelným barokním patrovým farním domem, nyní sídlem konventu, na vyvýšené terase vedle kostela sv. Fabiána a Šebestiána v Praze 6 Liboci, na nároží ulic Libocké a pěší cesty do Ruzyně. Farní budova je společně s hospodářskou budovou, stodolou, domkem u zvonice, bývalou márnicí a ohradní zdí s branami chráněna jako nemovitá kulturní památka. Historie Existence farnosti je písemně doložena v soupisu pražské arcidiecéze z roku 1352 jako plebánie, archeologickými nálezy ji lze posunout nejpozději do 13. století. Podací právo náleželo Břevnovskému klášteru, který měl Liboc v držení již od svého založení Boleslavem II. v roce 993. V rámci pražské arcidiecéze patřila k chudým farám, v letech 1352–1368, kdy náležela k děkanátu ořešskému, odváděla jen 12 grošů papežského desátku. Roku 1396 byla farnost s papežským povolením přivtělena přímo klášteru a farníci byli od daní osvobozeni s povinností roboty pro klášter: stahovali dříví (klády) plavené po Vltavě a rovnali je do hromad na klášterním městišti na Újezdě. V roce 1421 odebrala pražská obec Liboc břevnovskému klášteru a postoupila ji pražskému purkrabství. Po husitských válkách zde působili kněží podobojí (utrakvisté). Pod patronací nejvyššího purkrabí Bernarda Ignáce z Martinic byl kostel roku 1663 nákladně přestavěna. Samostatná libocká farnost byla obnovena v roce 1671, kdy ji spravoval Bartoloměj Matěj Hallo z Hallenbergu, který dne 3. června 1671 založil nejstarší dochovanou matriční knihu. Od roku 1688 byla spravována z farnosti kostela Panny Marie před Týnem, od roku 1695 ji spravovali františkáni od kostela Panny Marie Sněžné. Libocký farář měl roku 1753 ve správě i Ruzyni, Nebušice, Vokovice, Veleslavín, oboru Hvězda, Bílou Horu a spravoval kostely v Řepích, Stodůlkách a Košířích; roku 1769 přibyla ves Motol. Nebušice byly odděleny roku 1785, o dva roky později i Stodůlky. V období výstavby nového kostela v letech 1842–1844 se bohoslužby ve všední den konaly v přízemní místnoti fary, upravené na kapli, ve svátcích pak v řepském kostele svatého Martina. Roku 1861 byly od farnosti odloučeny Košíře. Od roku 1996 vykonávali správu farnosti bratři karmelitáni, kteří přišli na pozvání pražského arcibiskupa a kardinála Miloslava Vlka, o dva roky později převzali celý areál kostela s farou a přilehlými budovami do vlastnictví řádu. Popis Areál fary tvoří čtyři stavby a zahrada. Je situován na vyvýšené terase v centru obce Liboc vedle kostela sv. Fabiána a Šebestiána v Praze 6 Liboci, mezi Libockou ulicí a neoznačenou pěší ZV stezkou do Ruzyně, v terénu svažujícím se k rybníku Terezka. Je ohrazen kamennou a zčásti cihelnou ohradní zdí se dvěma branami. V zahradě jsou vzrostlé stromy a stojí tam mariánský sloup se sochou. fara – klasicistně-barokní jednopatrový dům s mansardovou střechou, fasádou členěnou plochými lisénami a původním barokním portálem, osvětleným okulem, tesaným v pískovcovém ostění. Byla postavena na počátku 18. století na starších základech se sklepy;[zdroj?] má dvorní přístavbu o půdorysu písmene L. Od roku 1996 je sídlem konventu bratří bosých karmelitánů, kteří administrují faru. bývalá škola – v 90. letech 20. století adaptovaná na farní centrum Malejov. bývalá zvonice a bývalá márnice – spojené přízemní domky na půdorysu L, slouží jako klubovna skautů skupiny Bílý kos Praha sloup se sochou Panny Marie Svatohorské v zahradě: je to kopie vydusaná z umělého kamene, kterou si dal zhotovit jeden farník a po smrti ji odkázal faře. Farní správci Přehled známých duchovních správců: Galerie Odkazy Peznámky Reference Související články Římskokatolická farnost u kostela sv. Fabiána a Šebestiána Praha-Liboc Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fara v Liboci na Wikimedia Commons Dokumentace fary v Metainformačním systému NPÚ