NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svaté Kateřiny (Dolní Bousov)

Římskokatolický farní kostel svaté Kateřiny v Dolním Bousově je barokní sakrální stavba stojící západně od náměstí T. G. Masaryka. Od roku 1967 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel byl vystavěn v letech 1759–1760. Poslední rozsáhlé rekonstrukce proběhla v roce 1909 podle plánu arch. R. Němce z Hradce Králové. Architektura Jedná se o náročnou barokní centrální stavbu elipsovitého půdorysu s čtvercovým presbytářem s přilehlými oboustranným oratořemi a protilehlou čtvercovou kruchtovou částí. Směrem za presbytářem je hranolová věž, v prostoru pod ní je sakristie, jenž je zevně komponována jako průčelí s nárožními pilastry, které nesou členitý štít stočený do volut. Z něj vystupuje tělo věže zakončené jehlancovou střechou. Stěny budovy jsou hladké, okna jsou vysoká s půlkruhovými záklenky. Vnitřek kostela je sklenut plackami na nakupených pilastrech. Zařízení Zařízení pochází z období výstavby kostela a je převážně rokokové. Hlavní oltář je rámový, nesený anděly. Na rámu je socha sv. Kateřiny, na stranách sochy sv. Barbory a sv. Františka z Pauly. Další dva boční oltáře jsou vysvěceny sv. Barboře a sv. Anně. Oltář sv. Barbory je portálový, pilastrový s obrazem z období vzniku oltáře a se sochami sv. Petra a sv. Pavla. Vpravo je prostějškový oltář sv. Anny. Nachází se na něm sochy sv. Václava a sv. Jana Nepomuckého. V lodi samotné je další oltář zasvěcený sv. Janu Nepomuckému. Jedná se o portálový pilířový oltář s nikou, ve které se nalézá litinová zlacená socha světce z 19. století. Další oltář v lodi je zasvěcen sv. Vavřinci. Je barokní rámový, pochází z období kolem roku 1700 a jsou na něm rozviliny s anděly. Křtitelnice je klasicistní, kamenná se starším dřevěným víkem, na kterém skupina Křtu Páně z poloviny 18. století. V kostele jsou dva barokní kandelábry z kovaného železa z poloviny 18. století. Okolí kostela Vedle kostela je fara. Nedaleko kostela je barokní, prostý mariánský sloup pocházející z 1. poloviny 18. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Kateřiny na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Kateřiny, Dolní Bousov (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ – Dolní Bousov, kostel sv. Kateřiny Kostel sv. Kateřiny, Dolní Bousov na webu Hrady.cz
Vila Tereza (Žižkov)

Vila Tereza je novorenesanční stavba, která byla postavena ve 40. letech 19. století, na rohu ulic Italské a Vozové, na pražském Žižkově. Představuje hodnotný doklad historické zástavby na rozhraní Žižkova, v bývalé Rajské zahradě. Historie Jednopodlažní budovu s nárožní věží, stojící uprostřed zahrady, nechal postavit v tehdy ještě samostatné obci Královské Vinohrady civilní geometr Jan Holejšovský v roce 1873. Samotnou stavbu provedl pražský stavitel Josef Vevera. Již v roce 1874 Holejšovský nemovitost prodal, a poté budova často měnila majitele. V roce 1885 vilu koupil Ing. Daniel Märky, (spolumajitel firmy „Märky, Bromovský & Schulz“) a pojmenoval jí po své druhé manželce (Therese Appolonia). Podle plánů předchozího majitele, stavitele Troníčka, provedl přestavbu v pseudorenesančním slohu, dále nechal přistavět domek vrátného, starší hospodářskou budovu rozšířil o skleník a prádelnu, a o zahradní domek (který se nedochoval). V zahradě zřídil také fontánu s kovovou alegorickou plastikou (Bohyně Tyché), další u hlavního vchodu. Přestavba byla dokončena v srpnu 1886. Poté, co v roce 1897 zřídilo Švýcarsko v Praze konzulát, byl Märky jmenován prvním konzulem, a až do své smrti (v roce 1903) ve vile úřadoval. Märky ještě během svého života převedl nemovitost na své dvě děti. Další švýcarský konzul v Praze, Emanuel Hess, přestěhoval v roce 1904 konzulát na Královské Vinohrady, do Škrétovy ulice. Od roku 1922 ve vile sídlilo sovětské obchodní zastoupení, které bylo v té době nejvyšším oficiálním úřadem sovětského Ruska v Československu. V období první republiky byl jeho obchodním přidělencem např. diplomat Vladimir Alexandrovič Antonov Ovsejenko, později (v roce 1938) na příkaz Stalina popraven. V době, když v ní sídlilo vyslanectví, navštěvovali vilu především levicově zaměření avantgardní umělci a sympatizanti sovětského režimu, např. Vítězslav Nezval, Marie Pujmanová, František Kubka, Jiří Weil, Julius Fučík, Vladislav Vančura a jiní. Laco Novomeský věnoval Vile Tereze sbírku básní. Popis Na domě, který má značnou historickou a uměleckou hodnotu, je umístěna pamětní deska s dvojjazyčným textem: "Zde ve vile Tereze sídlilo od roku 1922 první sovětské oficiální zastupitelství v Československu". Vila byla před rokem 1988 prohlášena národní kulturní památkou, v roce 1991 byla ochrana změněna a budova, spolu s vrátnicí, ohradní zdí a plastikou, je chráněna jako kulturní památka České republiky. Budova dnes náleží Diplomatické službě ČR, ta nemovitost pronajímá zejména zastupitelským úřadům, případně i zastoupením mezinárodních organizací a integračních seskupení a slouží k reprezentaci jednotlivých států, k zajištění významných mezinárodních návštěv a k dalším aktivitám, spojeným s jejich činností. Reference Literatura HOLEC, František; MIKOTA, Miloslav. Pražský sborník vlastivědný. Praha: Pražská informační služba, 1962. 125 s. Kapitola Vila Tereza na Žižkově, s. 35–37. JANDA, Václav. Vila Tereza. Praha: Rudé právo, 1988. 41 s. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Tereza na Wikimedia Commons
Flora (palác)

Palác Flora je původně víceúčelová budova (hotel, kino, vinárna, kavárna) z 20.–30. let 20. století na pražských Vinohradech, na rohu Orlické a Vinohradské ulice. Byla navržena architektem Aloisem Kroftou a dnes patří Všeobecné zdravotní pojišťovně. Historie budovy a vlastníci Architekt Krofta byl v době otevření nejen projektantem, ale i majitelem. S původním účelem byl objekt provozován i po znárodnění v roce 1948. V roce 1990 byla budova uzavřena a během pětiletého období restitučních sporů chátrala. Potomkům architekta Krofty byla navrácena v restituci v roce 1995. Od nich ji v roce 1998 odkoupila ve zdevastovaném stavu Všeobecná zdravotní pojišťovna. Ke kupní ceně 150 miliónů Kč bylo nutno investovat dalších 241,5 miliónů Kč do komplexní rekonstrukce. Budova je nyní využívána pro potřeby pojišťovny. Rekonstrukce proběhla pod dohledem památkářů. Architektura Jedná se o významný příklad meziválečné architektury – monumentálně navrženou stavbu architekta Aloise Krofty. Byla vystavěna ve dvou etapách, které proběhly v letech 1926 a 1935. Architekt použil jako výrazný prvek zaoblená nároží, využil motivy obloučkového slohu a art deco i klasických prvků. Původní využití Uvedení do provozu bylo oznámeno v tisku dvoustránkovou inzertní přílohou dne 14. března 1928. V ní byl objekt podrobně popsán a uvedeny firmy, které se na výstavbě podílely. Kino V době zahájení provozu (1. března 1928) bylo kino Flora největší nejen v Praze (Praha tehdy měla 80 kin), ale v celém Československu. Podle dobové zprávy byla jeho kapacita přes 1200 diváků. Sál o rozměrech 24,3 × 14,7 m byl umístěn v podzemí paláce a vyzdoben v rokokovém stylu. Byl vybaven orchestřištěm, balkonem, šatnami, kuřárnou, bufetem a sociálním zařízením. Vstupní část zdobily (a dodnes zdobí) mramorové sochy muže a ženy v nadživotní velikosti, držící v rukou svitky filmu. Jejich autorem byl sochař Emanuel Kodet. Sochy představují akty muže a ženy rozvíjející filmový pás. Od května 1931 začalo kino promítat zvukové filmy. Z bývalého kina se nejprve stala odbavovací hala pro styk s veřejností; po jejím přemístění je sál využíván pouze příležitostně. Lustr ve stropu byl při rekonstrukci budovy nahrazen zasklenou kupolí, která přivádí do sálu denní světlo. Hotel Hotel Flora inzeroval 300 pokojů a garáže. Kavárna a vinárna Kavárna v prvním patře budovy oznamovala v tisku pravidelně taneční večery a večery s programem. Vinárna měla vchod z Vinohradské ulice. V šedesátých letech byla obnovena pod názvem U bzenecké lipky, jako součást interhotelu Flora. Památková ochrana Jedná se o nemovitou kulturní památku, památkově chráněnou od 21. října 2003. Zajímavost Po uzavření pražského kina Bystrica (dříve Maceška, po znovuotevření opět Bystrica, pak Illusion) v roce 1948 bylo kino Flora přejmenováno. Název Bystrica neslo až do roku 1957, kdy se vrátilo k původnímu jménu. Galerie Odkazy Poznámky Reference Související články Seznam kulturních památek na Vinohradech Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Flora na Wikimedia Commons Žižkov.cz:Hotel Flora Archivováno 18. 8. 2016 na Wayback Machine. Památkový katalog:Hotel a kino Flora
Kostel svatého Antonína Paduánského (Brumovice)

Kostel svatého Antonína Paduánského je římskokatolický chrám v obci Brumovice v okrese Břeclav. Je chráněn jako kulturní památka České republiky a je farním kostelem farnosti Brumovice na Moravě Historie Kostel s farou je v obci výslovně připomínán k roku 1478. Není jisté, zda byl v té době katolický, ale protože obvykle poddaní následovali ve víře svou vrchnost, lze předpokládat. Až Jan z Lipé, jenž se ujal vlády nad panstvím v roce 1541, se přidal k bratrské církvi.V průběhu 16. století se v Brumovicích usadili příslušníci jednoty bratrské a Čeněk z Lipé jim daroval místo pod kostelem ke zřízení sboru, vysvěceného v roce 1581. Po bělohorské bitvě (1620) došlo v zemi k rekatolizaci, v Brumovicích však neměli vlastního katolického kněze, kostel v roce 1637 vyhořel, a tak byli přifařeni ke Kobylí. Marie Antonie z Lichtenštejna zde nechala roku 1716 vystavět kapli sv. Antonína Paduánského, jež byla v roce 1784 zvětšena na kostel. Za úprav roku 1798 byla původně plochostropá loď zaklenuta, v letech 1901 až 1903 byla loď zvětšena o novobarokní vstupní útvar s věží, současně bylo upraveno členění fasád, přestavěna sakristie s oratoří a vestavěna hudební kruchta. Popis Jedná se o jednolodní stavbu s odsazeným kněžištěm čtvercového půdorysu, k jehož jižní zdi přiléhá čtyřboká sakristie. Fasády člení vpadlé výplně, v nichž jsou prolomena okna s půlkruhovým záklenkem. Vstup do kostela je křížově zaklenutým podvěžím. Sakristie a oratoř jsou plochostropé. zařízení je jednotné historicky romantického charakteru ze 70. let 19. století. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Antonína Paduánského na Wikimedia Commons
Kostel svatého Šimona a Judy (Zabrušany)

Římskokatolický farní kostel svatého Šimona a Judy (a svatého Antonína) v Zabrušanech je sakrální stavba stojící v obci vedle průjezdní silnice pod slovanským hradištěm. Od 3. května 1958 je kostel zapsán v seznamu kulturních památek. Popis První kostel a jeho přesný vzhled a stavební vývoj v místě není přesně znám. Tento první kostel nahradila v letech 1723–1728 barokní novostavba. Ta dominovala obci až do počátku 20. století. V letech 1906–1910 byly staré Zabrušany zbourány kvůli těžbě hnědého uhlí, uvolnily tak prostor pro povrchový důl Hermann. Nové Zabrušany byly na náklad těžařů postaveny o několik set metrů severněji, pod valy někdejšího hradiště. Jako poslední objekt z původní obce byl roku 1910 demolován i barokní kostel. Obec si prosadila stavbu repliky kostela v nové poloze. Při jejím budování v roce 1910 byly zřejmě využity architektonické a sochařské články původního objektu. Do něho se přesunula i část vnitřního zařízení. Po roce 1945, kdy byli vysídleni původní německy mluvící obyvatelé, kostel postupně zchátral. Zařízení Zařízení kostela je převážně novodobé z období stavby repliky původního kostela. Kostel má hlavní oltář, boční oltář svatého Vojtěcha, kazatelnu a varhany. Oltář svatého Benedikta je barokní a pochází z období kolem roku 1720. Oltář sv. Anežky je ze druhé čtvrtiny 18. století. Soška svaté Barbory, která se nachází v lodi kostela je z období mezi lety 1740–1750. Obraz sv. Anny s Pannou Marií pochází z období před polovinou 18. století. Zvony V průčelní jižní věži na dřevěné konstrukci se nachází malý nedatovaný zvon na železné tyči. V konstrukci je místo ještě nejméně pro tři zvony, další se v minulosti nacházel v sanktusníku, kde po něm zbyl ocelový závěs. Doložen je zde zvon z roku 1508 s latinským nápisem a zvon z roku 1827 od Josefa Pitschmanna. Okolí kostela Socha sv. Jana Nepomuckého pochází z období kolem poloviny 18. století. Její sokl je z 19. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Šimona a Judy na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Šimona a Judy, Zabrušany (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Šimona a Judy v Zabrušanech na webu Hrady.cz
Kostel svatého Šimona a Judy (Žibřidice)

Římskokatolický farní kostel svatého Šimona a Judy v Žibřidicích je raně barokní sakrální stavba postavená v roce 1672. Od roku 1966 je kostel společně s farou chráněn jako kulturní památka. Historie Stojí v místě dřevěného kostela, jehož existence je doložena k roku 1352 v soupisu papežských desátků. Tehdy šlo o dřevěnou stavbu, která zde v různých podobách stála až do počátku 70. let 17. století. Tehdy se hrabě Christoph Rudolf von Breda, majitel panství Lemberk, k němuž Žibřidice náležely, rozhodl zásadně obnovit zdejší kostelní okrsek. Kromě fary nechal postavit zejména zcela nový raně barokní kostel. Výstavba kostela se datuje do roku 1672. Autorem stavby byl zřejmě hraběcí stavitel Caesar Biot, který ve stejné době přestavoval i bredovské rodové sídlo. Kostel byl tehdy zřejmě vybaven i novým vnitřním zařízením, které bylo obnoveno v následujícím století. Naposledy byl opraven již novými farníky, poté kdy byli vysídleni původní německy mluvící obyvatelé, roku 1948, což dokládá letopočet nad západním portálem. Poté kostel začal postupně chátrat. Architektura Kostel je obdélný, jednolodní. Má polokruhový presbytář a západní hranolovou věž. Na hranách je věž obložená kvádry. Na věži je helmice s dvojitou lucernou. Krytá je břidlicovými destičkami. Ve štítu je socha sv. Floriána. Uvnitř má kostel plochý strop. V lodi je trojramenná dřevěná kruchta. Na poprsnici kruchty je čtrnáct maleb Krista a evangelistů, které pocházejí ze 2. poloviny 18. století. Zařízení Hlavní oltář pochází z 1. poloviny 18. století. Je barokní, portálový a sloupový. Nachází se na něm oproti době výstavby kostela novější oltářní obraz. Na oltáři jsou však původní plastiky. Ostatní zařízení je rokokové z 2. poloviny 18. století. Sochy v kostele jsou novější a pocházejí z konce 19. století. Křtitelnice je ze 2. poloviny 17. století. Je raně barokní, kamenná, tesaná a nacházejí se na ní hlavičky andílků. Barokní sochy dvou františkánských světců jsou z 1. poloviny 18. století. Okolí kostela Kostel je obklopen bývalým hřbitovem. V rámci obnovy kostelního areálu po třicetileté válce nechal Christoph Rudolf von Breda, majitel lemberského panství, zřejmě podle projektu svého stavitele Caesara Biota postavit novou farní budovu. Fara je raně barokní z roku 1672. Jedná se o volně stojící, obdélnou, jednopatrovou stavbu s mohutným kamenným portálem v ose jižního průčelí. Ostatní průčelí jsou nezdobená. Severní průčelí, které je směrem ke kostelu, podpírají mohutné opěráky. Fara sloužila svému původnímu účelu ještě krátce po II. světové válce. Později byla využita jako ubytovací kapacita. Mezi kostelem a farou se nachází raně barokní reliéf Piety ze 17. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Šimona a Judy na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Šimona a Judy, Žibřidice (katalog biskupství litoměřického) Kostel svatých Šimona a Judy v Žibřidicích na webu Hrady.cz Fara v Žibřidicích na webu Hrady.cz
Kościół św. Bartłomieja w Kudowie-Zdroju

Kościół świętego Bartłomieja – rzymskokatolicki kościół parafialny należący do dekanatu Kudowa-Zdrój diecezji świdnickiej. Znajduje się w dzielnicy Kudowy-Zdroju - Czermnej. Historia Pierwsza wzmianka w źródłach pisanych o kościele pojawia się dopiero w 1384 roku . Przyjmuje się jednak że świątynia została zbudowana wcześniej. W XV wieku, w czasie wojen husyckich kościół został zniszczony. W XVI wieku świątynia została odbudowana, a w 1783 roku podczas urzędowania księdza Wacława Tomaszka - twórcy Kaplicy Czaszek została rozbudowana. W latach 2000–2003 świątynia została wyremontowana. W kościele otaczana jest szczególną czcią Matka Boża Dobrej Rady i Mądrości Serca. W dniu 7 grudnia 2003 roku, w wigilię Niepokalanego Poczęcia Najświętszej Maryi Panny został uroczyście zainstalowany słynący łaskami obraz. Architektura Świątynia posiada bogato wyposażone wnętrze. Została zbudowana na planie krzyża. Wewnątrz budowli znajdują się: barokowy ołtarz, wiele figur świętych oraz freski namalowane na suficie. Zobacz też Kaplica Czaszek w Kudowie-Zdroju Przypisy Bibliografia WaldemarW. Brygier WaldemarW., TomaszT. Dudziak TomaszT., IwonaI. Chomiak IwonaI., Ziemia Kłodzka, Pruszków: Oficyna Wydawnicza "Rewasz", 2010, ISBN 978-83-89188-95-3, OCLC 751422625 .
St. Katharina (Zakrze)

Die römisch-katholische Kirche St. Katharina (polnisch Kościół św. Katarzyny) in Zakrze (Sackisch), einem Ortsteil von Kudowa-Zdrój (deutsch: Bad Kudowa) gehört zum Powiat Kłodzki in der Woiwodschaft Niederschlesien in Polen. Geschichte Zunächst hatte der Ort wohl eine Holzkirche. Die Backsteinkirche wurde 1679 als bescheiden gestaltete Filialkirche gebaut. Bereits 1679 wurde möglicherweise ein freistehender Glockenturm neben der Kirche errichtet. Die frühbarocke Zwiebelhaube des Turms stammt von 1725. In der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts wurde im Kirchenschiff eine neue Chorempore errichtet, wie es für die ländliche Sakralarchitektur des Glatzer Landes typisch ist. Die Empore hat eine marmornen Balustrade im Stil des Spätbarock. Gegen Ende des 18. Jahrhunderts oder im ersten Viertel des 19. Jahrhunderts wurde die Kirche zu einer Hallenkirche umgebaut und erhielt das heute erhaltene Tonnengewölbe. Wahrscheinlich wurde sie auch von Norden her um einen zweistöckigen Anbau erweitert, der im Erdgeschoss eine neue Sakristei und im ersten Stock eine Patronatsloge beherbergte. Nach der Eingemeindung von Sackisch nach Kudowa 1946 wurde St. Katharina zur Pfarrkirche erhoben. 1997 wurde die Decke von Zbigniew Mill bemalt. Im Jahre 2003 erfolgte eine umfassende Renovierung. Bauwerk Die einschiffige Kirche auf rechteckigem Grundriss weist einen dreiseitig abgeschlossenen Chor und einen ersichtlich neueren westlichen des Kirchenschiffs auf, der an den Turm angebaut wurde. Von Norden ist der zweistöckige Anbau mit Sakristei und Patronatsloge an den Kirchenkörper angebaut. Die Fassaden des älteren Teils des Gebäudes und des Turms sind mit einem profilierten Gesims versehen. Die Kirchenausstattung besteht aus: Hauptaltar (früher Neoklassizismus mit spätbarocken Elementen, 1. Viertel des 19. Jahrhunderts), Kanzel (Barock, Ende des 17. Jahrhunderts) und Orgel (neoklassizistisch, um die Mitte des 19. Jahrhunderts). Literatur Bad Kudowa. In: Rundbrief des Großdechanten und des Heimatwerkes Grafschaft Glatz e. V. Nr. 3, 2021, S. 13 (grafschaft-glatz.de [PDF]). Weblinks
Kościół św. Katarzyny Aleksandryjskiej w Kudowie-Zdroju

Kościół świętej Katarzyny Aleksandryjskiej – rzymskokatolicki kościół parafialny należący do dekanatu Kudowa-Zdrój diecezji świdnickiej. Znajduje się w dzielnicy Kudowy-Zdroju – Zakrzu. Historia Murowana świątynia została wzniesiona w 1679 roku, natomiast w 1725 roku została wybudowana dzwonnica. W 1420 roku w czasie najazdu, czescy husyci kościół spalili, a ludność częściowo wymordowali, reszta uciekła i parafia wygasła. Około 1470 roku wybudowano nowy, też drewniany kościół, a znalezioną - z poprzedniego kościoła - figurę św. Katarzyny Aleksandryjskiej umieszczono w ołtarzu głównym. W latach 1982–1983 świątynia została rozbudowana, ponieważ okazała się za mała dla potrzeb parafii, kościół został wtedy powiększony i połączony ze wspomnianą wyżej dzwonnicą. W ten sposób powierzchnia użytkowa świątyni zwiększyła się niemal dwukrotnie. W 2003 roku został przeprowadzony remont świątyni: zainstalowano ogrzewanie elektryczne oraz wykonano remont całej budowli. Przez ostatnie lata zostało wykonanych wiele odnowień i renowacji; np. została położona kostka brukowa wokół świątyni, została zmieniona blacha na dachu kościoła, a także wiele innych prac. Architektura Kościół jest jednonawowy i posiada barokowy wystrój. Został zbudowany bez określonego stylu. Na szczycie ołtarza głównego jest umieszczona mała figurka św. Katarzyny Aleksandryjskiej wykonana przez ludowego rzeźbiarza. Nie można ustalić, kiedy została wykonana, ale na pewno liczy wiele setek lat. Na sklepieniu prezbiterium, w centralnej części, jest umieszczony obraz Chrystusa Króla, po lewej stronie obraz św. Katarzyny Aleksandryjskiej, po prawej obraz św. Wojciecha. Na sklepieniu, w nawie świątyni, znajduje się sześć obrazów przedstawiających sceny z ewangelii. Obrazy te zostały wykonane przez malarza Zbigniewa Mila w 1997 roku. Dookoła kościoła znajduje się 14 obrazów Drogi Krzyżowej. Z lewej i prawej strony ołtarza znajdują się figury św. Piotra z kluczami do nieba i św. Pawła z mieczem. Organy Organy zbudowała firma Schlag & Söhne ze Świdnicy, albo firma Lux z Lądka. W okresie powojennym wymieniono stół gry na nowy, firmy Biernackich. Dyspozycja instrumentu: Przypisy
Kościół Świętych Piotra i Pawła w Kudowie-Zdroju

Kościół Świętych Piotra i Pawła – rzymskokatolicki kościół filialny należący do parafii św. Bartłomieja w Kudowie-Zdroju. Znajduje się w dzielnicy Brzozowie. Historia Jest to świątynia wzniesiona w stylu barokowym w 1717 roku, następnie została przebudowana w drugiej połowie XIX wieku i odrestaurowana w 1913 roku. Świątynia jest otoczona murem razem z bramą-dzwonnicą o dwóch kondygnacjach. Przy ścianie bramy-dzwonnicy znajduje się pomnik poległych w I wojnie światowej. Przy kościele znajduje się częściowo zachowany cmentarz. Przypisy
Kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Kudowie-Zdroju

Kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny – rzymskokatolicki kościół filialny należący do parafii św. Bartłomieja w Kudowie-Zdroju. Znajduje się w dzielnicy Słone. Jest to barokowa, jednonawowa świątynia, z charakterystycznie półkoliście zakończonym prezbiterium. Obecny kształt uzyskała po przebudowie z 1908 roku według projektu architekta Josepha Elsnera, konsekrowana została w dniu 9 września 1909 roku. Przy świątyni znajduje się cmentarz z zachowanymi nagrobkami (czeskimi i niemieckimi) sprzed II wojny światowej. Przypisy
Kostel svatého Václava (Velké Hamry)

Římskokatolický farní kostel svatého Václava ve Velkých Hamrech je novogotická sakrální stavba. Historie Historicky se jedná zřejmě poslední novogotický kostel v Čechách. Původně malá údolní ves Velké Hamry se v průběhu 19. století vyvinula ve významné centrum textilního průmyslu. To dalo podnět ke zřízení vlastního kostela a samostatné farnosti. Kostel byl postaven v letech 1915–1925 podle projektu Ing. arch. Alberta Vosátky z roku 1914. Po roce 1945, kdy došlo k vysídlení původního německy mluvícího obyvatelstva, technický stav kostela postupně upadal. Ve druhé dekádě 21. století probíhají na kostele opravné práce. V roce 1925 byla věž osazena třemi zvony, které však byly za 2. světové války zrekvírovány. V dnešní době (2017) je pouštěna nahrávka zvonění z reproduktorů. V sanktusníku visí jeden malý "umíráček". Architektura Jedná se o velkou, jednolodní, obdélnou stavbu s odsazeným polygonálním presbytářem a štíhlou hranolovou věž v ose hlavního východního průčelí. Zasvěcení kostela, zdůrazněné velkou bustou patrona v nadpraží hlavního portálu, vyjadřuje polohu Velkých Hamrů na české straně někdejší jazykové hranice. Zařízení kostela je novodobé. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Václava, Velké Hamry (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Václava ve Velkých Hamrech na webu Hrady.cz