NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ilyushin Il-18

O Ilyushin IL-18 é uma aeronave comercial quadrimotor turboélice de fabricação soviética. É considerado um dos melhores aviões soviéticos de todos os tempos, com grande versatilidade na capacidade de passageiros. Criado em várias versões, foi o primeiro de uma nova geração de aviões projetados depois da Segunda Guerra, tendo voado pela primeira vez em julho de 1957. A sua produção foi encerrada em 1978, e acredita-se que atualmente entre 150 e 200 destes aviões, em todas as versões, ainda se encontram em operação no mundo todo. Ver também Lockheed L-188 Electra Antonov An-10 Vickers Vanguard Bristol Britannia Referências
Iljušin Il-18

Iljušin Il-18 (NATO oznaka: Coot) je bilo sovjetsko štirimotorno turbopropelersko potniško letalo iz poznih 1950ih. Il-18 je bil eno izmed najbolj vplivnih potniških letal svojega časa. Kljub temu, da je od prvega poleta minilo več kot 60 let, je nekaj letal še vedno v uporabi. Nekatera so presegla 45.000 ur letenja. Njegov naslednik je bil reaktivni Iljušin Il-62. Tehnične specifikacije (Il-18D) Podatki iz OKB IlyushinSplošne značilnosti Posadka: 9 Število sedežev: 65-120 potnikov Dolžina: 35,9 m (117 ft 9 in) Razpon kril: 37,4 m (122 ft 8 in) Višina: 10,165 m (33 ft 4 in) Površina kril: 140 m2 (1.500 sq ft) Teža praznega letala: 35.000 kg (77.162 lb) Maks. vzletna teža: 64.000 kg (141.096 lb) Kapaciteta goriva: 30.000 L (6.599 imp gal) Premer trupa: 3,5 m (11 ft) Maks. pristajalna teža: 52.600 kg (115.963 lb) Maks. teža brez goriva: 48.800 kg (107.586 lb) Maks. teža pri taksiranju: 64.500 kg (142.198 lb) Pogon letala: 4 × Ivčenko AI-20M turbopropi, 3.170 kW (4.250 hp) vsak Propelerji: št. lopatic: 4 AW-68 I constant speed feathering propellers, 45 m (147 ft 8 in) premer APU: TG-16M (28 Volt DC) Zmogljivost Maks. hitrost: 675 km/h (419 mph; 364 kn) Maks. hitrost: Mach 0,65 Potovalna hitrost: 625 km/h (388 mph; 337 kn) na 8.000 m (26.247 ft) Doseg: 6.500 km (4.039 mi; 3.510 nmi) z 6.500 kg (14.330 lb) tovora, maks. gorivom in enourno rezerevo 3.700 km (2.299 mi) z 13.500 kg (29.762 lb) tovorom Višina leta: 11.800 m (38.714 ft) Vzletna razdalaj: 1,350 m (4 ft) Pristajalna razdalja: 850 m (2.789 ft) Letalska elektronika RPSN-2AMG: ali RPSN-2N Emblema vremenski radar NAS-1B: navigacijski sistem DISS-1: ANU-1: navigacijski računalnik Put'-4M: navigaacijski sitem KS-6G: kompas DAK-DB: kompas RSBN-2S Svod: SHORAN (Svod) SP-50 Materik: ILS RV-UM: radarski višinomer NI-50BM-1: navigacijski prikazovalnik ARK-11:ADF RSB-5/1230: komunikacijski radio RSIU-5 (R802G): radio link SR-2M Khrom: IFF (Khrom) MSRP-12-96: flight data recorder Glej tudi Iljušin Il-38 Antonov An-10 Bristol Britannia Lockheed L-188 Electra Vickers Viscount Douglas DC-6 Sklici in reference Bibliografija Gordon, Yefim and Komissarov, Dmitry. Ilyushin Il-18/-20/-22 - A Versatile Turboprop Transport. Hinckley, Leicestershire, UK: Midland Publishing, 2004, ISBN 1-85780-157-1 Gordon, Yefim; Komissarov, Dmitry (2004). OKB Ilyushin. Sergey Komissarov (1. izd.). Hinkley: Midland publishing. ISBN 1-85780-187-3. Zunanje povezave Ilyushin Il-18 accident database Arhivirano 2009-01-04 na Wayback Machine. at AirDisaster.Com Arhivirano 2007-09-25 na Wayback Machine. Flight simulator Il-18 in the Museum of Technology "Hugo Junkers" in Dessau (Germany) Arhivirano 2018-12-27 na Wayback Machine. [1]
Iljusjin Il-18

Iljushin Il-18, förkortat Il-18 (ryskaː Илью́шин Ил-18, Ил-18), är ett 4-motorigt sovjetiskt propellerflygplan tillverkat av Iljusjin, använt som passagerarflygplan. Planet flög första gången 1957 och tillverkades i 569 exemplar. Det flygs av bland andra Air Koryo och har flugits av: Aero Caribbean Aeroflot Air Cess Air Guinée Air Koryo Air Ukraine Balkan Bulgarian Airlines Daallo Airlines Interflug LOT Sudan Airways Tarom Bilder Liknande flygplan Bristol Britannia
Іл-18

Іл-18 (рос. «Ил-18», за кодифікуванням НАТО: англ. Coot — «Лиска») — перший радянський турбогвинтовий літак. Іл-18 не був такий швидкісний, як його одноліток Ту-104, однак виявився надійним і економічним.[джерело?] Модифікації Іл-18А Іл-18В — максимальна дальність 4800 км. Іл-18Д — модифікація Іл-18В, оснащений більш і економічними двигунами АІ-20М VI серії і додатковими паливними баками з максимальною дальністю 6400 км. Створені літаки на базі Іл-18 На базі Іл-18 були створені такі літаки спеціального призначення: Іл-20 — виріб 20, літак-розвідник, модифікація на базі Іл-18Д. Іл-22 — виріб 36, модифікація на базі Іл-18Д. Технічні дані Літак має чотири турбогвинтові двигуни потужністю по 4000 кінських сил кожен. У 1958—1959 років всього побудовано 42 Іл-18А, а протягом 1958—1978 років всього випущено понад 700 літаків типу Іл-18. Екіпаж: 5 чол. Двигуни: АІ-20, 4 х 4000 к.с. Довжина: 35,9 м Кількість пасажирів: 89 Крейсерська швидкість: 650 км / год Дальність польоту: 4800 км Катастрофи СРСР (1970-1990) Див. також Іл-38 — протичовновий, розвідувальний літак, створений на основі Іл-18В. Примітки Посилання ОАО Авиационный комплекс им. С. В. Ильюшина [Архівовано 23 жовтня 2019 у Wayback Machine.]
Kostel svatého Mikuláše (Týniště nad Orlicí)

Kostel svatého Mikuláše je římskokatolický farní kostel farnosti Týniště nad Orlicí. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie První písemná zmínka o kostele sv. Mikuláše je z roku 1361 v církevní nadační knize, v níž je zapsáno věnování tehdejší vrchnosti, pánů Mutiny a jeho syna Sezemy z Dobrušky, týnišťskému kostelu. Zřejmě se jednalo o dřevěnou stavbu, která několikrát podlehla požárům. Při požáru v roce 1686 byla kromě kostela zničena i velká část městečka. V roce 1692 byla na místě spáleniště zahájena stavba současného zděného kostela. Během 18. století došlo několikrát k rozšíření kostela, charakteristická tvář kostela s průčelní věží je z roku 1794. V roce 1941 bylo na věži přistavěno patro pro hodiny. V roce 2004 až 2009 byla na kostele provedena generální oprava střešních krytin. Nová věžní konstrukce byla osazena v roce 2007-2008 za finančního přispění Ministerstva kultury (náměstek Ing. Tesařík A.) a Královéhradeckého kraje – osobní podpora Ing. Bradíka , tehdejšího hejtmana. Díky duchovním správcům P. A. Jílkovi a potom zvláště P. I. Havlíčkovi se podařilo dílo dokončit. Interiér Obraz na hlavním oltáři je dílem akademického malíře Jana Umlaufa z tehdejšího Kyšperka (dnes Letohrad). Na obraze je zajímavé to, že světec sestupuje z nebe k dětem a pod ním je vyobrazeno Týniště nad Orlicí, jak v té době vypadalo za velké povodně, kdy se řeka Orlice rozlila do takové šíře, že po ní mohl plout velký mořský koráb. Tím s nejvyšší pravděpodobností chtěl autor zvýšit dojem rozvodněné řeky. Děti místních vážených občanů byly zachyceny na obraze podle skutečnosti. Dílem Jana Umlaufa jsou i obrazy sv. Cyrila a Metoděje a Jana Nepomuckého. Obraz na oltáři sv. Barbory je od malíře Templera. Současné čtyři zvony byly vyrobeny v roce 1971 ve zvonařské dílně firmy Manoušek. Z mobiliáře je pozoruhodná raně barokní kazatelna a křtitelnice z roku 1563. Bohoslužby Bohoslužby se konají v neděli v 9.00, ve středu v 18.00, v pátek v 18.00 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše na Wikimedia Commons Týniště nad Orlicí - Historie kostela sv. Mikuláše Týniště nad Orlicí Královéhradecká diecéze Hrady.cz
Тишнов

Тишнов (на чешки: Tišnov (произношение:ˈcɪʃnof), на немски: Tischnowitz) е град в окръг Бърно-район в Южноморавския край на Чехия. Разположен е на 22 km северозападно от Бърно, в близост до вливането на реките Свратка и Лоучка. През 2016 г. населението му е 9101 жители. История Първото писмено споменаване на населеното място (тогава е използвано името Tušnovice) е в документ от 1233 г., което е посочен цистерцианския манастир Porta Coeli, основан три години по-рано от Констанс Унгарска. След основаването на манастира, той е дарен на моравския маркграф Пршемисъл (брат на цар Венцеслав I) и съществува до разпускането си през 1782 г. През 1416 г., крал Вацлав IV предоставя на града правото да провежда ежегоден пазар. Градът е опожарен през 1428 г., по време на Хуситските войни, но остава пощаден по време на Тридесетгодишната война. След като продължително време носи името Тишновиц (Tischnowitz или вариант Tischnovitz) градът става известен като Тишнов и е включен към земите на Бърно през 1869 г. През 1885 г. е построена железопътна линия между двата града, а 20 години по-късно тя е продължена до Хавличкув Брод (по това време Тишнов вече е отделна община). Население Транспорт Тишнов се намира на кръстопътя на второкласните пътища II/385 (Бърно – Нове Место на Мораве), II/379 (Вишков – Велка Битеш) и II/377 (Тишнов – Черна Хора (Бланско) – Простейов). Изходът на магистрала D1 във Велка Битеш (изход 162) е на разстояние 21 km от града. Пред града преминават железопътните линии 250 (Кути – Бърно – Хавличкув Брод) и 251 (Тишнов – Бистрице над Пернщейнем – Ждяр над Сазавоу). Градът е важен транспортен възел в зона 330 от интегрираната транспортна система на Южноморавския край. ТУк може да се направи връзка с атобусните линии 153, 163, 311, 312, 330, 331, 332, 333, 334, 335 и 336. През Тишнов преминават няколко велотрасета, някои от които са изцяло с маркировка: Пражко трасе: Прага (…) Тишнов – Бржезина – Копанини – Веверска Битишка – замък Вевержи – Бърно-Бистрец велотрасе 1: Нови Двур – Веверска Битишка – Тишнов – Хлинско – Сеч – Ронов Частично е маркирано трасето 5172: Тишнов – Веверска Битишка – Росице – Братчице – Жидлоховице Външни препратки Сайт на кметството Архив на оригинала от 2012-02-09 в Wayback Machine. InfoCentrum Архив на оригинала от 2016-03-22 в Wayback Machine. Източници
Tišnov

Tišnov (tjekkisk udtale: [ˈcɪʃnof] ; tysk: Tischnowitz) er en by i i distriktet Brno-venkov (Brno landdistrikt) i regionen Sydmæhren i Tjekkiet med omkring 9.200 indbyggere. Landsbyerne Hajánky, Hájek, Jamné og Pejškov er administrative dele af Tišnov. Pejškov, og Hajánky, Hájek og Jamné udgør to eksklaver af kommunens område. Geografi Tišnov ligger omkring 19 km nordvest for Brno. Den ligger på venstre bred af floden Svratka. Det meste af området ligger i Boskovice-furen, men den nordøstlige eksklave ligger i det øvre Svratka-højland og den sydvestlige eksklave i Křižanov højlandet. Det højeste punkt er en konturlinje der er 497 meter over havets overflade, beliggende i den nordøstlige eksklave. Historie Den første skriftlige omtale af Tišnov er fra 1233 i et charter for Porta coeli-klostret i nabokommunen Předklášteří. Tišnov var oprindeligt en markedsby beliggende på en vigtig handelsrute. Det var ejet af cistercienserordenen indtil 1782. Allerede i det 13. århundrede udviklede Tišnov sig til en lille by. I 1416 gav kong Wenceslaus 4. Tišnov ret til at holde et årligt marked. Det blev brændt ned under Hussitterkrigene i 1428 og beskadiget i Trediveårskrigen. Den blev også beskadiget af brande flere gange, den største brand fandt sted i 1668. I 1788 blev Tišnov forfremmet til en by. Byen blev påvirket af passagen af Napoleons tropper i 1805 og 1809 og af den østrigsk-preussiske krig i 1866. En jernbanelinje, der forbinder Tišnov med Brno, blev bygget i 1885, og i 1905 blev banen forlænget til Havlíčkův Brod. Indtil 1918 var Tišnov en del af det habsburgske monarki (Østrigs side efter Det østrig-ungarske kompromis 1867), i distriktet med samme navn, en af de 34 Bezirkshauptmannschaften i Mæhren. Fra 1918 til 1930'erne oplevede byen økonomisk vækst og byggeri. Byens gæld har bremset den videre udvikling, som først kom igen efter 2. verdenskrig. Referencer Officiel hjemmeside Tourist Information Centre Tišnov
Tišnov

Tišnov (pronunciación en checo: /[ˈcɪʃnof]/) es una localidad checa de la región de Moravia Meridional, en el distrito de Brno a 22 km al noroeste de la ciudad homónima. Está localizada a orillas de los ríos Svratka y Loučka. Historia La primera mención que se hizo de Tišnov fue en un documento datado en 1233 donde la villa recibía el nombre de Tušnovice. Dicha información se halló cerca del convento Porta Coeli, inaugurado tres años antes por Constanza de Hungría. El monasterio fue regido por sus dos hijos: Margrave Přemysl y Wenceslao I hasta 1782. En 1416 el rey Wenceslao IV le otorgó a la población el derecho a organizar un mercado anual. En 1428 la localidad fue arrasada durante las Guerras husitas y continuó en ruinas hasta la guerra de los Treinta Años cuando fue reconstruida. Posteriormente pasaría a llamarse Tischnowitz y poco después con su nomenclatura actual.​ En 1869 fue incorporada al distrito de Brno. En 1885 la localidad pasa a estar conectada vía ferroviaria con Brno, capital de la región, y veinte años después la línea fue extendida hasta Havlíčkův Brod. Hasta 1918 fue parte de la Casa de Habsburgo.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Tišnov. Sitio web de Tišnov InfoCentrum Tišnov
Tišnov

Tišnov (en allemand : Tischnowitz) est une ville du district de Brno-Campagne, dans la région de Moravie-du-Sud, en République tchèque. Sa population s'élevait à 9 275 habitants en 2024. Géographie Tišnov se trouve à 22 km au nord-ouest de Brno et à 165 km au sud-est de Prague. La commune est limitée par Lomnička au nord, par Železné et Drásov à l'est, par Hradčany et Březina (Tišnov) au sud, et par Předklášteří à l'ouest. La commune comprend deux exclaves : la première au sud-ouest formée par le quartier de Pejškov et la seconde au nord-est qui regroupe les quartiers de Hájek et Jamné. Histoire La première mention écrite de la localité date de 1233. Administration La commune se compose de cinq sections : Tišnov Hajánky Hájek Jamné Pejškov Transports Par la route, Tišnov se trouve à 12 km de Kuřim, à 24 km de Blansko, à 27 km de Brno et à 192 km de Prague. Jumelages La ville de Tišnov est jumelée avec : Moldava nad Bodvou (Slovaquie) Sulejów (Pologne) Sereď (Slovaquie) Notes et références Portail de la Tchéquie Portail de la Moravie
Tišnov

Tišnov város Csehország Dél-morvaországi kerületében, a Brno-vidéki járásban, Brnótól 22 kilométerre északnyugatra, a Svratka és a Loučky folyók torkolatához közel. 2010-ben lakóinak száma 8704 volt. Történelem Tišnov nevét először 1233-ban említették, három évvel a ciszterciek Porta Coeli kolostorának alapítása után. A kolostort III. Béla magyar király lánya, I. Ottokár cseh király özvegye, Konstancia cseh királyné alapította. A birtok a kolostor tulajdonában maradt egészen 1782-ig. A várost 1428-ban a huszita háborúkban felégették, de a harmincéves háború során nem szenvedett kárt. Brnóval az 1885-ben épült vasútvonal köti össze. Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek
Tišnov

Tišnov (in tedesco Tischnowitz) è una città della Repubblica Ceca facente parte del distretto di Brno-venkov, in Moravia Meridionale. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Tišnov Collegamenti esterni (CS) Sito ufficiale, su tisnov.cz. Tišnovská televize (canale), su YouTube.
Tišnov

Tišnov (niem. Tischnowitz) – miasto w Czechach, w kraju południowomorawskim. Według danych z 31 grudnia 2023 powierzchnia miasta wynosiła 1 712 ha, a liczba jego mieszkańców 9 275 osób. Demografia Źródło: Czeski Urząd Statystyczny Miasta partnerskie Moldava nad Bodvou Sered' Sulejów Przypisy Linki zewnętrzne Strona miasta
Тишнов

Тишнов (чеш. Tišnov), (нем. Tischnowit) — город Южноморавского края Чехии в историческом регионе Моравия. Расположен в районе Брно-пригород в 22 км к северо-западу от города Брно и 4 км западнее пгт Драшов недалеко от слияния рек Свратка и Лоучка. Город административно разделен на пять районов: Хаянки (Hajanek), Хайек (Hajek), Ямне (Jamny), Пейшков (Pejschkow) и Тишнов (Tišnov). Население Население — 9 258 человек (2020). Площадь — 17,13 км ². История Первое упоминание о Тишнове встречается в 1233 году. С 1233 по 1782 год принадлежал цистерцианскому монастырю Porta Coeli (Врата небес). Сильно пострадал во время гуситских войн в 1428 году, а затем в годы Тридцатилетней войны. В 1885 году была построена железная дорога, которая связывала город с Брно. Города-побратимы Молдава-над-Бодвоу, Словакия Середь, Словакия Сулеюв, Польша Галерея Примечания Ссылки Сайт города Тишнов (чеш.)
Тишнов

Тишнов (чеш. Tišnov) град је у Чешкој Републици. Град се налази у управној јединици Јужноморавски крај, у оквиру којег припада округу Брно-околина. Становништво Према подацима о броју становника из 2014. године град је имао 8.921 становника. Референце Спољашње везе
Tišnov

Tišnov (tyska: Tischnowitz) är en stad i Tjeckien. Den ligger i regionen Södra Mähren, i den östra delen av landet, 170 km sydost om huvudstaden Prag. Tišnov ligger 272 meter över havet och antalet invånare är 8 227. Terrängen runt Tišnov är kuperad västerut, men österut är den platt. Tišnov ligger nere i en dal.Runt Tišnov är det tätbefolkat, med 762 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Blansko, 16,0 km öster om Tišnov. I omgivningarna runt Tišnov växer i huvudsak blandskog. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tišnov.
Doubí (zámek)

Zámek Doubí stojí na ostrohu nad řekou Ohře v Doubí, části Karlových Varů. Okolo prochází trasa NS Doubí-Svatošské skály. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie Hrad Doubí je poprvé zmiňován v polovině 14. století, přesněji v roce 1369 jako majetek rytíře Frencla z Dubu. V roce 1447 byl dobyt, následně chátral a obnovení se dočkal v 16. století, kdy byl přestavěn na renesanční zámek. V 17. století došlo v okolí k vybudování parku s vyhlídkovou terasou. V letech 1739–1756, kdy byl ve vlastnictví Julia Jindřicha a Josefiny Eleonory Mulcové z Valdova prošel barokní přestavbou, při níž došlo k zabudování kaple z roku 1700 do vnější parkánové hradby. V roce 1865 prošel novorománskou přestavbou a do současné novorenesanční podoby s prvky maurské architektury byl přestavěn v letech 1868–1885. Autorem přestavby byl architekt František Mader. V roce 1945 zde měla Rudá armáda velitelství, poté v budově sídlila řada podniků. Dnes tu má sídlo společnost Karel Holoubek – Trade group, která na počátku 21. století provedla kompletní rekonstrukci. Stavební podoba Hrad byl založen na ostrožně nad Ohří. Jeho středověká podoba je neznámá, není ani jasné, zda měl předhradí. Středověkého původu je zeď vymezující zámecký areál a část zdiva okrouhlé věže či bašty, v níž se nachází novověká kaple. Z hradu snad pochází také dva valeně zaklenuté sklepy, ale ostatní zdivo budov pochází z doby po roce 1841. Odkazy Reference Související články Seznam hradů v Karlovarském kraji Seznam zámků v Karlovarském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Doubí na Wikimedia Commons Doubí na webu Hrady.cz[nedostupný zdroj] Doubí na webu Památky a příroda Karlovarska
Kostel svatého Ducha (Staré Město)

Kostel svatého Ducha se nachází ve Starém Městě u Uherského Hradiště. Vznikal od roku 2002 podle návrhu slovinského architekta Ivo Goropevšeka. Interiér zatím není dokončen. Popis Čelní stranu mohutné stavby tvoří dvě věže, které symbolizují sv. Cyrila a Metoděje. Osy věží se sbíhají, což má být znakem směřování k jednomu cíli – Bohu. Mezi věžemi je volný prostor ve tvaru kříže. V lednu 2013 se v novostavbě, před kterou vzniklo nové Velkomoravské náměstí, konal první koncert. Pro konání veřejných akcí včetně koncertů slouží náměstí Velké Moravy i nadále. Kostel zasvěcený Duchu svatému nabízí ve Starém Městě nový prostor věřícím, kteří mívali k dispozici jen nevelký kostel svatého Michaela, jenž nabízí zhruba sto míst k sezení. Jednota sv. Michala, jejímž cílem bylo zvětšit existující kostel či postavit nový, vznikla už v roce 1907. Slavnost žehnání kostela V neděli 5. října 2014 chrám slavnostně požehnal biskup Pavel Posád. Náklady K roku 2014, v jehož závěru v něm byly zahájeny pravidelné bohoslužby, bylo proinvestováno více než 90 milionů korun. Celkové náklady se k roku 2019 pohybovaly kolem 100 milionů. Interiér zatím není kompletní, zbývá dokončit např. okenní vitráže. Reference Související články Křesťanská sakrální architektura Římskokatolická farnost Staré Město u Uherského Hradiště Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Ducha na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Nové Hrady (zámek, okres České Budějovice)

Zámek Nové Hrady stojí v Nových Hradech, v okrese České Budějovice. Klasicistní trojkřídlá dvoupatrová stavba s jednopatrovými přístavky při bočních křídlech, která sloužila hraběcí rodině Buquoyů k rezidenčním účelům od postavení roku 1806 do roku 1945. Okolo vede trasa NS Pamětí Novohradska. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka. Historie Trojkřídlý empírový zámek nechal vystavět v blízkosti křižovatky u bývalé Horní brány (tehdy na okraji města) Jan Nepomuk Buquoy (1741–1803), ale k dokončení stavby došlo až v roce 1806 za vdovy Terezie Paarové. Zbudován byl podle plánů architekta Franze von Werschafelda, stavbu provedli stavitelé Polfürst z Prahy, geometr Pauer a Karel Lutz. Jako první zde permanentně sídlil až synovec Jana Nepomuka Jiří František August Buquoy (1781–1851). Roku 1852 provedl Jiří Jan Jindřich Buquoy řadu stavebních úprav. Nechal přistavět schodiště do zahrady a pavilony na koncích bočních křídel. V přízemí byla na svou dobu velmi moderně vybavená kuchyně a byty služebnictva, v prvním patře se nacházely společenské pokoje, hraběcí apartmá a divadlo s hledištěm pro 230 osob, ve druhém poschodí byly pokoje pro hosty. Na římse na průčelí je alianční znak Buquoyů a Paarů. Zámek byl po druhé světové válce zkonfiskován a v době občanské války v Řecku (1949–1955) se stal domovem pro řecké děti. Poté sloužily prostory střední zemědělské škole. Zámek je v majetku Akademie věd České republiky a sídlí v něm jedno z oddělení Mikrobiologického ústavu AV ČR. Divadlo Na zámku (a také v Kačině a Mnichovu Hradišti) se dochovalo empírové divadlo. V roce 1822 byla zřízena nejprve menší zámecká scéna. Ta byla nejprve v roce 1836 přestavěna a poté v roce 1846 rozšířena na vlastní zámecké divadlo pro 320 diváků. Interiéry Z reprezentativních sálů v prvním patře vyniká okrouhlý Modrý salón. Tato dvě patra vysoká místnost zakrytá bělomodrým pruhovaným plátnem má připomínat polní stan z dob největších vojenských úspěchů předků, především Karla Bonaventury Buquoye. Odkazy Reference Literatura HOKR, Vladimír. Příběhy novohradských domů. [s.l.]: Novohradská občanská společnost, 2007. 128 s. ISBN 978-80-85033-75-5. V knize uvedené ISBN 978-80-58033-09-1 je chybné. HAVLOVÁ, Mája. Nové Hrady. Plzeň: Fraus, 2002. 16 s. (Památky : unikátní encyklopedie na pokračování). ISBN 80-7238-201-2. JUŘÍK, Pavel. Jihočeské dominium. Praha: Libri, 2008. 448 s. ISBN 978-80-7277-359-6. S. 400–404. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nové Hrady na Wikimedia Commons Seznam prací v Bibliografii dějin českých zemí (Historický ústav AV ČR) Oficiální stránky
Pevnost poznání

Pevnost poznání (als Engelse naam wordt Fort Science gebruikt) is een Tsjechisch museum in Olomouc voor publiek voor het eerst geopend op 17 april 2015. Het is een interactief museum gericht op de popularisatie van wetenschappen en is in haar categorie het eerste in Midden-Moravië. De drijvende kracht achter het museum is de Palacký-Universiteit Olomouc. Het museum is gevestigd in een in de 19 eeuw gebouwde artillerie-arsenaal. op het areaal Korunní pevnůstka Olomouc, waar vroeger het dorpje Závodí gelegen heeft. In het areaal bevindt zich ook het museum Muzeum Olomoucké pevnosti. Naast de vier vaste exposities, uitgerust met meer dan 200 modellen en apparaten, biedt het museum regelmatig acties en programma’s aan. Deze acties en programma’s vinden zowel plaats in de multifunctionele Laudonzaal, in de expositiezalen en foyer, als buiten op het terrein van het areaal. Het digitale planetarium kan als het trekpleister van het museum worden beschouwd. Externe link (cs) (en) Officiële website