NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Medic veterinar

Un medic veterinar (veterinar) este un profesionist care practică medicina veterinară tratând boli, tulburări și leziuni la animale non-umane. Descriere În multe țări, nomenclatura locală pentru un medic veterinar este un termen reglementat și protejat, ceea ce înseamnă că membrii publicului fără calificările prealabile și / sau licența nu pot folosi titlul. În multe cazuri, activitățile care pot fi întreprinse de un medic veterinar (cum ar fi tratamentul bolii sau intervențiile chirurgicale la animale) sunt limitate numai la acei profesioniști care sunt înregistrați ca medic veterinar. De exemplu, în Regatul Unit, ca și în alte jurisdicții, tratamentul animalelor poate fi efectuat doar de medici veterinari înregistrați (cu câteva excepții desemnate, cum ar fi lucrătorii paraveterinari), și este ilegal ca orice persoană care nu este înregistrată să se numească medic veterinar, prescrie orice medicamente sau să efectuează un tratament. Majoritatea medicilor veterinari lucrează în medii clinice, tratând animalele direct. Acești veterinari pot fi implicați într-o practică generală, în tratarea animalelor de toate tipurile; ele pot fi specializate într-un grup specific de animale, cum ar fi animale de companie, șeptel, animale de grădină zoologică sau ecvidee; sau se poate specializa într-o disciplină medicală restrânsă, cum ar fi chirurgia, dermatologia sau medicina internă. Legături externe Medic veterinar pe Curlie
Ветеринар

Ветерина́р (лат. veterinarius — «касающийся рабочего скота») — специалист с высшим (ветеринарный врач) или средним специальным (ветеринарный фельдшер) образованием, занимающийся лечением животных (ветеринарией) и выполняющий сопутствующие обязанности. Место работы Ветеринарные врачи работают: в ветеринарных клиниках; в ветеринарных лабораториях; на ветеринарных станциях; в зоопарках; на предприятиях по разведению сельскохозяйственных животных и птиц; на пунктах контроля продуктов и сырья животного происхождения; в собаководческих питомниках, на зверофермах, в рыбхозах. Обязанности В список животных, обязательных к изучению для овладевающих профессией ветеринара, входят лошади, крупный и мелкий рогатый скот, свиньи, собаки, кошки, домашняя птица. Ветеринары изучают их анатомию, физиологию, биологическую химию. Основы знаний о болезнях дают патофизиология, патанатомия, микробиология, вирусология, паразитология. Помимо общих дисциплин ветеринарный врач должен знать частные сведения о лечении и профилактике болезней, получаемые в ходе усвоения таких предметов, как хирургия, терапия, эпизоотология, паразитология. В курс обучения входят болезни пчёл и рыб, а также ветеринарно-санитарная экспертиза продуктов и сырья животного происхождения (мясо, молоко, рыба, кожа, шерсть и т. д.). Профессиональный праздник ветеринарных работников РФ с 2014 года отмечается 31 августа. Ветеринары за работой Памятники См. также Ветеринарный энциклопедический словарь Ветеринарная оперативная хирургия Ветеринария Военная ветеринария Примечания Литература Татарский В. Г. Ветеринария // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб., 1890—1907.
Ветеринар

Ветеринар или доктор ветеринарске медицине (скраћено др вет. мед.) је стручњак из подручја биомедицинских наука. Ветеринарска медицина се студира 6 година на ветеринарском факултету, након којих је ветеринар припремљен за: Рад у примарној ветеринарској средини, Решавање проблематике ветеринарског јавног здравства, Заштиту човекове околине, Теренску, клиничку и лабораторијску дијагностику, Превентивно сузбијање заразних болести и зооноза, Пројектовање и учествовање у изради програма за развијање и унапређивање делатности сточарске производње животињских намирница и животињских производа, Развијање свих облика заштите животиња и околине, Неговање етике хуманог односа према животињама. Управо су ветеринари при раду у лабораторији први изоловали онковирус, салмонелу, бруцелу и друге патогене. Такође су помогли у борби против маларије, жуте грознице и ботулизма, произвели су антикоагуланс за лечење болести срца код људи, те су дефинисали и разрадили неке хируршке технике за људе. Усред људске експанзије у савременом добу, уз посредну заштиту људи и непосредну заштиту животиња обавља још један задатак, а то је производња што квалитетнијих намирница животињског порекла посредно и непосредно, кроз биотехнолошке поступке и инспекцијски надзор. Попут свих лекара, ветеринари доносе етички суд. У свету се воде расправе колико су етички исправни поступци као што су вађење канџи мачкама и резање (купирање) ушију и репова псима. У неким земљама ти поступци су незаконити. Види још Ветеринарска медицина Ветеринарски техничар Спољашње везе Ветеринари без граница - Званични канал
Veterinär

Veterinär är en person som yrkesmässigt vårdar och behandlar skadade och sjuka djur. I exempelvis Sverige är det ett legitimationsyrke vars arbetsuppgifter till stor del inkluderar medicinsk behandling av djur, livsmedelskontroll, djurskydd, forskning och laboratoriearbete samt arbete med folkhälsa och epizooti. Kliniskt verksamma veterinärer arbetar med djursjukvård, med inriktning på ett eller flera djurslag, som smådjur, hästar, lantbrukets djur eller fisk. Det finns både statligt och privat anställda veterinärer med klinisk inriktning. Veterinärer arbetar också inom livsmedelsområdet, med livsmedelskontroll på till exempel slakterier. Ett annat veterinärt arbetsområde är administration och förvaltning. Det vetenskapsområde som veterinärer utbildas inom kallas veterinärmedicin. Sverige Veterinärer utbildas i Sverige vid veterinärprogrammet vid Sveriges lantbruksuniversitet (SLU) i Uppsala, på vad som är känt som Ultuna (campusområdet). Utbildningen omfattar 330 högskolepoäng (5,5 år) och varvar teori med praktik. Efter avslutad utbildning ansöker man om yrkeslegitimation, som utfärdas av Jordbruksverket. Veterinärer organiseras fackligt i Sveriges Veterinärförbund. Vid antagningen till veterinärprogrammet höstterminen 2020 krävdes det minst 20,90 poäng i betygsgenomsnitt i urvalsgrupp BI eller 1,55 poäng på högskoleprovet. För att vara behörig krävs förutom kärnämnena godkänt i Matematik 4, Kemi 2, Fysik 2 och Biologi 2 (förut kallat matematik D, kemi B, fysik B och biologi B). Med endast ett lärosäte i Sverige är konkurrensen om programmets platser extremt hård. Flera statliga myndigheter - Jordbruksverket, Livsmedelsverket och Statens veterinärmedicinska anstalt - är arbetsgivare åt många veterinärer. Dessa kan bland annat ha titlar som länsveterinärer och statsveterinärer. Sveriges första veterinärskola startades av Peter Hernquist i Skara år 1775. Idag ligger Veterinärmuseet i denna byggnad. Specialistutbildning I Sverige finns sedan 2002 fem specialitéer. Dessa är på tre år. Följande specialistutbildningar finns: Grisens sjukdomar Hästens sjukdomar Livsmedel Nötkreaturens sjukdomar Smådjurens sjukdomar (med smådjur avses hund och katt) Innan veterinären blir godkänd specialist måste denne bli godkänd av en examinations- och styrkommitté. Att notera är att examinations- och styrkommittén för de som blir specialister i smådjur heter "Examinations- och styrkommittén för Hund och Katt", medan de andra har samma namn som specialistutbildningen. Omkring en fjärdedel av Sveriges smådjursveterinärer arbetar inom den svenska djursjukvårdskoncernen AniCura. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Veterinär.
Zimní stadion Karlovy Vary

Zimní stadión Karlovy Vary byl sportovní stadion v Karlových Varech ve čtvrti Rybáře, kde hrál svoje domácí zápasy HC Energie Karlovy Vary. V sedmdesátých letech bylo rozhodnuto, že stadion vybudovaný v roce 1947 je již nevyhovující. Proto bylo rozhodnuto o vybudování tréninkové plochy, vedle které měla vzniknout nová zápasová hala. Po dostavbě tréninkové plochy se však od stavby haly upustilo. V osmdesátých letech byla plocha zastřešena a v letech devadesátých musel tento stadion podstoupit značné úpravy. Kapacita stadionu dosahovala 4 680 míst. V roce 2009 byla hala nahrazena novou multifunkční KV arénou. Po přestěhování karlovarských hokejistů koupil halu od města Karel Holoubek. Ten ji poté změnil na obří vietnamskou tržnici. Odkazy Související články HC Energie Karlovy Vary Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zimní stadion Karlovy Vary na Wikimedia Commons Informace o stadiónu (česky)
Zimní Stadion Karlovy Vary

Das Zimní Stadion Karlovy Vary ist ein Eishockeystadion in Karlovy Vary. Die Halle, die ursprünglich schon 1947 eröffnet wurde, war bis zum Ende der Saison 2008/09 die Heimspielstätte des HC Energie Karlovy Vary. Geschichte Das ursprünglich offene Stadion in Karlovy Vary wurde bereits 1947 erbaut. Erst 1975 wurde das Stadion überdacht. 1990 begann die Sanierung der Spielstätte, die seitdem eine Kapazität von 4.680 Zuschauern hat. In der Saison 2007/08 der höchsten tschechischen Spielklasse, der Extraliga erreichte der HC Energie Karlovy Vary das Playoff-Finale gegen den HC Slavia Prag. Dabei war das Eisstadion in Karlovy Vary achtmal hintereinander ausverkauft, während in der regulären Spielzeit durchschnittlich 3.198 Zuschauer die Spiele des Vereins besuchten. Ab Sommer 2009 ersetzte die neu gebaute und 6.000 Zuschauer fassende KV Arena das Stadion als Heimspielstätte des HC Energie. Weblinks hockeyarenas.net Zimní Stadion Karlovy Vary bei hokejkv.cz
Zimní stadion Karlovy Vary

Zimní stadion Karlovy Vary was an indoor sporting arena located in Karlovy Vary, Czech Republic. Built in 1947, the capacity of the arena was 4,680 people (including 1,480 seated). The arena was covered from the 1980s. It was to home HC Energie Karlovy Vary ice hockey team until the club won the Czech Extraliga in 2009. It was then replaced by the KV Arena in 2009. References
Zimní stadion Ivana Hlinky

Zimní stadion Ivana Hlinky je sportovní stadion, který se nachází v severočeském Litvínově. Své domácí zápasy zde odehrává klub ledního hokeje HC Verva Litvínov. Název nese od roku 2004 po Ivanu Hlinkovi, dlouhodobém hráči tamního týmu. Stadion byl zprovozněn 5. prosince 1955, po čtyřech měsících stavby. O deset let později byl zastřešen. Jeho kapacita činí 5 944 diváků, z toho 3 900 míst je ke stání a 2 044 míst k sezení. Galerie Odkazy Reference Související články HC Verva Litvínov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zimní stadion Ivana Hlinky na Wikimedia Commons Informace o stadionu na oficiálních stránkách klubu (česky) HC Verva Litvínov Archivováno 31. 7. 2018 na Wayback Machine. https://www.hcvl.cz/zobraz.asp?t=stadion
Zimní stadion Ivana Hlinky

Das Zimní stadion Ivana Hlinky ist eine Eissporthalle in der tschechischen Stadt Litvínov. Sie ist die Heimspielstätte des Extraligisten HC Verva Litvínov, einer Eishockeymannschaft und bietet 6.211 Zuschauern Platz. 2004 wurde zu Ehren von Ivan Hlinka, einem langjährigen Spieler des Vereins, die Eisarena in Zimní stadion Ivana Hlinky umbenannt. Geschichte Vor dem Bau des Natureisstadions wurde zunächst auf einem ehemaligen Handballplatz an der Neumann-Straße Eishockey gespielt. 1965 entschied die Vereinsführung von Jiskra Litvínov den Bau eines Kunsteisstadions an gleicher Stelle, das nach viermonatiger Bauzeit fertiggestellt wurde. Die Eröffnung am 5. Dezember 1955 wurde durch eine Eislauf-Show der Geschwister Romanov aus Prag umrahmt. Zwei Tage später, am 7. Dezember 1955, fand das erste Eishockeyspiel im Stadion statt. Dabei verlor der gastgebende Verein gegen die rumänische Eishockeynationalmannschaft mit 1:7. In den 1960er Jahren wurde das offene Stadion umgebaut: Zunächst wurden an der Nord- und Südseite Stahltribünen erbaut, die später durch weitere Tribünen an der Ost- und Westseite ergänzt wurden. Zudem wurden Umkleideräume geschaffen und Vorbereitungen für eine Überdachung getroffen. Diese erfolgte von Mai bis August 1965. Durch die Überdachung verringerte sich die Kapazität von 10.000 auf etwa 8.000 Zuschauer, obgleich inoffiziell bis zu 8.500 Zuschauer gezählt wurden. 1979 wurde mit den Planungen für eine zweite Eisfläche begonnen, die 1982 fertiggestellt wurde und seither die Bedingungen für Nachwuchstraining und öffentliches Eislaufen deutlich verbessert. 1995 wurde die Eishalle erneut umgebaut und durch einen V.I.P.- und Sponsorenbereich ergänzt. Dadurch sank die Kapazität auf 7.000 Zuschauer, wobei 2.000 Sitzplätze zur Verfügung stehen. Im gleichen Jahr wurde die Eisfläche saniert sowie 2007 die Dachkonstruktion repariert. Seit 1995 war das Stadion zweimal ausverkauft: In der Saison 2006/07 gegen den HC Sparta Prag und in der Saison 2008/09 gegen den HC Slavia Prag. Den höchsten Zuschauerschnitt hatte der HC Litvínov in der Saison 2004/05, als durchschnittlich 5.542 Zuschauer die Heimspiele des Vereins verfolgten. Weblinks hcverva.cz: Die Zimní stadion Ivana Hlinky auf der Website des HC Litvínov (tschechisch) hockeyarenas.net: Zimní stadion Ivana Hlinky hockeyarenas.net: Zimní stadion Litvínov (1955–1965) Einzelnachweise
Zimní stadion Ivana Hlinky

Le Zimní stadion Ivana Hlinky (stade d'hiver d'Ivan Hlinka en français), est une patinoire construite en 1955 à Litvínov en République tchèque. Présentation Construite en 1955, rénovée et couverte 10 ans plus tard, l'enceinte change de nom en 2004 en l'honneur d'Ivan Hlinka, légende du hockey sur glace tchèque, intronisé au temple de la renommée de son pays en 2004 et à celui de l'IIHF en 2002, décédé accidentellement en 2004 à l'age de 54 ans. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du hockey sur glace Portail de la Tchéquie
Zimní stadion Luďka Čajky

Zimní stadion Luďka Čajky (od roku 2023 sponzorským názvem Trinity Bank Arena Luďka Čajky) je sportovní stadion, který se nachází ve Zlíně. Své domácí zápasy zde odehrává klub ledního hokeje Berani Zlín. Stadion byl uveden do provozu v roce 1957 a v 60. letech 20. století byl zastřešen. Pojmenován byl v roce 1990 po zlínském hráči Luďkovi Čajkovi, který tragicky zemřel na následky zranění při utkání v Košicích. Parametry Zdroj: kapacita: 7 000 diváků (4 125 sedících, 2 875 na stání) rozměr kluziště: 60×29 metrů Odkazy Reference Související články RI Okna Berani Zlín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zimní stadion Luďka Čajky na Wikimedia Commons Zimní Stadion Luďka Čajky Zlín - Oficiální stránky (česky) PSG Beraní Zlín
Zimní stadion Luďka Čajky

Das Zimní stadion Luďka Čajky (deutsch Winter-Stadion Luděk Čajka) ist eine Eissporthalle in der tschechischen Stadt Zlín. Seit 1990 trägt sie den Namen des Eishockeyspielers Luděk Čajka. Die Halle, die ursprünglich schon 1957 eröffnet wurde, ist die Heimspielstätte von PSG Zlín. Geschichte Das ursprünglich offene Wintersport-Stadion in Zlín wurde 1957 erbaut. Fünf Jahre später erfolgte die Überdachung des Stadions, das ab diesem Zeitpunkt 7.500 Zuschauern Platz bot. Durch die Umwandlung von Sitzplätzen in V.I.P.-Plätze und die Errichtung von Sky-Boxen sank die Kapazität später auf 6.975 Zuschauern. Am 6. Januar 1990 wurde Luděk Čajka beim Auswärtsspiel VSŽ Košice gegen TJ Gottwaldov (heute: PSG Zlín), nach einem Zusammenprall mit der Bande, so schwer am Kopf verletzt, das er Mitte Februar des Jahres im Koma mit 26 Jahren verstarb. Im Andenken an ihn wurde die Halle in Zimní stadion Luďka Čajky umbenannt. In seiner Geschichte war das Stadion dreimal ausverkauft, jeweils gegen den HC Vsetín. Den höchsten Zuschauerschnitt verzeichnete der Verein in der Spielzeit 1998/99, als durchschnittlich 7.267 Zuschauer die Spiele im Stadion verfolgten. Weblinks beranizlin.cz: Die Halle auf der Website des PSG Zlín (tschechisch) hockeyarenas.net: Zimní stadión Luďka Čajky
Trinity Bank Arena Luďka Čajky

Trinity Bank Arena Luďka Čajky is an indoor sporting arena located in Zlín, Czech Republic. The capacity of the arena is 7,000 people and it was built in 1957. It is currently home to the RI Okna Berani Zlín ice hockey team. History Roofing of the stadium, which began in 1962, was partially funded by the transfer of footballer Emil Látal. In 1990 the arena was named Zimní stadion Luďka Čajky after Zlín hockey player Ludek Čajka, who was fatally wounded during a game in Košice. By 2018 the arena was the oldest of all in the Czech Extraliga and in need of reconstruction. In 2023 the stadium was renamed to Trinity Bank Arena Luďka Čajky. References
Zimní stadion Luďka Čajky

Le Zimní stadion Luďka Čajky est une patinoire située à Zlín en République tchèque. Description Elle ouvre en 1957. Elle porte le nom du joueur de hockey sur glace Luděk Čajka. La patinoire accueille notamment l'équipe de hockey sur glace du PSG Zlín de l'Extraliga. La patinoire a une capacité de 7 000 spectateurs. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du hockey sur glace Portail de la Tchéquie
Kostel svatého Bartoloměje (Praha)

Kostel svatého Bartoloměje v Praze je vrcholně barokní kostel na Starém Městě v Praze 1. Kostel zasvěcený apoštolu sv. Bartoloměji se nachází poblíž zaniklých středověkých městských hradeb v dnešní Bartolomějské ulici. Kostel byl postaven v letech 1726–1731 podle návrhu architekta Kiliána Ignáce Dientzenhofera. Dějiny V místě současného kostela bývalo ve středověku sídlo prostitutek, zvané Benátky, v dobách panování Karla IV. v roce 1372 Janem Milíčem z Kroměříže přeměněné na Jeruzalém, kazatelskou školu a útočiště kajících se prostitutek k jejich nápravě. V roce 1374 byl dům přestavěn na cisterciáckou kolej u svatého Bernarda, zvanou Bernardinum. Za husitských válek se Jeruzalém rozpadl a do 17. století se vystřídalo několik jednotlivých světských majitelů objektu. Po polovině 17. století připadl zdejší majetek jezuitům, kteří zde započali se stavbou kaple, která však shořela při požáru čtvrti v roce 1678. Jezuitský kostel, postavený na ruinách kaple a vysvěcený roku 1731, přestal svému účelu sloužit po zrušení řádu jezuitů roku 1773 za josefínských reforem a přešel do majetku státu. Obrazy z bočních oltářů sv. Jana Nepomuckého od Václava Vavřince Reinera a Ukřižování od Petra Brandla byly prodány. První se dnes nachází v depozitáři NPÚ v Kutné Hoře a druhý byl umístěn do kostela v Dolním Slivně. V letech 1853 až 1949 byl kostel v držení Kongregace Šedých sester III. řádu sv. Františka, kterým byl po komunistickém puči zabaven a v době komunismu byl využíván jako skladiště a postupně chátral. V Bartolomějské ulici, nesoucí jméno kostela, v době totality sídlila nechvalně známá Státní bezpečnost, dnes je zde sídlo policie a kriminální policie. Po pádu komunismu byl kostel a klášter navrácen v roce 1995 šedým sestrám, v současné době tento objekt obývá 15 sester Popis Nejméně výraznou částí kostela je zalomená fasáda do Bartolomějské ulice. S výjimkou jednoduchého portálu neobsahuje dekorativní prvky, jen několik typů jednoduše rámovaných barokních oken. Nevelký interiér kostela postaveného na nepravidelném půdorysu je náročně architektonicky členěn a také svou dekorativností s využitím umělého mramoru a zlacení silně kontrastuje s uliční fasádou. Poškozené nástropní fresky, nad lodí s tématem mučení sv. Bartoloměje, jsou dílem Václava Vavřince Reinera. Mimořádné je řešení dvorní fasády kostela, přístupné přes budovu dopravní fakulty ČVUT z Konviktské ulice. Fasáda vytváří monumentální průčelí nádvoří, její řešení částečně navazuje na sousední starší, jednodušší barokní stavby. Naopak je nezávislá na interiéru kostela, k čemuž si dopomáhá šikmými špaletami oken. Vedle skutečných a slepých oken je fasáda ve výklencích a na atice zdobena sochami dvanácti apoštolů, Krista a Panny Marie z dílny Matěje Václava Jäckla. Galerie Odkazy Reference Literatura VLČEK, Pavel, a kol. Umělecké památky Prahy. Staré město, Josefov. Praha: Academia, 1996. 640 s. ISBN 80-200-0563-3. S. 56–58. Dále jen Vlček a kol.. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Bartoloměje v Praze na Wikimedia Commons Kostel sv. Bartoloměje na stránkách Šedých sester
Sint-Bartolomeüskerk (Praag)

De Sint-Bartolomeüskerk (Tsjechisch: Kostel svatého Bartoloměje) is een kerk in de Oude Stad van de Tsjechische hoofdstad Praag. De aan de apostel Bartolomeüs gewijde kerk staat aan de Bartolomějské ulici (Bartolomeüsstraat). Het kerkgebouw werd tussen 1726 en 1731 gebouwd in barokstijl naar ontwerp van de architect Kilian Ignaz Dientzenhofer.
Kościół Świętego Bartłomieja w Pradze

Kościół świętego Bartłomieja – zabytkowy barokowy kościół pojezuicki w Pradze, w dzielnicy Stare Miasto, położony przy ulicy Bartolomějské. Kościół został zbudowany dla jezuitów w latach 1726–1731 według projektu Kiliana Ignaca Dientzenhofera. W 1950 wraz z otaczającym kościół kompleksem klasztoru szarytek został przejęty przez czechosłowacką Służbę Bezpieczeństwa. Zwrócony wiernym kościół poświęcono ponownie w 1998 roku. Przypisy
Kaple svaté Barbory (Rudice)

Kaple svaté Barbory je moderní sakrální stavba vybudovaná v letech 1999–2002 v obci Rudice v okrese Blansko v Jihomoravském kraji. Historie Kromě malé kapličky sv. Antonína, neměli obyvatelé obce Rudice vlastní svatostánek a věřící docházeli na bohoslužby do kostela v nedalekých Jedovnicích. Myšlenkou postavit v Rudici větší kapli se zabýval dlouholetý jedovnický farář P. František Vavříček již v 70. letech 20. století, v době, která budování sakrálních staveb nepřála. Změna nastala až po pádu komunismu s nástupem prvního polistopadového starosty Rudice Svatopluka Nezvala; 24. 6. 1990 bylo posvěceno místo a položen základní kámen pro stavbu nové kaple podle návrhu Ing. arch. Petry Vorlíčkové z Brna. 21. září 2002 byla kaple, zasvěcená svaté Barboře, patronce horníků a jeskyňářů, slavnostně otevřena mší svatou, kterou celebroval Mons. Jiří Mikulášek, generální vikář brněnské diecéze. Celkové náklady na stavbu kaple, které přesáhly 4 miliony Kč, byly pokryty především dary a příspěvky farníků. Architektura Exteriér Hrubou stavbu tvoří dvouplášťové zdivo tloušťky 60 cm. Vnější plášť (45 cm) je z vápence z okolních zdrojů a vnitřní plášť (15 cm) je z děrovaných cihel „voštinek“. Stavba kombinuje nízkou horizontální část na čtvercovém půdorysu s vertikální, zkosenou hmotou zvonice. Krov kaple je tvořen křížením dvou sedlových střech. V rozích je podepřen čtyřmi sloupy z modřínových kmenů. Střecha kaple i zvonice je pokryta šedou břidlicí. Interiér Čtvercový půdorys kaple umožňuje jeho variabilní využití i s možností uspořádání prostoru jako večeřadla. Dominantním materiálem v interiéru, který též navrhla arch. Petra Vorlíčková, je dřevo. Kromě čtyř rohových podpěr, které byly vyrobeny z modřínových kmenů je ze dřeva též zařízení kostela (lavice, oltář), otevřený krov i modřínový oltářní kříž, dílo brněnského výtvarníka Patrika Vlčka. V kapli se též nachází novogotická socha sv. Barbory. Ve zvonici je umístěn zvon o hmotnosti 100 kg, který nese jméno papeže Jana Pavla II. Plášť zvonu, vyrobený firmou Kadlec z Nového Hrozenkova, je ozdoben papežským znakem a heslem a reliéfy patronů obce – sv. Antonína a sv. Barbory. Současnost Kaple patří římskokatolické církvi. Slouží též jako obřadní síň pro všechny občany, konají se zde adventní koncerty i další kulturní akce. Správu vykonává římskokatolická farnost Jedovnice, současným farářem je ICLic. Václav Trmač. Odkazy Reference Literatura VAVERKA, Jiří, a kol. Moderní sakrální stavby církví a náboženských společností na území Čech, Moravy a Slezska. Brno: Jota, 2004. ISBN 80-7217-297-2. S. 330. Související články Rudice (okres Blansko) František Vavříček Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Barbory na Wikimedia Commons Rudice: na kapli čekali třicet let