NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Modrý most

Modrý most je ocelový silniční most přes Malši v Českých Budějovicích, mezi Havlíčkovou kolonií a Lineckým předměstím. Historie Na místě původního přívozu byl v roce 1923 postaven dřevěný most, pojmenovaný podle starosty Otakara Svobody Svobodova lávka. V roce 1973 byl provizorně zpevněn ocelovou konstrukcí. Při povodních v roce 2002 byl natolik poškozen, že byl na jeho místě postaven nový most. Současný most byl postaven v roce 2003. Jde o ocelový obloukový most typu Langerův trám s dolní mostovkou. Délka mostu je 46,2 m, šířka vozovky 6,5 m a oboustranně jsou vně oblouků dvoumetrové chodníky. Pro most se ujal, díky modrému nátěru, název Modrý most. Přestože má most nosnost 22 tun (výhradní 40 tun), byl na něm povolen pouze provoz vozidel do 3,5 tuny. Původně byl určen pouze pro pěší a cyklisty, v roce 2007 byl upraven pro jednosměrný provoz automobilů, později pro obousměrný, což vyvolalo řadu protestů místních obyvatel. Obyvatelé z okolí právě kvůli dopravní zátěži a hluku založili občanské sdružení Modrý most, které podalo na město žalobu a později uspělo s námitkou kvůli vyloučení ze stavebního řízení, proto most musel být v červenci 2011 pro automobilovou dopravu uzavřen. V červnu roku 2012 byl most opět otevřen pro automobilovou dopravu, tentokrát ovšem s časovým omezením. Mezi 22 a 6 hodinou platí na mostě uzavírka. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Modrý most na Wikimedia Commons
Puklicův dům

Puklicův dům (Krajinská 2, čp. 36) je městský dům v Českých Budějovicích. Je chráněn jako kulturní památka. Stojí na severozápadním rohu náměstí Přemysla Otakara II. při ústí Krajinské ulice. V domě sídlí prodejna CD a Britské centrum. Architektura Budova byla vystavěna na gotické nárožní parcele. Jádro domu je renezanční, nástavba pochází z 2. poloviny 19. století. Fasáda a rohová věžička jsou secesního typu. Současná nárožní věžička pochází z roku 1902. Před tímto datem nástavba chyběla, jak je patrné na historickém snímku z roku 1895. Tvar věžičky byl navržený podle tehdejších amerických mrakodrapů. Při rekonstrukci domu v 80. letech 20. století se objevily žádosti na uvedení domu do původního stavu. To se však nestalo, realizace by byla obtížná, původní nástavba pravděpodobně byla dřevěná. Během rekonstrukce v 80. letech 20. století došlo k objevu a zrestaurování pozdně gotického trámového stropu v síni prvního patra. Dům je na straně do náměstí opatřen podloubím, do Krajinské ulice podloubí není a začíná až u následujícího domu. Historie V domě byl roku 1467 zavražděn českobudějovický purkmistr Ondřej Puklice ze Vztuh. Puklice, první český purkmistr Českých Budějovic, byl odpůrcem Rožmberků a jejich německých přívrženců na území města. Když se dozvěděl, že dominikánský kazatel Mondl objíždí města a informuje o klatbě[nepřesný odkaz] uvržené na krále Jiřího z Poděbrad, svolal městskou radu, kde bylo rozhodnuto město uzavřít a kazatele dovnitř nevpustit. Mezitím přichystali Puklicovi odpůrci Tomáš Frühauf a Matěj Rabenhaupt vzpouru, ráno vtrhli do Puklicova domu a než stihli purkmistrovi přívrženci připravit protiútok, prorazil platnéř Jan Aufunddahin vrata a dav spiklenců se vrhl na Pukliceho, kterého surově napadli a stáhli po schodišti na ulici, kde ztratil vědomí. Poté vtrhli na radnici, zajali Ondřeje Sovu ze Srubce a zvolili vlastní městskou radu. Mezitím byl Puklice odnesen zpět do domu, kde se probral a sepsal poslední vůli. Když se to spiklenci dozvěděli, vtrhli k němu opět a smrtelně zraněného ho v neckách odnesli do městské šatlavy, kde v pátek po Božím těle skonal (uváděno např. 21. května 1467). Dnes je dům označován jeho jménem. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Puklicův dům na Wikimedia Commons
Solnice (České Budějovice)

Solnice je název pro pozdně gotickou budovu na Piaristickém náměstí v Českých Budějovicích. Postavena byla v roce 1531 jako skladiště obilí, později byla využívána jako městská zbrojnice a ještě později jako úložiště soli. Od svého posledního využití má i své jméno. Jedná se o podlouhlou jednolodní budovu s přístavkem a pěti patry. Z jedné strany na břehu slepého ramene řeky přiléhá k původním městským hradbám, z druhé strany se otvírá na Piaristické náměstí. Fasáda je bílá, zakončená stupni s klíčovými střílnami. Ve výši pátého podlaží se nachází kamenná deska s letopočtem výstavby. Zajímavostí fasády jsou tři různě velké obličeje vytesané z kamene, čtvrtý se nachází na západním štítu budovy od Slepého ramene řeky Malše. Váže se k nim pověst, že jde o sťaté hlavy lupičů, kteří chtěli vyloupit přilehlý kostel Obětování Panny Marie. Objekt se pyšní 4. nejstarším krovem svého typu v České republice. 29. března 2019 zde po dvou letech rekonstrukce otevřela restaurace s výstavním prostorem, propojená unikátní sítí podzemních pivovodů s blízkým pivovarem v Hroznové ulici. Filmy Objekt se objevuje ve scénách z tržiště z filmu Pyšná princezna. Historii unikátní stavby shrnuje video mapping k slavnostnímu otevření 29. března 2019. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Solnice na Wikimedia Commons
Salzhaus (Budweis)

Das Salzhaus (tschechisch Solnice) in Budweis (tschechisch České Budějovice), der größten Stadt in Südböhmen und Verwaltungssitz der Südböhmischen Region in Tschechien, wurde 1531 errichtet. Das Salzhaus ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Geschichte Das Gebäude wurde 1531 im Areal des Friedhofs des Dominikanerklosters als Getreidespeicher der Stadt gebaut und später als Arsenal genutzt. Danach diente es als Lager für das kostbare Handelsgut Salz, das am Linzer Steig nach Böhmen transportiert wurde. Salzhaus am Piaristenplatz Das denkmalgeschützte, sechsgeschossige Bauwerk ist an die mittelalterliche Stadtmauer angebaut. Die weiße Ostfassade wird von einem hohen Staffelgiebel mit kleinen, schartenartige Öffnungen abgeschlossen. In vier Stockwerken befindet sich jeweils eine Öffnung auf Fußbodenebene, durch welche das Salz mit Hilfe von Seilwinden in die Lagerräume oder von dort heraus geschafft wurde. Drei rätselhafte Steinköpfe sind auf Höhe des dritten, fünften und sechsten Stockwerks der Ostfassade angebracht. Ein vierter Kopf befindet sich auf der hinteren Westfassade. Das Dach wird von einem wertvollen, hohen Dachstuhl im Gotik-Renaissance-Stil getragen. Im Inneren befindet sich eine Steinplatte mit der Jahreszahl des Baujahres 1531 im obersten Stockwerk. Der niedrige Anbau an der Nordseite wird als „kleines Salzhaus“ (malá solnice) bezeichnet. Seit 2018 ist im Salzhaus eine Mikrobrauerei, das Solnice, untergebracht. Salzhaus am Salztor Gut 200 Meter weiter südlich befindet sich in der Česká ulice (Böhmergasse) Nr. 66 das im Jahr 1564 errichtete und mehrfach umgebaute, große Salzhaus. Es diente als Umschlagplatz zur Beladung der Salzschiffe, die vor dem Salztor im blinden Arm der Maltsch (kurz vor deren Mündung in die Moldau) lagen. Dieses Gebäude wurde noch zu Zeiten der Pferdeeisenbahn Budweis–Linz–Gmunden als Umschlagsplatz benutzt. Salztor Das Salztor (tschechisch Solní branka) wurde im 14. Jahrhundert erbaut und 1387 erstmals schriftlich erwähnt. Möglicherweise gab es an dieser Stelle schon zuvor einen Zugang zum Wasser. Die heutige Bezeichnung stammt vom großen Salzhaus in der Böhmergasse. Literatur Baedeker Tschechien. 6. Auflage, Ostfildern 2014, ISBN 978-3-8297-1474-7, S. 197. Weblinks Einzelnachweise
Lubasův dům

Lubasův dům (Česká 36, č. p. 154) je pozdně gotická kulturní památka v Českých Budějovicích evidovaná již v roce 1900. Do novodobého státního seznamu byla zapsána 3. května 1958. Dům stojí na křižovatce ulic Česká a Hroznová. Název Lubasův dům je novodobý, ve starší literatuře a v Encyklopedii města České Budějovice se nepoužívá, původ názvu není v dostupné literatuře doložen. Architektura Stavba pochází z počátku 16. století. Vchod je lemován pozdně gotickým profilem s kamenickou značkou. Směrem do křižovatky vystupuje hrubý nárožní arkýř podepřený trojicí krakorců. Součástí domu je historická ohradní zeď, na kterou se rovněž vztahuje památková ochrana. Dům je zajímavý i skladbou vnitřních prostorů. Část patra zabírala černá kuchyně, zatímco v přízemí se patrně netopilo. Zeď původně lemovala uličku vedoucí šikmo z křižovatky Česká – Hroznova na Piaristické náměstí, někdejší hřbitov. Ulička vedla mezi dvěma domy barokní branou, která byla zbořena roku 1903 spolu s jedním z domů – zachován zůstal pouze Lubasův. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lubasův dům na Wikimedia Commons
Kneisslův dům

Kneisslův dům je bývalý měšťanský dům a kulturní památka v Českých Budějovicích. Stojí v Kněžské ulici č. 10 (čp. 373) na rohu s Kanovnickou. Název Dům byl původně nazýván jako Neuwerthův po majiteli, kterému patřil do roku 1913, později jako Kneisslův (či Kneislův* nebo zkomoleně Kreislův) po dalším majiteli a prodejci nábytku z počátku 20. století. Příliš se neujal pozdější název Dům nábytku. Po revoluci jej využívala společnost Ameriguide jako Obchodní dům Maxirak. Architektura Průčelí renezančního domu je zdobeno sgrafity z roku 1557 a jde tudíž o nejstarší doloženou výzdobu tohoto typu v Českých Budějovicích. Předpokládá se, že jejich autorem mohl být italský stavitel Vogarelli, který tou dobou dokončoval stavbu Černé věže. Původně měl dům stupňovitý renezanční štít (podobně jako například Solnice), ze kterého se dochovala část patrná u levého okraje. Stavba byla rekonstruována na přelomu 19. a 20. století, kolem roku 1971 a po revoluci. Opravy roku 1971 provázely komplikace, došlo k překročení tří závazných termínů. Teprve v důsledku vyšetřování bylo zjištěno, že rekonstrukci provádějí jen dva řemeslníci, kteří odešli z pracoviště 22. prosince 1971 a odmítli v opravách pokračovat až do příslibu finančních prémií v únoru příštího roku. Historie Dům je datovaný letopočtem 1557. Do složitého dědického řízení se nemovitost (zahrnující i právo várečné) dostala roku 1905 smrtí majitelky Františky Neuwerthové, po které zůstalo 11 právoplatných dědiců. V té době využíval prostory i Josef Effmert, který zde provozoval knihkupectví a filiálku První české vzájemné pojišťovny proti ohni a krupobití. Krom Effmerta vedl v domě jednu z poboček svého truhlářského a čalounického závodu František Kneissl. 5. května 1913 dům společně s manželkou Albínou odkoupili od Jana Neuwertha za 50 tisíc zlatých. Kneisslův nábytek v domě fungoval ještě za minulého režimu, i když už bez majitelova jména v názvu. 1. července 1991 otevřela společnost Ameriguide lahůdkářství nazvané Obchodní dům Maxirak, které však později zaniklo. V současnosti je dům využíván jako rychlé občerstvení Hladový vokno s prodejem do Kanovnické ulice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kneisslův dům na Wikimedia Commons
Kaple Smrtelných úzkostí Páně (České Budějovice)

Kaple Smrtelných úzkostí Páně je kaple čtvercového půdorysu, stojící za katedrálou svatého Mikuláše v Českých Budějovicích. Bývala součástí původního městského hřbitova, jehož kostnice je umístěna pod kaplí. Historie Na tomto místě původně stávala gotická kaple svatého Jakuba vystavěná před rokem 1377. Tu nahradila kaple Smrtelných úzkostí páně vystavěná v letech 1727–1731. Interiér kaple vymaloval v roce 1729 malíř a freskař Johann Adam Schöpf. Kaple uzavírala křížovou cestu vestavěnou ve zdi hřbitova, který původně kapli s katedrálou lemoval. K jeho zrušení došlo v roce 1784. Roku 1785, v důsledku josefínských reforem, byla zrušena i kaple a přeměněna ve skladiště. V roce 1855 ji nechal biskup Jan Valerián Jirsík obnovit. Kostnice 9. srpna 2005 byla potvrzena domněnka historiků a potvrzena existence kostnice. K objevu došlo v rámci archeologického výzkumu okolí katedrály a bývalého hřbitova. Výkop jedné ze tří sond provedli archeologové při severní stěně kaple, kde odhalila vyzděnou cihlovou klenbu. V 11 hodin dopoledne za účasti novinářů i veřejnosti pronikli výzkumníci pomocí minikamery otvorem v cihlové zdi do kostnice. Její prostor je zaklenutý valenou cihlovou klenbou s lunetami. Stěny tvoří smíšené zdivo (kamen a cihly), mladší klenby jsou z cihel. V jižní části byly kosti skládány do hranic, které dosahují ke stropu, severní část je vyplněna neuspořádaně. V západní části odhalili archeologové původní vstup do kostnice – cihlové schodiště zakryté dvojicí plochých kamenů, původně náhrobků. Jeden z nich je otočený lícem do prostoru kostnice. Přestože je sešlapaný, bylo možné některé části rozlišit: V horní části byl vyznačený klenot, pod ním erb a dále 14 řádků textu s datem úmrtí 22. ledna 1670. Bohoslužby Kaple spadá pod správu římskokatolické církve. V roce 2005 se konaly bohoslužby od 19 hodin v pondělí, čtvrtek a přikázané svátky. V neděli od 11 hodin se sloužily bohoslužby řeckokatolické. V současnosti je využívána k řeckokatolickým bohoslužbám a to pouze o svátcích od 19 hodin. Odkazy Související články Seznam kostelů a modliteben v Českých Budějovicích Věže Českých Budějovic Historické názvy ulic a náměstí Českých Budějovic Reference Literatura Encyklopedie Českých Budějovic, Statutární město České Budějovice a NEBE s. r. o., České Budějovice 2006, 2. opravené a rozšířené vydání (ISBN 80-239-6706-1) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple Smrtelných úzkostí Páně na Wikimedia Commons Podrobné informace o stavbě i o objevu kostnice pod Kaplí Smrtelných úzkostí Páně
Hotel Budweis

Hotel Budweis je čtyřhvězdičkový hotel v Mlýnské ulici v Českých Budějovicích. Budova, jež je nekuřácká, má pět pater a poskytuje ubytování v 60 pokojích. V přízemí se nachází restaurace, v budově je mj. konferenční sál, salonek a parkoviště. Historie budovy Původní budova byla vystavěna českobudějovickými krupaři jako nový Přední mlýn, jehož základní kámen byl položen 17. dubna 1872; mlýn s názvem Dvorní však na místě stál již ve století čtrnáctém. Od roku 1915 zde šest let hospodařili bratří Zátkové, v roce 1926 byl zakoupen Jihočeskými elektrárnami a majitelé se dále měnili. Regulace říčního toku v 19. století způsobila, že mlýnem pak již protékalo jen slepé rameno Malše. V době socialismu byl využíván jako skladiště Domácích potřeb, roku 2002 pak byly v budově objeveny základy hradební bašty, procházela tudy parkánová hradba. V přízemí budovy dnešního hotelu je dodnes k vidění středověká studna a původní trámoví mlýna. Přestavba na Hotel Budweis začala v lednu 2009 a hotel byl pro veřejnost otevřen v říjnu téhož roku. Hotel Budweis získal v Czech Hotel Awards titul Hotel roku 2012 – Absolutní vítěz V České republice v kategorii čtyřhvězdičkových hotelů. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel Budweis na Wikimedia Commons Stránky hotelu Budweis České Budějovice Přední mlýn v databázi Vodní mlýny
Hotel Budweis

Hotel Budweis – czterogwiazdkowy hotel w centrum Czeskich Budziejowicach, położony przy ulicy Młyńskiej (Mlýnská ulice). Budynek dzisiejszego hotelu powstał w 1872 i pełnił funkcję młyna (Přední mlýn; pierwszy Dvorní mlýn powstał w tym miejscu już w XIV wieku), od niego też w 1875 ulica otrzymała nazwę Mühlengasse. Regulacja rzeki Malše pod koniec XIX wieku sprawiła, że do młyna dochodziło tylko jej ślepa odnoga. Do 1926 właścicielami młyna były prywatne osoby, potem kupiło je przedsiębiorstwo Jihočeské elektrárny, ale już rok później ponownie sprzedała go poprzedniemu właścicielowi, Josefovi Havlíčkovi. W okresie socjalizmu znajdował się tutaj skład artykułów gospodarstwa domowego. W 2002 odkryto w budynku resztki baszty i murów miejskich. Do dziś na parterze można oglądać średniowieczną studnię i pozostałości po pierwotnym młynie. Przebudowa na hotel zaczęła się w styczniu 2009, dla gości otwarto go w październiku tego roku. Obiekt ma pięć pięter i 60 miejsc hotelowych. Na parterze znajduje się restauracja, parking oraz sale konferencyjne. Linki zewnętrzne Strona hotelu Hradby a věže byly trnem v oku mlynářům (cs)
Eggertova vila

Eggertova vila je empírová vila v Českých Budějovicích 3 v ulici Na Sadech č. p. 1856/27, která od 2. pol. 40. let 20. století slouží jako budova (popř. jako jedna z budov) Jihočeské vědecké knihovny v Českých Budějovicích. Historie Jedná se o nejstarší stavbu architektonického typu vily se všemi jejími atributy v Českých Budějovicích. Byla postavena v letech 1859–1860 pro měšťana, obchodníka a majitele grafitových dolů v Mokré Antona Eggerta. Za autora projektu bývá považován stavitel Josef Sandner. Eggertově rodině patřila vila až do smrti jeho manželky Johanny v roce 1905 (sám Anton Eggert zemřel 20. září 1875). Poté se vila stala sídlem Obchodní a průmyslové komory. Ve 20. letech ji vlastnil Český akciový pivovar a ve třicátých letech Českobudějovická záložna. Po vzniku Protektorátu se vila stala sídlem německého úředního soudu (Amtsgericht) a pobočky německého zemského soudu (Landgericht). V roce 1946 byla do vily přesunuta Jihočeská vědecká knihovna, jejíž slavnostní otevření se konalo 2. května 1948. V roce 1958 byla vila zapsána do seznamu Kulturních památek. Od prosince 1997 do roku 1999 byly firmou Českobudějovické pozemní stavby provedeny náročné rekonstrukční práce na obnově památkového objektu vily. Popis vily Vila byla umístěna v rozlehlé zahradě. Má půdorys tvaru "T", má pavilonový charakter a je patrová. V jižním průčelí se nachází pětiboký arkýř, po stranách jsou vložené terasy. Střecha je nízká. Fasáda je jemně bosovaná se zdrobnělými architektonickými články. Zahrada Zahrada vznikla v téže době jako vila na místě rušeného vnějšího pásu městských hradeb. V současnosti má výměru 3467 m² (dle katastru nemovitostí – parcela číslo 4432/1). V 70. letech 20. století při úpravě pozemku na letní čítárnu podle návrhu Ivo Hofmanna zanikla původní empírová kompozice zahrady. V první polovině 80. let byla jihovýchodní část zahrady zastavěna při výstavbě budovy knihovního skladu. V roce 1997 byla část zahrady vydána restituentovi. Od roku 2005 celoroční údržbu zahrady provádí firma Every Garden. V roce 2011 byla uskutečněna rekonstrukce památkově chráněné zahrady Na Sadech. Památková ochrana se netýká části č. p. 4432/2. Nejvýznamnějšími dochovanými stromy jsou dva mohutné liliovníky tulipánokvěté stojící u plotu podél ulice Na Sadech. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Eggertova vila na Wikimedia Commons
Wortnerův dům

Wortnerův dům neboli Žižkův dům (U Černé věže 22 – 24, čp. 342 – 343) je goticko-renesanční měšťanský dům a kulturní památka v Českých Budějovicích. Evidována je již od roku 1900, do novodobého státního seznamu byla zapsána 3. května 1958. Architektura Dům má mělce profilovaný gotický vchod. Vysazené první patro podepřené klenbami na krakorcích nese štít realizovaný formou vysoké atiky s renezančním cimbuřím a věžičkami na rozích. Bašty s cimbuřím a klíčovými střílnami mají jen dekorativní charakter. Interiér Přízemí je rozčleněné opěráky spojenými pomocí hrotitých a segmentových spojených oblouků (valená klenba), které podpírají první patro. Podobným způsobem je řešen i sklep. Klenba mázhausu je zdobena hřebínkovým pásem s dekorem, který připomíná slepé kružby. Schodiště uzavírají hřebínkové klenby. Doplňují je štukové prvky v podobě slunce a osmilisté růžice. Dvě místnosti v první patře obsahují dřevěné záklopové stropy, zbylé prostory zdobí opět hřebínkové klenby. Historie Stavba pochází z první poloviny 16. století. Na jejím místě původně stály dva samostatné gotické domky později sjednocené cimbuřím. Ty byly až do pogromu 1506 využívané židovskou komunitou, poté už jen křesťanskými vlastníky. Současná podoba vznikla během rekonstrukce (pravděpodobně 1558–1559), kdy majitel Jan Kelbl nechal vybudovat pozdně gotický portál a původní stavby spojit cimbuřím. Naproti přes ulici byla umístěna původní českobudějovická synagoga. Rekonstrukce K rekonstrukcím došlo v roce 1911 (tehdy Sterneckova 18) a v letech 1989–1992 (projektové práce sahají do roku 1969, o tři roky později se dům dostal do majetku Alšovy jihočeské galerie). V letech 2018–2019 dům prošel další rekonstrukcí, tentokrát spojenou s dostavbou výtahu a sociálního zázemí směrem do dvorního traktu. Původ názvů Název Žižkův dům patrně souvisí s historicky doloženou skutečností, že se Jan Žižka z Trocnova v ulici U Černé věže (tehdy Židovská) v roce 1378 objevil. Figuruje na dlužním úpisu společně se svými přáteli Jaroslavem z Kropné a Janem z Mysletína, kteří si tehdy půjčili peníze od židovek Stane a Johue. Protože se úpis dochoval, předpokládá se, že dluh nebyl splacen. Není ovšem doloženo, zda návštěva, vystavení úpisu či bydliště židovek souviselo přímo s místem současného Wortnerova domu. Aktuálně užívaný název Wortnerův dům pochází od rodiny Wortnerovy, která se roku 1860 stala vlastníkem nemovitosti. Počátkem 20. století provozoval Jan Wortner známou kořalnu. Současnost Od ledna 1993 se v domě nacházejí výstavní prostory Alšovy jihočeské galerie. Jeho využití pro výstavní účely předcházela rozsáhlá rekonstrukce, během které dům získal stávající bílou fasádu. Památková ochrana se nevztahuje na zadní trakt. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Wortnerův dům na Wikimedia Commons Heslo Wortnerova domu v Encyklopedii Českých Budějovic
Široká 37 (České Budějovice)

Měšťanský dům v Široké ulici 37 (čp. 456) je jedním ze dvou známých gotických srubů v Českých Budějovicích. Jako kulturní památka je evidován od 3. května 1958. Srub byl přístupný veřejnosti k příležitosti Dnů evropského dědictví 16. září 2006 a v Mezinárodní den památek 21. dubna 2012. Vyšší patra a zvláště obytné prostory nejstarších českobudějovických domů byly kvůli tepelně izolačním vlastnostem budovány ze dřeva. Mnohé z těchto srubů zanikly v důsledu několika požárů historického jádra, především v roce 1641. Architektura Patrový dům s nečleněnou fasádou společně se dvěma dalšími zaslepuje západní konec Široké ulice. Původní srub byl odhalen v polopatře při rekonstrukci v roce 1986. Srub zasahuje do prostoru krovu, vnější část kryje hliněná mazanina. Podélné stěny se směrem vzhůru klenbovitě sbíhají a podpírají plochý strop. Východní z těchto stěn obsahuje niku někdejšího okna. Historie Dendrochronologická metoda určila, že použité kmeny pocházejí ze stromů skácených mezi lety 1406-1409. V této době dům vlastnil měšťan Rankl, v druhé polovině 15. století jej obýval Janek Sladovník. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Široká 37 na Wikimedia Commons
Houžná (Haklovy Dvory)

Houžná je zaniklá vesnice s tvrzí, která stávala severně od Haklových Dvorů u Českých Budějovic v místech rybniční bašty na severu Starohaklovského rybníka. Mezi oběma rybníky roste památný dub, dle AOPK č. 103178. Historie První písemná zmínka pochází z roku 1263, kdy se objevuje v predikátu Aleše a Psida z Houžné. Na konci 14. století je pak zmiňován Vintíř z Houžné a na počátku 15. století Mikuláš a Přibík z Houžné. Přibík v roce 1410 studoval na Karlově univerzitě v Praze a za četbu Viklefových spisů mu z ní hrozilo vyloučení. Ve druhé polovině 15. století získal obec Mikuláš Vít ze Rzavého, v šedesátých letech jsou pak jako majitelé uváděni Puklicové ze Vztuh. Přibližně od roku 1468 byl majitelem Petr Stupenský z Houžné. Po jeho smrti majetek zdědil Mikuláš Stupenský, naposledy uváděný k roku 1519. Roku 1523 ji odkoupily České Budějovice. V té době ve vesnici stál pivovar a tvrz, která byla po prodeji upravena na obydlí baštýře. Ves zanikla při výstavbě Starého houženského a Starohaklovského rybníka. Na zbylých pozemcích byl v letech 1710–1723 postaven Nový dvůr, jehož rozdělením později vznikla místní část Nový Dvůr, dnes běžně nazývaná Nové Dvory. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Houžná na Wikimedia Commons