NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rezerwat przyrody Lasek Miejski nad Puńcówką

Rezerwat przyrody Lasek Miejski nad Puńcówką, česky lze přeložit jako přírodní rezervace Městský lesík nad Puňcovkou, je přírodní rezervace ve městě Cieszyn (Těšín) nedaleko česko-polské státní hranice a řeky Olza (Olše) v jižním Polsku. Geograficky se nachází u malého vodního toku Puńcówka na strmém okraji údolí řeky Olše v mezoregionu Pogórze Śląskie (Slezské podhůří) na Těšínsku v Horním Slezsku ve Slezském vojvodství. Historie a popis Rezerwat przyrody Lasek Miejski nad Puńcówką byl založen v roce 1961 na ploše 7,74 ha. Byl zřízen za účelem ochrany populace hvězdnatce zubatého (Hacquetia epipactis) a přirozených dubohabřin (s jasany, duby, habry, lípami, javory, jilmy a platany). V současné době[kdy?] je v části rezervace dominantním lesem, na místní poměry unikátní, podhorský březovo-jasanový les, který byl v Polsku zjištěn pouze v oblasti těšínské části Slezského podhůří. Flóra této rezervace zahrnuje 184 druhů cévnatých rostlin, včetně dalších chráněných druhů, např. árón východní (Arum cylindraceum), břečťan popínavý (Hedera helix), barvínek menší (Vinca minor), lilie zlatohlavá (Lilium martagon), sněženka podsněžník (Galanthus nivalis), bradáček vejčitý (Listera ovata), krušina olšová (Frangula alnus) aj. Další informace Rezervace je celoročně volně přístupná. Rezervací vede naučná stezka Trasa Spacerowa Rezerwatów, která prochází také blízkou rezervací Rezerwat Przyrody Lasek Miejski nad Olzą. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rezerwat przyrody Lasek Miejski nad Puńcówką na Wikimedia Commons
Rezerwat przyrody Lasek Miejski nad Puńcówką

Rezerwat przyrody Lasek Miejski nad Puńcówką – rezerwat przyrody w Cieszynie, utworzony w 1961 roku w celu ochrony populacji cieszynianki wiosennej oraz naturalnego grądu (z jesionem wyniosłym, dębem, grabem, lipą, klonem zwyczajnym i polnym, wiązem górskim i pospolitym oraz jaworem). Obecnie jako panujący na obszarze rezerwatu jest podgórski las brzostowo-jesionowy. Tego typu las występuje na terenie Słowenii, Austrii i Czech, natomiast w Polsce został stwierdzony wyłącznie na obszarze Pogórza Cieszyńskiego. Flora tego rezerwatu liczy 184 gatunki roślin naczyniowych, w tym gatunki podlegające ochronie: obrazki alpejskie, bluszcz pospolity, barwinek pospolity, lilia złotogłów, śnieżyczka przebiśnieg, listera jajowata, kruszyna pospolita, kalina koralowa, pierwiosnka wyniosła, kopytnik pospolity oraz najsłynniejszy okaz rezerwatu – cieszynianka wiosenna. Ta ostatnia najgęściej występuje w południowej części rezerwatu, wśród najlepiej zachowanych fragmentów lasu grądowego. Rezerwat obejmuje izolowany kompleks leśny o powierzchni 7,74 ha, położony na prawym brzegu doliny Olzy, pomiędzy ulicami 3 Maja, Ignacego Kraszewskiego, Błogocką i Aleją Jana Łyska. Przez jego teren przepływają potok Puńcówka oraz kanał Młynówka. Rezerwat znajduje się pod silnym negatywnym oddziaływaniem człowieka. Przylega do centrum miasta oraz zabudowań fabrycznych, budynków publicznych i ośrodków sportowo-rekreacyjnych. Na obszar objęty ochroną wkraczają liczne gatunki roślin rosnących w miejscach przekształconych przez człowieka. Ponadto rezerwat wykorzystywany jest jako park miejski, szczególnie w jego północnej części. W jego najwyższym punkcie zbudowano m.in. okazały pomnik pierwszego władcy Księstwa Cieszyńskiego – Mieszka. Od strony południowo-zachodniej do rezerwatu przylega ponadhektarowa część lasu objęta ochroną jako użytek ekologiczny Łęg nad Puńcówką utworzony w 2003 r. Obejmuje on terasę zalewową użytkowaną dawniej jako zeskok skoczni narciarskiej, zbudowanej na skarpie dzisiejszego rezerwatu przyrody (od strony ul. Błogockiej). Terasa została obsadzona drzewami i stała się terenem, na którym przebiega proces naturalnej sukcesji – następuje samorzutne tworzenie się zbiorowiska lasu łęgowego, typowego dla miejsc wilgotnych, rosnącego wzdłuż rzek i potoków. Przez teren rezerwatu przebiega zielona trasa spacerowa po Cieszynie. Jej dokładny przebieg można obejrzeć na mapie tutaj LINK Przypisy Bibliografia LeszekL. Bernacki LeszekL., AndrzejA. Blarowski AndrzejA., ZbigniewZ. Wilczek ZbigniewZ., Osobliwości szaty roślinnej województwa bielskiego, Poznań: wyd. COLGRAF-PRESS, 1998, ISBN 83-86258-22-5, OCLC 749894651 . Blarowski Andrzej, Gajczak Jerzy, Łajczak Adam i in.: Przyroda województwa bielskiego. Stan poznania, zagrożenia i ochrona, wyd. COLGRAF-PRESS, Poznań 1997, ISBN 83-86258-15-2; Dorda Aleksander, Kuśka Antoni: Ścieżka przyrodnicza w laskach miejskich w Cieszynie (przewodnik dydaktyczny), wyd. Urząd Miejski w Cieszynie, Cieszyn 1998, ISBN 83-901791-4-8;
Pinka

Pinka (zřejmě z německého die Pinge – propadlina) je reliéfní útvar v krajině vzniklý převážně v důsledku hornické činnosti. Tyto tvary mohou mít buď pravidelný kruhovitý půdorys (často vznikají nad křižovatkou důlních chodeb), případně eliptický (spojením dvou sousedních pinek kruhovitého půdorysu) nebo nepravidelný (vzniklý rychlým prosednutím, propadnutím nebo zřícením podpovrchových důlních děl) Rozdíl mezi pinkou a poklesovou propadlinou je pouze kvantitativní a to, že pinky jsou zpravidla plošně nevelké a kratší než 25 m (nejčastěji 6–12 m), hloubka se pohybuje mezi 3 a 5 metry, stěny mají větší sklon. Pinky se dají dělit na: sesedlé: vznikají rychlým sesedáním terénu nad vyrubanými prostorami a mají profil hlubokých pánví nebo až trychtýřů, stěny jsou skloněné, ale ne strmé, na dně pinek leží povrchový materiál a proto zde můžeme najít zbytky původní vegetace, oba typy jak pánvovité tak trychtýřovité mají zaoblené okraje a tímto se podobají závrtům (krasový tvar, okrouhlá deprese) provalené: vznikají jednorázově náhlým propadnutím v jediném okamžiku, mají strmé stěny a nenacházíme na nich původní vegetaci pinkové tahy: početnější seskupení pinek, kdy jsou pinky seřazeny v liniích pinková pole: také pinkoviště, pinky jsou v terénu rozloženy nelineárně Známé pinky Lomnické pinky Pinka v Altenbergu Pinky v Jáchymově Velká pinka na Komáří hůrce Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu pinka na Wikimedia Commons Slovníkové heslo pinka ve Wikislovníku
Dukovanský mlýn (přírodní rezervace)

Dukovanský mlýn je přírodní rezervace na pravé stráni údolí řeky Jihlavy u vodní nádrže Mohelno nad zbořeným a zatopeným Dukovanským mlýnem, na území obce Dukovany v okrese Třebíč v nadmořské výšce 310–380 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany je zachování stanovištních podmínek pro existenci reliktních porostů travinobylinných společenstev serpentinových podkladů s dealpínskými prvky. Rezervace má dvě části, které jsou od sebe v nejbližším místě vzdáleny asi 130 metrů, pásem mezi oběma částmi rezervace prochází dvojí lokální elektrické vedení a červeně značená dálková turistická trasa vedoucí podél řeky Jihlavy. Dolní část rezervace má dolní hranici na břehu vodní nádrže Mohelno. Ve východním cípu dolní části rezervace se nachází památný strom, borovice lesní označovaná jako borovice u Dukovanského mlýna. Dolní a horní část rezervace propojuje lesní cesta kolmá k červeně značené turistické stezce. Další cesta je od turisticky značené stezky je v mapách značena po jihovýchodním okraji dolní části rezervace směrem k vodní nádrži. Při severním okraji horní části rezervace vede nemotoristická silnička podél bezejmenného potůčku a dále společně s červeně značenou pěší trasou směrem na hráz vodní nádrže Mohelno – po této cestě jsou značeny cykloturistické trasy Energetická, Mlynářská a Pivovarská a cyklotrasy značené bílým a zeleným pásovým značením. Na protějším břehu vodní nádrže Mohelno se nachází přírodní rezervace U Jezera a národní přírodní rezervace Mohelenská hadcová step, která má svoji část i na pravém břehu Jihlavy nedaleko východně od PR Dukovanský mlýn. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Třebíč Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dukovanský mlýn na Wikimedia Commons
Durana (přírodní rezervace)

Durana je přírodní rezervace východně od obce Úsobrno v okrese Blansko. Důvod ochrany Důvodem ochrany je jedinečný komplex bukových porostů na pomezí 4. bukového a 5. jedlobukového stupně s ojedinělými exempláři mohutných jedlí, v údolní nivě olše lepkavá a jasan. Flóra V bylinném patru se vyskytuje kostřava lesní (Festuca altissima), bika hajní (Luzula luzuloides), strdivka jednokvětá (Melica uniflora), kyčelnice cibulkonosná (Dentaria bulbifera), šťavel kyselý (Oxalis acetosella), borůvka (Vaccinium myrtillus), kyčelnice devítilistá (Dentaria enneaphyllos) a sasanka pryskyřníkovitá (Anemone ranunculoides). Na dně údolí v blízkosti potoka roste čarovník alpský (Circaea alpina), vrbina hajní (Lysimachia nemorum), prvosenka vyšší (Primula elatior), devětsil bílý (Petasites albus) či ostřice chlupatá (Carex pilosa). Fauna Z ptáků sídlí v lokalitě holub doupňák (Columba oenas). Historie Na vrcholu kopce stávala ve středověku fortifikace Úsobrno, známá též pod názvem Durana. Geologie Podloží tvoří kulmské droby, na nichž se vyvinuly oligotrofní až mezotrofní kambizemě, v údolí v okolí potoka flavizemě. Vodstvo Přírodní rezervace leží stráních okolo hlubokého údolí bezejmenného pravostranného přítoku Úsobrnského potoka. Turistika Kolem přírodní rezervace vede žlutá turistická značka Šebetov – Pohora – Úsobrno – Šubířov – Dzbel, ze které vede na vrchol, kde dříve stávala fortifikace, půlkilometrová odbočka. Fotogalerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Blansko Úsobrno (fortifikace) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Durana na Wikimedia Commons
Dvojdům bratří Čapků

Dvojdům bratří Čapků je památkově chráněná budova, která stojí na Vinohradech v Praze 10. Karel a Josef Čapkovi zde bydleli od poloviny 20. let 20. století. Budova stojí v městské památkové zóně Vinohrady, Žižkov, Vršovice. Historie vily Na počátku 20. let vyrostlo v blízkosti Prahy několik kolonií úřednických rodinných domů, osad, které byly postaveny na základě teorie zahradních měst. Na východní hranu vinohradské kolonie Spolku žurnalistů se okolo roku 1924 přestěhovali bratři Čapkovi z bytu na Malé Straně. Dvojvilu v tehdejší ulici Úzké postavil v letech 1923–1924 architekt Ladislav Machoň v tzv. národním slohu. Dům skrýval dvě vily s totožnými, zrcadlově otočenými dispozicemi, o zahradu se starali oba bratři společně. Spisovatel Karel Čapek obýval se svým otcem pravou část domu (čp. 1853/28), levá (čp. 1854/30) připadla bratru Josefovi s rodinou, který si v podkroví zřídil malířský ateliér. Budova je obklopena zástavbou navrženou architektem Josefem Kalousem. Architektura tohoto vcelku rozsáhlého dvojdomu vycházela z kotěrovského pojetí, které se vyznačovalo jednoduchým, pevným objemem, zakončeným valbovou střechou s úzkými vikýři. Významnou součástí domu byla rozsáhlá zahrada, na jejíž podobě se podílel žák Pavla Janáka – architekt Karel Dudych. U Karla Čapka se scházeli legendární pátečníci. V září 2013 schválilo zastupitelstvo Prahy 10 odkup poloviny dvojvily, která patřila Karlu Čapkovi, za 44 milionů korun od současného majitele, prasynovce Olgy Scheinpflugové, Čapkovy manželky. Zpřístupnění návštěvníkům jako takzvané domovní muzeum je plánováno na rok 2026. Podle Prahy 10 práce na rekonstrukci začnou v prosinci 2025 a termín pro realizaci stavby je 16 měsíců od předání staveniště. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dvojdům bratří Čapků na Wikimedia Commons Dvojdům na webu slavnestavby.cz Archivováno 6. 8. 2020 na Wayback Machine. Dvojdům na webu slavnevily.cz Dvojdům bratří Čapků prezentovaný webem Praga Magica Archivováno 14. 6. 2013 na Wayback Machine. Virtuální prohlídka na webu MČ Praha 10[nedostupný zdroj]
Dvorce (Tučapy)

Dvorce (německy Dworetz) jsou vesnice, část obce Tučapy v okrese Tábor v Jihočeském kraji. Nachází se asi 1,5 kilometru jihozápadně od Tučap. Prochází zde silnice II/135. Je zde evidováno 67 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 118 obyvatel. Dvorce leží v katastrálním území Dvorce u Tučap o rozloze 4,17 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1350. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1962 Dvorce byly samostatnou obcí, se kterým patřily nejprve do okresu Tábor, ale v roce 1950 v okrese Soběslav. Od roku 1963 jsou částí obce Tučapy v okrese Tábor. Pamětihodnosti a zajímavosti Kaple svatého Vojtěcha na návsi Výklenková kaplička na jihu obce Kříž vztyčený na památku padlým vojínům na severu obce s datací 1915 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dvorce na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Dvorce v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Dvorce v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Dětský domov Dagmar

Dětský domov Dagmar je příspěvková organizace zajišťující náhradní výchovnou péči nezletilým osobám na základě rozhodnutí soudu o ústavní výchově nebo ochranné výchově. Organizace sídlí v Brně-Žabovřeskách, v architektonicky významné budově sloužící od počátku témuž účelu. Dětský domov Dětský domov vznikl z popudu brněnského básníka, novináře a spisovatele Rudolfa Těsnohlídka, autora Lišky Bystroušky. Ten inicioval v roce 1924 tradici Vánočních stromů republiky a s nimi souvisejících dobrovolných příspěvků sociálně slabým. První strom zasvítil 14. prosince 1924 v Brně na náměstí Svobody. Pro Těsnohlídka vánoční strom symbolizoval i událost z prosince 1919, kdy spolu s přáteli nalezl v lese u Bílovic pod smrkem odložené dítě, malou Lidušku Kosourovou. Tato událost podnítila jeho zájem o opuštěné děti. Tradicí Vánočních stromů se Těsnohlídek inspiroval v dánské Kodani. Též proto byl dětský domov zbudovaný z dobročinných výnosů pojmenován podle laskavé dánské královny Dagmar, dcery Přemysla Otakara I. Provoz domova byl spuštěn 8. prosince 1929. Těsnohlídek se jeho otevření nedožil. Budova Jde o funkcionalistickou budovu od architekta Bohuslava Fuchse, který projekt vytvořil v rámci dobročinnosti bez nároku na honorář. 8. prosince 1928 byl položen základní kámen. Budova později doznala různých stavebních úprav. Poslední velká rekonstrukce byla provedena v roce 2006. Provoz Dětský domov zajišťuje nezletilým osobám ve věku od 3 do 18 let, případně zletilé osobě do 19 let, na základě rozhodnutí soudu o ústavní výchově nebo ochranné výchově nebo o předběžném opatření náhradní výchovnou péči. V zájmu jeho zdravého vývoje, řádné výchovy a vzdělávání, předchází dětský domov vzniku a rozvoji negativních projevů chování dítěte nebo narušení jeho zdravého vývoje. Snaží se zmírňovat nebo odstraňovat příčiny nebo důsledky již vzniklých poruch chování a přispívá ke zdravému osobnostnímu vývoji. Dětský domov může poskytovat plné přímé zaopatření zletilé nezaopatřené osobě po ukončení výkonu ústavní výchovy a ochranné výchovy. Odkazy Literatura ČTK. Dětský domov Dagmar v Brně vznikl před 80 lety z vánočních sbírek. Magazín ČeskéNoviny.cz [online]. 7. 12. 2009 [cit. 2010-05-09]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-07. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dětský domov Dagmar na Wikimedia Commons Oficiální stránky Zajímavá místa Žabovřesk Archiweb.cz: Dětský domov Dagmar
Maidenburg

Die Ruine der Maidenburg (tschechisch Děvičky, Dívčí hrady, Maidberk) befindet sich auf dem Děvín (Maidenberg), dem höchsten Gipfel der Pollauer Berge in Südmähren. Geschichte Die Höhenburg wurde erstmals 1222 unter dem Namen 'Dewiczky' als Grenzburg in königlichem Besitz erwähnt. Der Name des ersten bekannten Burggrafen ist Stephan von Mödlau, Gründer der Adelsfamilie Pernstein. Zunächst war das Gebäude wahrscheinlich aus Holz. Die Burg wurde Ende des 13. Jahrhunderts unter der Herrschaft von König Wenzel III. erneuert. Zur Zeit der Ersten Wiener Türkenbelagerung wurde die Burg 1529 verstärkt. Im Jahr 1572 kaufte Adam von Dietrichstein die Maidenburg, ebenso wie die benachbarte Burg Waisenstein. Sein Sohn Sigismund baute die Maidenburg wieder auf. Während des Dreißigjährigen Kriegs wurde die Burg von schwedischen Truppen besetzt, die nach der siegreichen Schlacht bei Jankau das Gebiet bis nach Wien beherrschten. Beim Abzug der schwedischen Besatzung wurde die Burg geplündert und gebrandschatzt. Heutiger Zustand Die Umfassungsmauern sind erhalten. Man erreicht die Burg vom Bahnhof in Popice, mit einem Wanderweg mit roter Wandermarkierung, oder über eine kürzere Variante vom Parkplatz in Pavlov mit einer grünen Markierung. Weblinks HRAD DĚVIČKY | MAIDENBURG
Děvín (přírodní rezervace)

Děvín je přírodní rezervace jižně od lokality Křižovatka v okrese Cheb na pravé straně poblíž silnice Křižovatka — Milhostov. V jižní části rezervace protéká Lužní potok. Nedaleko lokality Děvín se nachází národní přírodní rezervace Soos, která je situována na západ od Děvína. Chráněné území je ve správě Krajského úřadu Karlovarského kraje. Předmět ochrany Předmětem ochrany je rašeliniště a lokalita s výskytem muchomůrky olšové (Amanita friabilis). Flóra a fauna Z kriticky ohrožených druhů rostlin zde rostou hrotnosemenka bílá (Rhynchospora alba) a bublinatka bledožlutá (Utricularia ochroleuca). Z ohrožených druhů to jsou bublinatka prostřední (Utricularia intermedia), bublinatka menší (Utricularia minor), všivec lesní (Pedicularis mokřadní) bařička bahenní (Triglochin palustre), tučnice obecná (Pinguicula vulgaris), rosnatka okrouhlolistá (Drosera rotundifolia), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), prha arnika (Arnica montana), vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata) a klikva bahenní (Oxycoccus palustris). Z kriticky a silně ohrožených druhů zvířat zde žijí rak říční (Astacus astacus), rosnička zelená (Hyla arborea), bekasina otavní (Gallinago gallinago), skokan ostronosý (Rana arvalis) a skokan zelený (Rana aeskulenta). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Cheb Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Děvín na Wikimedia Commons
Dřínek

Dřínek je přírodní rezervace severovýchodně od obce Hrobčice v okrese Teplice. Péči o přírodní rezervaci zajišťuje Krajský úřad Ústeckého kraje, odbor životního prostředí a zemědělství. Důvodem ochrany jsou xerotermní travinná společenstva, teplomilné druhy rostlin vzácně se vyskytující v severní části českého termofytika. Na svazích prosperuje populace zvláště chráněných druhů rostlin v kategorii silně ohrožených kavyl úzkolistý (Stipa tirsa), koniklec luční český (Pulsatilla pratensis subsp. bohemica). Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Teplice Seznam památných stromů v okrese Teplice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dřínek na Wikimedia Commons
Dřínov (zámek)

Zámek Dřínov se nachází uprostřed stejnojmenné obce v okrese Kroměříž, v kraji Zlínském. Tvoří ho hlavní obdélníková budova se dvěma křídly a jednou věží. Historie Existence tvrze se dokládá již roku 1414, kdy odsud majitel podnikal přepady okolních usedlostí. V letech 1653–1667 buď Skrbenští z Hříště nebo Přepyšští z Rychmburka přestavěli tvrz na menší renesanční zámeček, jehož základy budou ukryty v dnešním východním a jižním křídle. Dílem Walderodů, kteří byli vlastníky od roku 1753 je také kaple sv. Kateřiny, přistavěná k jižnímu průčelí okolo roku 1775. Po nich vlastnil v letech 1815–1945 zámek spřízněný rod Desfours-Walderode, za nichž v roce 1830 proběhly nepříliš podstatné úpravy. Roku 1875 byla provedena dílčí regotizace. Po roce 1945 byl zámek doveden do havarijního stavu, hlavně v době, kdy sloužil jako kanceláře a byty. V roce 2015 však zámek pod dohledem pana Svitáka vypadá o mnoho lépe. Jednou z nejzásadnějších úprav je zcela nová střecha, která byla v havarijním stavu. Od jara 2024 se v průběhu oprav zámek otevírá veřejnosti v rámci pravidelných prohlídek. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Dřínov na Wikimedia Commons
Dřínovská stráň

Přírodní rezervace Dřínovská stráň byla vyhlášena roku 1994 a nachází se u obce Dřínov na jižním svahu stejnojmenného vrchu. Důvodem ochrany jsou opukové bílé stráně s bohatou teplomilnou květenou a entomofaunou. Na opukách se vyvinul půdní typ rendzina. Popis oblasti Stráň je pokryta mozaikou teplomilných trávníků, na svazích lze najít pryšec sivý (Euphorbia seguieriana), hlaváč šedavý (Scabiosa canescens), kavyl Ivanův (Stipa pennata), len tenkolistý (Linum tenuifolium) či ledenec přímořský. Z živočichů žije v oblasti řada reliktních xerotermních druhů, např. kobylka Bicolorana bicolor a Platycleis denticulata. Průzkum brouků zjistil 44 druhů z čeledi mandelinkovitých (Chrysomelidae) a 94 druhů z čeledi nosatcovitých (Curculionidae). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dřínovská stráň na Wikimedia Commons Informace na Biolib.cz Informace na Salvia-os.cz
Důl Barbora (Karviná)

Důl Barbora je dnes již zaniklý černouhelný důl na okraji Karviné (směr Horní Suchá). Historie dolu V lokalitě budoucího dolu byly provedeny první vrty v roce 1898 z iniciativy arcivévodské rodiny. Při hloubění dolu asistovali italští odborníci, ovšem v důsledku množství vody, která do vrtů pronikala, byly práce zastaveny. K opětovnému hloubení dolu došlo až o dekádu později pod vedením Báňské a hutní společnosti. Hloubění bylo dokončeno v roce 1910, důlní míry byly propůjčeny 14. května 1912. Důl se v této době jmenoval Austria. V době první světové války se v dole těžilo velké množství uhlí, například v roce 1916 činila těžba 276.600 tun. Po skončení války došlo k dvěma přejmenováním dolu. Nejprve byl důl přejmenován na důl Józef Piłsudski podle obnovitele polského státu. Poté, co západní část Těšínska připadla ČSR byl v roce 1920 přejmenován na důl Barbora. V meziválečném období také docházelo k rozvoji vybavení a modernizaci dolu – zrušení koňské přepravy (1918), instalace zařízení na plavenou základku (1929). V období druhé světové války byli na dole nasazeni sovětští zajatci a zároveň docházelo k masivními nárůstu těžby (v letech 1943 a 1944 se těžba pohybovala okolo 1 mil. tun ročně), které ovšem nehledělo na efektivitu a budoucnost dolu. Po skončení druhé světové války došlo k přestavbě a modernizaci dolu – důl Barbora byl jedním z nejvíce mechanizovaných dolů v ostravsko-karvinské oblasti. 18. prosince 1951 došlo v dole k tragédii, při likvidaci požáru zemřelo 14 záchranářů. Dne 31. prosince 1951 byl důl spojen s dolem Hohenegger. Spojené doly nesly jméno již dříve přejmenovaného dolu Hohenegger – důl 1. máj. Jelikož však byla lokalita dolu Barbora lépe mechanizována, docházelo k postupnému převodu všech činností na tento důl. Zde bylo také vedení dolu. Z tohoto důvodu je mezi mnohými lidmi lokalita stejně dobře známa jako důl 1. máj. 1. dubna 1958 byl k dolu 1. máj přičleněn i důl Gabriela. Důlní nehody v roce 1981 a 1990 Dne 3. května 1981 došlo k úmrtí záchranářů likvidujících požár ve 40. sloji – zahynulo 7 lidí, včetně ředitele dolu Ing. Rudolfa Stani. Ve stejné sloji vybuchl metan i 18. října 1990. Toto neštěstí nepřežilo 30 horníků, dalších 9 lidí bylo těžce zraněno. V důsledku výbuchu ovšem bylo nutné těžbu v lokalitě dolu Barbora zastavit (nebylo možné těžit v části důlního pole). Poslední vozík uhlí byl vytěžen 16. prosince 2002. V současné době jsou zachovány obě dvě těžní věže dolu a jámy byly likvidovány zásypem. V oblasti bývalého dolu vzniká soukromý zábavní a naučný rodinný park. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Důl Barbora na Wikimedia Commons důl Barbora na www.hornicky-klub.info důl Barbora na www.zdarbuh.cz