NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grad Špilberk

Grad Špilberk (nemško: Spielberg) je stari grad na vzpetini v središču Brna na Južnem Moravskem, Češka. Zgodovina Grad so začeli graditi v prvi polovici 13. stoletja češki kralji iz dinastije Přemyslov, dokončal pa ga je kralj Otokar II. Přemysl.. Sredi 13. stoletja je grad predstavljal sedež moravskih kraljev, od sredine 14. stoletja pa so ga postopoma spremenili v veliko baročno trdnjavo, ki je postala eden najtežjih zaporov v Avstro-Ogrski. Kasneje je grad postal vojašnica, danes pa je v njem muzej. Reference
Замак Шпилберк

Замак Шпилберк је средњовековни замак на врху брда у Брну, у Чешкој. Историја Замак је саграђен средином XIII века. Изградио га је чешки краљ Отакар II Пшемисл. Налази се на брду које се налази изнад историјског центра Брна. Замак је временом прерастао у тврђаву која је служила као најутврђенији затвор у Аустро-угарској. Аустријски цар Франц Јозеф I је 1855. године укинуо затвор и од тада је замак служио као војна касарна. Војска се задржала у њему преко 100 година. 1959. године Чешка армија је напустила замак и од тада се у Шпилберку налази седиште музеја града Брно. У подножју замка, на западној страни, налази се православни храм посвећен Светом Вацлаву. Види још Катедрала Светих Петра и Павла у Брну Православна црква Светог Вацлава у Брну Спољашње везе Virtual show Званичан сајт Шпилберк замка
Drahotuš

Hrad Drahotuš je zřícenina středověkého hradu ležící na území části Slavkov obce Kozlov v okrese Olomouc v Olomouckém kraji, nad vesnicí Podhoří, místní části města Lipník nad Bečvou v okrese Přerov. Hrad se nachází v pohoří Oderské vrchy. Zbytky hradu jsou chráněny jako kulturní památka České republiky. Historie Hrad Drahotuš založil přerovský purkrabí a moravský maršálek Bohuš z Drahotuš na výsluze, kterou mu v šedesátých letech 13. století daroval král Přemysl Otakar II. Důvodem zřízení hradu je střežení kupeckých tras Moravské brány. Po hradu Drahotuš se Bohuš poprvé uvádí roku 1269. Páni z Drahotuš drželi hrad až do roku 1371, kdy ho prodali moravskému markraběti Janu Jindřichovi. Markrabě Jošt ho roku 1408 zastavil Ctiborovi z Cimburka a král Václav IV. ho dal roku 1416 Lackovi z Kravař. Na konci husitských válek se hradu zmocnil Boček Puklice z Pozořic, jemuž ho roku 1446 zapsal jeho legální držitel Hynek z Valdštejna a Židlochovic. V polovině 15. století držel Drahotuš Vok ze Sovince, ale poté se hrad vrátil pánům z Cimburka, resp. Ctiboru Tovačovskému z Cimburka. Ten v roce 1476 prodal hrad Vilémovi z Pernštejna. Hrad poté ztratil svoji sídelní funkci a zanikl. Galerie Další informace Hrad se nachází na výběžku masivu kopce Juřacka v místě zvaném Hradisko. Poblíže hradu, severním směrem, se nacházejí bývalé doly, které jsou veřejnosti nepřístupné. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Drahotuš na Wikimedia Commons Drahotuš na webu Hrady.cz
Drhovce

Drhovce (dříve též Drhovec) jsou malá vesnice, část obce Drevníky v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Nachází se asi 3,5 kilometru západně od Drevníků. Vesnicí protéká Drhovský potok. Drhovce leží v katastrálním území Nechalov o výměře 1,53 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1720. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1929 Drhovce byly osadou obce Drhovy v okrese Příbram. V letech 1930–1979 byly osadou obce Nechalov, se kterým patřily nejprve do okresu Příbram, ale v roce 1950 v okrese Dobříš a od roku 1960 opět v okrese Příbram. Od 1. ledna 1980 do 31. prosince 1997 byly znovu částí obce Drhovy v okrese Příbram. Od 1. ledna 1998 jsou částí obce Drevníky v okrese Příbram. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Drhovce na Wikimedia Commons Drhovce v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Drhovce

Drhovce (Duits: Dirhowetz) is een Tsjechische plaats in de gemeente Drevníky, regio Midden-Bohemen, en maakt deel uit van het district Příbram. Het dorp ligt op 3,5 kilometer afstand van Drevníky. Drhovce telt 29 inwoners (2021). Geografie De Drhovskýbeek stroomt in de buurt van Drhovce en mondt enerzijds uit in het nabijgelegen Drhovskýmeer, en anderzijds in het Drhoveckýmeer, vlak bij het dorp. Geschiedenis De eerste schriftelijke vermelding van Drhovce dateert van 1720. Sinds 1960 is Drhovce ondergebracht bij het district Příbram. Verkeer en vervoer Autowegen Er leidt een regionale weg naar het dorp. Spoorlijnen Er is geen station in Drhovce. Het dichtstbijzijnde station is in Stará Huť, op zo'n 8,5 kilometer afstand. Dat station ligt aan de spoorlijn van Praag naar Dobříš. Buslijnen Er is één bushalte nabij het dorp: Bezienswaardigheden Kruis op een stenen sokkel Galerij Externe link Website van de gemeente
Alte Synagoge (Třebíč)

Die Alte Synagoge in Třebíč (deutsch Trebitsch), einer Stadt im Okres Třebíč in Tschechien, wird auch als Vordere Synagoge oder Alte Schul bezeichnet. Geschichte Die Synagoge wurde zwischen 1639 und 1642 im Barockstil errichtet. Im Jahre 1757 wurde sie um ein Stockwerk abgesenkt, vermutlich weil sie die Aussicht von der Burg störte. Nach einem Brand wurde sie zwischen 1856 und 1857 neugotisch rekonstruiert. Es ist ein freistehendes, einstöckiges Gebäude mit rechteckigem Grundriss und Walmdach. Es war eine Synagoge in traditioneller Innenausstattung mit 114 Sitzplätzen in der Halle und 80 Sitzplätzen für Frauen in einer Galerie. Nach dem Zweiten Weltkrieg diente das Gebäude zunächst als Lagerhaus. 1953–1954 wurde es von der Tschechoslowakischen Hussitenkirche erworben und ihren Zwecken angepasst. Siehe auch Jüdisches Viertel Třebíč Neue Synagoge (Třebíč) Weblinks Quelle: Übersetzung aus dem Tschechischen Abgerufen am 9. Juni 2019.
Przednia Synagoga w Třebíču

Przednia Synagoga w Třebíču, zwana również Starą (cz. Přední synagoga) – synagoga znajdująca się w Třebíčy, w Czechach. Synagoga była po raz pierwszy wzmiankowana w 1727 roku. W 1759 roku naprawiano jej dach. W 1821 roku została uszkodzona przez pożar, ale szybko ją naprawiono. Kolejny pożar wybuchł w 1856 roku. Rok później synagogę przebudowano w stylu neogotyckim. Podczas tych prac przeniesiono wejście z południowej na zachodnią stronę budynku. Nabożeństwa odprawiano do II wojny światowej. Hitlerowcy zniszczyli całe wyposażenie. W 1954 roku budynek przebudowano według projektu architekta Máčela na zbór Czechosłowackiego Kościoła Husyckiego. Ostatni remont miał miejsce w latach 1995–1995.
Druhlice

Druhlice (dříve též Drúhlice) jsou vesnice, část obce Daleké Dušníky v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Nachází se asi 1,5 kilometru západně od Dalekých Dušníků. Vesnicí protéká říčka Kocába. Je zde evidováno 57 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 169 obyvatel. Druhlice jsou také název katastrálního území o rozloze 2,24 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1325. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1964 Druhlice byly samostatnou obcí, se kterým patřily nejprve do okresu Příbram, ale v roce 1950 v okrese Dobříš a od roku 1960 opět v okrese Příbram. Od 14. června 1964 jsou částí obce Daleké Dušníky v okrese Příbram. V letech 1850–1879 k obci patřil Ostrov. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Druhlice na Wikimedia Commons Druhlice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Druhlice

Druhlice (deutsch Druhlitz, auch Druchlitz) ist ein Ortsteil der Gemeinde Daleké Dušníky in Tschechien. Er liegt sieben Kilometer südlich von Dobříš und gehört zum Okres Příbram. Geographie Druhlice befindet sich linksseitig über dem Tal der Kocába in der Dobříšská pahorkatina (Dobrischer Hügelland). Nordöstlich erhebt sich der Tuškovský vrch (441 m n. m.), im Südosten der Strážný vrch (494 m.n.m.) und der Druhlický vrch (442 m n. m.) sowie westlich der Na Vrších (442 m n. m.). Knapp zwei Kilometer nordöstlich von Druhlice liegt das stillgelegte Uranbergwerk Šachta 25. Nachbarorte sind Lhotka und Svaté Pole im Norden, Tuškov und Budín im Nordosten, Daleké Dušníky im Osten, Podedruhlice und Skalice im Südosten, Hora und Ouběnice im Süden, Ostrov im Südwesten, Dlouhá Lhota, Suchodol und Kotenčice im Westen sowie Buková u Příbramě, Rosovice und Obořiště im Nordwesten. Geschichte Die erste schriftliche Erwähnung von Druhlice erfolgte 1325, als König Johann von Luxemburg die Kamýker Wälder mit der Jagdgerechtigkeit und den darin befindlichen Dörfern an Hermann von Miličín verkaufte. Im Jahre 1326 wurde das Dorf erneut in einer Urkunde König Johanns erwähnt, jedoch unter der Bezeichnung Drahlicz. Bis 1714 gehörte Druhlice zum Podbrder Kreis, danach wurde das Dorf Teil des Berauner Kreises. Im Jahre 1846 bestand Druhlitz aus 35 Häusern mit 226 Einwohnern, darunter eine protestantische Familie. 18 Häuser gehörten zur Herrschaft Dobřisch und 17 Häuser zum k.k. Tafelgut Milin. Zum Miliner Anteil gehörte eine Mühle an der Kotzaba. Pfarrort war Heiligfeld. Bis zur Mitte des 19. Jahrhunderts blieb Druhlitz anteilig der Herrschaft Dobřisch und dem Gut Milin untertänig. Nach der Aufhebung der Patrimonialherrschaften bildete Drúhlice / Druhlitz ab 1850 mit den Ortsteilen Ouběnice und Ostrov eine Gemeinde im Gerichtsbezirk Dobříš. Ab 1868 gehörte die Gemeinde zum Bezirk Příbram. Ouběnice und Ostrov lösten sich in den 1920er Jahren von Druhlice los und bildeten die Gemeinde Ouběnice. 1932 lebten in Druhlice 246 Personen. Ab 1949 gehörte Druhlice zum neugebildeten Okres Dobříš, nach dessen Aufhebung wurde die Gemeinde 1960 wieder Teil des Okres Příbram. 1961 wurde Druhlice nach Daleké Dušníky eingemeindet. Im Jahre 1991 hatte Druhlice 171 Einwohner, beim Zensus von 2001 lebten in den 51 Wohnhäusern 187 Personen. Ortsgliederung Zum Ortsteil Druhlice gehört die Ansiedlung Podedruhlice. Druhlice bildet einen Katastralbezirk. Sehenswürdigkeiten Kapelle, erbaut 1930 Weblinks Geschichte von Daleké Dušníky und Druhlice Einzelnachweise
Druhlice

Druhlice (Duits: Druchlitz) is een Tsjechische plaats in de gemeente Daleké Dušníky, regio Midden-Bohemen, en maakt deel uit van het district Příbram. Het dorp ligt op 2 kilometer afstand van Daleké Dušníky. Druhlice telt 158 inwoners (2021). Geografie De Kocába (Duits: Kotzaba) stroomt langs het dorp. Middenin het dorp is een vijver gesitueerd. Geschiedenis De eerste schriftelijke vermelding van het dorp dateert van 1325. Na de afschaffing van het feodalisme in 1850 was Druhlice in eerste instantie een zelfstandige gemeente, waar Ostrov tot en met 1879 ook deel van uitmaakte. Ingaande 14 juni 1964 is Druhlice een deelgemeente van Daleké Dušníky geworden. Verkeer en vervoer Autowegen Er leidt een regionale weg naar het dorp. Spoorlijnen Er is geen station in Druhlice. Het dichtstbijzijnde station is in Stará Huť, op zo'n zeven kilometer afstand. Dat station ligt aan de spoorlijn van Praag naar Dobříš. Buslijnen Er is één bushalte in het dorp (februari 2026): Bezienswaardigheden Dorpskapel uit 1930; Kruis bij de kapel. Galerij Externe links Website van de gemeente Monumentenregister van Druhlice
Dehtáře (Žabovřesky)

Dehtáře (německy Dechtern) jsou osada, část obce Žabovřesky v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Leží zhruba čtrnáct kilometrů severozápadně od Českých Budějovic. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1334. Archeologické nálezy však dokládají neolitické sídliště z 5. tisíciletí před naším letopočtem. Přírodní poměry V katastrálním území Dehtáře u Českých Budějovic je ptačí oblast Dehtář (kód lokality CZ0311038). Obyvatelstvo V roce 2011 zde trvale žilo 75 obyvatel. Obecní správa Po roce 1850 spadaly Dehtáře pod Čakov. V letech 1924–1943 a opět 1945–1960 byly samostatnou obcí. Během války a definitivně od 1. března 1960 jsou součástí Žabovřesk. Pamětihodnosti Kaple svatého Floriana z poloviny 19. století Boží muka na východním konci vesnice Rybník Dehtář vybudovaný Rožmberky v době největšího rozkvětu hlubockého rybářství na přelomu 15. a 16. století, byl napuštěn v roce 1479 a má rozlohu 260 hektarů. U cesty na hrázi rybníka roste památný dub. Pomník padlým v první světové válce postavený v roce 1928 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dehtáře na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Dechtáře v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Dehtáře v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN) Dehtáře na webu Selské baroko Web Mikroregion Blanský les - podhůří, Dehtáře jsou pod Žabovřesky Archivováno 22. 3. 2011 na Wayback Machine.
Dehtáře (Žabovřesky)

Dehtáře (deutsch Dechtern) ist ein Ortsteil der Gemeinde Žabovřesky in Tschechien. Er liegt 13 Kilometer westlich von České Budějovice in Südböhmen und gehört zum Okres České Budějovice. Geographie Dehtáře befindet sich unterhalb des Dammes des Teiches Dehtář am linken Ufer des Baches Dehtářský potok im Budweiser Becken. Südöstlich erhebt sich der Na Buchtách (423 m), im Süden der Vosí vrch (441 m), südwestlich der Zádušní vrch (454 m) und im Nordwesten der Na Středním (441 m). Nachbarorte sind Tupesy und Malé Chrášťany im Norden, Suchá, Břehov und Picina im Nordosten, Na Drahách, Žabovřeský Mlýn und Čejkovice im Osten, Žabovřesky, Křenovice und Dubné im Südosten, Čakov und Holubovská Bašta im Süden, Záboří im Südwesten, Dobčice, Chvalovice und Strýčice im Westen sowie Babice und Radošovice im Nordwesten. Geschichte Archäologische Funde belegen eine Siedlungsstätte der Bandkeramischen Kultur aus der Zeit zwischen 5000 und 3000 v. Chr. Keramikfunde am Vosí vrch und im Dehtář datieren von der Jungbronzezeit über die Hallstattzeit und Latènezeit bis ins Frühmittelalter. Die erste schriftliche Erwähnung des zur Feste Poděhusy gehörigen Dorfes Dehtars erfolgte am 26. Mai 1334, als König Johann von Luxemburg das Dorf zusammen mit Žabovřesky und Radošovice für 720 Schock Groschen bei Peter I. von Rosenberg gegen die Grenzburg Janovice eintauschte. Nachfolgend gehörte das Dorf zu den Besitzungen der Herren von Rosenberg. Jost von Rosenberg verpfändete das Dorf zusammen mit Radošovice an Peter Záleský von Prostý. Wok II. von Rosenberg ließ 1484 westlich des Dorfes den gleichnamigen großen Fischteich anlegen, mit dem das Dorf Hummo überflutet wurde. Im Jahre 1840 bestand Dechtern / Dechtař einschließlich der östlich gelegenen Einschicht Hiskomühle aus 16 Häusern mit 96 Einwohnern. Pfarrort war Pischtin. Bis zur Mitte des 19. Jahrhunderts blieb das Dorf immer der Herrschaft Krumau untertänig. Nach der Aufhebung der Patrimonialherrschaften bildete Dechtáře / Dechtern ab 1850 einen Ortsteil der Gemeinde Čakov in der Bezirkshauptmannschaft Budějovice/Budweis. 1914 lebten in dem Dorf 106 tschechischsprachige Einwohner. Im Jahre 1924 löste sich Dehtáře von Čakov los und bildete eine eigene Gemeinde. Während der deutschen Besetzung erfolgte 1943 die Eingemeindung nach Žabovřesky. Diese wurde 1945 nach dem Ende des Zweiten Weltkrieges wieder aufgehoben. Zum 1. März 1961 wurde Dehtáře erneut nach Žabovřesky eingemeindet. Im Jahre 1991 wurden in Dehtáře 38 Einwohner gezählt. Beim Zensus von 2001 lebten in den 23 Wohnhäusern des Ortes 42 Personen. Sehenswürdigkeiten Bildstock der Jungfrau Maria am östlichen Ortsausgang Kapelle des hl. Florian auf dem Dorfplatz, errichtet in der Mitte des 19. Jahrhunderts Gehöfte im südböhmischen Bauernbarock Gedenkstein für die Gefallenen des Ersten Weltkrieges, enthüllt 1928 Einzelnachweise Weblinks Geschichte von Dehtáře und Žabovřesky Präsentation von Dehtáře und Žabovřesky auf den Webseiten der Mikroregion Blanský les - podhůří Präsentation auf selskebaroko.unas.cz
Držník

Držník je rybník napájený Hradčanským potokem na území někdejšího vojenského prostoru Ralsko v jihovýchodní části Českolipska. Umístění Rybník je největším ze skupiny nazývané Hradčanské rybníky. Rybníky jsou v oblasti Ralské pahorkatiny spravované státním podnikem Vojenské lesy na území vojenského prostoru Ralsko. Všechny jsou napájeny protékajícím Hradčanským potokem, který se za Mimoní stává levostranným přítokem řeky Ploučnice. Držník je mezi Strážovským a Hradčanským rybníkem, zhruba 1,5 km na východ od obce Hradčany. Ochrana přírody Celá soustava Hradčanských rybníků vč. Držníku je chráněna od roku 1933. Nyní má status přírodní rezervace, pod odborným dohledem Agentury pro ochranu přírody a krajiny ČR. Od roku 2004 je soustava součástí rozlehlého chráněného území Evropy programu Natura 2000 s názvem Ptačí oblast Českolipsko - Dokeské pískovce a mokřady . Tato oblast zahrnuje i Máchovo jezero, Novozámecký rybník a řadu rezervací a přírodních památek jižní části okresu České Lípy. Parametry rybníka Rybník, nazývaný i Držákem či Držním, má plochu 14 ha. Část plochy je pokryta chráněnou vodní květenou, je zde několik mělčin a břehy jsou zalesněny. Dostupnost Z obce Hradčany jsou vedeny po okolím barevně vyznačené turistické okruhy pro pěší turisty. Všechny tři (červený, modrý, zelený) jsou vedeny různými cestami i k hrázi Držníka. Autem lze parkovat v obci Hradčany. Nejbližší stanice vlaku je ve městě Mimoň zhruba 7 km na sever. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Držník na Wikimedia Commons Článek v I-dnes Zmínka na webu Liberecký kraj Web města Ralsko Archivováno 29. 10. 2013 na Wayback Machine.
Vysílač Sněžné jámy

Vysílač Sněžné jámy, umístěný v boudě U Sněžných jam (nazývaný polsky RTON Jelenia Góra / Śnieżne Kotły, v polovině 20. stol. krátce též Wawel, německy Schneegrubenbaude) se nachází na polské straně Krkonoš. Původně zde bylo roku 1837 postaveno provizorní přístřeší, později kamenná budova s ubytováním a restaurací, dále pak hotel. Od roku 1960 je budova využívána jako vysílací zařízení. Poloha Budova se nachází na polské straně Krkonoš nad Sněžnými jámami (polsky Śnieżne Kotły) mezi Vysokým kolem a Violíkem v nadmořské výšce 1 490 m. Od Špindlerova Mlýna je vzdálena vzdušnou čarou cca 7 km severozápadně. Kolem vede červeně značená hřebenová turistická Cesta česko-polského přátelství. Historie Roku 1837 zde bylo postaveno provizorní přístřeší. Po roce 1858 zde již stála kamenná budova s kapacitou 20 lůžek a 50 míst v restauraci. Roku 1896–97 zde byl postaven několikapatrový hotel s 44 dvoulůžkovými pokoji a s vyhlídkovou věží. Kolem roku 1940 hotel sloužil k rekreačním účelům Luftwaffe. Roku 1944 zde byla umístěna radiolokační stanice s anténami na jižní straně, po kterých jsou v terénu dnes patrné zbytky základů. V roce 1945 se Polsko posunulo na západ, připadlo mu německé Slezsko a většina původních obyvatel byla vyhnána, z důvodů podobnosti s královským hradem v Krakově začali Poláci budově říkat Wawel. Roku 1950 Polský klub turistů PTTK zprovoznil v budově bývalého hotelu bufet s několika lůžky. V této době se budova jmenovala Schronisko PTTK Nad Śnieżnymi Kotłami česky Bouda PTTK Nad Sněžnými jámami. V roce 1960 byly nainstalovány venkovní antény a další zařízení pomocí nichž bylo vytvořeno radiové spojení s Zvičinou a Lugsteinem. Vysílač původně vznikl z důvodů televizního přenosu letních olympijských her 1960. Roku 1962 byly antény přeneseny do přestavěné věže s velkými okny. Roku 1994 zde bylo instalováno zařízení pro mobilní telefonii. Současnost Budova je pro veřejnost uzavřená, v extrémním počasí již však několikrát poskytla turistům přístřeší. Zaměstnanci vysílače mají také zásluhu na záchraně mnoha lidských životů. Vysílané stanice Televize Přehled televizních multiplexů vysílaných ze Sněžných jam: Rozhlas Z vysílače Sněžné jámy jsou šířeny následující rozhlasové stanice: Vysílač šíří i stanice digitálního rozhlasu DAB+: Reference Související články Sněžné jámy Vysoká pláň Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vysílač Sněžné jámy na Wikimedia Commons Časopis Krkonoše Vysílací zařízení firmy TP EmiTel
RTON Śnieżne Kotły

RTON Śnieżne Kotły (Radiowo-telewizyjny Ośrodek Nadawczy Śnieżne Kotły) – wieża RTV o wysokości 24 metrów zbudowana w 1897 jako Schronisko „Nad Śnieżnymi Kotłami” wykorzystywane wówczas w celach turystycznych. Właścicielem obiektu jest EmiTel. Historia W 1944 roku Luftwaffe zorganizowało w schronisku stację radiolokacyjną, po wojnie przeszła w polskie ręce. W 1960 roku wybudowano na obiekcie stację linii radiowych, co umożliwiło pokaz transmisji z igrzysk olimpijskich w Rzymie. Od 1976 swoje regularne nadawanie zaczęła TVP2. W listopadzie 1979 roku rozpoczęto emisję programów radiowych, a w lipcu 1981 TVP1. 15 lat później skład programów telewizyjnych uzupełnił Polsat. 1 czerwca 2012 roku rozpoczęła się regularna emisja pierwszego, 7 listopada tego samego roku drugiego, a 23 lipca 2013 roku trzeciego multipleksu telewizyjnego DVB-T w ramach naziemnej telewizji cyfrowej. Transmitowane programy Programy telewizyjne – cyfrowe Programy radiowe – analogowe Programy radiowe – cyfrowe DAB+ Nienadawane analogowe programy telewizyjne Programy telewizji analogowej zostały wyłączone 23 lipca 2013 r. Zobacz też Lista największych konstrukcji w Polsce Przypisy Bibliografia https://radiopolska.pl/wykaz/obiekt/135 http://emimaps.emitel.pl/transmitter/listMux Linki zewnętrzne Obiekt w serwisie RadioPolska
Rezerwat przyrody Kopce

Rezerwat przyrody Kopce – leśny rezerwat przyrody w Marklowicach, dzielnicy Cieszyna w województwie śląskim. Utworzony został zarządzeniem Ministra Leśnictwa z dnia 18 grudnia 1953 r. (Monitor Polski nr A-1, poz. 21), posiada powierzchnię 14,77 ha. Obszar rezerwatu podlega ochronie ścisłej. Rezerwat obejmuje izolowany kompleks leśny na terenie Pogórza Cieszyńskiego, położony na stromej skarpie prawego brzegu rzeki Olzy oraz na przylegającym płaskowyżu. Przecinają go wąwozy o stromych stokach, których dnem płyną niewielkie cieki. Obok znacznego urozmaicenia form morfologicznych terenu na uwagę zasługują wychodnie rzadkiej skały wulkanicznej – cieszynitu. Rezerwat powołano w celu zachowania ze względów dydaktycznych i naukowych naturalnego fragmentu lasów liściastych piętra pogórza: grądu subkontynentalnego (z grabem, dębem szypułkowym, lipą, klonem polnym, modrzewiem europejskim, jaworem oraz wiązem górskim); żyznej buczyny karpackiej (z bukiem pospolitym, jaworem, klonem zwyczajnym, jesionem i świerkiem); łęgu jesionowo-wiązowego w miejscach najwilgotniejszych. oraz występujących w ich runie rzadkich gatunków roślin zielnych, w tym cieszynianki wiosennej i obrazków alpejskich. W rezerwacie spotkać można łącznie ok. 150 gatunków roślin naczyniowych, z których 14 podlega ochronie prawnej. Ochroną ścisłą są objęte (oprócz wspomnianej cieszynianki wiosennej i obrazków plamistych): bluszcz pospolity, kruszczyk szerokolistny, kukułka Fuchsa, parzydło leśne, skrzyp olbrzymi, śnieżyczka przebiśnieg i wawrzynek wilczełyko. Ochronie częściowej podlegają kalina koralowa, konwalia majowa, kopytnik pospolity, pierwiosnka wyniosła i przylaszczka pospolita. Bardzo bogata jest fauna rezerwatu. Liczną grupą zwierząt na jego terenie są ptaki. Gniazdują tu m.in. sikory: bogatka i modra, a także kos, kapturka, dzięcioł duży i bażant. Z płazów występuje tu żaba trawna, ropucha szara, traszka zwyczajna i salamandra plamista. Spotkamy też przedstawicieli wielu rzędów owadów, pajęczaków i ślimaków (z tych ostatnich m.in. winniczka). Przez teren rezerwatu prowadzi ścieżka dydaktyczna. Przypisy Bibliografia LeszekL. Bernacki LeszekL., AndrzejA. Blarowski AndrzejA., ZbigniewZ. Wilczek ZbigniewZ., Osobliwości szaty roślinnej województwa bielskiego, Poznań: wyd. COLGRAF-PRESS, 1998, ISBN 83-86258-22-5, OCLC 749894651 . Blarowski Andrzej, Gajczak Jerzy, Łajczak Adam i in.: Przyroda województwa bielskiego. Stan poznania, zagrożenia i ochrona, wyd. COLGRAF-PRESS, Poznań 1997, ISBN 83-86258-15-2; Gorczyca Monika: Rezerwat „Kopce”, w: „Przyroda Górnego Śląska” nr 37, jesień 2004, s. 7 i 14; Wika Stanisław (red.): Lasy województwa śląskiego wczoraj, dziś, jutro, wyd. Wydawnictwo KUBAJAK, Krzeszowice 1999, ISBN 83-87971-02-2;