NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Obytný dům bývalého hospodářského družstva

Obytný dům bývalého hospodářského družstva je městský dům, který je situován na rohové parcele Husovy ulice a železniční trati v Přešticích. V lednu 2005 byl dům prohlášen kulturní památkou ČR. Historie Vila o dvou bytových jednotkách byla postavena v roce 1924 pro ředitele přeštické pobočky Hospodářského družstva Plzeň. V roce 1993 byl přízemní byt adaptován a přeměněn na obchodní místnosti. Zároveň byla k východnímu průčelí přistavena malá zásobovací rampa. Okna v 1. patře byla zamřížována. Architektura Dům je příkladem kvalitní meziválečné architektury s ozdobnými prvky kubistického a rondokubistického stylu. Autorem projektu byl architekt Hanuš Zápal, stavbu uskutečnila firma Josefa Špalka. Dům je dvoupodlažní s valbovou střechou pokrytou taškami bobrovkami s třemi trojúhelníkovými vikýři. Fasáda je tvořena brizolitovou omítkou o dvou zrnitostech převážně v šedé barvě. V patře je kombinovaná šedá a okrová barva. Vila je zasazena v terénu, který se mírně svažuje směrem k jihovýchodu. Na severní a západní straně je hospodářský dvůr, který je položen o polovinu podlaží výše oproti úrovni ulice. Na dvůr se vchází postranním vstupem z mezipodesty. Hlavní vchod do vily je z jižního průčelí z Husovy ulice a je zvýrazněn dvěma oblouky závětří. V závětří jsou slohové dvoukřídlé, částečně prosklené vstupní dveře. Do obchodních prostor se vchází z východní strany, kde je i malá rampa. Hlavní průčelí vily je rozděleno na dvě části podle konstrukčního i funkčního rozdělení půdorysu. Pravá část průčelí je nápadná trojúhelníkovým štítem, který je v tympanonu ozdoben reliéfem vycházejícím z motivu na jednokorunové minci (žena se snopem obilí). Nad reliéfem jsou uměleckým způsobem vytvořena písmena HD, značící hospodářské družstvo. Galerie Odkazy Reference Literatura DOMANICKÝ, Petr. Hanuš Zápal 1885–1964 Architekt Plzeňska. 1. vyd. Plzeň: Starý most, s.r.o., 2015. 270 s. ISBN 978-80-87338-49-0. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Obytný dům bývalého hospodářského družstva na Wikimedia Commons
TEDOM

TEDOM a.s е чешка инженерингова компания, създадена от инж. Йозеф Желечек в Требѝч през 1991. TEDOM е съкращение на чешките думи TEplo DOMova. Основният предмет на дейност на фирмата е разработването и производството на блокове за комбинирано производство на топлинна и електрическа енергия с газови двигатели. Освен поделенията за комбинирано производство на топлоенергия, продуктовото портфолио на компанията включва и газови термопомпи и горивни двигатели, проектирани от TEDOM. Компанията произвежда също автомобили и автобуси. Фотогалерия Източници
Tedom

TEDOM a.s. – czeskie przedsiębiorstwo z siedzibą w Třebíč, producent autobusów (2004), silników dużej pojemności (2003) i samochodów ciężarowych (2006). Przedsiębiorstwo działa od 1991 roku. Historia Spółka Tedom została założona w 1991 roku. Specjalizowała się w produkcji układów kogeneracji (skojarzonego wytwarzania ciepła i energii elektrycznej) oraz innych urządzeń dla sektora energetycznego. Początkowo były to małe układy kogeneracji o mocy 22 kW, bazujące na silnikach spalinowych zasilanych gazem ziemnym. W 1993 roku, po nawiązaniu współpracy ze spółką VKS Hořovice, wprowadzono większe układy o mocy do 130 kW, korzystające z silników LIAZ. W 1995 roku obie firmy połączyły się, tworząc holding, który rok później wprowadził do produkcji jednostki kogeneracji typu CAT, wyposażane w silniki spalinowe Caterpillar, osiągające moc od 190 nawet do 3800 kW. 30 maja 2003 roku, od syndyka masy upadłościowej firmy Škoda Truck International (ex LIAZ), wykupiono zakłady Jamot w Jabłońcu nad Nysą, produkujące silniki wysokoprężne. Nazwę tej firmy zmieniono na Tedom Motory, a markę silników na Tedom. W 2004 roku od włoskiej firmy Mauri kupiono licencję na produkcję autobusów Kronos. W tym samym roku powstał pierwszy egzemplarz autobusu niskopodłogowego Tedom Kronos 123G. Wraz z napędzającym go silnikiem typu Tedom M1.2C o pojemności 11,9 dm³ przystosowanym do zasilania CNG zadebiutował na targach motoryzacyjnych w Brnie. W 2005 roku 5 szt. autobusów Tedom trafiło do Liberca i Bratysławy. Powstała wówczas także odmiana lokalna Tedom L12. W 2006 roku produkcja wzrosła do 12 szt. W listopadzie 2006 roku w Třebiču otwarto nową halę fabryczną przeznaczoną do produkcji autobusów. Na początku 2007 roku pokazano prototyp autobusu niskopodłowgowego Tedom C12G. W sierpniu 2010 roku zaprezentowano prototyp niskopodłogowego autobusu przegubowego Tedom C18G. W 2006 roku łączne zatrudnienie w firmie wynosiło około 700 osób, w tym 18 osób w dziale autobusowym. Obecny program produkcyjny: C12D/C12G – niskopodłogowy, silnik Diesla (D), silnik CNG (G) C18G – niskopodłogowy, przegubowy, silnik CNG (G) L12D/L12G – niskowejściowy, silnik Diesla (D), silnik CNG (G) Modele wycofane z oferty: Tedom Kronos 123D/Tedom Kronos 123G – niskowejściowy, silnik Diesla (D), silnik CNG (G) Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Zbiór artykułów dotyczących firmy Tedom w serwisie Infobus
Hoštice (zámek)

Hoštice jsou tvrz přestavěná na zámek ve stejnojmenné vesnici jižně od Strakonic v Jihočeském kraji. Zámek stojí pravděpodobně na místě středověké tvrze, ale jeho dochovaná podoba je výsledkem zejména přestavby ze druhé poloviny osmnáctého realizované rodem Chlumčanských z Přestavlk a mladšími úpravami z let 1870–1880. Zámecký areál je chráněn jako kulturní památka. Historie Na místě zámku pravděpodobně stávala od třináctého století tvrz vladyků z Hoštic. Jejím prvním známým majitelem byl roku 1274 Držislav z Hoštic. Roku 1315 Hoštice spolu s dalšími 26 vesnicemi tvořily součást volyňského újezdu českých královen, což roku 1436 potvrdil císař Zikmund Lucemburský. Další zmínka pochází až z roku 1552, kdy vesnici koupil Vilém z Rožmberka, ale Petr Vok z Rožmberka ji roku 1593 prodal Arnoštu Vítanovskému z Vlčkovic. K dalším držitelům patřili Hynek Jetřich Vítanovský (1681), vdova po něm Johana Magdalena, Jindřich Vilém Vítanovský a od roku 1686 Ladislav Chlumčanský z Přestavlk. Chlumčanští z Přestavlk vesnici vlastnili více než sto let a roku 1777 zdejší panské sídlo částečně přestavěli v barokním slohu. Ladislavův vnuk Vojtěch Chlumčanský statek prodal svému bratrovi Václavu Leopoldovi Chlumčanskému a v roce 1799 Hoštice koupil Jáchym Zádubský ze Šontálu. Poslední přestavba proběhla za Henneberků v letech 1870–1880, což dokládá jejich erb v průčelním tympanonu. V první polovině dvacátého století byla zámecká budova rozšířena o malé přístavky a další stavební úpravy areálu probíhaly bez ohledu na památkovou hodnotu i po roce 1948. Stavební podoba Zámek je jednopatrová obdélná budova s přízemními prostorami zaklenutými křížovými klenbami. Pokoje v patře mají ploché stropy s fabiony. V interiéru se dochovala původní dveřní křídla i s kováním. Dominantou průčelí je rizalit s raně barokním vstupním portálem. Ve zdmi a hospodářskými budovami ohrazeném areálu stojí stáje, patrová sýpka s pivovarským sklepem, stodola a konírna. Ve stájích a konírně jsou plackové klenby. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Jihočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hoštice na Wikimedia Commons
Anglobanka (Pardubice)

Budova Anglobanky je modernistická budova v Pardubicích, postavená v letech 1924 až 1925. Historie Na místě současné budovy stály domy čp.144 a 222. Prostor ve dvacátých letech 20. století zakoupila Anglobanka a domy nechala strhnout, načež přípravou nové budovy pověřila Josefa Gočára. Gočár s Anglobankou spolupracoval dlouhodobě a navrhl pro ni ředitelství v Praze a budovy v Hradci Králové a Ostravě. Samotná budova byla postavena v letech 1924–1925. V devadesátých letech byla většina interiéru vybourána. V současnosti (2025) sídlí v budově Komerční banka. Popis Objekt má tři nadzemní podlaží a obdélníkový půdorys. V přízemí se uprostřed nachází hala, nad níž je světlík, kolem kterého jsou v patře rozmístěna tři navazující trakty. Dvorní fasády jsou členěny jednoduchými vodorovnými římsami pod parapety oken a nad jednotlivými patry. Okenní otvory mají pravoúhlý tvar, v jejich dvou třetinách je poutcová příčka a provedení odpovídá typu T. Střecha je směrem k uličním fasádám sedlová, směrem do dvora rovná, pokrytá měděnými plechy. Zatímco dvorní omítky jsou bílé, průčelí směrem do ulice jsou v šedém odstínu. Hlavní průčelí je jedenáctiosé a ve své ose zvýrazněno vstupním portikem se čtveřicí sloupů s kvádrovými hlavicemi a sokly; nad ním se v patře nachází balkon. Vysokou plasticitu hlavní fasády vytváří robustní hranolové pilastry umístěné na krajích i mezi okny. V přízemí jsou posazeny na souvislý vysoký sokl, propojují první dvě podlaží a na kubických hlavicích nesou vysazené druhé patro. To je navíc odděleno mohutnou kubickou kordonovou římsou. Okenní výplně druhého patra mají pravoúhlý tvar a – podobně jako v patře prvním – T-čkový typ členění. Jsou vsazeny do plochých zkosených ostění, která jsou vždy propojena s vedlejší osou jedním obdélným polem. Nad druhým podlažím probíhá stupňovitě přerušená korunní římsa, plynule přecházející do dvou plochých pásů. Levá boční fasáda má čtyři osy, nemá výraznou plastickou modelaci a okna zde mají pouze parapetní římsy. Jsou pravoúhlá a shodná s okny na hlavním průčelí, ale zasazena bez dalších profilací. Nad prvním podlažím vede kordonová římsa tvořená dvěma plochými pásy a hranolovým profilem nad nimi. Na pravém okraji této fasády nejsou okna – místo nich se zde objevují zapuštěné rámy: v přízemí a v patře jedno svislé obdélné pole, pro druhé patro pak ležaté obdélné pole zakončené malým trojúhelným štítkem. Pravá boční fasáda je napojena krčkem na objekt Zelené brány a v její levé části chybějí okenní osy; mezi pilastry s kubickými hlavicemi jsou zde umístěna pouze vystupující svislá obdélná pole. Nad výraznou římsou nad prvním patrem, která sem přechází z hlavní fasády, jsou situovány slepé okenní osy s rámováním odpovídajícím hlavnímu průčelí. V přízemí, pod krčkem uprostřed fasády, se nachází boční vstup s původními dvoukřídlými dveřmi, zčásti prosklenými a doplněnými původní geometrickou mříží. Okna v přízemí jsou na všech stranách budovy vybavena dochovanými mřížemi, členěnými na menší segmenty kombinací vodorovných prutů a prutů stočených do polokruhu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Anglobanka na Wikimedia Commons
Židovská nemocnice (Třebíč)

Židovská nemocnice (také špitál nebo krankenhaus) je bývalá nemocnice v židovské čtvrti v Třebíči. Od roku 2011 je budova zařazena do seznamu Kulturních památek České republiky. Budova stojí v Pomezní ulici č.p. 108, č.o. 23 v části Zámostí. Historie Původní špitál v židovské čtvrti v Třebíči byl zřízen v roce 1654. Později se jako lékařské zařízení používal i obecní dům. Budova současné památkově chráněné nemocnice byla postavena v roce 1852 (dle jiných zdrojů v roce 1856), její kapacita byla 24 pacientů. Prvním vedoucím lékařem byl Sigmund Schusny (dle jiných zdrojů Šimon Schusny). Roku 1901 byla budova nemocnice předána do vlastnictví židovské obce, resp. židovské politické a ne náboženské obce. V roce 1927 byla přízemní stavba nadstavěna o třetí patro a od roku 1949 používána pro obytné účely jako bytový dům. Stavba druhého patra není historicky doložena. V roce 2009 byla budova nemocnice navržena na zapsání do seznamu kulturních památek ČR. Město Třebíč však zpočátku bylo proti, neboť budova byla využívána jako byty pro sociálně slabé občany. Město chtělo pro budovu najít lepší využití a financování pro rekonstrukci objektu. To se nakonec povedlo a budova byla v roce 2010 za 601 tisíc Kč prodána třebíčské společnosti Kapucín, která budovu rekonstruovala jako bytový dům. Dne 5. března se budova stala Kulturní památkou České republiky. Stavební popis Budova je dvoupatrová, čtvercového půdorysu. Průčelí je orientováno do Pomezní ulice jižním směrem, součástí budovy je hospodářské zázemí a dvorek. Z budovy do druhé části dvora vede betonový mostek. Hospodářské zázemí je tvořeno budovou s půdorysem do písmene L. Pozemek je ohraničen cihelnou ohradní zdí. Budova byla postavena až po formálním zániku ghetta, interiér budovy je dochován v původní podobě a dispozici. Odkazy Reference Související články Třebíčská židovská čtvrť Nemocnice Třebíč Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovská nemocnice na Wikimedia Commons
Dům Seligmanna Bauera

Dům Seligmanna Bauera (dům Blahoslava čp. 77) je rodinný dům v třebíčské městské části Zámostí. Od roku 2006 je chráněn jako kulturní památka ČR. Jeho součástí je expozice židovské domácnosti z meziválečného období. Dům je barokní, jednopatrový a řadový, jedinečný je tím, že jeho dispozice byla zachována jako klasické kondominium s propojením do vedlejší stavby Zadní synagogy. V roce 2007 se v domě natáčela epizoda Tizian seriálu Četnické humoresky. Historie První zmínka o domě pochází z roku 1724, postaven však byl zřejmě až v druhé polovině 18. století na tzv. Španělovském pozemku, dům byl stavebně propojen s Zadní synagogou. Pozemek před rokem 1724 patřil Jakobovi Španielovi, proto Španělovský, na pozemcích Jakoba Španiela byla postavena synagoga a několik dalších domů, jedním z nich byl i Dům Seligmanna Bauera. Kolem roku 1798 už dům byl postaven a bylo zaznamenáno věcné břemeno, kdy venkovním schodištěm domu se ženy dostávaly vlastním vchodem do přilehlé budovy synagogy. Dům byl úředně rozdělen na dvě jednotky, na přízemní a v patře. Přízemní část patřila rodině Bauerových, ale v roce 1883 pak přízemní část domu Markus Braun prodal manželům Grünbergerovým, ti pak v roce 1893 prodali dům manželům Wertheimerovým a mezi lety 1898 a 1901 byla majitelkou domu Jetti Seidelová. Následně pak majiteli přízemní části domu byli různí majitelé, kdy až v roce 2005 byl dům odkoupen městem Třebíč. Patro patřilo rodině Bauerových až do roku 1913, kdy patro zakoupili manželé Votavovi, kteří byli majiteli patra až do roku 1975, po nich zdědil patro jejich vnuk a ten v roce 2005 prodal patro městu Třebíč a tak byl dům sjednocen. Postupně město zahájilo práce na dokumentaci pro zapsání do seznamu kulturních památek. V letech 2006–2009 proběhl stavebně historický průzkum budovy a mezi lety 2009 a 2011 proběhla rekonstrukce domu a úprava budovy na muzejní expozici. V roce 2011 byla expozice v domě Seligmanna Bauera otevřena. Expozice Dům slouží od roku 2011 jako expozice židovské domácnosti z meziválečného období. V přízemí se nachází kupecký krám. V prvním patře pak je expozice připomínající dobové bydlení. V bytě je ložnice, kuchyně, malý sklad u kuchyně, z bytu se dá vstoupit na galerii Zadní synagogy nebo na dvůr domu. Na dvoře je malá hospodářská budova. V podkroví je umístěn malý přednáškový sál. Otevření židovského muzea se zúčastnili izraelský velvyslanec Jaakov Levy, zemský rabín Karol Sidon a předseda židovské obce Brno Pavel Fried. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský dům čp. 77 na Wikimedia Commons
Bardův mlýn

Bardův mlýn (Doubravův, Na Brodě, U Bardů) v Brodu u Petrovic v okrese Příbram je vodní mlýn, který stojí na Varovském potoce, na samotě jižně od Bratříkovic. Od roku 1996 je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn pochází z 18. století, v 19. století byl stavebně upraven. Popis Areál obsahuje roubené obytné stavení se dvěma špýchary, stodolu, zděný mlýn a rybník s náhonem. Objekty jsou seskupeny kolem obdélného dvora. Hospodářství při mlýně mělo rozlohu 55 hektarů. Mlýn o jednom složení mlel pro nedostatek vody jen zřídka. Dochovalo se z něj prosté poloumělecké složení, které vzniklo doplněním obyčejného složení o kapsový výtah a tarár. Voda na vodní kolo vedla náhonem. K roku 1930 je uváděno 1 vodní kolo na vrchní vodu (77 l/s, 4,9 m, 3,26 HP). Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bývalý mlýn čp. 2, 3 na Wikimedia Commons Brod (Obděnice) na webu ČÚZK, Archivní mapy (1839)
Zamek w Meziměstí

Zamek w Meziměstí – zamek w miejscowości Meziměstí. Historia Dawna twierdza, od 1434 roku należąca do klasztoru w Broumovie. W latach 1728–38 zamek został przebudowany na barokowy dwór - rezydencję przez Krzysztofa Dientzenhofera na zlecenie opata broumowskiego Othmara Daniela Zinke (1700–1738). Opis Piętrowy obiekt wybudowany na planie prostokąta, kryty dachem mansardowym, w elewacji głównej trzy ryzality. Środkowy, szeroki na trzy okna, z głównym wejściem zwieńczony trójkątnym frontonem. Nad portalem kartusz z herbem opactwa złożonym z dwóch tarcz zwieńczonych mitrą, prawa z kłodą z trzema kikutami, lewa z trzema skosami, gdzie środkowy ma trzy róże. Na herbie data 1749 i inicjał opata B o nazwisku Benno II Löbl (1738–1751), następcy Othmara Daniela Zinke (1700–1738) a dwie kolejne litery AB to skrót tytułu w j. łac. Abbas Braunensis - opat w Broumovie. Sklepienia krzyżowe i lunetowe oraz szereg barokowych portali w przyziemiu i piętrze korytarza, w piętrze dawnej kaplicy - owalne, ściany rozdzielone podwójnymi gzymsami, podtrzymującymi niską kopułę. Po 1918 wykorzystywano budynek do różnych celów (m.in. mieściła się w nim pierwsza czeska szkoła w Meziměstí), a po reformie rolnej w 1922 zostało gospodarstwem prywatnym. W czasie II wojny światowej budynek użytkowany był rolniczo i popadł w poważną ruinę. Wywłaszczony po wojnie. Odbudowa w latach 70. XX w. przywróciła mu pierwotną formę, a w latach 1976-1994 był siedzibą Ministerstwa Spraw Wewnętrznych. Obecnie po zwróceniu w ramach restytucji znajduje się w rękach prywatnych. Przypisy
Horní Těrlicko (zámek)

Zámek v Horním Těrlicku v okrese Karviná se nachází v dolní části obce na břehu vodní nádrže Těrlicko. Zámek byl zapsán do seznamu kulturních památek před rokem 1988. Historie Pozdně barokní objekt byl správcovským sídlem Larisch-Mönnichů a byl vybudován pravděpodobně kolem roku 1800. Po druhé světové válce zámek byl ve správě ministerstva vnitra, po roce 1990 v majetku Policie ČR. Zámek je plně rekonstruován, veřejnosti nepřístupný. V parku zámecké zahrady stojí socha svatého Jana Nepomuckého pravděpodobně z roku 1788. Architektura Jednopatrová stavba obdélného půdorysu s dvojitou mansardovou střechou. Fasády hladké pětiosé, plytkým rizalitem ve střední části fasády. Vchod je v zadní části, nad ním v mansardové střeše je vikýř s obdélníkovým oknem. V čelní (zahradní) fasádě nad rizalitem v mansardové střeše je půlkruhová atika, která byla zdobena zubořezem. Interiér V přízemí byly valené klenby, zachovalá byla v bývalé kuchyni, v patře stropy ploché. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámeček Horní Těrlicko na Wikimedia Commons
Městské divadlo Polička

Městské divadlo v Poličce, tzv. Tylův dům, se nachází na Vrchlického ulici 53 a památkově chráněno je od roku 2003. V Tylově domě jsou pořádány různé kulturní akce – mj. divadelní představení (zejména ochotnického Divadelního spolku Tyl), koncerty, hudební festival Martinů Fest Polička, zájmové kroužky pro děti nebo jazykové kurzy a je zde provozováno kino. Historie V roce 1910 členové Divadelního spolku Tyl, který byl založen v roce 1834 a který hrál v různých provizoriích, založili za účelem výstavby divadelní budovy družstvo a fond pro výstavbu. První architektonický návrh budovy vznikl v roce 1912, ale veškeré další aktivity byly přerušeny 1. světovou válkou. Jednání družstva byla obnovena v roce 1919, následně byl zakoupen pozemek a byl vybrán architektonicky originální projekt dvojice architektů Antonína Mendla a Václava Šantrůčka. Stavba byla zahájena v roce 1924, a to i navzdory nedostatku financí, který provázel výstavbu po celou dobu jejího trvání a který byl řešen hypotečními úvěry. Budova byla roku 1929 dostavěna. Architekti založili svůj návrh budovy na kontrastu šikmých a vodorovných linií; výsledná stavba se tak stala unikátní ukázkou stavby na pomezí národního dekorativismu a neoklasicismu, s nezaměnitelnou střešní partií s nízkými větracími altánky a pagodovitými stříškami vikýřů. Na začátku divadelní sezóny 1929/30 bylo divadlo slavnostně otevřeno; při této příležitosti byla budova na počest patrona místních ochotníků J. K. Tyla pojmenována „Tylův dům“ (Družstvo, které mělo díky výstavbě velké dluhy, je s výraznou pomocí darů poličské městské spořitelny splatilo až v roce 1942.). Družstvo pro vystavění divadla zaniklo v roce 1951. Tylův dům byl následně spravován městskou osvětovou besedou a od roku 1962 Jednotným klubem pracujících Vysočina při Adamovských strojírnách, který začal budovu postupně opravovat. Ve druhé polovině 70. let 20. století proběhla rekonstrukce velkého sálu Tylova domu. V roce 1990 přešla budova do majetku města Polička. V roce 1991 obnovil svou činnost Divadelní spolek Tyl a byla mu na 99 let bezplatně pronajata budova divadla. Město Polička v roce 2000 zahájilo generální opravu budovy, která zahrnula nejen rekonstrukci jejího stávajícího interiéru i exteriéru, ale i vybudování víceúčelového klubu v suterénu. Rekonstrukce, která byla dokončena v roce 2002 a která byla realizována bez památkového dozoru, proběhla podle návrhů Ing. Petra Šafáře a Ing. arch. Petra Talandy. Klub v suterénu byl zkolaudován v roce 2005. Fotogalerie Odkazy Reference
Kostel Zmrtvýchvstání (Velká Ves)

Kostel Zmrtvýchvstání s farou se nachází v části města Broumova Velké Vsi a je prohlášen kulturní památkou ČR. Historie V letech 1902–1903 byl německou luteránskou církví postaven kostel Zmrtvýchvstání, který později vlastnil Husův sbor Církve československé. Jeho vysvěcení byl osobně přítomen T.G. Masaryk. Kostel byl postaven podle plánů vídeňského architekta Heinricha Wolfa (1868–1915) v německém novorenesančním slohu s prvky secese. Ve stejném slohu byla v letech 1907–1909 přistavena fara. Kostel je od roku 1997 majetkem sociálního družstva Diakonie Broumov. V období 1999–2001 prošel kostel rekonstrukcí. Architektura Kostel je stavba z neomítaných cihel na nepravidelném obdélníkovém půdorysu na kamenné podezdívce. Sálová loď je o pěti polích s valenou klenbou a lunetami. Kostel je orientován na sever. K severozápadnímu rohu lodi se přimyká sakristie. Jižní průčelí (předsazeno a přisazeno k věži) s dvojitým vchodem se segmentovým zakončením. Po stranách a ve středu pilastry zakončené kládím s balustrádou. Za balustrádou je velké okno složené z tabulek skla, které osvětluje kruchtu. Štít průčelí je pětistupňový členěný svislými lizenami, na okrajích vlnovky. Nároží štítu je zdobeno koulemi na soklech. Štít je zakončen křížem. Věž umístěná v jihovýchodním rohu lodi na půdorysu čtverce přechází v druhé třetině v osmistěn dělený římsou. V druhé části osmistěnu je zvonice s úzkými dvojicemi oken, která jsou krytá žaluziemi. Věž je geodetickým bodem II. třídy. Odkazy Reference Literatura SEMOTANOVÁ, Eva a kol. Kladsko. Proměny středoevropského regionu. Historický atlas. Hradec Králové, UHK, 2005. ISBN 80-7286-066-6 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Zmrtvýchvstání na Wikimedia Commons