NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Prašný Újezd (zámek)

Prašný Újezd je zámek ve stejnojmenné vesnici u Mlečic v okrese Rokycany. Postaven byl na přelomu sedmnáctého a osmnáctého století a dochovaná podoba je výsledkem klasicistních úprav v roce 1822. Zámecký areál je od roku 2005 chráněn jako kulturní památka. Historie Prašný Újezd patřil po většinu své existence kladrubskému klášteru, hřešihlavskému a částečně ke zvíkoveckému panství. V šestnáctém století se stal centrem malého samostatného statku s panským sídlem. Nejspíše jím byla tvrz s neznámou polohou, ale je možné, že stávala na místě zámku. Před třicetiletou válkou patřila Běšinům z Běšin. Zakladatelem dochovaného barokního zámku byl hrabě Martin Allemann na přelomu sedmnáctého a osmnáctého století, který u něj také zřídil zámeckou kapli. Dochovanou podobu zámek získal v roce 1822, kdy tehdejší majitel, svobodný pán ze Stilfriedu na Terešově, nechal obytnou budovu snížit o jedno patro a upravit ji v klasicistním slohu. Ve druhé polovině dvacátého století zámek využívalo jako správní budovu jednotné zemědělské družstvo. Od roku 2024 probíhá obnova zámečku i dvora. Stavební podoba Zámek je přízemní budova s obdélníkovým půdorysem a mansardovou střechou. Prosté fasády jsou zdobené jen jednoduchými rámy kolem oken a empírovou fabionovou korunní římsou. Jediným klenutým prostorem v interiéru je bývalá kaple s valenou klenbou s lunetami. K památkově chráněnému areálu patří také ohradní zeď s vjezdem a budova stájí. Objekty špýcharu a bývalých chlévů klenutých do pasů novodobými úpravami ztratily svou historickou hodnotu. Ze stodoly zůstala stát jen obvodová zeď. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zemědělský dvůr čp. 1 na Wikimedia Commons
Skrýšov (zámek)

Zámek Skrýšov s přilehlým areálem se nachází ve stejnojmenné vsi, která je administrativně částí obce Svatý Jan v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Původně barokní zámek, upravený v 19. století, je zapsaný v Ústředním seznamu nemovitých kulturních památek České republiky. Zámek s přilehlým hospodářstvím je v soukromém vlastnictví. Historie První písemná zmínka o vesnici Skrýšov je z roku 1219 v souvislosti se jménem Arkleba ze Skrýšova. V 15. století ves patřila k rožmberskému panství. Na přelomu 16. a 17. století byl Skrýšov majetkem rožmberskému rybníkáře Jakuba Krčína z Jelčan a Sedlčan a posléze jeho dcery Ludmily. Poté se zde v průběhu 17. a 18. století vystřídala řada různých majitelů. Nový barokní zámek postavil ve Skrýšově Norbert Kfelíř ze Zakšova v roce 1762 na místě raně renesanční či původně pozdně středověké tvrze, Norbert Kfelíř ze Zakšova zároveň nechal v letech 1760 až 1764 na návrší jihovýchodně od Skrýšova vybudovat kostel svatého Jana Nepomuckého, při kterém posléze vznikla obec Svatý Jan. V roce 1805 byl Skrýšov připojen k panství Lobkoviců ve Vysokém Chlumci. Po roce 1843, kdy se stal majitelem Skrýšova Ferdinand Josef z Lobkovic (1797–1868), byly upraveny interiéry zámku a založena zámecká zahrada. Lobkovicové vlastnili zámek až do roku 1926, kdy byl v rámci pozemkové reformy zestátněn. Po druhé světové válce hospodařilo v zámku jednotné zemědělské družstvo, což přispělo k devastaci interiéru památkového objektu. Později zámek sloužil jako depozitář pro sbírky Náprstkova muzea, které je součástí Národního muzea v Praze. V prosinci roku 2006 zchátralý zámek koupil herec Karel Roden, aby tak získal potřebné zázemí pro svůj chov koní. V následujících letech byl zámek s přilehlým areálem postupně opravován a rekonstruován. Na restaurování výmalby interiéru a obnovu podlah zámku byla v roce 2020 schválena dotace Středočeského kraje ve výši 5,5 milionu korun. Popis Objekt zámku je patrová zděná budova obdélného půdorysu s valbovou mansardovou střechou se dvěma zděnými vikýři. Podélná osa budovy je orientovaná ve směru východ – západ. Hlavní vstup do zámku je na jižní straně, severní průčelí je obrácené do zámeckého hospodářského dvora. Podélná průčelí mají deset a jedenáct os, krátká boční průčelí čtyři okenní osy. Část oken v poschodí je slepá. V přízemí středem zámku prochází průjezd, na který navazuje schodiště, směřující do chodby v prvním patře. V přilehlém areálu jsou hospodářské budovy a rybníky. Hospodářský dvůr a náves se dvěma chráněnými lípami malolistými jsou součástí ochranného pásma kolem zámku. Kromě koní majitel zámku chová na svém hospodářství další zvířata, konkrétně skot plemene dexter a kamerunské ovce. Zámek není běžně veřejnosti přístupný, výjimku představují hudební večery, pořádané dvakrát ročně pod názvem „Jazz u Rodena“. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Skrýšov na Wikimedia Commons
Střehomský mlýn

Střehomský mlýn je roubený vodní mlýn nalézající se ve vesnici Střehom, části města Dolní Bousov v okrese Mladá Boleslav ve Středočeském kraji. Mlýn je chráněn jako kulturní památka, Střehom má od roku 1995 status vesnické památkové zóny. Historie První zmínka o mlýně pochází z roku 1516. Mlýn koupil v roce 1849 František Opočanský, v roce 1897 ho převzal syn František a v roce 1925 vnuk Josef. Dnes patří Josefově dceři Evě Staňkové a jejímu manželovi. Mlelo se zde až do roku 1952. Jedná se o jeden z nejznámějších mlýnů v Čechách proslavený natáčením pohádek, např. S čerty nejsou žerty. Ve mlýně je hřídel z roku 2013, kterou vyrobil František Mikyška. Dochovalo se vodní kolo, dříve byla součástí také pila. V březnu 2018 byla část mlýna poničena při požáru. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní mlýn č.ev. 1 na Wikimedia Commons Střehomský mlýn v databázi Vodní mlýny info o mlýnu
Řihákův mlýn

Řihákův mlýn (také Hamžův mlýn) je vodní mlýn, který stojí na katastrálním území Dolní Heřmanice v okrese Žďár nad Sázavou. Jde o mlýn ze 17. století, který byl přestavěn do dnešní podoby na konci 19. století. Mlýn byl zapsán v roce 1970 do Ústředního seznamu kulturních památek České republiky. Historie Mlýn byl postaven kolem roku 1640 pravděpodobně mlynářem Hamžou. První písemná zmínka o mlynáři Hamžovi na mlýně je z roku 1668. Mlynářský rod Hamžů držel mlýn až do roku 1891, kdy je uváděn vlastník mlýna Emanuel Ziffera. Od roku 1892 do 1905 byl majitelem Jindřich Jedlička a v období 1905–1922 byl vlastníkem mlýna majitel budišovského velkostatku JUDr. Richard Baratta Dragono. Od roku 1922 vlastnil mlýn rod Řiháků. Mlýn procházel řadou stavebních úprav. V roce 1905 po úderu blesku vyhořel, ale záhy byl opraven. Po druhé světové válce byl modernizován. V roce 1963 byl opravován. Popis Mlýn se nachází jihozápadně od obce Dolní Heřmanice v údolí řeky Oslavy. Jde o dvoupodlažní zděnou budovu na půdorysu písmene L. Budova v přízemí je postavena z lomového kamene a z tesaných kamenných kvádrů. V malé části patra bylo použito nepálených cihel, jejich část byla při opravě v roce 1963 nahrazena pálenou cihlou. Ve větší míře bylo na stavbu patra použito pálených cihel. Síla zdí se pohybuje od 1 do 1,2 m u vnějších zdí a až devadesát centimetrů u vnitřních zdí. Mlýn má sedlovou střechu, která je krytá pálenými falcovkami. V interiéru v přízemí jsou trámové stropy, v patře, kde jsou adaptované obytné místnosti, jsou ploché stropy. V kůlně na nádvoří je na trámu datace 1872. Technologické vybavení V roce 1775 měl mlýn tři složení. V roce 1930 mlýn a pilu poháněly tři vodní kola na svrchní vodu s výkonem 11 HP, průtok vody byl 0,37 m³/s, spád byl 3,4 m. Ve mlýně byly dvě mlecí stolice k mletí žita a jedna dvojitá stolice pšeničná z roku 1920 firmy Jeřábek z Velkého Meziříčí a v přízemí byla šrotovací stolice. Zachováno je vodní kolo, šrotovník (holendr), prosévací zařízení, hranolový vysévač (cylindr), dřevěná loupačka a válcové stolice. Po druhé světové válce byla v rámci modernizace Františkem Řihákem instalována Francisova turbína k pohonu mlýna a Kaplanova turbína k pohonu pily, obě jsou funkční. Pila U hlavní budovy bokem od mlýna stojí jednoduchá dřevěná budova s unikátním funkčním zařízením jednolistové pily tzv. jednušky z roku 1775. Celé technické zařízení pily je dřevěné včetně rámu pily, ve kterém je jediný pilový list. Okolí Kolem mlýna podél řeky Oslavy vede naučná stezka Balinského a Nesměřského údolí, stezka pro cyklisty č. 5109 a žlutá turistická stezka z Oslavy do Velkého Meziříčí. U mlýna je chráněná památná lípa. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v okrese Žďár nad Sázavou Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Řihákův mlýn na Wikimedia Commons
Fara v Dubenci

Fara v Dubenci je barokní fara v obci Dubenec v okrese Trutnov. Pod památkovou ochranou je od 3. května 1958. Historie Počátky budovy fary se datují do 2. poloviny 18. století. K roku 1756 je zaznamenáno položení základního kamene stavby, který se zachoval dodnes. Prameny vztahující se k dubenecké faře se poté objevují až o něco přes 100 let později v 19. století, kdy se z ní nakrátko stalo sídlo rakouské armády během prusko-rakouské války v roce 1866. Ještě v roce 1898 byla na pozemku dostavěna stodola. Roku 1998 byla budova propůjčena Biskupskému gymnáziu v Hradci Králové, přičemž zde pobývali i studenti, ovšem po krátké době byl tento projekt zrušen a fara tak začala chátrat. K roku 2007 však firma Paclík s.r.o. odkoupila farní budovu společně s dalšími objekty. Později v roce 2012 proběhla zásadní rekonstrukce, po níž se budova následně proměnila na penzion. Odkazy Reference
Kokořín (zámek)

Kokořín je barokní zámek ve stejnojmenné obci v okrese Mělník. Založen byl v polovině osmnáctého století jako venkovské sídlo rodu Sweerts-Sporcků. Zámecký areál je od roku 1966 chráněn jako kulturní památka. Historie Kokořínský zámek nechali v polovině osmnáctého století postavit Sweerts-Sporckové, kterým patřilo zdejší panství. Později býval přestavován a určité úpravy proběhly okolo roku 1800. Ve druhé polovině dvacátého století zámecký areál využívalo jednotné zemědělské družstvo. Stavební podoba Hlavní zámecká budova je jednopatrová a má obdélníkový půdorys. Směrem k západu z ní vybíhá krátké boční křídlo s koutovou věží. Z jeho střechy vybíhá vížka s ochozem a cibulovou střechou. Nad vstupem se nachází erb Špačka ze Starburgu. K památkově chráněnému areálu patří také hospodářské budovy rozhlehlého dvora, zahrada a park s ohradní zdí. Uprostřed dvora se dochovala zřícenina kovárny. Odkazy Reference Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kokořín na Wikimedia Commons
Dírná (zámek)

Zámek Dírná je barokní budova s mansardovou střechou, vzniklá několika přestavbami na místě středověké tvrze. Nachází se na jihovýchodním okraji obce Dírná přibližně 9 km východně od Soběslavi a je majetkem Vratislavů z Mitrovic. Od roku 1963 je kulturní památkou. Historie Původní tvrz byla vybudována pravděpodobně okolo poloviny 14. století (první zprávy o vsi Dírné pocházejí z roku 1354, kdy jsou zmiňováni bratři Oldřich, řečený Pluh z Dírného, a Jošt) a byla pak několikrát přestavována. Po roce 1618 získal Dírnou jako dědictví rod Vratislavů. V roce 1624 ji odkoupil od svých příbuzných Kryštof Vratislav z Mitrovic a když v roce 1636 tvrz vyhořela, nechal ji přestavět na renesanční zámek. V letech 1757–1759 byl zámek barokně přestavěn Františkem Adamem Vratislavem z Mitrovic (1732–1788). V padesátých letech 20. století byl Vratislavům zámek zkonfiskován; stal se pak majetkem strojírenského podniku ČKD Dukla a byl využíván jako pionýrský tábor. V roce 1990 byl celý areál restituován a Maxmilián Josef Wratislav nechal v letech 1994–1995 zámek renovovat. Budovy byly upraveny na penzion, takže zámek není běžně přístupný. Popis Celý areál zámku je situován nad západním břehem Zámeckého rybníka. Hlavní budova zámku je dvoupatrová, s nepravidelným šestiúhelníkovým půdorysem. Má mansardovou střechu a lucernovitou vížku; uvnitř jsou dochované i středověké části původní tvrze včetně některých nosných konstrukcí a ve skále vysekaných částí. K budově přiléhá i krajinářský park (založený v letech 1759–1761) s oborou a terasovitou zahradou. K areálu patří i další části: hospodářský dvůr a úřednický dům, špýchar (s dochovanou vnitřní dřevěnou nosnou konstrukcí, včetně vyřezávaných sloupů a částí barokního krovu), hospodářská zahrada, mlýn a pivovar. Odkazy Reference Literatura TŘÍSKA, Karel, et al. Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, 5. díl. Praha: Svoboda, 1986. SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého - 4.díl Táborsko. Praha: Argo, 1995. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Dírná na Wikimedia Commons Hrady.cz: Zámek Dírná Wratislavové, Modrá krev, Česká televize
Fořt (zámek)

Fořt je novorenesanční zámek, nacházející se v okrese Trutnov ve vsi Fořt u městyse Černý Důl. Historie Obec Fořt je poprvé připomínána roku 1590, když statek získává Jan Kryštof z Valdštejna. Ten zde pak roku 1597 nechal postavit renesanční sídlo. V roce 1622 spadl celý zdejší statek pod správu Albrechta z Valdštejna, který zámek prodal Magdaleně Valdštejnové. Poté, sňatkem další dědičky Elišky Lidmily Valdštejnské s Bedřichem Leopoldem Kotulínským z Kotulína, přešel zámek do vlastnictví tohoto rodu, ve kterém setrval až do roku 1727. Poté patřil čtyřem příslušníkům rodu Choryňských z Ledské. Roku 1794 byl zámek prodán podnikateli Václavu Bergerovi, který nechal v letech 1794 a 1801 přestavět zámek do dnešní, pozdně barokní podoby. Uprostřed parku a v sousedství dvora vznikla jednoposchoďová pozdně barokní stavba s mansardovou střechou a rizalitem v průčelí. V roce 1886 odkoupil sídlo továrník František Kluge z Rudníku. Několikrát byl pak ve 20. století upravován a v květnu 1958 byl prohlášen za kulturní památku. Ve druhé polovině 20. století zámecká budova sloužila jako internát zemědělského učiliště. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Fořt na Wikimedia Commons
Vila Franze Strosse

Vila Franze Strosse (též Strossova vila) je vila zbudovaná v letech 1923–1925 v Liberci pro průmyslníka a obchodníka Franze Strosse. Architektonický návrh vily, která svými oblými tvary evokuje loď, zpracoval německý architekt Thilo Schoder. Historie Projektová dokumentace vily pochází z roku 1923. Realizaci stavby pak provedl v letech 1923–1925 stavitel Adolf Bürger. Investoři, manželé Strossovi s rodinou, nicméně ve vile žili jen 11 let, pak byli vzhledem ke svému židovskému původu nuceni odstěhovat se do Jižní Ameriky. Výrazné stavební změny ve vile proběhly v období 1945–1989, kdy byl objekt postupně sídlem německé policie, poté zdravotním ústavem a hygienickou stanicí. Od roku 1987 je Strossova vila kulturní památkou. V letech 1998–2001 proběhla celková rekonstrukce objektu, která se jednak pokusila zachovat některé dochované historické prvky interiéru, jednak vrátit některým prostorám jejich původní charakter, a pak také přizpůsobit budovu aktuální potřebám (světlíky, výtah). V budově sídlí Krajská hygienická stanice Libereckého kraje. Zajímavost Manželé Strossovi bydleli v Alexandrii, až egyptská revoluce roku 1919 je přiměla přesídlit do Liberce. Zde se na rozlehlém pozemku s výhledem (výměra cca 40 000 m²) rozhodli postavit dům ve venkovském stylu („Landhaus“). Nautický charakter vily, typický pro dynamický expresionismus, je připisován přání paní Hildy Strossové, manželky Franze Strosse, která si prý přála žít v domě, jenž jí bude připomínat její oblíbené plavby po Nilu. Sádrový model domu, který architekt Thilo Schoder v roce 1924 vystavoval ve svém ateliéru, nesl označení „Nildampfer“ („Nilský parník“). Architektura Při návrhu vily byl Thilo Schoder zřejmě inspirován svým učitelem Henrym van de Velde, především jeho organickým cítěním architektury a silou linií. Další inspirací mohl být Frank Lloyd Wright, a to zejména v horizontalitě stavby a terasovitém uspořádání stlačených pater s výraznými římsami. Centrální vchod do domu je umístěn uprostřed hlavního traktu, levý trakt pak tvoří pomyslnou příď a pravý trakt záď této vily ve tvaru lodi. Oba boční trakty potom nesou, podobně jako příď a záď skutečné lodi, velké terasy. Vila byla technicky velmi pokrokově řešena: centrální vytápění s malými větracími šachtami s průduchy ve dveřích, okapy zabudované ve zdi, monolitické stropy zavěšené na ocelových táhlech, centrálně vyhřívaný skleník. V objektu byly použity exkluzivní materiály, které dodal sám obchodník Franz Stross: exotická dřeva z Afriky, různé druhy mramorů, opálová skla, speciální keramické obklady, měděná střecha. Tomu odpovídaly i celkové náklady na výstavbu domu, které činily 6 500 000 korun. Vila je unikátním příkladem expresionistické architektury na území České republiky. Galerie Exteriér vily Interiér vily Odkazy Reference Literatura LUKUVKA, Luděk. Strossova vila v Liberci. 2005. 17 s. bakalářská práce. Masarykova univerzita v Brně Filozofická fakulta, Seminář dějin umění. Vedoucí práce Jiří Kroupa. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Strossova vila na Wikimedia Commons
Kaple Jana Nepomuckého (Rumburk)

Kaple Jana Nepomuckého je barokní kaple ve městě Rumburk v severních Čechách. Nachází se v jižní části města, v ulici Krásnolipská. Původní katolický svatostánek patřil od roku 1861 německé evangelické církvi, od roku 1945 potom Českobratrské církvi evangelické. Příběh Vznik Město ležící na hranici se Saskem se stalo protestantským již v roce 1535 na popud majitele rumburského panství Jiřího ze Šlejnic, který v roce 1545 přestavěl městský farní kostel sv. Bartoloměje na protestantský. V průběhu protireformace za vlády císaře Ferdinanda I. byl Rumburk v roce 1620 rekatolizován. Po záchraně města ve válce o rakouské dědictví v roce 1745, kdy se městu vyhly ozbrojené střety, se pozdější rumburský děkan Anton Florian Schossig zavázal postavit při cestě do Krásné Lípy kapli zasvěcenou Janu Nepomuckému, na kterou v roce 1757 vyčlenil částku 300 rakouských zlatých. Stejnou částku věnoval kromě dalších dárců také kníže Josef Václav z Lichtenštejna a daroval také stavební materiál. Votivní kostel byl nakonec postaven v letech 1775 až 1778 podle projektů salmského stavitele Josepha Hoffmanna z nedaleké obce Lipová (Hainspach). V průběhu josefinismu byla kaple v roce 1782, pouhých pět let po dokončení, sekularizována a v roce 1787 vydražena za 292 zlatých. Její oltář byl následně darován rumburskému farnímu kostelu a přemístěn. Protestantský kostel V roce 1790 stavbu zakoupil velkoobchodník s plátnem Anton Salomon a přistavěl jej na obytný dům, zároveň využívaný jako zájezdní hostinec. V roce 1860 jej získal továrník August Gustav Dittrich starší z Krásné Lípy a 4. července 1861 prodal protestantské kongregaci, která byla zřízena po vydání protestantského patentu císařem Františkem Josefem I. Následně byla kaple roku 1862 obnovena a vybavena pro konání protestantských bohoslužeb. Při této příležitosti zde byly umístěny jednomanuálové varhany z dílny Christiana Augusta a Carla Ernsta Reisse ze saského Neugersdorfu. Po roce 1945 Kaple následně sloužil především věřícím z řad většinově německého obyvatelstva Rumburska až do roku 1945, kdy po druhé světové válce došlo k jejich nucenému odsunu do Západního či Východního Německa a Rakouska. Roku 1945 byl kostel předán sboru Jednoty bratrské. Od roku 1945 sloužila kaple Českobratrskému sboru. 2. srpna 2003 byla kaple poškozena požárem, následně však byla obnovena. Architektura Stavba umístěná v dominantní poloze na vrchu Steinberg je barokní halovou kaplí s mansardovou střechou, korunovanou osmibokou střešní věžičkou. Exteriér člení nástěnné vysoké dórské pilastry, štít je orámován volutami. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Johannes-Nepomuk-Kapelle (Rumburk) na německé Wikipedii. Literatura KAFKA, Josef. Lužické Hory a Ještěd. V Praze: Dr. Ed. Grégr a syn, 1909, s. 59. Online Zur Geschichte der protestantischen Kirche zu Rumburg, ehemals Kapelle Sct. Johann von Nepomuk. Rumburk, 1861. Online Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu evangelický kostel v Rumburku na Wikimedia Commons
Johannes-Nepomuk-Kapelle (Rumburk)

Die Johannes-Nepomuk-Kapelle ist eine barocke Kapelle und spätere evangelische Pfarrkirche der Stadt Rumburk im Okres Děčín in der Region Ústecký kraj in Tschechien. Seit 1861 gehörte sie der Evangelischen Superintendentur A. B. Böhmen, seit 1945 der Evangelischen Kirche der Böhmischen Brüder an. Geschichte Der an der Grenze zu Sachsen gelegene Ort war bereits 1535 auf Betreiben des örtlichen Grundherrn Georg von Schleinitz protestantisch geworden, der 1545 die Stadtpfarrkirche als Kirche der Protestanten neuerrichtete. Im Zuge der Gegenreformation unter Ferdinand I. wurde Rumberg ab 1620 rekatholisiert. Nach seiner Errettung im Österreichischen Erbfolgekrieg 1745 gelobte der spätere Dechant von Rumberg, Anton Florian Schoßig, die Errichtung einer Johannes Nepomuk geweihten Kapelle, für die er 1757 den Betrag von 300 Gulden aussetzte. Neben anderen Donatoren stiftete Fürst Joseph Wenzel von Liechtenstein einen gleichen Betrag sowie die Baumaterialien. Die Votivkirche wurde schließlich in den Jahren 1775 bis 1777 nach Entwürfen des Salmschen Baumeisters Joseph Hoffmann aus Hainspach errichtet. Im Zuge des Josephinismus wurde die Johannes-Nepomuk-Kapelle bereits 1782, nur fünf Jahre nach ihrer Fertigstellung, säkularisiert und 1787 um 292 Gulden versteigert, ihr Altar an die Pfarrkirche Rumburg geschenkt. Nach nochmaligem Besitzerwechsel wurde 1790 seitlich ein Wohnhaus angebaut und das Ensemble als Ausflugslokal genutzt. 1860 wurde es von dem Fabrikbesitzer Gustav Dittrich (1815–1890) erworben und am 4. Juli 1861 an die evangelische Gemeinde verkauft, die sich nach dem Protestantengesetz von 1861 etabliert hatte. Anschließend erfolgte bis 1862 ihre Wiederherstellung und Einrichtung für den protestantischen Gottesdienst. Bei dieser Gelegenheit erhielt die Kirche ihre einmanualige Orgel aus der Werkstatt von Christian August und Carl Ernst Reiss aus Neugersdorf. Seit 1945 dient die Kirche der Gemeinde der Böhmischen Brüder. Nach Brandbeschädigung am 2. August 2003 erfolgte ihre Wiederherstellung. Architektur Die in landschaftsbeherrschender Position auf dem Steinberg an der Straße nach Schönlinde errichtete Johannes-Nepomuk-Kapelle ist eine barocke Saalkirche mit Mansarddach, bekrönt von einem achtseitigen Dachreiter. Der Außenbau wird durch wandhohe dorische Pilaster artikuliert, der Giebel durch Voluten eingerahmt. Literatur Zur Geschichte der protestantischen Kirche zu Rumburg, ehemals Kapelle Sct. Johann von Nepomuk. Rumburg 1861 (Digitalisat). Weblinks