NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svaté Máří Magdaleny (Krasíkov)

Kostel svaté Máří Magdaleny na hradním vrchu nad Krasíkovem u Kokašic je římskokatolický kostel ve farnosti Konstantinovy Lázně v okrese Tachov. Spolu se zříceninou hradu Švamberk je chráněn jako kulturní památka. Historie Zakladatelem kostela byl v roce 1650 Jan Bedřich ze Švamberka, který jej po požáru hradu nechal postavit na základech gotické hradní kaple. O dva roky později nechal pro kostel ulít nové zvony. V letech 1707–1710 dali kostel rozšířit manželé Jan Josef z Vrtby a Zuzana Antonie z Heisenštejna. Součástí kostela byla rodová hrobka pánů ze Švamberka, kterou roku 1787 otevřel čelivský farář Jan Böhm a s pomocí úředníka z krasíkovského dvora z ní odnesl pozlacený kříž, šperky, cínové desky se jmény pohřbených a kovová pouzdra některých rakví. Získaný materiál prodal a z části nechal vyrobit zařízení pro čelivskou faru. Za svůj čin byl potrestán ročním vězením. Na konci devatenáctého století patřil hrad rodu Löwensteinů, kteří kostel v letech 1880 a 1891 opravili a upravili v novorenesančním slohu. V roce 1903 byla zkoumána hrobka, ve které bylo nalezeno třináct velkých a osm malých rakví, z nichž jedna patřila Marii Františce ze Švamberka († 7. října 1634), dceři Jana Bedřicha ze Švamberka. Ještě v roce 1956 byla opravena střecha kostela, ale brzy ji zničila větrná smršť. V následujících letech bylo zařízení kostela rozkradeno a poničeno. K jedné události došlo 4. prosince 1960, kdy zde šest mladíků způsobilo škodu ve výši 160 tisíc korun, za což byli potrestáni pokutou ve výši 25 000 korun. I přestože byl kostel zabezpečen, byla o tři roky později zdemolována hrobka a v dalších letech se ztratily varhany. Na přelomu sedmdesátých a osmdesátých let dvacátého století se zřítil kazetový strop. Menší rekonstrukční práce začaly až po roce 1987. Stavební podoba Kostel je obdélná stavba s polygonálně ukončeným presbytářem, jehož základem se stala pozdně gotická dělostřelecká bašta. U jižní strany kostela stojí hranolová věž. Pod jedním z oken je zazděna špaleta renesančního okna se znaky pánů ze Švamberka. Do západního průčelí je zasazen alianční znak Jana Josef z Vrtby a jeho manželky Zuzany Antonie z Heisenštejnu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel sv. Maří Magdaleny na Wikimedia Commons
Kostel svatého Vavřince (Tasnovice)

Kostel svatého Vavřince stojí na starém hřbitově, který je obehnaný kamennou zdí se dvěma vstupními branami. Východně od kostela se ve svahu nalézá mladší hřbitov. Kostel je situován na bývalém hradišti, chráněném třemi pásy valů na severní, východní a západní straně. Kostel obklopený starým hřbitovem stojí asi kilometr západně od obce Tasnovice a vypíná se na skalnatém vrchu nad Štítary. Stavební fáze Gotická svatyně z 2. poloviny 14. století byla vystavěna v prostoru velkého pravěkého a raně středověkého hradiště nad řekou Radbuzou. Jelikož zde archeologové odkryly několik hrobů z 11. století, lze předpokládat, že se zde nacházela starší církevní stavba. Starší svatyni zřejmě potvrzuje i zasvěcení sv. Vavřinci, jehož ostatky byly přivezeny do Čech po roce 1180. Z gotického kostela se nakonec dochovaly žebra klenby pod věží. Předsíň kostela pochází ze 17. století. Ke kompletní přestavbě došlo v 18. století. Stavební podoba Jednolodní obdélný kostel je opatřen užším pětiboce ukončeným presbytářem s opěrnými pilíři. Na severu k němu přiléhá třípatrová hranolová věž a na východě sakristie. Západní průčelí kostela je hladké s vysokým štítem a jednoduchou předsíní s půlkruhově ukončeným zazděným vchodem. Presbytář je klenutý jedním polem křížové která se sbíhá na barokní pilastry. Prostor presbytáře je osvětlen vysokými půlkruhově ukončenými obdélnými okny se štukovou páskovou ornamentikou ve špaletách. Loď kostela je klenutá valenou klenbou s lunetami a osvětlená půlkruhově ukončenými okny. Klenba a stěny lodi jsou zdobené freskami s výjevy ze života sv. Vavřince. V západní části lodi je umístěná nepodklenutá kruchta, která je nesená dvěma pilíři. Předsíň je klenutá křížovou klenbou s lunetami a se štukovou růžicí ve vrcholu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel sv. Vavřince na Wikimedia Commons
Babinské louky

Babinské louky jsou přírodní památka v obci Malečov na katastrálním území Babiny I a Čeřeniště v okrese Ústí nad Labem. Lokalita se nachází na území CHKO České středohoří a je zároveň zařazena mezi evropsky významné lokality Natura 2000. Chráněné území je ve správě regionálního pracoviště Ústecko AOPK ČR. Předmět ochrany Předmětem ochrany je bohatá populace zvonovce liliolistého (Adenophora liliifolia) a dalších vzácných druhů podhorských luk. Do ochrany byly zahrnuty i zbytky místních tzv. orchidejových luk, zmíněných ve vyhlašovací dokumentaci z roku 1993. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Ústí nad Labem Seznam památných stromů v okrese Ústí nad Labem Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Babinské louky na Wikimedia Commons
Babinské louky

Als Naturdenkmal Babinské louky (deutsch Babinaer Orchideenwiesen) wurden verschiedene Bergwiesen im rechtselbischen Böhmischen Mittelgebirge südwestlich dem erloschenen Dorf Babiny I (Babina A) unter Naturschutz gestellt. Geschichte 1904 wies der Prager Botaniker Karel Domin auf die fortschreitende Zerstörung der Babinaer Orchideenwiesen mit ihrer Vielfalt an Knabenkrautgewächsen durch die Landwirtschaft hin. Ausgewiesen wurde das Flächennaturdenkmal im Jahr 1993 auf einer Fläche von 40,9 ha. Unter Schutz gestellt wurden mehrere Restflächen feuchter Bergwiesen, wie sie für die höheren Lagen des Böhmischen Mittelgebirges einst kennzeichnend waren. Typisch für das Schutzgebiet sind die ausgedehnten Bestände der Becherglocke (Adenophora liliifolia), einer in Tschechien kritisch gefährdeten Spezies.
Babiččino údolí

Das Babiččino údolí (deutsch Großmuttertal) ist ein Nationales Naturdenkmal im Okres Náchod in Tschechien. Herkunft des Namens Als Babiččino údolí wird ein Abschnitt des Tals des Flusses Aupa bezeichnet. Es beginnt bei Úpice und endet bei Česká Skalice. Seinen Namen erhielt es nach dem Roman Babička (Die Großmutter) der tschechischen Schriftstellerin Božena Němcová, die in Ratibořice unter der Obhut ihrer Großmutter ihre Kindheit verbrachte. Da die Hauptfigur des Romans „Babička“ zu einer national-romantischen Identifikationsfigur wurde, erfolgte die Benennung des Babiččino údolí vor allem zu Ehren und zur Erinnerung an die Schriftstellerin Božena Němcová. Die Bezeichnung Babiččino údolí wurde erstmals 1878 vom tschechischen Schriftsteller Otakar Jedlička benutzt. 1952 wurde der Name Babiččino údolí amtlich vom tschechoslowakischen Schulministerium eingeführt und das Tal zum Landschaftsschutzgebiet erklärt. 1978 folgte die Ernennung zum Nationalen Naturdenkmal. Geographische Lage Das Babiččino údolí erstreckt sich über eine Gesamtfläche von 334,23 Hektar. Es beginnt nach der Ortschaft Upice und folgt dem Lauf der Aupa in südlicher Richtung. Nach der Ortschaft Havlovice verläuft es zunächst in Richtung Osten. Nach einer Flussschleife, an der oberhalb des linken Ufers die Ruine der Wiesenburg liegt, fließt die Aupa wieder in Richtung Süden. Nach weiteren fünf Kilometern liegen ebenfalls am linken Ufer die Ruinenreste der Burg Červená Hora und die gleichnamige Ortschaft Červená Hora. Etwa vier Kilometern weiter liegt wiederum oberhalb des linken Ufers der Aupa die Ruine der Riesenburg und kurz danach die im Roman „Babička“ vorkommenden Lagen Viktorčin splav (), Staré bělidlo () und Ludrův mlýn (). Kurz danach liegt rechts der Aupa das Schloss Ratibořice, dessen damalige Schlossherrin Wilhelmine von Sagan im Roman als verständnisvolle Herzogin charakterisiert wird. Am Aupawehr unweit des Schlosses wird der Úpský přivaděč zum Stausee Rozkoš abgeleitet. Etwa drei Kilometer nach dem Schloss endet das „Babiččino údolí“ vor der Stadt Česká Skalice, wo Božena Němcová zur Schule ging. Dort befindet sich das Božena-Němcová-Museum. Weblinks Lehrpfad und Fotos Radiobeitrag
Babiččino údolí

Babiččino údolí (pl. Dolina Babuni) – obszar chroniony i narodowy pomnik przyrody i kultury w powiecie nachodzkim w Czechach. Babiččino údolí to dolina rzeki Upy na północ od Českiej Skalice w pobliżu pałacu w Ratibořicach. Nazwa pochodzi od powieści Boženy Němcovej pt. Babunia, której akcję autorka umieściła w tym miejscu. Dolinę po raz pierwszy nazwał Babiččino údolí w 1878 pisarz Otakar Jedlička, który pracował w Smiřicach jako lekarz. W 1952 ministerstwo szkolnictwa, nauki i sztuki ogłosiło ten obszar rezerwatem krajobrazowym, a w roku 1978 narodową pamiątką kulturalną. Najbardziej uczęszczanym miejscem jest Stary Bielnik (cz. Staré bělidlo), domek nr 7 koło Jazu Wikty (Viktorčin splav). Tu Božena Němcová spędziła w 1844 święta ze swoimi dziećmi, a w powieści Babunia umieściła mieszkanie tytułowej bohaterski i jej rodziny. Oryginalny Stary Bielnik znajdował się w pobliżu pałacu w Ratibořicach i został zburzony z polecenia właścicielki Wilhelminy Żagańskiej ok. 1830. Po II wojnie światowej w domku nr 7 ustawiono meble z czasów Babuni pochodzące ze zbiorów Muzeum Boženy Němcovej w Českiej Skalice. Budynek i jego okolice były remontowane w 1970 z okazji kręcenia filmu Babička w reżyserii Antonína Moskalyka. W dolinie znajduje się także pomnik Babuni z dziećmi. Decyzję o budowie podjęto z okazji 100. rocznicy urodzin autorki powieści. Kamień węgielny położył 25 lipca 1920 pisarz Alois Jirásek. Uroczyste odsłonięcie nastąpiło 9 lipca 1922. Towarzyszył mu uroczysty przejazd alegorycznych wozów z Českiej Skalice do Ratibořic. Autorem pomnika jest rzeźbiarz Otto Gutfreund, z którym współpracował Pavel Janák. Jaz Wikty koło Starego Bielnika także zmienił swój wygląd w wyniku przebudowy w latach 1842-1848 i 1874-1875, a następnie podczas regulacji Upy w latach 20. i 50. XX w. Na miejscu pierwotnego drewnianego jazu powstał betonowy, który podczas kręcenia filmu w 1970 obłożono pniami drzew, aby przypominał pierwotną konstrukcję. Bibliografia Naučná stezka Babiččino údolí, Česká Skalice 1986.
Jüdisches Rathaus (Prag)

Das Jüdische Rathaus (tschechisch Židovská radnice) ist ein Barockgebäude im Prager Stadtteil Josefstadt und Sitz der jüdischen Gemeindeverwaltung in Prag. Es wurde Ende des 16. Jahrhunderts errichtet. Baubeschreibung Das Jüdische Rathaus befindet sich in der Maiselgasse (Maiselova) 18, gegenüber der Altneu-Synagoge im ehemaligen Judenviertel Prags. Es ist der Hohen Synagoge benachbart und war früher von hier aus zugängig. Das heutige Aussehen bekam das Gebäude in den Jahren 1763–1765 durch Umbauarbeiten unter Josef Schwanitzer. Das Eckgebäude hat das Aussehen eines zierlichen Spätbarockpalais, dessen Fassade reich gegliedert ist. Über dem Mansarddach erhebt sich ein Türmchen mit Umgang und Rokokogitter. Am Turm befindet sich eine Uhr mit Glocke und römischen Zifferblättern, während am Giebel gegenüber der Altneu-Synagoge eine weitere Uhr mit hebräischem Zifferblatt angebracht ist, deren Zeiger in umgekehrter Richtung von rechts nach links laufen entsprechend der Schreibrichtung des Hebräischen. Beide Uhren sind im Inneren an ein und dasselbe Uhrwerk angeschlossen und wurden vom Prager königlichen Hofuhrmacher Sebastian Laudensberger 1764 hergestellt. Einen umfangreichen Anbau an Stelle von zwei älteren Häusern in der Maiselgasse erhielt das Rathaus 1908 durch Matěj Blecha. Im Repräsentationssaal des Erdgeschosses befindet sich ein koscheres Restaurant. Geschichte und Nutzung Das jüdische Rathaus war der Sitz der jüdischen Selbstverwaltung der Prager Judenstadt, wo der Ältestenrat residierte, der die Gemeinde nach innen und außen repräsentierte. Hier war auch das Rabbinergericht. Ein jüdisches Rathaus in Prag wurde erstmals 1541 erwähnt. 1577 wurde es nach einem Brand unter dem damaligen Gemeindeoberhaupt Mordechai Maisel erneuert und umgebaut. Dieses Gebäude stammte, wie auch die benachbarte Hohe Synagoge von Baumeister Pankratius Roder aus Italien. Es war auch ein nach außen hin sichtbares Zeichen der damaligen bevorzugten Stellung der Judengemeinde. Beim Stadtbrand 1689 wurde es erneut zerstört und vom Prager Barockbaumeister Paul Ignaz Bayer neu errichtet. Einem dritten Feuer 1754 folgte der noch heute bestehende Bau von Josef Schwanitzer aus den Jahren 1763–1765. Dabei wurde im Turm eine Gedenkschrift hinterlegt, der zufolge die abgebrannte Judenstadt durch ein Darlehen von 200.000 Gulden erneuert wurde. Die rückwärts laufende Uhr wurde durch Verse des französischen Dichters Guillaume Apollinaire zu einem bekannten Symbol des jüdischen Prag. Heute finden hier Festlichkeiten zu den Feiertagen oder Hochzeiten statt. Das Gebäude beherbergt die Jüdische Gemeinde Prags mit ihren verschiedenen religiösen, sozialen und kulturellen Vereinigungen. Auch die Föderation der jüdischen Gemeinden in Tschechien und der Prager Ober- und Landesrabbiner haben hier ihren Sitz. Literatur Arno Pařík: Das jüdische Prag. Jüdisches Museum, 3. Auflage, Prag 2005. David D. Podiebrad (Hrsg.): Alterthümer der Prager Josefstadt, israelitischer Friedhof, Alt-Neu-Schule und andere Synagogen. Prag 1870, S. 1–71 (uni-frankfurt.de [PDF]). Weblinks
Jewish Town Hall (Prague)

The Jewish Town Hall (Czech: Židovská radnice) in Josefov, Prague, was constructed adjacent to the Old New Synagogue on the corner of Maiselova and Červená Ulice in 1586 in Renaissance style under the sponsorship of Mayor Mordechai Maisel. It acquired its Rococo facade in the 18th century. The building was the main meeting house of the local Jewish community but is currently closed to the public. It is perhaps best known for its two clocks, one on a tower with Roman numeral markings, the other, lower, has Hebrew numerals, which are the same as letters in the Hebrew alphabet. The Hebrew numerals begin with aleph and continue counterclockwise around the clock dial. See also Prague Orloj
Hôtel de Ville juif

L'Hôtel de Ville juif (tchèque : Židovská radnice) situé à Josefov, l'ancien Ghetto juif de la Vieille Ville de Prague, a été construit à côté de la Synagogue vieille-nouvelle en 1586, en style Renaissance, sous le parrainage du Maire Mordechai Maisel. Il a acquis sa façade Rococo au XVIIIe siècle. Avec la Haute Synagogue, elle est protégée en tant que monument culturel. Description Le bâtiment était le principal lieu de réunion de la communauté juive locale, mais est actuellement fermé au public. Il est peut-être davantage connu pour ses deux horloges, celle du dessus sur la tour marquée en chiffres romains, l'autre plus en bas, en chiffres hébraïques, qui sont les mêmes que les lettres dans l'alphabet hébreu. Les chiffres hébraïques commencent avec aleph et continuent dans le sens antihoraire autour du cadran. Usage actuel Actuellement, l’hôtel de ville est le siège de la communauté juive et de la Fédération des communautés juives. Il y a également le siège du Grand Rabbin de Prague et du Rabbin provincial. Un restaurant casher fonctionne au rez-de-chaussée de l'extension depuis près de cent ans, et la grande salle de réunion au premier étage fut le site du beit din de la cour rabbinique jusqu’en 1918. Le complexe de la mairie sert toujours de centre culturel pour les célébrations des fêtes, des mariages, des bar-mitsvah et d’autres événements sociaux de la communauté juive de Prague. Voir aussi Josefov Horloge astronomique de Prague Haute Synagogue Liens externes Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail du judaïsme Portail de Prague Portail de la Renaissance
Municipio ebraico di Praga

Il municipio ebraico di Praga (in ceco: Židovská radnice) si trova nel quartiere Josefov della capitale ceca, accanto alla Sinagoga Vecchia-Nuova all'angolo tra Maiselova e Červená Ulice. Costruito nel 1586 in stile rinascimentale con il patrocinio del sindaco Mordechai Meisel, ha acquisito la sua facciata rococò nel XVIII secolo. L'edificio era il principale luogo di ritrovo della comunità ebraica locale, ma attualmente è chiuso al pubblico. È noto per i suoi due orologi, uno sulla torre con segni numerali romani e l'altro, più in basso, con numeri ebraici, che sono gli stessi delle lettere dell'alfabeto ebraico. I numeri ebraici iniziano con aleph e continuano in senso antiorario attorno al quadrante dell'orologio. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Municipio ebraico di Praga Collegamenti esterni (EN) Municipio ebraico di Praga, su Structurae.
Joods Raadhuis

Het Joods Raadhuis (Tsjechisch: Židovská radnice en Maiselova radnice - Duits: Jüdisches Rathaus) is een gebouw in het centrum van de joodse wijk Josefov in de Tsjechische hoofdstad Praag. Het oorspronkelijke deel van het gebouw stamt uit de 16e eeuw en is een van de weinige overgebleven gebouwen van Praag uit die tijd. Beschrijving Het raadhuis staat naast de Hoge Synagoge en tegenover de Oudnieuwe Synagoge. Het gebouw was oorspronkelijk gebouwd in de renaissancestijl, maar tijdens een grote verbouwing en restauratie (na de grote stadsbrand van 1754) in de 18e eeuw werd de rococostijl toegepast. Zowel de Hoge Synagoge als het Joods Raadhuis zijn nationale monumenten. Klok Boven de ingang van het raadhuis, maar onder de klokkentoren, hangt een klok met Hebreeuwse cijfers. Opmerkelijk is dat de wijzers in tegengestelde richting draaien. De klok wordt aangedreven door een mechanisme uit 1764. Huidig gebruik In het gebouw is heden ten dage het bestuur van de joodse gemeente in Praag gevestigd. Ook de Federatie van joodse gemeenten in Tsjechië houdt haar vergaderingen in het Joods Raadhuis. Verder is het de zetel van zowel de opperrabbijn van Praag als de Duitse rabbijn. In de ruimte op de begane grond van het jongste gedeelte was bijna een eeuw lang een koosjer restaurant gevestigd. Tot 1918 in de grote vergaderzaal op de eerste verdieping vergaderd. Het hele complex doet nog steeds dienst als cultureel centrum voor gezamenlijke joodse feestdagen, joodse bruiloften, bar mitswa's en andere sociale evenementen van de Praagse Joodse gemeenschap. Geschiedenis Het oorspronkelijke deel van het gebouw — het oudste hoekdeel — dateert uit 1577 en werd gefinancierd door de bekende Joodse bankier Mordechai Meisel (Mordechaj Maisel). Ook financierde hij de aangrenzende Hoge Synagoge, die nauw verbonden is met het raadhuis. Om die reden staat het raadhuis ook bekend als Maiselova radnice (Raadhuis van Maisel). Het gebouwd werd echter al in iets oudere bronnen (eerste helft van de 16e eeuw) vermeld als Jüdisches Rathaus, maar was in eerste instantie waarschijnlijk op een andere, vooralsnog onbekende locatie gevestigd. Op de plaats van het huidige gebouw stond een torenachtig bouwwerk met vijfdelig ribgewelf, dat waarschijnlijk werd gebouwd in verband met de bouw van de Oudnieuwe Synagoge. Er zijn restanten van dat gebouw bewaard gebleven in de kelder van het huidige raadhuis. Tijdens de grote sanering van Praag aan het einde van de 19e eeuw en begin van de 20e eeuw werden het stadhuis en de Hoge Synagoge niet gesloopt en werd een vrijgekomen buurperceel in de Verlengde Maiselstraat (voorheen Rabínskástraat) aangekocht. Het derde en jongste deel van het raadhuis werd in 1908 aangebouwd en is een ontwerp van Matěj Blecha.
Ratusz Żydowski w Pradze

Ratusz Żydowski w Pradze (cz. Židovská radnice) – rokokowy budynek znajdujący się w Pradze w dzielnicy Josefov na rogu ulic Maiselovej i Červenéj. Pierwotnie został zaprojektowany przez Pankratiusa Rodera w 1586 na zlecenie burmistrza Mordechaja Maisla. W 1754 budynek spłonął. Odbudowano go według planów Josefa Schlesingera w 1765. Ratusz, o biało-różowych elewacjach, ma drewnianą wieżę zegarową. Na wieży został umiejscowiony, obok czterech klasycznych zegarów z rzymskimi cyframi, oryginalny zegar z cyframi hebrajskimi, którego wskazówki poruszają się w kierunku przeciwnym do ruchu wskazówek zegara. Wieża została zbudowana za pozwoleniem cesarza Leopolda II, w dowód wdzięczności za udział Żydów w obronie praskich posiadłości przed Szwedami. Nad głównym wejściem do obiektu oraz na wieży zegarowej widnieje herb praskiej gminy żydowskiej: gwiazda Dawida z charakterystycznym, żydowskim kapeluszem. Obecnie w ratuszu mieszczą się różne żydowskie instytucje, m.in. wydawnictwo, biblioteka, koszerna restauracja. Jest miejscem różnych imprez i festiwali organizowanych przez gminę żydowską. Zobacz też Muzeum Żydowskie w Pradze Stary Cmentarz Żydowski w Pradze Synagogi Pragi Bibliografia Jack Altman, Ky Krauthamer, Praga, Wydawnictwo Pascal sp. z o.o., Bielsko-Biała 2009, s. 126, ISBN 978-83-7513-455-1. Ewa Kosiba (red.), Miasta Marzeń: Praga, Wydawnictwo Mediaprofit, Warszawa 2009, ISBN 978-83-60174-91-3. Eva Obŭrková, Kam v Praze, Computer Press, Brno 2006, s. 176, ISBN 80-251-1282 -9.
Kaple svaté Anny (Jilemnice)

Kaple svaté Anny je secesní kaple na jihovýchodním úbočí kopce Kozinec v katastrálním území města Jilemnice. Každoročně se zde koná poutní mše v neděli pře (případně po) svátku sv. Anny. Historie Již roku 1844 zde stál kříž. Na podstavci kříže s reliéfem sv. Františka Serafínského lze přečíst, že Boží muka dal postavit hrabačovský pekař Franc Jezdinský spolu s manželkou Anežkou. Kaple byla postavena a vysvěcena v roce 1908, kdy stála ještě daleko v polích. Do konce 40. let 20. století zde byly slouženy mše svaté. Tato tradice obnovena v roce 1982. Roku 1987 zde byly poprvé v Jilemnici použity k doprovodu zpěvu při bohoslužbách kytary. Popis Kaple je čtvercová zděná stavba. Střecha je ve tvaru šestibokého jehlanu, krytá měděným plechem, zakončená měděným křížem. Dominantu tvoří portál na východní straně. V něm je nad dveřmi supraporta s datem stavby a vysvěcení kaple. Na vršku portálu je postaven kříž. Na jižní straně nalezneme kříž s reliéfem sv. Františka Serafínského. Okolí kaple tvoří čtyři vzrostlé lípy malolisté staré přibližně 100 let. Tyto lípy dosahují výšky kolem 25 metrů a obvod kmene v dolení části činí asi 350 cm. Odkazy Reference Související články Kaple božího těla v Jilemnici Kaple svatého Isidora Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Anny na Wikimedia Commons Webové stránky jilemnického vikariátu
Kostel Navštívení Panny Marie (Soběšovice)

Kostel Navštívení Panny Marie je římskokatolický filiální kostel ve Slezské obci Soběšovice, Moravskoslezském kraji, okrese Frýdek-Místek. Historie Obec Soběšovice měla kostel již od pradávna. Původní kostel byl dřevěný. Do roku 1654 byl kostel součástí farnosti Soběšovice, po tomto roce již spadal pod farnost Domaslavice. V letech 1788-1789 došlo k nahrazení dřevěného kostela a to již zděným. V červenci roku 1933 udeřil do věže kostela blesk a ten byl značně poničen, během dvou let byl však opraven. Žádný kostel však nestojí na místě toho nynějšího. Místo kde stál původní kostel je dnes zatopeno vodou Žermanické přehrady. Poslední bohoslužba v původním kostele proběhla 28. října 1956. Dne 16. dubna 1957 bylo vydané stavební povolení a místní farníci začali kostel stavět sami, na stavbu byl využit materiál z původního kostela a nebyla poskytnuta také žádná dotace od státu. Stavba probíhala v rámci brigád, kostel má přibližně stejné rozměry jako ten původní. Vysvěcený dne byl 29. října 1961 Msgre. Dr. Františkem Onderkem. V roce 2009 byl kostel za přispění Fondů EU zrekonstruován, v roce 2019 byl rovněž z evropských fondů postaven a následně otevřen dům farní rodiny. Bohoslužby Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Navštívení Panny Marie na Wikimedia Commons Profil původního kostela na „Zničené kostely“