NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Jana Křtitele (Palkovice)

Kostel svatého Jana Křtitele je jednolodní barokní kostel v Palkovicích. Historie Ve vsi Palkovice původně stál dřevěný kostel zasvěcený svatému Petru z roku 1580. Ten však chátral a nedostačoval potřebám obce. Nakonec roku 1850 zchátral úplně a na jeho místě byla postavena kaple svatého Mořice. Roku 1631 byl nákladem obce vystavěn nový barokní kostel zasvěcený Janu Křtiteli a kolem něho zřízen malý hřbitov. Budova fary byla dostavěna roku 1768. Do roku 1785 jezdili do Palkovic sloužit mše místečtí kněží. Roku 1800 byl kostelu hradem Hukvaldy darován kamenný kříž z roku 1741. Během první světové války byly kostelu zrekvírovány dva zvony. Roku 1928 byly pořízeny tři nové zvony, avšak i ty byly zrekvírovány pro válečné účely, tentokrát však pro nacisty během druhé světové války. Roku 1943 byl sice pořízen malý železný zvon, ten však praskl a tak se kostel dočkal nového zvonu až roku 1947. V roce 1993 byl starý zvon nahrazen třemi novými, které byly vysvěceny 11. července 1993. Popis Kostel je jednolodní barokní (někdy uváděno pozdně renesanční) stavbou s odstupněným pětibokým kněžištěm, opatřený západní věží, severní sakristií a jižní kaplí. Na kostele se nalézá nápis z roku založení: Kromě hlavního oltáře zasvěcenému svatému Janu Křtiteli se zde také nalézají dva boční oltáře. Jeden je zasvěcen svatému Kříži a druhý svatému Františku z Assisi. Zvony Jan Anežka Václav Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons Související články Myslíkovské Lurdy
Kaple svatého Mořice (Palkovice)

Kaple svatého Mořice (někdy také Kaple svatého Mauritia) je empírová kaple v obci Palkovice. Historie Na místě kaple stál dřevěný kostel zasvěcený svatému Petru z roku 1580, postavený olomouckým biskupem Stanislavem II. Pavlovským. Měl věž, dva zvony a stával u něj malý hřbitov. Postupně však chátral a po stavbě kostela svatého Jana Křtitele pozbyl na významu. Roku 1850 byl již zcela zchátralý rozebrán. Roku 1851 byla na místě původního kostela postavena pozdně empírová kaple. Popis Kaple je drobná sakrální stavba obdélného půdorysu s půlkruhovým závěrem, štítovým průčelím a pláštěm členěným pilastry a lizénami. Odkazy Reference Související články Kostel svatého Jana Křtitele (Palkovice) Myslíkovské Lurdy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svatého Mořice na Wikimedia Commons
Larischova vila

Larischova vila, zvaná též Zámeček, je vila, kterou si dal v roce 1885 postavit uprostřed borového lesa na východním okraji Pardubic hrabě Jiří Larisch-Mönnich. Autorem projektu byl architekt František Schmoranz. Hrabě Larisch vilu využíval zejména v období parforsních honů a Velké pardubické. Později vila několikrát změnila majitele. Nejprve ji hrabě Larisch roku 1897 prodal hraběti Alfonsu Henckelovi, jehož rodina ho vlastnila až do roku 1928. Tehdy vilu zakoupil obchodník A. Erhart, jehož dcera vilu v letech 1934–1937 pronajala hraběti Leopoldu Fuggerovi-Babenhausenovi. V roce 1937 vila přešla do majetku města Pardubic a krátce zde byla usídlena část vojenského jezdeckého učiliště. Po německé okupaci v roce 1939 se ze Zámečku stal vojenský objekt, ve kterém se usadil prapor záložního policejního pluku Böhmen, tzv. Schutzpolizei, který zde byl do roku 1944. Jednotka si v zámecké oboře zřídila cvičnou střelnici, která se za heydrichiády stala popravištěm gestapa, vybaveným třemi kůly. Od 3. června do 9. července 1942 zde bylo popraveno zastřelením celkem 194 osob. V Larischově vile čekalo na smrt i 33 obyvatel Ležáků. Popraviště přitom nevyužívala pouze pardubická služebna gestapa, nýbrž ještě expozitury v Hradci Králové a Kolíně. Těla popravených byla následně zpopelněna v pardubickém krematoriu a popel vysypán do řeky Labe. Svaz osvobozených politických vězňů zřídil v roce 1949 v místě popraviště památník. V roce 1956 se Zámeček stal majetkem národního podniku Tesla Pardubice a později patřil společnosti Foxconn. Sloužil firemní administrativě. Město usilovalo o získání vily a její proměnu v muzeum. V roce 2011 vzniklo Občanské sdružení za záchranu Zámečku Pardubice (dnes Spolek Zámeček Pardubice). Jeho členům se roku 2009 (před oficiálním založením spolku) podařilo dosáhnout toho, že byla vila prohlášena kulturní památkou. Spolek usiloval o rekonstrukci objektu, který byl v havarijním stavu, a oslovil Československou obec legionářskou se žádostí o pomoc při záchraně památky. V roce 2015 byl Pardubický Zámeček převeden za symbolickou cenu 1 Kč na Československou obec legionářskou. Legionářská obec pracuje na rekonstrukci objektu a plánuje zde vytvořit expozici věnovanou historii vily, protinacistickému odboji, a obětem vyhlazení obce Ležáky; v přilehlém lesoparku bude vytvořeno sportoviště připomínající výcvik československých parašutistů za 2. světové války. K červenci 2020 byla opravena věž. Roku 2019 (nařízením vlády č. 289/2019 Sb. ze dne 30. října 2019, s účinností od 15. listopadu 2019) byl Zámeček prohlášen za národní kulturní památku. Odkazy Reference Související články Památník Zámeček Heydrichiáda Pankrácká sekyrárna Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Larischova vila na Wikimedia Commons Zámeček Pardubice Archivováno 13. 8. 2019 na Wayback Machine. – stránky Spolku „Zámeček“ Pardubice Zámeček Pardubice – stránky Československé obce legionářské Památník Zámeček – archivovaný článek z Vlastivědných listů Pardubického kraje číslo 2/2007 Příběh Larischovy vily – čtyřdílný seriál Českého rozhlasu v rámci pořadu Na nedělní vlně z Pardubic věnovaný historii vily
Vodojem na Vinici

Vodojem na Vinici je secesní vodojem v Pardubicích, části Pardubičky, v místě, kde se říká Na Vinici. Stavba je chráněna jako kulturní památka České republiky. Dnes slouží pouze jako záložní zdroj vody pro blízkou Krajskou nemocnici Pardubice. Historie Vodojem byl vystavěn v letech 1906–1907 na malém vrchu Vinice (233 m) podle návrhu architekta Františka Sandery. Je to zřejmě první železobetonový vodojem v Česku. Celá stavba tvarem připomíná hřib. Fasáda je secesní a nese desku „Vodojem královského komorního města Pardubice, LP 1907“ s městským znakem. Na vrcholu vodojemu je vyhlídková terasa přístupná po točitém schodišti vnitřkem budovy. Vodojem sloužil několik desítek let, ale ztratil svůj význam hlavně po výstavbě velkých městských čtvrtí, které si vyžádaly větší dodávky pitné vody, na které tento vodojem nestačil. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodojem na Vinici na Wikimedia Commons
Kaple svatého Kříže (Pelhřimov)

Kaple svatého Kříže, známá též jako kostel Nalezení svatého Kříže nebo kaple Kalvárie, je novogotická stavba stojící od roku 1886 na návrší severozápadně od historického centra Pelhřimova. Kaple je chráněna jako Kulturní památka České republiky. Historie Na návrší, dnes obecně zvaném Kalvárie, severozápadně od centra města stála od roku 1671 malá církevní stavba. Podnět k jejímu vybudování dal tohoto roku pelhřimovský měšťan a radní Jan Kryštof Blažejovský se svou manželkou. Inspirací k jejímu vybudování mu byly v Evropě i u nás tehdy velmi rozšířené kalvárie a kaple Božího hrobu. Raně barokní kaple se skládala z malé předsíně, kaple a vlastního Kristova hrobu. V této podobě existovala do poloviny 18. století. Příval poutníků však způsobil, že roku 1750 byla kaple s Božím hrobem rozšířena o kostel s věží. Za josefinských reforem byl barokní kostelík zrušen, zkáze však unikl, protože byl zakoupen soukromníkem. Nicméně nedostatečně udržován, postupně chátral. K devastaci stavby přispělo i to, že v jejím nejbližším okolí se stavěla nová silnice do Vlásenice, takže část návrší, na němž kostelík stál, byla až téměř k jeho západní zdi odstraněna. Stav budovy byl postupem času natolik špatný, že se roku 1865 městská rada usnesla, aby byl starý objekt zbořen a na jeho místě vystavěn nový.Peníze na novou stavbu sbíral tehdejší pelhřimovský děkan Vojtěch Holý několik let. Podařilo se a z několika návrhů vyšel vítězně projekt místního stavitele Josefa Šlechty. Stavba kaple v novogotickém slohu na podélném půdorysu s věží obrácenou k městu pak trvala tři roky a kaple byla slavnostně vysvěcena 18. července 1886. Od 2. poloviny 20. století však kaple znovu chátrala. V 80. letech došlo jen k nejnutnějším opravám a teprve po převedení kaple do majetku města v roce 2012 se přistoupilo k důkladné rekonstrukci. Během oprav věže našli dělníci schránku s listinami z roku 1883 a také z roku 1928. O objevu zajímavých dobových dokumentů byla natočena rozhlasová reportáž. Kaple se dočkala i nových vitrážových oken, na jejichž obnovu přispěly soukromé osoby. Jejich jména jsou pak na jednotlivých oknech uvedena. Od roku 2015 slouží prostor kaple ke kulturním účelům (výstavy, koncerty) a svatebním obřadům. Při rekonstrukci kaple bylo obnoveno také schodiště s křížovou cestou. Odkazy Reference Literatura ČERNÝ, Jiří. Pelhřimov Obraz města v architektuře 19. a 20. století. 1.. vyd. Pelhřimov: Okresní muzeum v Pelhřimově, 1996. 55 s. Kostel Nalezení svatého Kříže, kaple Kalvárie. Muzeum Vysočiny Pelhřimov. 2016 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Kříže na Wikimedia Commons Kaple Kalvárie na hrady.cz,
Hl. Dreifaltigkeit (Pernink)

Die römisch-katholische Kirche der Allerheiligsten Dreifaltigkeit (tschechisch kostel Nejsvětější Trojice) in der tschechischen Gemeinde Pernink (deutsch Bärringen) wurde von 1714 bis 1716 erbaut und ist ein geschütztes Baudenkmal. Geschichte Der Bergflecken Bärringen, in früherer Zeit Peringer, gehörte bei seiner Gründung 1532 zur Pfarrei Abertham. Bereits 1537/38 stand im Zentrum von Bärringen ein hölzernes Kirchlein, das der Hl. Anna geweiht war. Da der Lärm des nah gelegenen Pochwerks den Gottesdienst behinderte, wurden die Eingangstüren verschalt. Einer Legende nach passte der damalige Patron Graf Schlick nicht durch die kleine Eingangsöffnung der Kirche und konnte so der Einweihung des Gotteshauses nicht beiwohnen. Der erste eigene Pastor wurde 1548 angestellt. Im Zuge der Gegenreformation wurde das Gotteshaus für den katholischen Gottesdienst verwendet. Das Städtchen war nun der Pfarrei Lichtenstadt und seit 1703 zur Pfarrei Platten zugeordnet. 1709 beschloss man, die Kirche an einen günstigeren Standort im oberen Ortsteil zu verlegen. Der Bau unter dem Patronat der Obrigkeit, der markgräflich-badischen Herrschaft Schlackenwerth, erfolgte im Juni 1714 bis Dezember 1716. Wegen Personalmangels las der Pfarrer aus dem benachbarten Platten nur jeden dritten Sonntag die Messe in Bärringen, was den Unmut der Bevölkerung hervorrief. Erst 1765 erhielt der Ort wieder einen eigenen Priester. Eingepfarrt waren außer Bärringen auch Teile der Ortschaften Irrgang, Fischbach und Salmthal. Vermutlich erhielt der Turm, der ursprünglich eine barocke Zwiebelhaube besaß, im 19. Jahrhundert einen Spitzhelm. 1930 zählte die Pfarrei 3070 Katholiken. Nach der Vertreibung der deutschen Bevölkerung nach 1945 blieb die Kirche unbenutzt und befand sich folglich in einem renovierungsbedürftigen Zustand. In neuerer Zeit wurden Instandsetzungsarbeiten am Turm und Langhaus vorgenommen. Beschreibung Die einschiffige Barockkirche mit rechteckigem Grundriss und Satteldach schließt mit einem dreieckigen geschlossenen Presbyterium ab. An der Westfassade befindet sich ein prismatischer Turm mit einem pyramidenförmigen Dach und einer Sakristei an der Nordseite. Das Innere der Kirche besitzt eine Flachdecke. Ausstattung Der Hauptaltar ist mit einem großen Akanthus-Rahmen und Engelsfiguren aus dem frühen 18. Jahrhundert versehen. Die weiteren Möbel im Rokoko-Stil stammen aus der zweiten Hälfte des 18. Jahrhunderts. Die Seitenaltäre zeigen die Hl. Anna und die Jungfrau Maria mit zeitgenössischer Malerei, sowie auf dem gegenüberliegenden Seitenaltar Allerheiligen umgeben von ovalen Heiligenbildern. An den Ecken der Brüstung befinden sich vier Heiligenstatuen, sowie im Turm eine Ölberggruppe. Der Taufstein stammt aus dem 17. Jahrhundert bez. V. Pelarg. Weblinks Einzelnachweise
Kostel svatého Petra a Pavla (Peruc)

Kostel svatého Petra a Pavla je římskokatolický filiální kostel v Peruci v okrese Louny. Stojí naproti zámku mezi náměstím E. Filly a náměstím Sv. Čecha. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie Farní kostel existoval v Peruci už v 14. století. Koncem první čtvrtiny 18. století byl znovu postaven nákladem 8 871 zlatých podle projektu architekta Pietra Paola Columbaniho. V roce 1824 proběhla obnova kostela. Stavební podoba Jednolodní kostel je orientovaný k západu. Má obdélnou loď s oble ukončeným presbytářem. K bočním stěnám přiléhá sakristie na jižní straně a schodiště na straně severní. Oba přístavky mají v prvním patře oratoře. Ke stranám východního průčelí přiléhají kaple a schodišťový přístavek. Boční kaple a sakristie mají nároží zdobená pilastry. Dominantou východního průčelí je hranolová věž s nárožními pilastry a cibulovou střechou. Boční fasády jsou členěné lizénovými rámci s předloženými pilastry a segmentově zakončenými okny. Ve výklencích tříosého východního průčelí jsou umístěny sochy svatého Václava a svatého Jana Nepomuckého. Ve středu průčelí se nachází obdélný portál, nad nímž je okno a zvlněný křídlový štít s rozeklaným nástavcem. Ve výklenku štítu stojí socha Ježíše Krista. Po stranách štítu stojí sochy svatého Petra a svatého Pavla. Nad nimi na nástavci jsou sochy andělů. Ve východní části lodi stojí zděná kruchta podepřená dvěma pilíři a podklenutá valenou klenbou s lunetami. Samotná kruchta je zaklenutá trojicí polí křížové klenby. Loď je třicet metrů dlouhá, sedm metrů široká a zaklenutá třemi poli plackové klenby a pásy, které sbíhají na pilastry na přízedních pilířích. Loď je zakončena stlačeným vítězným obloukem, za kterým je presbytář s valenou klenbou a lunetami. Sakristie má plochý strop, ale oratoře nad sakristií i protějším schodišťovým přístavkem mají plackové klenby a balkóny vyložené do prostoru presbytáře. Zařízení Hlavní oltář je iluzivní malovaná sloupová architektura. Zdobí jej obrazy svatého Petra a Pavla a Nejsvětější Trojice od Johanna Adama Schöpfa. Hlavní oltář je doplněn dvojicí protějškových oltářů z první třetiny osmnáctého století a další dvojicí rokokových oltářů s bohatou sochařskou výzdobou z poloviny osmnáctého století. Na starších oltářích jsou sochy a obrazy světců. Oba obrazy namaloval roku 1677 premonstrát Gerardi. Kromě dalšího vybavení se v interiéru kostela nachází řada náhrobníků, které patří mimo jiné svobodnému pánovi Janovi z Ledeburu a jeho manželce Beatrix, rozené Beckové ze Steinu, Alexandrovi z Ledeburu a jeho manželce Anně Marii Alžbětě, rozené z Elverfeldtu (z roku 1717), Bedřichovi z Lobkovic (z roku 1594), Ludmile z Donína a faráři Alexandru Zeiczlerovi z roku 1805. Zajímavost V kostele se nachází také obraz zřídka zobrazovaného blahoslaveného Wolfholda (nebo také Wolpholda), kněze v Hohenwartu v Bavorsku, patrona proti bolesti od kamenů v útrobách (litiáza, tvorba konkrementů v orgánech; svátek 1. února; nápis na obraze: B. Wolpholdus, patronus contra calculum). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatých Petra a Pavla na Wikimedia Commons
Kaple svatého Antonína Paduánského (Brno-Pisárky)

Kaple svatého Antonína Paduánského je kaple v Brně, která se nachází na okraji čtvrti Pisárky u ulice Žabovřeské, pod Wilsonovým lesem. Je chráněna jako kulturní památka a je poslední dochovanou stavbou zaniklé osady Kamenný Mlýn. Vystavěna v roce 1884 podle projektu architekta Aloise Franze v novogotickém slohu. Historie Kaple byla součástí osady Kamenný Mlýn, která vznikla v 19. století. Z ní zbyla jen kaple, celá osada byla zničena ve druhé polovině 20. století kvůli nově vznikající silnici (ulice Žabovřeská). V roce 2022 došlo v rámci přestavby ulice Žabovřeské na Velký městský okruh k celkové rekonstrukci zchátralé kaple. V krajské soutěži Nejlépe opravená kulturní památka Jihomoravského kraje v roce 2022 se zvítězila v kategorii Drobné stavby. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svatého Antonína Paduánského na Wikimedia Commons
Kostel svatého Stanislava (Pitín)

Kostel sv. Stanislava v Pitíně na Uherskohradišťsku je jednolodní orientovaná stavba s polygonálním závěrem kněžiště a se čtyřbokou věží u vstupu. V roce 1585 jej postavili bratři Václav a Vilém Tetourové. Kostel byl v letech 1758 až 1773 rozšířen o presbytář a sakristii. Farní kostel sv. Stanislava ve své současné podobě vznikl jako novostavba v letech 1851 až 1855 přestavbou původního kostelíka. Vzhledem k vážnému poškození prodělal kostel v letech 1950 až 1951 rozsáhlou rekonstrukci, kdy byla sejmuta klenba a zmodernizován celý interiér. Od roku 1968 je kostel kulturní památkou. Součástí areálu kostela je také kamenný kříž. Rekonstrukce kostela Plány na přestavbu vypracoval architekt Jaroslav Čermák (1901–1990), který přizval ke spolupráci na novém ztvárnění interiéru malíře Miloslava Troupa (1917–1993). Ten do čistého klasicistního prostoru kostela dodal během padesátých let 20. století obrazy křížové cesty, nástěnnou malbu a návrhy na čtyři vitrážová okna do presbytáře, na výzdobu svatostánku a dvanáct svícnů na hlavním oltáři.[zdroj?] Zařízení kostela Křížová cesta Křížovou cestu tvoří 14 zastavení, umístěných po obvodu lodi kostela. Jejich kompozici určuje černá, výrazná lineární kresba, již doplňují zářivé plochy jasných barev. Takto pomalovaná skla jsou podlepená zlatou fólií, která prosvítá v místech nepokrytých barvou. Zlaté pozadí odkazuje na gotické deskové obrazy, navíc i v barevném a světelném provedení jednotlivých sklomaleb lze nalézt jistou symboliku. Prvních deset zastavení září jasnými světlými barvami, kdežto u posledních čtyř obrazů (Přibíjení Krista na kříž, Ukřižování, Pieta a Kladení do hrobu) se barevnost proměňuje a výrazně ztemňuje. Autorem křížové cesty je malíř, grafik a ilustrátor Miloslav Troup. Realizace v prostoru presbytáře Jedná se o čtyři okna složená z nepravidelných různobarevných polí, která osvětlují kněžiště. Mezi barevnými okny na čelní stěně presbytáře je rozměrný nástěnný obraz (600 x 190 cm) od Miloslava Troupa. Ústřední motiv malby znázorňuje stylizovanou berlu s trny a kapkami krve připomínajícími Kristovu trnovou korunu. Motiv biskupské berly odkazuje na pitínského rodáka a tehdejšího arcibiskupa Josefa Karla Matochu (1888–1961), který opravený kostel 25. listopadu 1951 posvětil. Nástěnný obraz původně doplňovala výmalba okolních omítek téhož autora, která však během pozdějších úprav zanikla. Hlavní oltář Ústřední místo kostela tvoří mramorová menza, na níž stoji měděný svatostánek s baldachýnem pro dřevěný oltářní kříž. Podle předlohy Miloslava Troupa je na baldachýnu rytý symbol obětního kouře a na dvířkách svatostánku zlatá dekorace podobající se zářícímu slunci. Trojúhelníkovitá kovová křídla po stranách svatostánku zdobí polodrahokamy podobně jako dvanáct měděných svícnů umístěných na menze. Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Stanislava na Wikimedia Commons Obec Pitín Kudy z nudy Informace o bohoslužbách
Kaple svaté Anny (Pivonice)

Kaple svaté Anny je malá sakrální stavba ve vsi Pivonice, místní části města Bystřice nad Pernštejnem. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Pivonice vznikly původně jako podhradní osada hradu Zubštejna. V 15. století zde vznikla malá kaplová stavba, sloužící zřejmě primárně jako zvonice. Po třicetileté válce byla kaple opravena, přičemž částečně bylo druhotně využito zdivo ze Zubštejna, který již byl ruinou. V roce 1755 podal bystřický farář František Dinter žádost na konzistoř, aby mohla být kaple znovu rozšířena. Již roku 1832 však byl stav kaple shledán jako zanedbaný. Dokonce do té míry, že hrozilo její zřícení. Byl vypracován projekt na razantní přestavbu kaple, který však byl realizován z důvodu finanční náročnosti jen v redukované podobě. V roce 1995 začala další rekonstrukce kaple, při které byla objevena zabílená pozoruhodná malířská výzdoba v rokokovém stylu (zřejmě z doby rekonstrukce za faráře Františka Dintera), která byla následně v interiéru kaple přiznána a obnovena. Dalším nálezem v této době byly zbytky keramiky, určené do 15. století. Rekonstrukce byla dovršena v roce 2001. Další rekonstrukce pak proběhla v letech 2003 – 2010. Stavební podoba Kaple je neorientovaná volně stojící obdélná stavba prostého zevnějšku. Má užší, trojboce zakončený presbytář, nad kterým je vztyčena sanktusová věžička s cibulovitou střechou. Presbytář má v interiéru v důsledku barokní přestavby poněkud jiné tvarování, než na venkovní straně. V presbytáři je dochována rokoková výmalba, převážně laděná do žluté barvy. Z levé strany přiléhá k presbytáři malá sakristie. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Bystřice nad Pernštejnem Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svaté Anny na Wikimedia Commons Hrady.cz: Kaple sv. Anny
Kostel svatého Václava (Planá nad Lužnicí)

Kostel svatého Václava v Plané nad Lužnicí je farní kostel římskokatolické farnosti Planá nad Lužnicí a kulturní památka České republiky. Historie První písemná zmínka o tomto kostele pochází z roku 1357. Byl postaven v gotickém slohu. V roce 1666 byl přestavěn v barokním stylu, v roce 1796 prošel další přestavbou. Popis Kostel má jednu loď, která má plochý strop. Presbytář (kněžiště) je klenutý. Obraz, který je na novobarokním hlavním oltáři, namaloval v roce 1900 Josef Mathauser. Boční oltáře z poloviny 18. století jsou zasvěceny Panně Marii a svatému Josefovi; oltářní obrazy na těchto bočních oltářích namaloval v roce 1862 Josef Václav Mysliveček. Autorem sochy Krista na oltáři, který je zasvěcen Srdci Páně, je Čeněk Vosmík. Autorem vysokého reliéfu (z roku1939) svatého Václava (nad severním vchodem do kostela) je táborský sochař Jan Vítězslav Dušek. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons
Vodárenská věž (Plzeň)

Vodárenská (někdy též zvaná Černá) věž v Plzni se nachází na Pražské ulici při vstupu do historického jádra města a je chráněna jako kulturní památka České republiky. Pětipatrová věž s jehlanovou střechou má čtvercový půdorys a navazuje na ni přímo jednopatrový vodární dům. Svému účelu sloužila od poloviny 16. století až do konce 19. století, byla také součástí městského opevnění. Podzemní část objektu je nyní součástí prohlídkového okruhu plzeňského podzemí. Nadzemní část pak slouží jako multifunkční prostor, ve kterém se nachází galerie moderního umění, muzeum věnované významné plzeňské rodině Škodů, prodejna šperků a tetovací salon. Historie První písemná zmínka o městském vedení vody pochází z roku 1532 (práce mistra „rúraře“ Jindřicha z Prahy), ačkoli samotná věž byla postavena asi o deset let později. Pomocí výtlačného potrubí napájela kašny na hlavním náměstí. Když byla v roce 1822 zbořena Pražská brána, prošla věž pozdně klasicistní přestavbou. K zásadní rekonstrukci pak došlo v letech 1845–1849, kdy byla zvýšena o jedno patro a vedle ní byl na místě původní strojovny postaven vodární dům, do jehož suterénu bylo nainstalováno vodní kolo pro čerpání vody z Mlýnské strouhy. V roce 1889 byla ale dokončena nová městská vodárna nad soutokem Úhlavy s Radbuzou a zdejší provoz byl zastaven. Přesto ještě v roce 1922 byla věž upravována, až na poslední patro byla zbavena omítek a do průčelí byl pod pamětní desku Josefa Škody vsazen pozdně gotický portál ze zbořeného domu v Prešovské ulici. Vodární dům dlouhá léta sloužil pro kanceláře městských úředníků. Odkazy Reference Související články Vodárenská věž pivovaru Plzeňský Prazdroj Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Černá věž na Wikimedia Commons Virtuální prohlídka města z věže