NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Huťský rybník (Blovice)

Huťský rybník (místně také „Huťák“) je rybník na řece Úslavě ve Staré Huti, místní části Blovic. Historie První písemná zmínka o rybníku je z roku 1618, kdy sloužil jako zdroj vody pro železárnu, která zpracovávala železo z dolů v nedalekém polesí Chýlava. V druhé polovině 18. století byly železárny pro nedostatek dřevěného uhlí uzavřeny a přestavěny na mlýn. Na výtoku z rybníka byla na počátku 20. století instalována turbína. Technické informace Přítok i odtok vody zajišťuje řeka Úslava, přičemž přítok je ještě posílen studánkou v severní části břehu. V současné době (2020) je rybník určen jako chovný. Po hrázi rybníka vede silnice III. třídy Vlčice–Ždírec. Reference
Šáteček (rybník)

Rybník Šáteček, někdy také Šátek nebo retenční nádrž R4 Milíčov, je poslední ze soustavy průtočných Milíčovských rybníků na Milíčovském potoce. Nachází se poblíž dvora Milíčov a Milíčovského lesa, severovýchodně od rybníka Vrah. Leží z větší části na území pražské čtvrti Petrovice (městský obvod Praha 10), pouze menší část na jihozápadě patří do čtvrti Háje (městský obvod Praha 4). Popis a historie Na rozdíl od ostatních rybníků soustavy na Milíčovském potoce (Milíčovský, Kančík, Homolka, Vrah), které mají původ už v 18. století, vznikl Šáteček jako retenční nádrž při výstavbě sídliště Jižní Město, tedy v osmdesátých letech 20. století. Jeho hlavním účelem je především zachycování nárazových srážek na území povodí Milíčovského potoka, které má včetně dešťové kanalizační sítě rozlohu téměř 2 km2. Nádrž se 4 m vysokou a 265 m dlouhou hrází může při povodních pojmout až 68 820 m3 vody, zatopená plocha je projektována na 32 300 m2. Zemní sypaná hráz je na severovýchodní straně nádrže, nedaleko ulice Novopetrovická. Má návodní těsnění z betonových bloků, uprostřed hráze je vodohospodářský objekt s výpustným zařízením. Po hrázi vede asfaltovaná cesta od jižněji ležícího rybníka Vrah k silnici, podél ní bylo vysazeno stromořadí dubů. Ostatní strany jsou porostlé vegetací (rákosiny, břehové ostřicové porosty, mokřadní vrbové křoviny) a obejít celou nádrž se pohodlně nedá. Vyskytují se tu běžné druhy ptáků, obojživelníků, vodních měkkýšů i motýlů. Šáteček je ve správě Lesů hl. m. Prahy. Je využíván k chovu ryb, zejména kaprů, přesazovaných pak do revírů pro sportovní rybáře. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam vodních ploch v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šáteček na Wikimedia Commons Místopis: Milíčovské rybníky
Malá říčka

Malá říčka je slepé rameno Vltavy, které je součástí Královské obory (Stromovky) v Praze-Bubenči. Tato vodní plocha vznikla z původního vltavského ramena, jehož část u někdejšího Císařského mlýna byla začátkem 20. století při regulaci toku Vltavy zasypána. Popis a zajímavosti Výsledkem regulace Vltavy v letech 1899–1902 při realizaci projektu splavnění řeky mezi Prahou a Mělníkem byly v oblasti Troje poměrně významné změny. Kromě vybudování trojského jezu se zdymadlem, plavebního kanálu a plavební komory v Podbabě se také změnil obrys Císařského ostrova a bylo z velké části zasypáno původní meandrující bubenečské rameno u Císařského mlýna a papírny. Zachovaným zbytkem tohoto ramena je Malá říčka. Od přítoku vltavské vody napouštěcím zařízením v hrázi na levé straně plavebního kanálu se obloukem v délce asi 500 m stáčí k západu, kde je odtok vody z Malé říčky řešen zděnou štolou do zatrubněného Dejvického potoka. Ten ji pak odvádí zpátky do Vltavy. Celý vodohospodářský systém Stromovky nebyl ve 20. století příliš udržovaný. Za povodně v srpnu 2002 se celá Stromovka ocitla pod několika metry vody. Obnova celého systému byla v říjnu 2002 zahájena právě odbahněním Malé říčky. Následně pak bylo vyčištěno i její okolí a upravené břehy byly osázeny vodními rostlinami. V roce 2003 byla opravena hrázka Malé říčky (použitý kámen je z bývalého oplocení Stromovky, které bylo při povodni zničeno). Nátok z Vltavy na severním konci byl upraven do podoby kamenné vodní kaskády, přes kterou voda přepadá až k hladině Malé říčky. Následovalo ještě vyčištění zanesené podzemní části vyústění Malé říčky, vedoucí cihlovou štolou kolem Císařského mlýna do Dejvického potoka. Malá říčka je zajímavou ornitologickou lokalitou. Pravidelně se tu vyskytuje labuť velká, husice nilská, volavka popelavá, polák velký, hvízdák eurasijský, kachna divoká, kopřivka obecná, lyska černá, slípka zelenonohá, racek chechtavý nebo ledňáček říční. Někteří ptáci sem zaletují i z nedaleké ZOO, kde žijí volně, migrují do zimovišť a na jaře se vracejí hnízdit. Malá říčka je využívána i jako sportovní rybářský revír. Odkazy Reference Související články Seznam vodních ploch v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Malá říčka na Wikimedia Commons
Kotelní jezírko

Kotelní jezírko je antropogenní jezero, které se nachází v Unčínské svahové depresi 1 km východně od Komáří hůrky na pravém břehu Unčínského potoka. Jezero má rozlohu 0,46 ha a má hladinu v nadmořské výšce 570 m. Vodní režim Jezero nemá žádný přítok a odtéká z něj krátký potok na východ do Unčínského potoka. Okolí Okolí jezera je porostlé smíšeným lesem a ze severu západu a jihu se nad ním zvedají prudké svahy. U jezírka se nachází otužilecké centrum, které zahrnuje pozvolný vstup do vody a posezení pro převlékání. Je zde instalován informační panel s radami pro otužování. Na hladině kvetou lekníny. Přístup Jezírko je přístupné pěšky po celý rok. Okolo jezírka vede naučná stezka Po stopách horníků a zelená turistická značka z Krupky na Komáří hůrku. Historie Jezírko se také nazývalo Kesselteich nebo také Kotelní rybník. Okolní stěny navozují dojem, že kar je dílem ledovce, ale ten se zde již po vzniku Krušných hor nevyskytoval, a tak původ propadliny zůstává nevyjasněn. V roce 2022 zůstalo jezírko téměř bez vody. Důvodem bylo suché léto, ale především rozbitá výpusť. Podle pověsti se v jezírku utopila nevěsta v den svatby a za jasných nocí se zjevuje nad hladinou. Reference
Mrtvý rybník

Mrtvý rybník (někdy též Černý) je rybník v Božídarském rašeliništi na horním toku Bystřice v Krušných horách mezi Hřebečnou a Božídarským Špičákem. Jeho voda je rašelinou zbarvena až téměř do černa. Svůj název dostal podle toho, že v něm na první pohled nežijí žádní živočichové. Rybník vznikl v 16. století pro potřeby okolních dolů. Pobřeží Většina pobřeží je zarostlá hustou vegetací a volně přechází do okolních rašelinišť. Hráz rybníka vede po jeho jihozápadní straně; vede po ní červená turistická značka a cyklostezka z Hřebečné do Božího Daru. Odkazy Reference Související články Božídarské rašeliniště Bystřice (přítok Ohře) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mrtvý rybník na Wikimedia Commons
Mrtvý rybník

Mrtvý rybník (deutsch: Toter Teich, auch Behrischer Teich) ist ein Teich in Jáchymov. Das Wasser ist durch Bestandteile des dort vorkommenden Torfes dunkelbraun gefärbt. Seinen Namen verdankt er der Tatsache, dass dort auf den ersten Blick kein Leben erkennbar ist. Im Einzugsgebiet nördlich des Teiches befindet sich ein Moor, wo in der Vergangenheit auch Torf abgebaut wurde. Der Teich wurde im 18. Jahrhundert als Wasserspeicher der naheliegenden Grube Mauritius angelegt. Dabei wurde der Oberlauf des Baches Rote Wistritz angestaut und das Wasser über ein Grabensystem zu den Pochwerken und der Fördermaschine der Grube Mauritius geleitet. Weblinks Einzelnachweise
Venuše (jezero)

Venuše, nebo Jezero Venuše, je antropogenní jezero a odkaliště situované převážně na území části Starý Most statutárního města Most a vesnice Braňany v okrese Most v Ústeckém kraji. Vzniklo v povrchové jámě vzniklé důlní činností v prostoru vytěženého dolu Ležáky. Nachází se východně od kopce Červený vrch v geomorfologickém celku Mostecká pánev. Další informace Venuše vznikla v 70. letech 20. století a od roku 2004 je toto odkaliště provozováno jako vodní dílo. Je zde ukládána hydrosměs pro technickou rekultivaci založená na vhodné technologii plavení popílku. Břehy jezera jsou z velké části tvořeny výsypkami. Na hladině Venuše lze vidět často zajímavá a netradiční zabarvení a obrazce, které souvisí s ukládáním popílku. Lignit se zde těžil od roku 1899 a z důvodu nebezpečí během těžby byl roku 1946 uzavřen. Později v roce 1956 byla těžba obnovena a v roce 1961 definitivně ukončena. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Venuše na Wikimedia Commons
Zalužanský rybník

Zalužanský rybník je vodní plocha určená převážně pro chov ryb nebo rybolov, částečně i ke koupání. Nachází se nedaleko Chabařovic a bývalých Zalužan. Jeho rozloha je 3,5 ha.[chybí lepší zdroj] Je napájen z vodní nádrže Kateřina prostřednictvím Zalužanského potoka, odtok je rovněž Zalužanským potokem do jezera Milada. Reference
Vodní nádrž Lučina (Radějovka)

Vodní nádrž Lučina je přehradní nádrž na Radějovce v Bílých Karpatech, nacházející se v katastru obce Tvarožná Lhota. Zatopená plocha činí přibližně 2 ha. Nádrž byla zrekonstruována roku 2004. Nádrž je využívána ke koupání, v blízkosti se nacházejí rekreační objekty, chatové osady a autokemp. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lučina na Wikimedia Commons
Milovský rybník

Milovský rybník je rybník, který se nachází v osadě Milovy patřící do obce Sněžné v okrese Žďár nad Sázavou v Kraji Vysočina. Geograficky se nachází v Milovské kotlině v pohoří Žďárské vrchy patřící do Hornosvratecké vrchoviny. Popis rybníka a jeho historie Milovský rybník se nachází v Milovech v rekreační oblasti na území chráněné krajinné oblasti Žďárské vrchy. Rybník byl založen v roce 1610 Vilémem Dubským z Třebomyslic. Rybník má plochu 6,5 ha a jeho největší hloubka dosahuje 4 m. Břehy rybníka jsou povětšinou travnaté. U rybníka se nachází hotel Orea Resort Devět skal a také kemp Milovy a několik dalších rekreačních zařízení. Přístup k rybníku a parkování nejsou zpoplatněny. Areál rybníka je významným rekreačním střediskem. Zdrojem vod rybníka je Černý potok, přítok řeky Svratky (povodí řeky Dyje a Moravy). Milovský rybník je soukromým rybářským revírem. V roce 2021 a 2022 prošel rybník a jeho okolí stavební rekonstrukcí a revitalizací v souladu s ochranou vzácného a chráněného rdestu alpského další ochranou přírody. Milovský rybník je výchozím bodem turistických tras na okolní skály Dráteničky, Malínská skála, Černá skála, Bílá skála, Devět skal, Čtyři palice a Milovské Perničky. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Milovský rybník na Wikimedia Commons
Zámiš (Třebíč)

Zámiš je rybník v okrese Třebíč. Nachází se asi 3 km severozápadně od centra Třebíče. Je velký přibližně tři hektary. Jde o nejzápadnější, nejsevernější a největší rybník ze soustavy sedmi rybníků na Týnském potoce – dále k ní patří dva bezejmenné rybníky, Týnský rybník, Hladový rybník, Vodovodní rybník a Baba. V okolí rybníka se nacházejí dvě zahrádkářské kolonie – U Zámiše I a U Zámiše II. Rybník existoval již v 19. století (německy se nazýval Zamiesch Teich) a sloužil k zásobování Třebíče vodou. U Zámiše žije mnoho druhů ptactva, jako např. čírka modrá, hohol severní, husa velká, kachna divoká, kopřivka obecná, polák chocholačka, polák velký, potápka malá, kormorán velký, čáp bílý, lyska černá, bekasina otavní, kulík říční a konipas bílý. V rámci dostavby okruhu a sportovního areálu bude muset být nejspíš instalován takzvaný žabochod. Sportovní okruh V říjnu roku 2020 zde byl otevřen 3,5 km dlouhý sportovní okruh. V roce 2023 a 2024 byly postupně vysázeny stromy u sportovního okruhu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámiš na Wikimedia Commons
Strachotínský rybník

Strachotínský rybník je vodní plocha při obci Strachotín v okrese Břeclav. Jde o lagunu při severovýchodní straně Věstonické nádrže, o níž je oddělena jen zalomenou hrází, po které vede naučná stezka Věstonická nádrž. Rybník je starší než tato nádrž (vybudovaná až v 80. letech 20. století) a jeho hladina je obvykle o něco níže. Zástavba Strachotína sahá bezprostředně k jeho severnímu a východnímu břehu (ulice Sklepní a U Rybníka). Na jihovýchodě je rybník napojen na kanál, který obchází severní břeh Novomlýnské nádrže a sbírá vody Štinkovky a Popického potoka. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Strachotínský rybník na Wikimedia Commons
Staré purkrabství (Vyšehrad)

Staré purkrabství na Vyšehradě je jedna z budov na zdejším knížecím a královském okrsku akropole. Historie Původ Starého purkrabství sahá do druhé poloviny 14. století, kdy Karel IV. založil Nové město pražské. Zároveň s tím inicioval v letech 1348–1350 také rozsáhlou stavební činnost na Vyšehradě, který se stal součástí pražského opevnění. Na akropoli nechal obnovit a přestavět přemyslovský palác, sídlo přemyslovských knížat a králů mezi lety 1070 až 1140, a vystavět další nejméně tři palácové budovy. Nejjižnější z nich sloužila patrně jako sídlo vyšehradského purkrabího. Jeho jižní zeď byla přímo zapojena do opevnění, jak dokládá přítomnost čtyř střílen. Během husitského plenění Vyšehradu v roce 1420 byly všechny stavby poničeny a akropole již obnovena nebyla. Dochovala se pouze budova Starého purkrabství, nejspíš právě proto, že zde sídlil hospodářský správce Vyšehradu. Současná podoba pochází z 18. století, kdy byl Vyšehrad přestavován na vojenskou pevnost. Od dvacátých do devadesátých let 20. století sloužila budova jako sklad a tělocvična pro Sokol Vyšehrad. Současnost V letech 2003–2005 prošlo Staré purkrabství stavební úpravou podle architektů Vladimíra Faktora a Ludmily Šolcové, jejímž cílem bylo využití stavby pro společensko-kulturní využití. Při ní došlo k přístavbě do barokního valu a ke vzniku kavárny a multifunkčního sálu pro osmdesát diváků. Pravidelně se zde konají kulturní akce, například víkendové pohádky pro děti. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Staré purkrabství na Wikimedia Commons
Sint-Annakerk (Olomouc)

De Sint-Annakerk (Tsjechisch: Kostel svaté Anny) is een kerkje aan het Wenceslausplein in de Tsjechische stad Olomouc. De kerk, vaak ook kapel genoemd, staat dicht bij de noordwesthoek van de Sint-Wenceslauskathedraal. In de 13e eeuw werd de kerk gebouwd in gotische stijl. In 1617 werd de Sint-Annakerk herbouwd in maniëristische stijl. De kerk is gewijd aan de heilige Anna. Externe link Tourism.olomouc.eu - Chapel of St. Anne (o.a. Duits, Engels, Frans en Tsjechisch)
Kaplica św. Anny w Ołomuńcu

Kaplica św. Anny – późnorenesansowa budowla sakralna, wznosząca się przy Placu Wacława (cz. Václavské náměsti), w centrum zabudowy wzgórza zamkowego w Ołomuńcu na Morawach. Kaplica św. Anny jest formalnie kościołem rektoralnym. Kaplica znajduje się w bezpośredniej bliskości północno-zachodniego narożnika katedry św. Wacława. Jądro kaplicy tworzy wczesnogotycka budowla sakralna, wzniesiona krótko po roku 1268 przez strzechę budowlaną związaną z katedrą i poświęcona pierwotnie św. Janowi Chrzcicielowi. Kaplica tego samego wezwania została później wybudowana w kompleksie sąsiedniego pałacu biskupiego. Kaplica wzmiankowana była po raz pierwszy w roku 1349. Pierwotna kaplica została w okresie pomiędzy rokiem 1306 a 1349 przebudowana z przeznaczeniem na miejsce przechowywania cennego relikwiarza z ramieniem św. Anny. Relikwiarz ten ołomuniecka kapituła otrzymała po zamordowaniu tu (w areale sąsiedniej dziekanii) króla Wacława III. W 1617 r. została ukończona przebudowa kaplicy w duchu manierystycznym. Przebudowa związana była m.in. z Bractwem św. Anny, które odnowiło w 1581 r. swą działalność przy kościele jezuitów. Bractwo osobiście wspierał ołomuniecki biskup i inicjator budowy nowego prezbiterium katedry św. Wacława – kardynał Franciszek Dietrichstein. Prace budowlane finansował ówczesny proboszcz kapituły i wikary generalny Marcin Wacław z Greifenthal. Od drugiej połowy XVII w. kaplica była miejscem wyborów ołomunieckich biskupów i arcybiskupów (prawo swobodnego wyboru biskupów uzyskała kapituła ołomuniecka od króla Przemysła Ottokara I już w 1207 r.). Podczas regotyzacji katedry św. Wacława w latach 1883-1892 kaplica została skrócona o całe pierwsze (południowe) przęsło. Na nowy fronton został przeniesiony pierwotny manierystyczny portal z herbem biskupa Dietrichsteina oraz marmurowy relief przedstawiający św. Annę Samotrzeć. Bibliografia Olomouc. Turistický průvodce. Ediční rada Městského národního vẏboru v Olomouci, Olomouc 1974.
Mlýnský rybník (Motolský potok)

Mlýnský rybník je vodní nádrž nacházející se v údolí Motolského potoka mezi Plzeňskou ulicí a Krematoriem Motol v Praze 5 – Motole, poblíž přírodní památky Kalvárie. Rybník je napájen Motolským potokem a vznikl za účelem zadržování jeho vody pro mlýn nacházející se v podhrází. Historie Stáří původního rybníka není zcela jasné, vybudován byl pravděpodobně na konci 16. století spolu s přilehlým Tomanovským mlýnem, současnou podobu a obdélníkový tvar však získal v souvislosti s výstavbou a rozšíření přilehlé silnice a zatrubněním Motolského potoka. Rybník následně dlouhá desetiletí chátral, až v něm na začátku 21. století nebyla téměř žádná voda. V roce 2008 byla provedena jeho celková rekonstrukce, kdy došlo mj. k částečné přeměně kolmých břehů na pozvolnější a jejich osázení vegetací. Rybník také získal nový přeliv a původní betonový stupeň byl nahrazen kamenným vodopádem. Ekologie Z přírodního hlediska se nejedná o zvláště významnou lokalitu. Z obojživelníků se zde vyskytuje skokan zelený a ropucha obecná, z plazů užovka obojková, z ptáků např. kachna divoká. Rybník slouží také k extenzivnímu chovu ryb, zejména násady kapra obecného a lína. Na podzim probíhá pravidelně výlov. Technická data Katastrální území: Praha 5 – Motol Vodní tok: Motolský potok ČHDP: 1–12–01–0224 Typ nádrže: boční Účel nádrže: krajinotvorný a chov ryb Plocha hladiny: 1 062,5 m2 Objem nádrže: 905 m3 Typ vzdouvací stavby: sypaná zemní hráz Vlastník: Hlavní město Praha Správa: Lesy hlavního města Prahy Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mlýnský rybník na Wikimedia Commons Mlýnský rybník u krematoria Související články Seznam vodních ploch v Praze
Pivovarský rybník (Motol)

Pivovarský rybník je vodní nádrž nacházející se v údolí Motolského potoka pod budovou bývalého pivovaru při Plzeňské ulici v Praze 5 – Motole, poblíž přírodní památky Kalvárie. Pivovarský rybník je napájen Motolským potokem a vznikl pro účely nedalekého Motolského pivovaru. Revitalizace Rybník byl v roce 2004 odbahněn a provedla se oprava požeráku i nábřežní zdi. V průběhu prací se zjistilo, že v horní části byl rybník částečně zasypán stavební sutí, již zarostlou náletovou vegetací. Po odtěžení suti byla objevena původní nábřežní zeď, která byla pak opravena a mírně navýšena. Ekologie Z přírodního hlediska se nejedná o zvláště významnou lokalitu. Na hladině můžeme spatřit rdesno obojživelné a lakušník okrouhlý, na březích jasan ztepilý nebo javor mléč. Ze živočichů se zde vyskytuje např.skokan zelený, ropucha obecná, užovka obojková nebo kachna divoká, vážka ploská a různé druhy šidélek. Rybník slouží také k extenzivnímu chovu ryb, zejména násady kapra obecného. Technická data Katastrální území: Praha 5 – Motol Vodní tok: Motolský potok ČHDP: 1–12–01–022 Typ nádrže: průtočná Účel nádrže: krajinotvorný a chov ryb Plocha hladiny: 2 302 m2 Objem nádrže: 2537 m3 Typ vzdouvací stavby: sypaná zemní hráz Vlastník: Hlavní město Praha Správa: Lesy hlavního města Prahy Odkazy Reference Související články Seznam vodních ploch v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pivovarský rybník na Wikimedia Commons Pivovarský rybník
Kančík (rybník)

Rybník Kančík v Újezdu u Průhonic je nejmenší rybník ze soustavy Milíčovských rybníků na Milíčovském potoce, do které patří ještě Milíčovský rybník, Homolka, Vrah a Šáteček (nebo Šátek, v Petrovicích). Je součástí přírodní památky Milíčovský les a rybníky v přírodním parku Botič-Milíčov. Historie a zajímavosti Celá milíčovská rybniční soustava vznikla (i podle stáří dubů na hrázi rybníka Homolka) už v 18. století na podmáčených loukách v lokalitě Kateřinky, kde pramení Milíčovský potok. Kančík je položen hned pod hrází Milíčovského rybníka, na jehož kašnový bezpečnostní přeliv je napojen; je to průtočný rybník, neslouží k chovu ryb a je udržován bez rybí obsádky. Za hrázkou Kančíku je malý mokřad a za ním další rybník soustavy, Homolka. Rybník je majetkem hlavního města Prahy. Kvůli špatnému technickému stavu (hráz protékala a byla na několika místech poškozená, rybník byl zabahněn) byla v roce 2007 provedena celková oprava, jeho dno bylo vyčištěno, návodní část hráze se zpevnila lomovým kamenem a betonový požerák byl nahrazen dřevěným, vhodnějším do této přírodní lokality. V roce 2019 proběhlo další čištění rybníka. Hráz rybníka je přístupná obtížně, obejít celý rybník se pohodlně nedá. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kančík na Wikimedia Commons ENVIS - Informační servis o životním prostředí: Milíčovský potok Archivováno 3. 4. 2016 na Wayback Machine. Související články Seznam rybníků v Praze
Pražská brána (Beroun)

Pražská brána (Dolní brána) se nachází v Berouně východním směrem od náměstí na ulici Na příkopě. Jako součást městského opevnění měla ochraňovat město před napadením nepřátel. Dolní brána je dodnes zachována v původním stavu pozdně gotické doby, oproti Horní (Plzeňské) bráně, která změnila svůj vzhled z pozdně gotické stavby do podoby barokní. Brána je zapsána v Ústředním seznamu nemovitých kulturních památek ČR a nachází se na území městské památkové zóny. Historie Konec 13. století – vznik brány, přímo proti původnímu brodu přes řeku 15. století – vystavěno předbraní 1421 – město dobylo husitské vojsko Jana Žižky Počátek novověku – využití věže jako vězení Počátek 19. století – zaniklo předbraní 1911–1912 – brána musela být zdemolovaná kvůli špatnému stavu, ale podařilo se zachránit a rekonstruovat V bráně obýval branný, který spravoval Dolní bránu a později ve 20. století brána sloužila jako Berounský Okresní archív 2004 – poslední rekonstrukce Dolní brány, při které byla opravena cela fasáda včetně obnovy původního kvádrování, dále poškozené části střechy a došlo i na restaurování střešních makovic a korouhví se symbolem českého lva a znakem královského města. Dnes se na Pražské bráně nachází galerie Jiřího Jeníčka. Aktuální soubory fotografií zde vystavují studenti pražské FAMU. Popis Brána je čtyřpodlažní stavbou s průjezdem. Ten je valeně zaklenutý a opatřený kruhovým otvorem. Oba portály jsou lomené. Zachován vysoký hrotitý výklenek pro spouštění padací mříže, který se nachází zvenku na východně straně. Tloušťka zdi měří dva až tři metry a půdorys brány 10,3 × 9,3 metru. Vstup do věže vede portálem z průjezdu. Do prvního patra se vstupuje po vřetenovém schodišti. Podle hrotitého portálku pod úrovní prvního patra vedl původní vstup do věže po můstku z jižního hradebního ochozu. První patro věže je zaklenuto valenou klenbou a opatřeno novodobými kamny. Druhé patro je jíž plochostropé a se zachovalým pilířem komína v hlavní světničce. Před ní se nachází předsíň s ukončením věžního schodiště a žebříkovitým schodištěm ke krovu. Ten lze s jeho vyzděnými stěnami považovat za nejvyšší, čtvrté podlaží věže. Trojice okének byla vestavěna do proluk mezi stínkami někdejšího cimbuří. Věž je zakotvena dlátkovou střechou se dvěma špicemi s makovicemi a korouhvičkami. S oken je lze zpozorovat výhled na město Beroun. Galerie Odkazy Reference Literatura POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech 1. 1977. vyd. [s.l.]: Academie 643 s. KUČA, KAREL. Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. [s.l.]: Libri Dostupné online. ISBN 80-7277-039-X, ISBN 978-80-7277-039-7. OCLC163651382 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pražská brána v Berouně na Wikimedia Commons