NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Concattedrale della Trasfigurazione

La concattedrale della Trasfigurazione di Varnsdorf (Warnsdorf), nella Repubblica Ceca è una chiesa della Chiesa vetero-cattolica della Repubblica ceca di stile neoromanico. Storia Varnsdorf svolse un ruolo centrale nella storia del vetero-cattolicesimo nell'impero austro-ungarico. Dopo il concilio Vaticano I, in seguito al rifiuto delle decisioni del concilio stesso, si arrivò alla creazione di comunità vetero-cattoliche in Germania e Svizzera, ma anche - soprattutto attraverso l'opera di Anton Nittel - in Austria. Con le due parrocchie di Vienna e Ried im Innkreis, la parrocchia di Varnsdorf appartenne ad una delle prime fondazioni parrocchiali della chiesa vetero-cattolica nella monarchia danubiana. La costruzione della chiesa iniziò nel 1873, e la consacrazione ebbe luogo il 27 dicembre 1874. Alla fine di agosto 1880 iniziò la costruzione degli edifici parrocchiali. Il 1º gennaio 1897 seguì lo spostamento della sede vescovile da Vienna a Varnsdorf e l'elevazione della chiesa parrocchiale a cattedrale. La statua in alabastro di Cristo che si trova dietro l'altare è stata creata dallo scultore Vincenz Pilz, nativo di Varnsdorf, e installata nella chiesa nel giugno 1882 Nella chiesa si trova anche il rilievo dell'Omaggio dei Magi, sempre opera di Pilz. Dall'allontanamento dei tedeschi dei Sudeti si estinse la parrocchia vetero-cattolica di Varnsdorf, in precedenza costituita prevalentemente di tedeschi. La chiesa, rimasta senza guida dopo la guerra, fu espropriata. L'edificio della chiesa fu usato nei decenni successivi per vari scopi, tra cui quello di colombario. Nel 1995 la sede vescovile fu trasferita da Varnsdorf a Praga Warnsdorfer e la Chiesa ebbe il rango di procattedrale. Dopo il completamento dei lavori di restauro della chiesa le fu attribuito il titolo della Trasfigurazione del Signore. Nel 2000 è iniziato il restauro delle vetrate. Note Voci correlate Chiesa vetero-cattolica d'Austria Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su concattedrale della Trasfigurazione Collegamenti esterni Deutschlandfunk, Sendung „Tag für Tag“: Vetero-cattolici in Sassonia (14.04.09) (MP3), su podcast-mp3.dradio.de. Chiesa vetero-cattolica nella Repubblica Ceca, su starokatolici.cz.
Konkatedra Przemienienia Pańskiego w Varnsdorfie

Konkatedra Przemienienia Pańskiego w Varnsdorfie – świątynia Kościoła Starokatolickiego w Republice Czeskiej, znajdująca się w mieście Varnsdorf. Budowa kościoła rozpoczęła się w roku 1873, a w październiku 1874 zatknięto gałkę na wieży (znak zakończenia budowy). Uroczysta konsekracja nastąpiła 27 grudnia 1874 roku. Na przełomie 1880/1881 roku wybudowano także plebanię. W 1897 roku świątynia została główną siedzibą biskupa Kościoła Starokatolickiego Austrii i została podwyższona do godności (drugiej po kościele św. Piotra i Pawła w Bernie) Katedry. Podczas II wojny światowej katedra nie uległa dużemu zniszczeniu, dopiero w okresie wcielenia miasta do komunistycznej Czechosłowacji, w kościele zorganizowano komunalne kolumbarium. Odradzający się w 1995 roku Kościół Starokatolicki w Republice Czeskiej uznał kościół Przemienia Pańskiego za swoją konkatedrę – mimo wcześniejszych uzgodnień, postanowiono jednak stolicą Kościoła uczynić bardziej prestiżową Pragę. Od 2000 roku trwa remont adaptacyjny w konkatedrze. Przypisy
Morový sloup (Brno)

Morový sloup (též Mariánský sloup) je barokní sloup na náměstí Svobody v Brně. Byl postaven v letech 1679–1683 na památku rozsáhlé morové epidemie (proto morový sloup), která město sužovala v letech 1679–1680. Nachází se v severní (horní) části náměstí a tvoří jeho výraznou dominantu. Je zasvěcen Panně Marii (proto mariánský sloup) a pěti morovým světcům. Jeho raně barokní podoba vychází z podoby mariánského sloupu vztyčeného na náměstí Am Hof ve Vídni. Historie a popis Zednické práce byly svěřeny dílně Jana Křtitele Erny a jeho základy byly položeny již v roce 1679. Z materiálu byl na architekturu zvolen bílošedý mramor pocházející z dolu u Pernštejna a na sochy egenburský vápenec. Práce na sloupu byly ukončeny na podzim roku 1683. Brzy nato se ale na stavbě začaly projevovat statické poruchy, a tak musel být sloup až do roku 1689 opravován. Byl například nahrazen prasklý centrální sloup (1686), na který byl tentokrát zvolen mramor salcburský. Novou hlavici (1687-8) vytvořil Ital Jakub Conenall. Na výzdobě sloupu se podílelo hned několik umělců. Socha Panny Marie s Ježíškem (v současnosti nahrazena kopií) umístěná na vrcholu sloupu je dílem Ferdinanda Pfaundlera, stejně jako svatá Rozálie v grottě a rovněž rostlinný dekor na postamentu (1679–1681). Čtyři sochy světců v rozích podstavce představují svatého Šebestiána, Rocha, Karla Boromejského a Františka Xaverského. Prací na těchto sochách byli pověřeni Baltasar Frobel a Jan Kašpar Pröbstl (1683). Konkrétní podíl těchto sochařů se ale díky mnoha opravám s doplňkům nedá spolehlivě určit. Pröbstl vytvořil také kartuše s andílky na podstavci sloupu (1686-7). Dne 23. března 1964 byl sloup vyhlášen kulturní památkou. Od května do října roku 2006 sloup prošel rekonstrukcí, která souvisela s rekonstrukcí celého náměstí. 15. října téhož roku nově zrekonstruovanému sloupu slavnostně požehnal brněnský biskup Vojtěch Cikrle. Odkazy Reference Literatura KUČA, Karel. Brno: vývoj města, předměstí a připojených vesnic. 1. vyd. Praha: Baset, 200. 644 s. ISBN 80-86223-11-6. NAVRÁTILOVÁ, Kristýna. Mariánský sloup na náměstí Svobody v Brně. Brno, 2013 [cit. 2015-04-14]. Bakalářská práce. Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Pavel Suchánek. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Morový sloup na Wikimedia Commons Morový sloup v Encyklopedii dějin Brna
Cvrčovice (zámek)

Zámek Cvrčovice (též Petersova vila) se nachází na jižním konci obce Cvrčovice v okrese Brno-venkov. Jeho hospodářské budovy (čp. 52 a 53) jsou chráněny jako kulturní památka. Na místě zámku původně stála středověká tvrz, jejíž existence je datována do 14. a 15. století. V 16. století zde Thurnové postavili renesanční zámek, který byl v 18. století přestavěn barokně. Jeho majitelé se střídali, po roce 1772 jej vlastnili postupně Ditrichštejnové a Herberštejnové, kteří jej využívali pro byty pro své úředníky. V roce 1920 jej do majetku získal velkostatkář Peters, který objekt nechal v roce 1932 přestavět na svoji rodinnou vilu. Po vyvlastnění v roce 1948 připadl zámek místnímu národnímu výboru. V letech 1949–1968 zde fungoval dětský domov. Poté následovala celková přestavba budovy a zámek sloužil státním statkům až do roku 1989. Od roku 1973 zde působí pod různými názvy Odborné učiliště Cvrčovice. Budova zámku je obklopena rozsáhlou zahradou. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Cvrčovice na Wikimedia Commons Odborné učiliště Cvrčovice
Kaple svaté Anny (Uhřice)

Kaple svaté Anny v Uhřicích se nachází na severozápadní straně vesnice u křižovatky cest do Sedlce a do Sušetic. Vznikla přístavbou ke starším božím mukám. Historie a popis Původní boží muka z masivního zdiva, s malým výklenkem, byla postavena jako poděkování. Roku 1820 rozšířili boží muka přístavbou do podoby kapličky s oltářem, boží muka se zachovala jako zadní díl kapličky. Při přístavbě kapličky roku 1820 byla přisazena z každé strany kapličky lípa. Stáří lip se odhadovalo na počátku dvacátého století na tři sta let. Lípy byly vyvráceny bouřemi, levá lípa v roce 1897 a pravá roku 1939. Nově vysazené lípy jsou už opět veliké a zhruba stoleté či šedesátileté. V roce 1934 byla na kapličku dána nová střecha a protože převzala i funkci zvonice, byla ozdobena věžičkou s cibulovou bání. Zvonek byl do té doby na dvojáku se stříškou na návsi. Po přenesení přestal sloužit k trojímu dennímu zvonění a od té doby se zvoní pouze hrana. Na oltáři je obraz sv. Anny prof. Josefa Vokálka. Odkazy Literatura Fiala, Miroslav: Historie Uhřic, 1. vyd. Sedlec-Prčice: Podzimek, 1999, 47 s., ISBN 80-238-6411-4. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Anny v Uhřicích na Wikimedia Commons
Kaple Panny Marie (Malá Hraštice)

Kaple Panny Marie se nachází na návsi v obci Malá Hraštice ve Středočeském kraji. Stavba a rekonstrukce Kaple byla pravděpodobně postavena v 1. polovině 19. stol. V březnu r. 2010 proběhla celkově rekonstrukce kapličky. Nechala ji na vlastní náklady s podporou obce opravit místní občanka jménem Stanislava Kortánová. Dala do opravy původní zvon a nechala nainstalovat elektronické pravidelné vyzvánění. Po opravě byla kaple Panny Marie při mši na Velikonoce vysvěcena farářem. Bohoslužby Nepravidelné bohoslužby několikrát do roka. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaplička na návsi Malé Hraštice na Wikimedia Commons https://www.malahrastice.cz/modules/file_storage/download.php?file=b8c8a017%7C4&inline=1 https://katalog.apha.cz/web/chramy/907
Kaple Nanebevzetí Panny Marie (Jemniště)

Kaple Nanebevzetí Panny Marie je barokní kaple z poloviny 17. století, která byla novogoticky upravena v roce 1860. Nachází se jihovýchodně od nového jemnišťského zámku u křižovatky na okraji vsi Jemniště, která je částí obce Postupice v okrese Benešov. Pod kaplí byla vybudována krypta, kde byli pohřbeni někteří příslušníci rodu Sternbergů (Šternberků). Kaple je v majetku jemnišťské linie Sternbergů, je nepřístupná a není samostatně památkově chráněná. Historie Jednoduchou kapli nechal postavit rod pánů z Říčan v roce 1652, jak o tom svědčí nápis na oltáři Urozený pan Adam z Řžiečan a na Jemnystěch dal tento oltářík a kapličku stavěti ke cti a chvále Panny Marie leta 1652. V roce 1860, kdy jemnišťský zámek vlastnili Windisch-Graetzové, byla kaple novogoticky upravena. Vročení 1860 je plasticky vyvedeno na západní straně sanktusníku. Za následujících majitelů – Sternbergů byla pod kaplí zbudována rodová hrobka. V ní byl jako první v roce 1899 pohřben předčasně zemřelý nezletilý Zdeněk ze Sternbergu. Jeho úmrtí připomíná náhrobní deska ve zdi kaple. Na západní fasádě je také nápis o restaurování kaple v roce 1931. Architektura a výzdoba Kaple je podélná, na západní straně se nachází obdélná předsíň a sanktusník nad průčelím, na východní straně pravoúhlý presbytář. Průčelí zdobí tři kovové plasticky vyvedené erby. Nad vstupním portálem je nahoře uprostřed erb Windisch-Graetzů s knížecí korunou, vlevo šternberský erb a vpravo erb rodu Thurn-Valsassina. Loď je sklenuta křížovou klenbou. Hlavní oltář zdobí socha Panny Marie. Na postranních oltářích jsou obrazy sv. Alžběty a sv. Josefa od Bohumíra (Gody) Roubalíka (1845–1928) z roku 1902. Seznam pohřbených V hrobce byly uloženy ostatky tří příslušníků Leopoldovy větve rodu Sternbergů. Další Sternbergové byli pohřbíváni například v rodové hrobce v Malenovicích, ve Stupně nebo v Zásmukách. Chronologicky podle data úmrtí V tabulce jsou uvedeny základní informace o pohřbených. Fialově jsou vyznačeni příslušníci rodu Sternbergů, žlutě je vyznačena manželka. Červeně je vyznačen majitel statku Jemniště. Generace jsou počítány od Zdeslava ze Šternberka († 1265). V roce 1661 získali Sternbergové hraběcí titul. U manželky je generace v závorce a týká se generace manžela. Děti jsou vypsány v poznámce u matky. Příbuzenské vztahy pohřbených Následující schéma znázorňuje příbuzenské vztahy. Červeně orámovaní byli pohřbeni v hrobce, arabské číslice odpovídají pořadí pohřbení v kapli podle předchozí tabulky. Římské číslice představují pořadí manžela nebo manželky, pokud někdo vstoupil do manželství více než jednou. Modře je zvýrazněn restituent starého a nového zámku v Jemništi Jan Bosco Sternberg (1936–2012). Hněde jsou označeny osoby, které mají položku v tabulce v jiných článcích o šlechtických hrobkách (včetně Jana Boska). Dvacátá první generace je zobrazena ve dvou řádcích. Vzhledem k účelu schématu se nejedná o kompletní rodokmen Sternbergů. Odkazy Poznámky Reference Související články Šternberská hrobka (Malenovice) Šternberská hrobka (Stupno)
Čínské velvyslanectví v Praze

Velvyslanectví Čínské lidové republiky v Praze (čínsky 中国驻捷克大使馆) se nachází na adrese Pelléova 18 v Bubenči. V Česku k roku 2018 působilo 22 čínských diplomatů. K roku 2019 je čínským velvyslancem v Praze Čang Ťien-min (Zhang Jianmin). Vyjádření k Hongkongským demonstracím 2019 V roce 2019 si čínské velvyslanectví stěžovalo na názory některých českých politiků ohledně demonstrací v Hongkongu, které označilo za „chybné“. Tím dle sinoložky Kateřiny Procházkové porušilo Vídeňskou úmluvu, která říká, že velvyslanectví nesmějí komentovat výroky politiků v zemi působení. České Centrum proti terorismu a hybridním hrozbám spadající pod Ministerstvo vnitra ČR reagovalo na výrok čínského velvyslanectví tak, že se v Česku od roku 1989 (sametová revoluce) termín „chybné názory“ nepoužívá, naopak Listina základních práv a svobod zavedla termín „svoboda projevu". Odkazy Reference Související články Seznam zastupitelských úřadů v České republice Česko-čínské vztahy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čínské velvyslanectví v Praze na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Žitovlický rybník

Žitovlický rybník je rybník o rozloze vodní plochy cca 3,3 ha ležící na severním okraji obce Žitovlice na potoce Kozačka u silnice III. třídy spojující vesnici Žitovlice s městečkem Rožďalovice v okrese Nymburk. Rybník má zhruba obdélníkový tvar o rozměrech cca 130 × 300 m. První zmínka o Žitovlickém rybníku je z první poloviny 15. století. V současné době obhospodařuje rybník Chlumecké rybářství a. s. a slouží k chovu kapří násady. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žitovlický rybník na Wikimedia Commons
Pojedský rybník

Pojedský rybník je nevelký rybník o rozloze vodní plochy cca 0,77 ha ležící u silnice III. třídy spojující vesnice Žitovlice a Pojedy v okrese Nymburk. Rybník má zhruba obdélníkový tvar o rozměrech cca 150 × 70 m. Rybník je v majetku obce Žitovlice a je využíván pro chov ryb. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pojedský rybník na Wikimedia Commons
Cukrovarský rybník (Libáň)

Cukrovarský rybník je rybník o rozloze vodní plochy 0,55 ha nalézající se u Tyršovy ulice na východním okraji městečka Libáň v okrese Jičín v areálu bývalého cukrovaru v Libáni, nyní v areálu domova pro seniory. Rybník vznikl po roce 1880. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cukrovarský rybník na Wikimedia Commons
Ervín (rybník)

Rybník Ervín je rybník o rozloze vodní plochy 2,26 ha nalézající se na okraji lesa v katastrálním území Lično u Milkovic v okrese Jičín. Rybník Ervín je pozůstatkem někdejší rozsáhlé rybniční soustavy nalézající se v okolí nynější samoty a dvora Milkovice. Rybník je zakreslen na mapovém listě č. 76 z 1. vojenského mapování z let 1764–1768. Hráz rybníka je přístupná z polní cesty vedoucí od Milkovického dvora. Rybník je současnosti využíván pro chov ryb. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ervín na Wikimedia Commons
Homolka (rybník)

Homolka (někdy také Chaťák) je jedním z historických pražských rybníků, který náleží k soustavě Milíčovských rybníků. Je součástí přírodní památky Milíčovský les a rybníky v přírodním parku Botič-Milíčov. Na jeho hrázi je alej 12 památných letních dubů. Historie a zajímavosti Podle stáří dubů na hrázi vznikl rybník Homolka spolu s navazujícími rybníky na začátku 18. století. Do soustavy rybníků na Milíčovském potoce patří ještě Milíčovský rybník, Kančík, Vrah a Šáteček (nebo Šátek, v Petrovicích). Z přírodovědného hlediska je Homolka spolu s přilehlými mokřady z těchto rybníků nejzajímavější, také proto, že od odbahnění a rekonstrukce v letech 2012–2013 už je bez rybářského obhospodařování (vždy po třech letech se vypouští a nežádoucí druhy ryb se odloví). Botanicky významné jsou u poměrně členitého břehu zejména porosty orobince úzkolistého, zblochance vzplývavého a ostřice štíhlé, vyskytují se tu i trsy kosatce žlutého. Při průzkumu v roce 2005 bylo zjištěno 337 druhů motýlů vázaných na pobřežní vrbový porost. Na jednom z dubů na hrázi se vyskytuje tesařík obrovský. Lokalita je také důležitá pro rozmnožování obojživelníků (např. na jaře 2013 tu byl zaznamenán tah několika stovek ropuch). Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Homolka na Wikimedia Commons ENVIS - Informační servis o životním prostředí: Milíčovský potok Archivováno 3. 4. 2016 na Wayback Machine. Související články Seznam rybníků v Praze
Chotyně (železniční zastávka)

Chotyně je železniční zastávka v severovýchodní části obce Chotyně v okrese Liberec v Libereckém kraji nedaleko řeky Lužické Nisy. Leží na neelektrizované trati Liberec–Zittau. Nachází se mezi stanicí Hrádek nad Nisou a zastávkou Bílý Kostel nad Nisou v nadmořské výšce 260 m n. m. Historie Stanice byla otevřena 1. prosince 1859 saskou společností Zittau-Reichenberger Eisenbahngesellschaft (Společnost žitavsko-liberecké dráhy, ZRE) v rámci budování železničního spojení z Liberce, kam železnici přivedla téhož roku společnost Jihoseveroněmecká spojovací dráha (SNDVB) z Pardubic a Turnova, do Žitavy. Stanice zde vznikla dle typizovaného stavebního vzoru. ZRE přešla roku 1905 na základě mezinárodní smlouvy mezi Rakouskem-Uherskem a Saskem do majetku Královských saských státních drah. Roku 1920 byly Saské státní dráhy začleněny do Německých říšských drah (DR), v jejichž majetku zůstala trať i stanice až do roku 1945, kdy ji převzaly Československé státní dráhy (ČSD) Od 90. let 20. století nevyužívaná a chátrající secesní budova zastávky byla v roce 2020 prohlášena kulturní památkou. Proti tomuto rozhodnutí byl sice Správou železnic, vlastníkem objektu, podán rozklad, ten byl však ještě téhož roku zamítnut ministrem kultury. Správa železnic tak přehodnotila plány na zbourání budovy a plánuje ji opravit. Proti demolici budovy byla v minulosti rovněž založena petice. O využívání budovy dlouhodobě usiluje i obec Chotyně, která tu plánuje zřídit skautskou základnu. Popis Nachází se zde jedno hranové nástupiště, nádraží disponuje přístřeškem. Budova zastávky dlouhodobě neslouží drážnímu provozu a postupně chátrá (2019). Odkazy Reference Související články Železniční trať Liberec–Zittau Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chotyně na Wikimedia Commons Historie tratě společnosti ZRE Poloha stanice na webu cesky-raj.info[nedostupný zdroj] Informace o stanici na webu Českých drah Archivováno 28. 11. 2019 na Wayback Machine.
Potštejn (nádraží)

Potštejn je železniční stanice ve východní části stejnojmenné obce v okrese Rychnov nad Kněžnou v Královéhradeckém kraji nedaleko řeky Divoká Orlice. Leží na neelektrizované jednokolejné trati Týniště nad Orlicí – Letohrad. Historie Stanice byla otevřena 10. ledna 1874 společností Rakouská severozápadní dráha (ÖNWB), která zprovoznila svou trať z Hradce Králové do Lichkova, 10. října téhož roku byla dokončena spojka na nové nádraží z Ústí nad Orlicí, ležící na trati mezi Prahou a Olomoucí, do Letohradu. Dne 15. října 1875 společnost ÖNWB stavebně prodloužila trať přes hranici do Pruska. Autorem univerzalizované podoby stanic pro celou dráhu byl architekt Carl Schlimp. Trasa byla výsledkem snahy o propojení železniční sítě ÖNWB severovýchodním směrem. Po zestátnění ÖNWB v roce 1908 pak obsluhovala stanici jedna společnost, Císařsko-královské státní dráhy (kkStB), po roce 1918 pak správu přebraly Československé státní dráhy. Popis Nachází se zde dvě nekrytá jednostranná vnitřní úrovňová nástupiště, k příchodu k vlakům slouží přechody přes koleje. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Potštejn na Wikimedia Commons Informace o stanici na stránkách zelpage.cz Historie Rakouské severozápadní dráhy Profil stanice na stránkách Českých drah
Starohradský rybník

Starohradský rybník je rybník o rozloze vodní plochy cca 0,97 ha zhruba obdélníkovitého tvaru o rozměrech cca 90 × 110 m nalézající se na východním okraji obce Staré Hrady v okrese Jičín. Starohradský rybník je pozůstatkem někdejší rozsáhlé rybniční soustavy nalézající se v okolí městečka Libáň. Rybník je zakreslen na mapovém listě č. 76 z prvního vojenského mapování z let 1764–1768. Rybník je současnosti využíván pro chov ryb. V blízkosti Starohradského rybníka se nalézá několik malých rybníčků využívaných jako sádka. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starohradský rybník na Wikimedia Commons
Ryba (rybník)

Ryba (rybník) je novodobý rybník postavený v letech 1961–1963 o rozloze vodní plochy cca 2,65 ha. Rybník má zhruba obdélníkovitý tvar o rozměrech cca 280 × 80 m a nalézá se v údolí potoka Bukovina asi 1 km východně od obce Zelenecká Lhota v okrese Jičín. Rybník je místními obyvateli nazýván Přehrada, turistický rozcestník na zelené turistické značce vedoucí ze Starých Hradů do Mrkvojed a procházející po hrázi rybníka uvádí název Peklo – vodní nádrž. Rybník je současnosti využíván pro rekreaci a sportovní rybolov. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ryba na Wikimedia Commons
Milíčovský rybník

Milíčovský rybník v Újezdu u Průhonic, dříve nazývaný také Nový rybník, je plochou největší rybník ze soustavy Milíčovských rybníků na Milíčovském potoce, do které patří ještě rybníky Kančík, Homolka, Vrah a Šáteček (nebo Šátek, v Petrovicích). Je součástí přírodní památky Milíčovský les a rybníky v přírodním parku Botič-Milíčov. Historie a zajímavosti Celá milíčovská rybniční soustava vznikla už v 18. století na podmáčených loukách v lokalitě Kateřinky, kde pramení Milíčovský potok. Podle historických map měl původně Milíčovský rybník plochu asi dvakrát větší než dnes a byl v něm malý ostrůvek. V 2. polovině 20. století v souvislosti s výstavbou nedalekých sídlišť Jižní Město a Kateřinky došlo k odvodnění horní části povodí Milíčovského potoka. I v souvislosti s nedostatkem srážek v poslední době dochází k poklesu hladiny vodních ploch v celé rybniční soustavě. Majetkem hlavního města Prahy je Milíčovský rybník teprve od roku 2016, kdy se ho podařilo odkoupit od soukromého vlastníka za necelých 7 milionů korun. Brzy poté v období listopad 2018 – květen 2019 proběhla rekonstrukce rybníka. Kromě odbahnění byla provedena oprava výpustného zařízení a celé hráze, z níž bylo odstraněno 8 vrb napadených hnilobou. Byl vybudován kašnový bezpečnostní přeliv a u severního okraje vzniká soustava tůní, které by měly podpořit výskyt obojživelníků. Po hrázi vede cesta s cyklotrasou A 216. Na jižním konci hráze je jedno ze zastavení naučné stezky Milíčov a na blízké rovinaté ploše nedaleko rybníka je veřejně přístupný ovocný sad. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Milíčovský rybník na Wikimedia Commons ENVIS - Informační servis o životním prostředí: Milíčovský potok Archivováno 3. 4. 2016 na Wayback Machine. Praha investuje milióny do obnovy rybníků Související články Seznam rybníků v Praze
Podlesník

Podlesník je rybník o rozloze vodní plochy asi 1,72 ha zhruba obdélníkovitého tvaru o rozměrech asi 250 × 50 m nalézající se v polích cca 300 m jihovýchodně od obce Dolní Bousov v okrese Jičín. Podlesník je pozůstatkem někdejší rozsáhlé rybniční soustavy v okolí městečka Dolní Bousov. Rybník je zakreslen na mapovém listě č. 59 z prvního vojenského mapování z let 1764–1768. Rybník je současnosti využíván pro chov ryb. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podlesník na Wikimedia Commons
Šlejferna

Šlejferna je rybník zhruba obdélníkovitého tvaru o rozměrech asi 380 × 220 m a o rozloze vodní plochy asi 8,2 ha. Nachází se na říčce Klenice asi 200 m jihovýchodně od vesnice Ošťovice v okrese Jičín. Po hrázi rybníka vede silnice I. třídy č. I/16 spojující Mladou Boleslav s Jičínem. Šlejferna je pozůstatkem někdejší rozsáhlé rybniční soustavy nalézající se na říčce Klenice v okolí městečka Dolní Bousov. Rybník je zakreslen na mapovém listě č. 59 z prvního vojenského mapování z let 1764–1768. Rybník je využíván pro chov ryb. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šlejferna na Wikimedia Commons