NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Wasserkraftwerk Lipno II

Das Wasserkraftwerk Lipno II liegt an der Moldau am Ortsrand von Vyšší Brod in Tschechien und ist Teil der Moldau-Kaskade. Der eigentliche Zweck der Stauanlage ist es, den unregelmäßigen Wasserabfluss des Speicherkraftwerks Lipno I am flussaufwärts gelegenen Moldaustausee zu puffern und einen gleichmäßigeren Abfluss der Moldau zu erreichen. Vom Kavernenkraftwerk Lipno I strömt das Wasser durch zwei Schächte und tritt am westlichen Seeufer des Stausees von Lipno II wieder ans Tageslicht . Der eigentliche Flusslauf der Moldau zwischen den beiden Kraftwerken litt daher jahrelang unter Wassermangel. Seit 1996 wird dem 9 km langen Abschnitt eine Mindestwassermenge von 1,5 m³/s zugeführt. Der Damm von Lipno II ist 224 m lang, 11,5 m hoch und liegt auf Flusskilometer 319,108. Auch hier handelt es sich teilweise um einen Erdschüttdamm und teilweise um eine Gewichtsstaumauer. Der Stausee hat eine Fläche von etwa 12,4 ha, ein Volumen von 1,6 Millionen m³ und liegt auf einer Höhe von 558 m n.m. Das Kraftwerk besitzt eine Kaplan-Turbine und liefert eine Leistung von 1,5 MW. Unweit des heutigen Kraftwerks befand sich von 1902 bis in die 1950er Jahre bereits ein Kraftwerk, allerdings ohne Staudamm. Am Nordostufer verläuft die Bahnstrecke Rybník–Lipno nad Vltavou, der Bahnhof Vyšší Brod klášter liegt direkt unterhalb der Stauanlage. Weblinks http://www.visitvltava.cz/de/wasseranlage-lipno-ii/22/
Wasserkraftwerk Vrané

Das Wasserkraftwerk Vrané nad Vltavou liegt etwa 17 Kilometer südlich der tschechischen Hauptstadt Prag in Vrané nad Vltavou und ist Teil der Moldau-Kaskade. Der ursprüngliche Zweck der Anlage war die Erhöhung des Wasserstandes der Moldau für die Binnenschifffahrt. Für diesen Zweck gibt es im nördlichen Teil der Staumauer zwei Schleusen. Der heutige Hauptzweck der Anlage ist die Stromerzeugung. Im Kraftwerk am südlichen Ufer erzeugen zwei Kaplanturbinen jeweils eine Leistung von 6,94 MW. Zwischen Schleusen und Kraftwerk gibt es vier Wehröffnungen mit jeweils 20 Metern Breite. Im Hochwasserfall können sie 2800 m³ Wasser pro Sekunde abführen. Der Rückstau des Kraftwerks reicht bis zum knapp 13 Kilometer flussaufwärts gelegenen Wasserkraftwerk Štěchovice. Der Aufstau reicht auch etwa 3 Kilometer in das Tal der Sázava hinein, die 7 Kilometer vor dem Kraftwerk in die Moldau mündet. Weblinks https://www.visitvltava.cz/de/wasseranlage-vrane-nad-vltavou/29/
Údolní nádrž Vrané

Údolní nádrž Vrané är en reservoar i Tjeckien. Den ligger i regionen Mellersta Böhmen, i den centrala delen av landet, 18 km söder om huvudstaden Prag. Údolní nádrž Vrané ligger 202 meter över havet. Arean är 0,78 kvadratkilometer. I omgivningarna runt Údolní nádrž Vrané växer i huvudsak blandskog. Den sträcker sig 3,0 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,3 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen ligger vid Údolní nádrž Vrané: Vrané nad Vltavou (1 922 invånare) Měchenice (588 invånare) Kommentarer Källor
Kolštejn (hrad)

Kolštejn (též Branná) je zřícenina hradu částečně přestavěného na zámek v Branné v okrese Šumperk. Stojí na skalnatém útesu v nadmořské výšce okolo 630 metrů nad řekou Brannou v jihovýchodní části vesnice. Komplex zříceniny a zámku je od roku 1964 chráněn jako kulturní památka. Historie Předpokládaným obdobím výstavby hradu jsou roky 1306–1310, ale prvním známým majitelem hradu byl Jan z Wüstehube uváděný v roce 1313. Později hrad získal král Jan Lucemburský, který ho udělil jako léno pánům z Lipé a markrabě Karel jim ho roku 1340 potvrdil. Koncem čtrnáctého století hrad ovládl Hynek z Valdštejna, který často střídal strany během husitských válek, dokud nebyl zabit při pokusu o přepadení Prahy v roce 1427. Před rokem 1437 se hrad ocitl v držení Markvarta ze Zvole a později jeho syna Hynka ze Zvole. Po vymření kolštejnské větve jejich rodu panství připadlo na krátkou dobu Žerotínům, kteří ho roku 1582 prodali Hynkovi st. Bruntálskému z Vrbna, jehož syn Jan zahájil velkorysou přestavbu předhradí na renesanční zámek. Tuto přestavbu dokončil další majitel panství, Hanuš Petřvaldský z Petřvaldu. Západní část zámku se dostavovala ještě za Lichtenštejnů, kteří zámek po konfiskacích získali v roce 1622. Během třicetileté války na hradě byla císařská posádka, ale po válce se zámek stal pouze správním centrem panství. K úpadku přispěly také dva požáry v letech 1770 a 1926. Stavební podoba Hradní jádro vymezuje hradba vedená po hraně skalního útesu, jejíž tloušťka na straně k předhradí dosahuje 3,3 metrů. Za ní stávala válcová věž o průměru 8,8 metru, která byla v devatenáctém století upravena na vyhlídku. Z paláce, který stál zřejmě podél jihozápadní hradby, se dochovaly pouze zazděné okenní otvory v hradbě a valeně zaklenutý sklep. Fragment stavby se zachovanou spodní částí portálu se dochoval také mezi torzem věže a východní hradbou. Během renesančních a raně barokních úprav bylo obestavěno celé jádro, ale zástavba zanikla po požáru v roce 1770. Galerie Odkazy Reference Literatura Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Příprava vydání František Spurný. Svazek II. Severní Morava. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1983. 358 s. Související články Seznam hradů v Olomouckém kraji Seznam zámků v Olomouckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kolštejn na Wikimedia Commons Kolštejn na webu Hrady.cz Stránky hotelu Chateau Goldenstein v areálu zámku
Burg Egerberk

Die Burg Egerberk, auch Lestkov (deutsch Egerberg, Egerburg) befindet sich an der Nordflanke des Duppauer Gebirges, auf dem 545 m hohen „Leskauer Schloßberg“, südlich von Klášterec nad Ohří (Klösterle an der Eger) in Tschechien. Von der einst stattlichen Burg sind auch heute noch größere Teile der Außenmauern und der beiden mächtigen Palase erhalten. Geschichte Egerberg wurde um das Jahr 1241 von den Herren von Egerberg erbaut, ging um die Mitte des 14. Jahrhunderts an die Herren von Schönburg, 1386 an Heinrich von Skopek von Dauba, 1411 an Nikolaus von Prag und 1422 an Wend von Ilburg über. Vor den Herren von Schönburg war die Burg Sitz derer von Seeberg gewesen. In den achtziger Jahren des 14. Jahrhunderts wurde diese durch Heinrich Skopek von Dubá († 6. Mai 1395) dann zu der heutigen Größe ausgebaut, was einem Neubau gleichkam. Es entstand eine Burg mit zwei großen Palasbauten, aber ohne den sonst allgemein üblichen Bergfried oder Wohnturm. Befestigt war die Burg durch Mauern mit turmartigen, nach innen offenen Eingangstoren. Ilburg wurde am Pfingstsamstag 1444 von seinem Nachbar Wilhelm von Schönburg überfallen, gefangen und in den Turm geworfen, wo er bei einem Bündel Heu und einem Kruge Wasser verhungerte. Wilhelm von Schönburg eignete sich Egerberg an und verkaufte es im Jahre 1448 an den Hussitenhauptmann Jakoubek z Vřesovic, der aber den unrechtmäßigen Besitz im Jahre 1457 an Botho von Ilburg zurückgeben musste, worauf dieser Egerberg im Jahr 1460 an Bosso von Vitzthum abtrat. Dietrich und Georg von Vitzthum verkauften das Gut am 26. Januar 1557 an ihren Schwager Bohuslav Felix von Lobkowitz und Hassenstein. Dessen Sohn Bohuslaw Joachim von Lobkowitz verkaufte das Schloss mit allen Zubehör an Leonard Stampach von Stampach im Jahre 1591. Dieser kaufte 1598 auch das 1554 erbaute Schloss Felixburg an der Eger (Zámek Felixburk in Roschwitz/Rašovice, heute Ortsteil von Klášterec nad Ohří, geringe Reste erhalten), zog mit seinem Amtspersonal dorthin und überließ Egerberg seinem Verfall. Im Jahr 1880 wurde der Tourismus durch das Erzgebirgskomitee unter Leitung von Josef Richard Sobitschka, Edler von Wiesenhag aus Böhmisch Wiesenthal (Loučna), durch finanzielle Hilfe aus dem österreichischen Kaiserhaus unterstützt. Diese Unterstützung betraf neben Wegeausbau auch das Gasthaus Egerberg in der Ortschaft Leskau. Der Burgenforscher Otto Piper beschäftigte sich eingehend mit Burg Egerberg und beschreibt sie in seinen „Österreichischen Burgen“. Bilder Literatur Tomáš Durdík: Burgen Nordböhmens. Propagační tvorba, Praha 1992, ISBN 80-85386-50-X. Mei’ Erzgebirg’. Nr. 102, März 1963, ZDB-ID 526815-1. Viktor Karell: Burgen und Schlösser des Erzgebirges und Egertales. Bd. 1, Vinzenz Uhl Verlagsbuchhandlung, Kaaden, 1935. (Burg Egerberg S. 44–48) Otto Piper: "Österreichische Burgen", Teil I, Verlag Alfred Hölder, Wien 1902, Burg Egerberg (in Böhmen) S.50–54 (Digitalisat) Weblinks Beschreibung von Egerburk (tschechisch) Einzelnachweise
Egerberk

Egerberk (or Egerberg, in Czech Lestkov) is a ruined castle near Klášterec nad Ohří. The name is derived from the German name of the Ohře river - Eger => Egerberg. The Czech name is by the village Lestkov, now an administrative part of Klášterec nad Ohří. First mentioned in 1317, the castle belonged to Wilhelm who first started to bear the attribute name "of Egerberg". Wilhelm was a friend of John of Luxembourg and accompanied him on his journeys. His brother Fritz was given several villages and started to bear the name of one of them - Pětipsy. The castle was then sold to the House of Šumburk from a nearby castle. In 1384 Egerberk was added to the property of the House of Škopek and Jindřich Škopek z Dubé started a large-scale reconstruction. At the end of the 16th century the castle was already abandoned. References August Sedláček: "Hrady, zámky a tvrze království českého" vol. XIV External links Short overview Archived 2006-02-09 at the Wayback Machine (in Czech)
Egerberg

Lestkov (también llamado Egerberk) es una ruina de un castillo gótico situada en los alrededores del pueblo llamado Lestkov, cerca de Klášterec nad Ohří, una ciudad en la región de Ústí nad Labem. La ruina se encuentra en la periferia de las montañas Doupovské hory a una altitud de 548 m s. n. m., en uno de los tres montes que rodean el pueblo de Lestkov. A partir del año 1958 se considera área natural protegida z es un monumento cultural de la República Checa.​ Historia del castillo El nombre del castillo fue derivado del nombre alemán del río Ohře que pasa por la ciudad Klášterec nad Ohří (Ohře – Eger – Egerberg). No se conoce la época exacta de la construcción del castillo, pero gracias a los descubrimientos de cerámica es posible suponer que el castillo ya existía en la segunda mitad del siglo XIII.​ Las primeras menciones escritas vienen de los aňos 1317 y 1322 cuando los hermanos Vilém y Fricek z Chýš a Egerberka, dueños del castillo en aquella época, añadieron el nombre del castillo a sus apellidos. En el año 1350, el hijo de Vilém vendió el castillo a los señores de Šumburk, quienes lo vendieron a uno de sus dueños más famosos - Jindřich Škopek z Dubé. Era uno de los consejeros más destacados del rey Václav IV, y comenzó la reconstrucción del castillo con el objetivo de modernizarlo para vivir allí cómodamente y para que represente la riqueza de su dueño. A principios del siglo XIV, los dueños del castillo cambiaban con mucha frecuencia. No hay menciones hasta el año 1422 cuando el castillo llegó a ser propiedad de tres familiares: Ota, Wend y Půta de Illburk. En 1430 el rey Zikmund Lucemburský confirmó el castillo como propiedad feudal de los señores de Illburk. Cinco aňos después los señores de Illburk pierden el castillo y Vilém de Šumburk se apodera del mismo gracias a una trampa. Después de muchas disputas e incluso un juicio, el castillo fue devuelto a Půta de Illburk. El último dueño que vivía en el castillo fue Bohuslav Felix Hasištejnský z Lobkovic quien compró el castillo en 1557. Cuando se fue su familia, después de mudarse a un palacio renacentista (hoy también ruinas) en la otra orilla del río Ohře, el castillo quedó en desuso y empezó a deteriorarse. La forma del castillo La forma original del castillo no se conoce. Se conservó solamente una parte de la pared de la torre cilíndrica, las murallas del centro del castillo y una parte de la fortificación del segundo patio. La mayoría de lo que se conservó viene de la época de la reconstrucción dirigida por Jindřich Škopek z Dubé. Enfrente del castillo había un patio del que se conservó una balsa de agua esculpida en roca. Para entrar en el castillo había que cruzar un foso por un puente levadizo. El primer patio tenía un edificio agronómico del que se conservó el sótano. En este patio había que cruzar otro puente para llegar al centro del castillo y la planta baja del palacio. El palacio principal tuvo tres plantas y se conservó casi entero. El segundo palacio y las torres no se conservaron.​ Hoy en día las ruinas del castillo son un destino popular de los senderistas. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Egerberg.
Castello di Egerberk

Il castello di Egerberk (in ceco Zámek Egerberk), anche noto come castello di Lestkov, si trova nell'omonima località a sud est dell'abitato di Klášterec nad Ohří, comune del Distretto di Chomutov nella Regione di Ústí nad Labem, Repubblica Ceca. Il complesso gotico del castello, ormai ridotto in rovine, è stato edificato tra il XIII e il XIV secolo ed è stato dichiarato monumento culturale nazionale. Storia Il maniero fu menzionato per la prima volta nel 1317 quando apparteneva a Guglielmo di Egerberk, amico di Giovanni I di Boemia e che lo accompagnava nei suoi viaggi. Al fratello Fritz furono assegnati diversi villaggi, tra questi Pětipsy dove venne edificato un altro castello. Il castello di Egerberk passò in seguito alla casata di Šumburk e nel 1384 divenne proprietà della casata di Škopek. Jindřich Škopek iniziò una ricostruzione su larga scala della struttura che tuttavia, alla fine del XVI secolo, risultò già abbandonata. Descrizione Il castello di Egerberk è ormai ridotto in rovina ed è visitabile. Si trova in località Lestkov nella zona dei monti metalliferi sopra Ohří, a sud est dell'abitato di Klášterec nad Ohří, comune della Regione di Ústí nad Labem, Repubblica Ceca. L'edificio che ci è pervenuto è costituito da un castello superiore con cortile rettangolare e da due edifici residenziali a forma di torre collegati da un muro. Nel piazzale antistante si conservano resti delle mura e del fossato, del cancello d'ingresso e della recinzione. Monumento culturale della Repubblica Ceca La tutela dei monumenti della Repubblica Ceca considera il complesso del castello di Egerberk ormai in rovina un monumento culturale tutelato col numero di catalogo 20475/5-723. Note Bibliografia (CS) Krajský úřad Ústeckého kraje ve spolupráci s T.I.S., Tajemné zříceniny hradů ve strmých svazích Krušných hor a nad Ohří, Ústí nad Labem, Turistické informační systémy, 2008, OCLC 697261839. Voci correlate Castello di Klášterec nad Ohří Klášterec nad Ohří Distretto di Chomutov Regione di Ústí nad Labem Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul Castello di Egerberk Collegamenti esterni (CS) Egerberk - Zřícenina hradu Egerberk, su en.mapy.cz. URL consultato il 26 gennaio 2024.
Vliegveld Letňany

Vliegveld Letňany (Tsjechisch: Letiště Letňany) is een vliegveld bij de voorstad Letňany van de Tsjechische hoofdstad Praag. Sinds 2008 ligt vlak bij het vliegveld het metrostation Letňany, waardoor er een snelle verbinding is met de binnenstad van Praag. Letňany is het vliegveld waar Avia vroeger vliegtuigen heeft geproduceerd. Het vliegveld wordt beheerd door de Aeroklub Praha - Letňany.
Jüdischer Friedhof (Mikulov)

Der Jüdische Friedhof Mikulov ist ein jüdischer Friedhof in Mikulov (deutsch Nikolsburg) in der Region Jihomoravský kraj (deutsch: Südmährische Region) in Tschechien. Der Friedhof erstreckt sich über den gesamten Nordhang des Kozí vrch (Gaisberg) und wurde wahrscheinlich schon im 15. Jahrhundert angelegt. Der älteste erhaltene Grabstein (Mazewa) stammt aus dem Jahr 1605. Wegen seines Alters und der Tatsache, dass sich auf einer Fläche von fast 20.000 m² fast 4000 Grabsteine im Stil von Renaissance, Barock und Klassizismus befinden, ist er besonders interessant. Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 2: Großbock – Ochtendung. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08078-9 (Online-Ausgabe). Siehe auch Jüdische Trauerhalle (Mikulov) Jüdische Gemeinde Mikulov Weblinks Jüdischer Friedhof Nikolsburg (Mikulov) Zeit-Zeugen, am Jüdischen Friedhof von Mikulov/Nikolsburg
Wissenschaftliche Bibliothek in Liberec

Die Wissenschaftliche Bibliothek in Liberec (tschechisch Krajská vědecká knihovna v Liberci) ist eine öffentliche Bibliothek in der tschechischen Stadt Liberec (Reichenberg). Geschichte 1901 gab es die erste deutsche und 1904 die erste tschechische öffentliche Bibliothek in Reichenberg. Die Bücherei der Deutschen in der Tschechoslowakei wurde am 26. Mai 1923 unter anderem durch den Schriftsteller, Verleger und Bibliographen Friedrich Jaksch in Reichenberg gegründet und sammelte das deutschsprachige Schrifttum in der ehemaligen Tschechoslowakei vor 1938 beziehungsweise 1945. 1945 ging die Bibliothek in den Besitz des tschechoslowakischen Staates über. Ein Großteil der Bibliothek ging 1954 bei einem Brand verloren. Ab 1996 erfolgte der Neubau der Bibliothek „Bau der Versöhnung“ unter Schirmherrschaft der Präsidenten Václav Havel und Roman Herzog, der am Gedenktag, dem 9. November 2000, feierlich eingeweiht wurde. Der Neubau umfasst auch eine Synagoge, die an Stelle der ursprünglichen, 1938 von den Nationalsozialisten zerstörten alten Synagoge errichtet wurde. Literatur Bernhard Fabian (Hrsg.): Handbuch deutscher historischer Buchbestände in Europa. Eine Übersicht über Sammlungen in ausgewählten Bibliotheken. Band 3: Tschechische Republik. Böhmen, Mähren. Olms-Weidmann, Hildesheim 1998, ISBN 3-487-10356-7. Einzelnachweise Weblinks Wissenschaftliche Bibliothek (Memento vom 13. März 2013 im Internet Archive) (tschechisch, englisch, deutsch) Staatliche wissenschaftliche Bibliothek in Liberec im Handbuch der historischen Buchbestände
Kostel svatého Bartoloměje (Radostín nad Oslavou)

Římskokatolický farní kostel svatého Bartoloměje je sakrální stavba v Radostíně nad Oslavou. Jedná se o farní kostel radostínské farnosti, který je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Již v roce 1365 je v Radostíně připomínán opevněný kostel a plebánie. Gotickou podobu si areál udržel až do 18. století. V letech 1769–1771 proběhla barokní přestavba, která dala kostelu de facto již současnou podobu. Původní kostnice, stojící v ohradní zdi za presbytářem kostela, byla v 19. století upravena na kapli, a v závěru 20. století, za působení radostínského faráře Bohuslava Brabce adaptována na farní knihovnu. Architektura Kostel je jednolodní obdélná stavba se zúženým, pravoúhle zakončeným presbytářem. Štít kostela je převýšen malou věžičkou. Kostel stojí zhruba uprostřed hřbitova ve tvaru nepravidelného oválu. Z ohradní zdi za presbytářem vystupuje obdélná někdejší kostnice, pozdější farní knihovna. Od návsi se do areálu vstupuje průchodem ve vysoké, samostatně sloužící věži, která původně měla také fortifikační funkci a která slouží jako zvonice. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Radostín nad Oslavou Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Bartoloměje na Wikimedia Commons Dědictví Vysočiny
Evangelický hřbitov v Oldřichovicích

Evangelický hřbitov v Oldřichovicích u Třince na Frýdeckomístecku se nachází v západní části obce, severně od dolní stanice lanové dráhy na Javorový (1032 m n. m.). Má rozlohu přibližně 5000 m². Historie Hřbitov byl založen již roku 1785; patřil tak k nejstarším evangelickým hřbitovům, které nebyly situovány v místě sídla sboru, resp. pastorátu. Od roku 1804 měl vlastní kostnici a roku 1886 na něm byla politickou obcí postavena hřbitovní kaple; posvěcena byla 1. listopadu 1886. Sloužil pro pohřby evangelíků, katolická obec měla hřbitov u kostela Božího těla v Gutech. Roku 1946 přešla správa hřbitova pod Místní národní výbor v Oldřichovicích. Roku 1980 byly Oldřichovice přičleněny spolu s dalšími obcemi k Třinci a hřbitov se dostal do majetku města. Slouží všem bez rozdílu náboženského vyznání. Hřbitovní kaple se zvonicí byla opravována ve třicátých letech 20. století, v říjnu 1953 byla natřena střecha a opravena okna a poslední oprava se uskutečnila roku 2014. Roku 2019 bylo u hřbitova otevřeno nové parkoviště. Roku 2022 oznámilo město Třinec záměr rozšířit hřbitov o 387 hrobových míst a vybudovat na něm kolumbária. (sc) Rozšíříme hřbitov v Oldřichovicích. Třinecký zpravodaj, září 2022, s. 7. Odkazy Reference Související články Oldřichovice (Třinec) Seznam protestantských hřbitovů v Česku Farní sbor SCEAV v Oldřichovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu evangelický hřbitov v Oldřichovicích na Wikimedia Commons Slezská církev evangelická a.v. Oldřichovice: O historii sboru.
Cmentarz ewangelicki w Oldrzychowicach

Cmentarz ewangelicki w Oldrzychowicach – cmentarz w Trzyńcu, w dzielnicy Oldrzychowice, w kraju morawsko-śląskim w Czechach. Historia Cmentarz ewangelicki w Oldrzychowicach według relacji kronikarza i księdza Vlastimila Ciesara został założony w 1785 roku. W 1804 roku wybudowano tutaj kostnicę, a w 1886 roku – obecną kaplicę cmentarną. Odbywały się tutaj pochówki osób wyznania ewangelickiego, katolikom służył cmentarz przy kościele Bożego Ciała w Gutach. W 1946 roku zarząd nad cmentarzem zaczęła sprawować oldrzychowicka Rada Narodowa, a od 1 stycznia 1980 roku, kiedy dawna wieś stała się częścią Tryńca, nadzorem nad nekropolią zajmuje się miasto. Remonty kaplicy odbywały się w latach dwudziestych XX wieku, w 1953 oraz 2014 roku. Obecnie cmentarz służy wszystkim mieszkańcom miasta, bez podziału wyznaniowego. Przypisy
Kostel svatého Víta (Lipnice nad Sázavou)

Farní kostel svatého Víta je sakrální stavba ve středu obce Lipnice nad Sázavou. Původně gotický kostel byl několikrát upravován a přestavován v různých architektonických slozích. Historie Kostel byl postaven v gotickém stylu, první písemná zmínka o něm pochází z roku 1347. Později byl obnoven v pozdně gotickém stylu. V 17. a 18. století byly provedeny barokní úpravy spolu s hradní kaplí a zároveň byla na skále nad kostelem postavena zvonice. V roce 1869 kostel vyhořel spolu s hradem a velkou částí městečka. Opravy byly dokončeny roku 1914. Architektura a vybavení Lipnický kostel je jednolodní s polygonálně uzavřeným presbytářem. Autorem hlavního oltáře z roku 1870 je K. Heinrich z Kutné Hory, jeden z vedlejších oltářů s motivem sv. Josefa pochází z hradní kaple. Ke kostelu vede mohutné kamenné schodiště. Kostel je kulturní památkou České republiky. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Víta v Lipnici nad Sázavou na Wikimedia Commons
Supreme Audit Office (Czech Republic)

The Supreme Audit Office of the Czech Republic (Czech: Nejvyšší kontrolní úřad, NKÚ) – alternately known in English as the Supreme Control Office of the Czech Republic – is a "unique, independent constitutional entity to supervise the management of the state property and the state budget." It was a part of the original form of the Constitution of the Czech Republic, created by Article 97 of that document on 1 January 1993. However, because the constitution left all of the details of the operation of the office up to future legislation, it was not until Act 166/1993 came into effect on 1 July 1993 that the office could in practice be formed. English name The presence of two English names for the office is the result of varying translations of its name in the Constitution and its authorizing legislation. In the official translation of the Constitution, the name follows the Czech literally. Hence, it confers the name, "Supreme Control Office", indicating that the office performed the duties of a controller. In the official translation of Act 166/1993, however, a more precise English word is used, resulting in "Supreme Audit Office", conveying the sense that the principal duties of the office are those of an external auditor. It is this latter translation which has perhaps gained dominance, given its singular use on the agency's official website. See also Some generally similar positions in governments worldwide include: Auditor General of Pakistan Comptroller General of the United States Supreme Chamber of Control of the Republic of Poland State Auditor of Mississippi Japanese Board of Audit Comptroller and Auditor General State Comptroller of Israel References External links International Organization of Supreme Audit Institutions – Supreme Audit Office of the Czech Republic is a member