NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Volmanova vila

Volmanova vila v Čelákovicích je funkcionalistický dům postavený v letech 1938–1939 českými architekty Jiřím Štursou a Karlem Janů pro místního továrníka Josefa Volmana. Stavitelem byl Karel Bíbr. Velkolepý areál vily je ukázkou moderního bydlení meziválečné doby, tím nejlepším z českého funkcionalismu a architektury i myšlenek Le Corbusiera, který byl architektům velkou inspirací a vzorem. Představuje vyústění myšlenek moderní architektury a syntézu různých proudů evropské moderny. Historie Od konce druhé světové války do počátku 90. let 20. století se zde nacházela mateřská školka, poté byla vila v dezolátním stavu. Nový život se ji rozhodli vrátit noví majitelé, skupina čelákovických podnikatelů a patriotů. Právě díky ním prošel dům v letech 2002–2015 celkovou rekonstrukcí. Obnovu areálu svěřili architektonické kanceláři TaK Architects architekta Marka Tichého. Tento počin byl oceněn Cenou poroty v soutěži Stavba roku v kategorii rekonstrukce. V roce 2020 vyšla v nakladatelství Argo monografie Volmanova vila - klenot meziválečné architektury. V září 2022 se Volmanova vila připojila do katalogu moderní architektury Iconic Houses a otevřela prohlídkový okruh návštěvníkům. Vila je jako nemovitá kulturní památka zapsána v Ústředním seznamu kulturních památek ČR. V současné době funguje soukromá památka moderní architektury jako takzvané „domovní muzeum“. Je živým místem, kde se kromě komentovaných prohlídek konají také kulturní i společenské akce. Umístění vily Vila se nachází na oploceném soukromém pozemku na severozápadním okraji Čelákovic, vedle sídliště V Prokopě. Vidět ji lze buď od hlavní brány na pozemek nebo od tůní u vodní nádrže Malvíny a řeky Labe. V okolí je bezplatná možnost parkování na vyznačených místech. Odkazy Reference Související články Seznam staveb oceněných nadací Iconic Houses v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Volmanova vila na Wikimedia Commons Oficiální webové stránky Czechdesign – Architektonický skvost má zpět svůj kulturní život Novinky.cz – Zapomenutá adresa českého funkcionalismu PodCastle NPÚ – Iconic Houses: Volmanova vila, rozhovor s kurátorkou Zuzanou Kadlečkovou Divadelní noviny – Tajemství jménem Malvína Český rozhlas – Volmanova vila je klenotem českého pocitového funkcionalismu Forbes.cz – Je vám prohlídka málo? Reflex.cz - Volmanova vila v Čelákovicích, 1938 - 1939 DoCoMoMo CZ - Volmanova vila Volmanova vila, Čelákovice (fotografie) Archivováno 9. 2. 2008 na Wayback Machine. EARCH, Zdeněk Lukeš: Smutný osud Volmanovy vily 20230912: (Audio) Rozhovor: Iconic Houses: Volmanova vila. S kurátorkou Zuzanou Kadlečkovou (online: youtube.com) (verif. 20231001)
Vozka (Hrubý Jeseník)

Vozka (německy Fuhrmannstein) je hora v Česku. S nadmořskou výškou 1377 m n. m. jde o osmý nejvyšší vrchol Hrubého Jeseníku a druhý nejvyšší v Keprnické hornatině. Geologie Převládajícími horninami jsou ruly a svory. Turisticky i přírodně zajímavé jsou 7 m vysoké svorové svědecké skály na vrcholu, ve kterých se nacházejí hojné vyrostlice minerálu staurolitu. Vodstvo Vozka se nachází na jihozápadní rozsoše hlavního jesenického hřebene, jeho svahy jsou odvodňovány Hučivou Desnou, Žlebním potokem a Hučavou do Moravy. Ochrana přírody Vozka je součástí CHKO Jeseníky a NPR Šerák-Keprník. Vrchol Vozky je pokryt řídkou smrčinou, ve výškách 1310–1340 m se nachází rašeliniště. Turistika Přístup na vrchol je z hlavního hřebene po žluté značce z Trojmezí nebo zelené ze sedla Pod Vřesovkou z údolí; pak po žluté nebo zelené značce z Branné. Z vrcholových skal je kruhový rozhled po celém Hrubém Jeseníku, při dobré viditelnosti lze zahlédnout i Krkonoše, Beskydy nebo Tatry. Pověst Podle pověsti se vznik vrcholových skal vysvětluje tak, že přes zdejší rašeliniště projížděl vozka s nákladem chleba; zapadl však a aby z rašeliniště vyjel, podkládal kola pecny chleba. Za to jej stihl trest a i se svým vozem na vrcholu hory zkameněl. Kříž Dne 24. října 2021 byl na vrcholu Vozky patrně po vzoru alpských vrcholových křížů majících představovat blízkost Bohu několika nadšenci „z lásky k horám, přírodě a lidem“ vztyčen dřevěný kříž. Záměr nebyl před provedením Správě chráněné krajinné oblasti oznámen (došlo k porušení zákona č. 114 na ochranu přírody) a ani vlastník pozemku, jímž jsou Lesy České republiky, nebyl požádán o povolení jeho umístění. Kříž byl v následujících dnech neznámými osobami stržen ze skály dolů do borůvčí. Správa CHKO se 1. listopadu se skupinou, jež uskutečnila vztyčení kříže, dohodla na jeho odstranění z vrcholu a na přípravě návrhu na jeho náhradní umístění. To již nebude na vrcholu Vozky. Odkazy Reference Související články Keprník Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vozka na Wikimedia Commons
Vozka

Vozka är ett berg i Tjeckien. Det ligger i regionen Olomouc, i den östra delen av landet, 190 km öster om huvudstaden Prag. Toppen på Vozka är 1 377 meter över havet, eller 102 meter över den omgivande terrängen. Bredden vid basen är 1,4 km. Vozka ingår i Hrubý Jeseník. Terrängen runt Vozka är huvudsakligen kuperad.Runt Vozka är det glesbefolkat, med 19 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Jeseník, 10,9 km nordost om Vozka. I omgivningarna runt Vozka växer i huvudsak blandskog. Kommentarer Källor
Vozovna Dukla

Vozovna Dukla je jediná vozovna v Pardubicích. Sídlí zde Dopravní podnik města Pardubic a jsou zde deponovány jak trolejbusy, tak autobusy, kterým je vyhrazena západní část areálu. Vozovna se nachází na jihozápadě města, nedaleko nádraží, ve čtvrti Zelené Předměstí. Vyprojektována byla již v roce 1949, fungovat začala o tři roky později. Součástí vozovny jsou také i dílny a opravny. Členění vozovny odstavná plocha autobusů odstavná plocha trolejbusů hala mycí linky, pneuservisu a lakovny hala těžké údržby autobusů (obsahuje i administrativní část a akumulátorovnu) hala těžké údržby trolejbusů (obsahuje i dílnu denního ošetření, učebnu a kanceláře autoškoly, písmomalírnu a rehabilitační zařízení) hlavní administrativní budova (včetně vrátnice, dispečinku a "šoférky") sklady MTZ dílna střediska PTZ (pevná trakční zařízení) garáže střediska PTZ garáže střediska Hromadná doprava a údržby jízdenkových automatů čerpací stanice nafta a Ad-blue měnírna Vozovna přístřešek pro odstavování historických trolejbusů pomocné provozy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vozovna Dukla na Wikimedia Commons Seznam autobusů Plán vozovny (stav v roce 1949) Plán vozovny (stav v roce 2008)
Vozovna Hloubětín

Vozovna Hloubětín je jedna z osmi tramvajových vozoven provozovaných Dopravním podnikem hl. m. Prahy. Nachází se v Hloubětíně v jeho části patřící do městské části Praha 9. Historie a dnešní využití Hloubětínská vozovna se nachází na severovýchodě města, ve čtvrti Hloubětín. V celé síti pražských tramvají je nejmladší – otevřena byla v roce 1951, přestože plány na její výstavbu existovaly již před druhou světovou válkou. Nahradila vozovnu Karlín a vozovnu Libeň. Střecha haly pro odstavování vozidel byla řešena jako tenkostěnná betonová skořepina s cílem uspořit nedostatkovou ocel. V období od dokončení vozovny do zprovoznění Ústředních dílen v Hostivaři musela zajišťovat opravy vozů typu T. Původní vjezd do vozovny byl na jejím jihovýchodním rohu z Kbelské ulice. Tou procházela manipulační trať zpřístupňující vozovnu jak ze severu od nynější ulice Kolbenovy (tehdy Fučíkovy) a tehdejší smyčky Nový Hloubětín, tak i z jihu od ulice Poděbradské a smyčky Starý Hloubětín (tehdy nazývané jen Hloubětín). Pravidelné linky byly po této trati vedeny až po postavení trati na Lehovec v roce 1976. Kvůli využití Kbelské ulice pro silniční okruh byla trať roku 1986 přeložena do nynější polohy západně od vozovny a s ní byl přemístěn i vjezd do vozovny do jejího jihozápadního rohu. Od konce 80. let 20. století jsou zde deponovány pražské tramvajové vozy KT8D5. V roce 2013 došlo k průhybu konstrukce skořepinové střechy odstavné haly vozovny, po kterém Dopravní podnik problémová místa zajistil a začal monitorovat. Později bylo zjištěno, že stav střechy je na hranici životnosti, takže od 15. ledna 2018 se odstavná hala přestala používat. Část vozů byla následně odstavována v kolejové harfě vozovny a část byla dislokována v jiných vozovnách. V dubnu 2019 bylo uvedeno do provozu odstavné kolejiště v areálu Opravny tramvají a odtud byly dočasně hloubětínské vozy vypravovány. Dne 24. srpna 2019 byla střešní konstrukce odstavné haly odstřelena, poté následovala demolice celé stavby. Od listopadu 2020 do října 2021 proběhla stavba energocentra a měnírny. Smlouvu na vybudování odstavné haly podepsal Dopravní podnik v červnu 2022 se sdružením firem VCES a Chládek a Tintěra. Stavba začala v září 2022, dokončení bylo plánováno na druhou polovinu roku 2024. Zakázka na stavbu vozovny byla od konce července 2019 v šetření Národní centrály proti organizovanému zločinu kvůli podezření ze spáchání trestného činu, které ale bylo roku 2021 ukončeno. K dokončení stavby nové odstavné haly o 22 kolejích pro 61 článkových tramvají délky 32 metrů (ekvivalent typu Škoda 15T), modernizace stávající haly denního ošetření a venkovních ploch došlo na jaře 2025. Zrekonstruovaná vozovna byla slavnostně otevřena 21. března 2025. Vozovna vypravuje 31 vozů Tatra KT8D5R.N2P, všechny provozní vozy Tatra T3M.2-DVC (16 kusů), 16 vozů Tatra T3R.PLF, 73 vozů Tatra T3R.P a část cvičných vozů. V roce 2025 zde byly deponovány první vozy Škoda 52T. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vozovna Hloubětín na Wikimedia Commons Vozovna Hloubětín, prazsketramvaje.cz
Vozovna Kobylisy

Vozovna Kobylisy je jedna z osmi tramvajových vozoven provozovaných Dopravním podnikem hlavního města Prahy, a. s. Na východ od vozovny se nachází také stejnojmenná tramvajová smyčka. Historie a dnešní využití Kobyliská vozovna je poslední vozovnou, kterou tehdejší Elektrické podniky hlavního města Prahy postavily před 2. světovou válkou; využívá se od 30. dubna roku 1939, kdy nahradila vozovnu Centrála v Holešovicích z konce 19. století. Odstavná hala má čtyři lodě po pěti kolejích. Kolejiště vozovny po dlouhou dobu od výstavby nedoznalo téměř žádných změn; v roce 1970 byla zřízena objízdná kolej. Rozsáhlá rekonstrukce kolejiště byla provedena v červenci a srpnu 2009, při této rekonstrukci byl zrušen kolejový kruh (vozovna Žižkov je od té doby jedinou vozovnou, která má na dvoře kolejový kruh). V létě 2016 byla kvůli stavbě protihlukové stěny uzavřena objízdná kolej, část vozů proto byla nahrazena obousměrnými vozy Tatra KT8D5.RN2P. K březnu 2025 sem bylo přiděleno 19 kusů Tatra T3R.P v různých modifikacích, všechny provozní vozy Škoda 14T (55 kusů), 18 kusů Škoda 15T a tři služební a pracovní vozy. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vozovna Kobylisy na Wikimedia Commons Vozovna Kobylisy, prazsketramvaje.cz
Kobylisy (zajezdnia tramwajowa)

Kobylisy – jedna z ośmiu czynnych praskich zajezdni tramwajowych, eksploatowanych przez przedsiębiorstwo Dopravní podnik hlavního města Prahy. Znajduje się przy ulicy Maškova 700/1 w części miasta Kobylisy, w dzielnicy Praga 8. Historia Zajezdnia w Kobylisach jest ostatnią zajezdnią, którą przed II wojną światową zbudowało ówczesne przedsiębiorstwo Elektrické podniky hlavního města Prahy. Została otwarta 30 kwietnia 1939 r. i zastąpiła zlikwidowaną zajezdnię w Holešovicach z końca XIX wieku. Zajezdnia składa się z czterech hal, w których znajduje się po pięć torów postojowych. Od czasu zakończenia budowy przez wiele lat nie wprowadzono zmian w układzie torowisk; w 1970 r. zbudowano jedynie tor okrężny. Rozległą przebudowę układu torowego przeprowadzono w lipcu i sierpniu 2009 r., przy okazji usuwając tor wokół hali zajezdni (od tamtego czasu ostatnią zajezdnią z okrężnym torem jest zajezdnia Žižkov). Na zachód od zajezdni znajduje się pętla tramwajowa o tej samej nazwie. Tabor i obsługiwane linie Według stanu z 1 kwietnia 2019 r. w zajezdni stacjonowało 110 tramwajów Tatra T3R.P, 43 tramwaje Škoda 14T i jeden pług. Zajezdnia obsługuje linie dzienne nr 3, 6, 8, 10, 12, 14, 17, 24 nocne nr 92, 93, 94 i 95. Zobacz też tramwaje w Pradze Przypisy Linki zewnętrzne Opis zajezdni na stronie prazsketramvaje.cz
Vozovna Komín

Vozovna Komín je trolejbusová vozovna v Brně, zprovozněna byla v roce 1997. Historie O stavbě nové trolejbusové vozovny v Brně uvažoval Dopravní podnik města Brna již od 80. let 20. století. Pozemek, kde měla stát, byl vybrán již v roce 1984 a zanesen do územního plánu města Brna. Jenže chyběly peníze, proto po mnoha odkladech výstavba začala až na konci roku 1994, kdy byl slavnostně položen základní kámen. Projekt vypracovala společnost Centroprojekt Zlín. Přes některé potíže (zvyšující se náklady, nevykoupené domy na místě plánované příjezdové komunikace) však stavba rychle pokračovala a již na počátku roku 1997 mohla být celá vozovna zatrolejována. Stavba příjezdové cesty ale dosud nebyla ukončena, proto došlo výstavbě provizorního trolejového vedení po ulici Jundrovské. Komínská vozovna je dvoupodlažní stavba dlouhá 240 m a široká 35 m. V dolním patře jsou umístěny prostory pro denní a střední údržbu, celé horní podlaží zabírá plocha pro deponování trolejbusů. V areálu se nachází mycí linka a také krytá testovací dráha pro zkoušení opravených trolejbusů. Vozy vjíždí z ulice Veslařské po objetí celé budovy do spodního patra vozovny. Odtud po ošetření pokračují zatočenou rampou do horního patra, odkud je již přímý výjezd do Veslařské ulice, která v tomto místě již přechází na most vedoucí přes výpadovou komunikaci a tramvajovou trať. Slavnostní otevření vozovny se konalo 11. května 1997. Provizorní napojení po Jundrovské ulici bylo zrušeno až v září 1998, kdy již byla hotová definitivní příjezdová komunikace. Vozovna byla v roce 1999 napojena také na trolejbusové tratě v oblasti Pisárek pomocí dlouhé manipulační trati po Veslařské ulici přes Jundrov. Tato trať byla pro pravidelný osobní provoz využita až od roku 2004, kdy byla v důsledku stavby mimoúrovňovou křižovatku Hlinky přerušena trolejbusová doprava z Mendlova náměstí do Kohoutovic a Nového Lískovce. Dočasná linka číslo x25, vedoucí po Veslařské ulici, byla pro zájem cestujících ponechána i po dokončení stavby křižovatky pod číslem 29. Kvůli klesající poptávce po přepravě byla linka v roce 2013 zrušena. V červnu 2024 byla kvůli špatnému technickému stavu na základě nařízení statika zcela uzavřena celá odstavná plocha ve druhém nadzemním podlaží vozovny. Dopravní podnik tak musel přistoupit ke změně organizace odstavování vozidel i provozu v celém areálu vozovny, neboť trolejbusy začaly být odstavovány pod širým nebem na dvoře. Část vozidel byla přesunuta do vozovny Husovice. Dlouhodobě plánovaná, avšak neustále odsouvaná rekonstrukce objektu měla být provedena v letech 2024–2025, odhadované náklady měly činit asi 400 milionů korun. V říjnu 2024 bylo rozhodnuto, že bude současná budova vozovny zbourána a v letech 2026–2027 bude postavena nová vozovna. Současnost V srpnu 2021 bylo v komínské vozovně deponováno 59 trolejbusů určených pro osobní dopravu (Škoda 21Tr, Škoda 22Tr, Škoda 25Tr, Škoda 26Tr a Škoda 31Tr), jeden retro trolejbus Škoda 9Tr, a jeden pracovní vůz 14Tr na rozmrazování trolejí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vozovna Komín na Wikimedia Commons
Vozovna Královské Vinohrady

Vozovna Královské Vinohrady (také Vozovna Orionka nebo Vozovna Korunní) je bývalá tramvajová a trolejbusová vozovna, která stojí na pražských Vinohradech v Praze 10, v těsném sousedství Prahy 3. Je ve vlastnictví Dopravního podniku hl. m. Prahy. V těsném sousedství vozovny je bývalá točna, ze které v roce 1972 vyjela na dlouhou dobu poslední trolejbusová linka v Praze. Tuto událost připomíná památník instalovaný v roce 2010. Je umístěný v prostoru, který byl v roce 2014 pojmenován náměstí U Orionky. Historie a dnešní využití Vozovna zahájila svůj provoz 25. června 1897 jako jednolodní budova pro 25 vozů, která byla propojena s ředitelstvím Městské elektrické dráhy Královských Vinohrad. Již v prosinci stejného roku byla vozovna převedena na město Praha a předána do užívání Elektrickým podnikům. Rok po zprovoznění vozovny byla rozšířena o další dvě odstavné lodě pro 9 a 36 vozů. Zároveň zde byla umístěna první dílna vrchního vedení, která v roce 1914 přesídlila do Rustonky. V roce 1930 byl provoz vozovny omezen na vypravování vlečných vozů a od 1. května 1933 došlo k úplnému ukončení tramvajového provozu. 1. října 1935 se do těchto míst nastěhovaly garáže a dílny vedení Elektrických podniků. Mezi roky 1949–1955 byla jižní budova využívána jako vozovna trolejbusů. 4. června 2001 byla zaklínována výhybka vedoucí do bývalé vozovny a trolejové vedení bylo sneseno. Na počátku roku 2002 bylo trolejové vedení nad vjezdovou kolejí opět instalováno. Kvůli zmenšeným vratům ale nebylo možné zajet tramvají do budovy vozovny. Vozovna byla v roce 2012 poprvé zpřístupněna v rámci Dnů evropského dědictví. V roce 2015 již byla výhybka pro odbočku do bývalé vozovny odstraněna; stejný osud postihl i trolejové vedení. Roku 2009 DPP zařadil vozovnu do seznamu zbytného majetku. Od té doby areál částečně pronajímá jako kancelářské a skladovací prostory, vnější plochy k parkování. 2. dubna 2024 Rada hl. m. Prahy v působnosti valné hromady Dopravního podniku hl. m. Prahy odsouhlasila, že DPP může prodat pozemky a stavby v areálu bývalé vozovny tramvají a trolejbusů. Novým majitelem se má stát hlavní město Praha, které zde plánuje vybudovat kulturně–komunitní centrum Orionka. Kupní cena areálu Orionka byla znaleckým posudkem stanovena na 189 821 000 Kč bez DPH. Dalším krokem mělo být schválení samotné kupní smlouvy. Odkazy Reference Literatura ARAZIM, Jan. Trolejbusy a trolejbusové tratě, I. Díl/pravý břeh Vltavy. 1. vyd. Praha, Litomyšl: Paseka, 2014. 196 s. ISBN 978-80-7432-446-8. S. 98–101. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vozovna Královské Vinohrady na Wikimedia Commons Text o vozovně na prazsketramvaje.cz Harfa Vozovny Královské Vinohrady https://vozovnaorionka.webnode.cz/
Vinohrady tram depot

Vinohrady tram depot (Czech: Vozovna Královské Vinohrady) is a former tram and trolleybus depot at Vinohrady that was part of the Prague tram network from 1897. The last Prague trolley bus left from here in 1972. History The trams started in Prague with the horse drawn network extending to Vinohrady in 1883. In 1891 electrification was gradually introduced. The line from Vinohrady to Prague had 15 stations in a route that was less than six kilometres long. The unification of the trams into one company was not complete until the twentieth century and electrification was complete in 1905. A memorial plaque and sculpture were installed in 2010 to record the place where the last trolleybus in Prague left for its final journey on 15 October 1972. The buildings were part of the tram system until 1933 but it was then used for temporary storage since then. The building was opened as part of European Heritage Days in 2012 where visitors can see the buildings which still date from 1897. Description Just outside the depot is a sculpture designed by Michal Gabriel which includes the message Orionka and a preservation of part of the turning circle used by Prague trolley buses until 1972. The tramlines can still be seen in the cobbled entrance to the depot. References
Vozovna Motol

Vozovna Motol je jedna z osmi pražských tramvajových vozoven provozovaných Dopravním podnikem hlavního města Prahy. Historie Třetí nejmladší pražská tramvajová vozovna byla slavnostně předána do provozu v listopadu 1937, kdy nahradila vozovnu Košíře. V první etapě to byla pouze severní polovina odstavné haly, později (1953) byla z provozních důvodů dostavěna i jižní polovina. Odstavná hala tak dosáhla celkového počtu 24 kolejí. V roce 1972 byl dostavěn tzv. západní vjezd nedaleko současné nácestné zastávky Motol. Do vozovny tramvaje tak vjíždějí západním vjezdem, v areálu vozovny objedou z jihu odstavnou halu a přejedou až k východnímu výjezdu, odkud posléze zacouvají na příslušnou odstavnou kolej. V období od ukončení provozu obousměrných vozů na lince 9 (14. 1. 1974) do zprovoznění trati Vozovna Motol – Sídliště Řepy (1988, s výjimkou doby rekonstrukce tramvajové trati na Plzeňské) byl objezd vozovny jediným použitelným obratištěm v Motole; pravidelné zde končila linka č. 9 v období 1979 až 1981. V letech 1977 až 1979 během dlouhodobé rekonstrukce Plzeňské ulice spojené s výlukou tramvajové trati byla vozovna napojena na zbytek sítě provizorní jednokolejnou tratí na Vypich. Poslední větší změna nastala v roce 1999 otevřením nové haly denního ošetření. V roce 1962 bylo v areálu vozovny otevřeno Střední odborné učiliště, roku 1990 pak Střední průmyslová škola dopravní. Provoz V březnu 2025 vypravuje vozovna 18 vozů T3R.P a 82 vozů Škoda 15T. Ve vozovně je též deponován jeden pracovní vůz T3M ev. č. 5413, který je využíván jako sněhový pluh. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vozovna Motol na Wikimedia Commons
Motol (zajezdnia tramwajowa)

Motol – jedna z ośmiu czynnych praskich zajezdni tramwajowych, eksploatowanych przez przedsiębiorstwo Dopravní podnik hlavního města Prahy. Znajduje się przy ulicy Maškova 700/1 w części miasta Motol, w dzielnicy Praga 5. Historia Zajezdnia Motol została otwarta w listopadzie 1937 r. Początkowo do użytku oddano tylko halę północną, a w 1953 r. dobudowano halę południową. W zajezdni Motol znajdują się 24 tory postojowe. W 1972 r. zajezdnię rozbudowano o wjazd od strony zachodniej, w pobliżu obecnego przystanku Motol. Tramwaje wjeżdżały do zajezdni zachodnią bramą, omijały swoją halę od południa i dojeżdżały aż do wschodniej bramy, skąd kierowały się do swoich torów postojowych. od czasu zakończenia eksploatacji taboru dwukierunkowego na linii nr 9 (14 stycznia 1974 r.) do oddania do użytku linii tramwajowej Vozovna Motol – Sídliště Řepy (1988, z wyłączeniem czasu remontu torowiska tramwajowego na ulicy Plzeňskiej) tor okrężny na terenie zajezdni był jedynym czynnym miejscem zawracania składów tramwajowych w Motolu; swoją trasę w latach 1979–1981 kończyła tutaj linia nr 9. W latach 1977–1979 w trakcie długotrwałej przebudowy ulicy Plzeňskiej połączonej z remontem torowiska tramwajowego zajezdnię połączono z resztą systemu prowizorycznym jednotorem Motol – Vypich. W 2010 r. wymieniono poszycie dachu zajezdni, a dwa lata później zakończono częściowy remont torów postojowych. W 2016 r. odnowiono elewację frontową budynku zajezdni. Tabor Według stanu z 1 grudnia 2017 r. w zajezdni stacjonowało 99 tramwajów, w tym 75 typu Škoda 15T. Przypisy Linki zewnętrzne Opis zajezdni na stronie prazsketramvaje.cz
Pankrác (zajezdnia tramwajowa)

Pankrác – jedna z ośmiu czynnych praskich zajezdni tramwajowych, eksploatowanych przez przedsiębiorstwo Dopravní podnik hlavního města Prahy. Znajduje się przy placu Hrdinů 13/725 w części miasta Pankrác, w dzielnicy Praga 4. Historia Budowę zajezdni rozpoczęto 21 maja 1926 r., a już rok później, 21 czerwca 1927 r., obiekt oddano do użytku. Początkowo w zajezdni mogło stacjonować 250 wagonów silnikowych. Kompleks zajezdni składał się także z warsztatów, myjni, garaży dla 18 autobusów, budynku administracyjnego, 19 mieszkań i kotłowni. 12 lutego 1945 r. piąty tor postojowy został poważnie uszkodzony podczas bombardowania. Po odbudowie przywrócono go do eksploatacji w 1946 r. Pod koniec lat 50. XX wieku część zajezdni przeszła remont, dzięki czemu w zajezdni mogły także stacjonować tramwaje typu T. W latach 1973–1974 przebudowano układ torów tramwajowych. W 1992 r. w zajezdni zamontowano nowe wyposażenie myjni. W 2003 r. oddano do użytku halę obsługi dziennej, która jest wyposażona w ekologiczną myjnię, laserowy miernik zużycia obręczy kół i urządzeniami do uzupełniania piasku w piasecznicach tramwajów Škoda 15T. Tabor i obsługiwane linie Według stanu z 10 lutego 2020 r. w zajezdni stacjonowały: 32 tramwaje Tatra T3R.P i 72 tramwaje Škoda 15T oraz wagony techniczne. Zobacz też tramwaje w Pradze Przypisy Linki zewnętrzne Opis zajezdni na stronie prazsketramvaje.cz