NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Schloss Bauer

Schloss Bauer (volkstümlich: Bauer-Rampe) befindet sich auf dem Gelände des heutigen Brünner Messegeländes gegenüber dem Pavillon Y, in der Nähe des Brünner Velodroms. Das klassizistische Schloss wurde Mitte des 19. Jahrhunderts erbaut und vor allem durch den Umbau der Innenräume durch den Architekten Adolf Loos im Jahr 1925 berühmt. Es ist bis heute als Kulturdenkmal erhalten. Gebäude Das Gebäude des Schlosses mit der Nordwest-Südost-Achse war senkrecht zur Einfahrt ausgerichtet, die zur heutigen Hlinky-Straße führte. Im Südwesten, in der Achse des Gebäudes zum Fluss Svratka hin, befand sich eine ausgedehnte Zuckerfabrik. Das Schloss besteht aus einem Mittelteil mit breiterer Basis und einem nördlich und südlich davon vorspringenden Flügel. Geschichte Das Schloss wurde wahrscheinlich Mitte des 19. Jahrhunderts an einer Stelle errichtet, an der sich bereits 1815 Wirtschaftsgebäude befanden. Es wurde von dem Großunternehmer Moritz Bauer (1812–1895) gebaut, der mit dem Kohlebergbau reich wurde und später bei Brünn eine Zuckerfabrik errichten ließ. Das Schloss diente als Wohnsitz und zur Verwaltung der nahegelegenen Zuckerfabrik. Um das Schloss und die Zuckerfabrik herum gab es auch einen ausgedehnten Nutzgarten. 1889 ließ Bauer südöstlich des Schlosses ein Velodrom errichten, das noch heute existiert. 1911 wurde der Enkel des ursprünglichen Erbauers Viktor Bauer (1876–1939) Besitzer des Schlosses. Nach dem Ersten Weltkrieg wurde die Familie Bauer gezwungen, das große Grundstück unter Wert an die Stadt Brünn abzugeben. Dort befindet sich heute das große Areal des Brünner Messegeländes. In der ersten Hälfte der 1920er Jahre beschloss Viktor Bauer, die Innenräume des Schlosses umzubauen, was er Adolf Loos anvertraute. Er veränderte den Innenraum, indem er die einzelnen Säle mit grünlichem Cipollino-Marmor mit einer markanten Zeichnung auskleidete. Über den Fliesen befinden sich Stuckmotive. Das Erdgeschoss (wo das Esszimmer und das Wohnzimmer entstanden sind) und das erste Obergeschoss (wo sich das Schlafzimmer befand) wurden umgebaut. Vermutlich entwarf Loos auch die Rekonstruktion anderer Räume, wie Flure, Fenstertüren etc. Auf Wunsch des Besitzers richtete er das Schlafzimmer jedoch mit Möbeln ein, die nicht die Handschrift des für Loos typischen Baustils tragen. Nach dem Zweiten Weltkrieg wurde das Schloss aufgrund der Beneš-Dekrete beschlagnahmt und in das Brünner Messegelände eingegliedert. Es ist derzeit nicht für die Öffentlichkeit zugänglich. Das Schloss ist seit 1964 ein Kulturdenkmal. Das Gebäude diente einige Zeit als Restaurant, wird aber heute hauptsächlich als Verwaltungsgebäude genutzt. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Südmähren Einzelnachweise Weblinks Das Innere des Schlosses Bauer mit dem Saal Loos auf der Website der Brünner Messe Das Innere des Schlosses Bauer im Brünner Architekturhandbuch
Pavilon B

Pavilon B je jeden z pavilonů brněnského výstaviště. Nachází se v jižní části areálu, mezi pavilony D (z východní strany) a E. Pavilon byl realizován v roce 1958. Jeho výstavní plocha činila 10 000 m2 po dokončení. Hala má rozměry 121x65 metrů, stavba je vysoká 18 m, disponuje kromě hlavního výstavního prostoru i galerií a kancelářskými prostory. Její skelet je ocelový. Hala slouží pro akce s počtem lidí přes 3000, může sloužit pro kongresy, ale i menší sportovní akce. Historie Pro potřeby Mezinárodního strojírenského veletrhu bylo nezbytné rozšířit výstavní kapacity brněnského výstaviště. Přestože byla budována rekordně rozsáhlá hala Z, ukázala se i její kapacita nepostačující.[zdroj?] Proto se vedení výstaviště v závěru 50. let rozhodlo vystavět jednoduchou průmyslovou halu, která mohla být realizována v krátké době. Dokumentace pro takovou stavbu již existovala a samotný návrh objektu byl upraven jen mírně. V severní a jižní části haly byla doplněna podlaží pro kancelářské prostory. Na jednu ze stran areálu byla umístěna skleněná mozaika. V roce 1968 se během invaze do Československa v pavilonu shromáždili zaměstnanci Brněnského výstaviště a vyhlásili generální stávku. V roce 1985 byla dokončena rekonstrukce pavilonu, která spočívala v jeho rozšíření. Severozápadní fasáda byla předsunuta a do nově vzniklého prostoru byla umístěna chodba, která ústí z obou stran do prosklených mostů (tzv. pasarelů), které napojují pavilon na okolní. Jihovýchodní fasáda byla také mírně předsunuta a prosklena. Pavilon byl nově obložen kovovými lamelami. Do budovy byly umístěny eskalátory. Pavilon B lze v zimě vytápět. V meziveletržním období se zde konají kulturní, sportovní a jiné akce, v roce 1998 například tenisový turnaj BVV OPEN, v roce 2017 stranický sjezd ČSSD. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pavilon B na Wikimedia Commons Pavilon B v Encyklopedii dějin Brna
Pavilon M

Pavilon M (dříve známý též jako Pavilon Vöest-Alpine) se nachází na brněnském výstavišti, jihovýchodně od pavilonu F. Tento malý pavilon byl vybudován v 70. letech 20. století jako první objekt na brněnském výstavišti, který vznikl na základě zahraniční investice pro prezentaci firmy, která prodávala především ocel.[zdroj?] Lokalita objektu (v blízkosti Bauerova zámečku) byla zvolena proto, že se kolem objektu nenacházely větší plochy, kde by malý pavilon mohl překážet výstavbě případných dalších větších areálů. Osmiboký pavilon je zavěšen na čtyřech ocelových sloupech. Původně se jednalo o dočasnou stavbu, kterou získal později provozovatel veletrhů a užíval ji k různým účelům. Přízemí o ploše 110 m² slouží jako výstavní plocha, zatímco horní patro s téměř dvojnásobnou plochou je členěno jako kanceláře. Přestože se jedná o nejmenší pavilon na výstavišti, který je nabízen různým subjektům, jeho specifikem je, že jej lze celý zatemnit. Pavilon obklopuje ve směru jihozápad-severovýchod úzká volná plocha. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu pavilon M na Wikimedia Commons
Pavilon V

Pavilon V je výstavní budova z roku 2000, nacházející se v centrální části brněnského výstaviště. Budovu navrhla společnost ArchDesign, která později na brněnském výstavišti navrhovala také pavilon P. Na návrhu pavilonu V se podíleli Zdeněk Müller, Jaromír Stříbrný, Jaroslav Dokoupil a Radoslav Novotný. Popis Částečně prosklená stavba obdélníkového půdorysu nacházející se mezi pavilony A a G je asi 126 metrů dlouhá a 100 metrů široká. Celková plocha zastavěné části je 13 000 m², z toho hrubá plocha v přízemí je 12 020 m². Fasády v ose pavilonů A a Z jsou částečně prosklené, čímž umožňují optické propojení těchto dvou výrazných dominant výstaviště. Prosklený je také pás pod střechou, který se táhne po celém obvodu stavby. Na severní a jižní straně je do fasády vloženo poloreflexní sklo, které záměrně omezuje pohledy zvenčí na zadní strany expozic, ale současně umožňuje kontakt s okolím při pohledu z interiéru. Střecha je elegantně zvlněná a svým tvarem zároveň působí příznivě na pohyb vzduchu při větrání a odvod přebytečného tepla z vnitřku budovy. Uvnitř pavilonu byly postaveny galerie s eskalátory. Nad a pod galeriemi se nachází technické, skladové a administrativní zázemí budovy a restaurace. Výška vnitřního prostoru haly se pohybuje mezi 9 a 12 metry. Únosnost podlahy je 8000 kg/m² a maximální kapacita budovy je 4592 lidí. Směrem k pavilonu H byl vybudován podchod, který zároveň slouží jako úniková cesta. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu pavilon V na Wikimedia Commons pavilon V v Encyklopedii dějin Brna
Pavilon Y

Pavilon Y je malá výstavní hala na brněnském výstavišti postavená v roce 1957 jako pokusná stavba ověřující vlastnosti a montáž kopule kruhového tvaru. Získané zkušenosti byly následně uplatněny při stavbě pavilonů Z a C. Nejprve byla postavena samotná kopule, skládající se z trubkových prutů sledujících kulový vrchlík, která byla následně zvednuta a zafixována. Původní laminátová krytina střechy byla nahrazena hliníkovým plechem. Plášť pavilonu je celoprosklený. V roce 1982 byl k pavilonu přistavěn přístavek, v němž se nachází vstup a sociální zařízení. Stavba má kruhový půdorys o průměru 23,38 m, vnitřní plocha je 443,78 m² a světlá výška ve středu pavilonu je 9,18 m. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu pavilon Y na Wikimedia Commons
Kongresové centrum (Brno)

Kongresové centrum v Brně je administrativní, výstavní a kongresová budova sousedící s areálem brněnského výstaviště, na jeho samotném začátku, na severním okraji vstupní brány. Bylo postaveno jako tzv. Dům techniky Brněnských výstavních veletrhů v letech 1987–1991. Třípodlažní budova vznikla po několika studiích a návrzích až v závěru 80. let 20. století podle návrhu architekta Petra Uhlíře. Tvoří ji ocelový skelet s betonovými stěnami na některých místech a především nápadnými luxferami. Atrium objektu mělo být původně se zasouvací střechou, která však nakonec nebyla z důvodů technických komplikací se zvoleným řešením realizována. Namísto toho je atrium zakryto prosklenou klenbou. Z jižní strany objektu se nachází nápadné prosklené schodiště. V letech 2022-2023 prošla budova celkovou rekonstrukcí a modernizací, při které byl zachován původní charakter a účel budovy a dostala nový název Kongresák space. Do budovy je vstup umožněn jak z areálu výstaviště, tak přímo z plochy zastávky MHD „Výstaviště, hlavní vstup“. V Kongresovém centru se nachází celkem tři konferenční sály. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kongresové centrum na Wikimedia Commons
Muzeum naftového dobývání a geologie

Muzeum naftového dobývání a geologie se nachází v Hodoníně v Jihomoravském kraji. Muzeum provozuje občanské sdružení s cílem seznámit veřejnost s historií těžby ropy v tomto regionu a se současnými metodami průzkumu a těžby přírodních uhlovodíků. Popis Muzeum vzniklo v roce 2004 rekonstrukcí budovy v areálu bývalých Dukelských kasáren. Slavnostní otevření proběhlo v roce 2006. Exponáty jsou vystaveny v interiéru a exteriéru. Ve vnitřních sálech jsou expozice, které zachycují naftové podnikání na území České a Slovenské republiky, modely, fotografie a menší stroje, sbírky hornin a interaktivní modely. Trvalá výstava je věnována rodině Redlichů. Venkovní prostory zahrnují exponáty těžebních strojů a další techniky. V muzeu je každoročně pořádána Muzejní noc a výstava s burzou minerálů a fosílií. Historie těžby ropy na jižní Moravě V roce 1913 byl proveden první ropný vrt na území Gbel. V hloubce 114 m byl objeven zemní plyn a v hloubce 163,8 m ropa. Její těžba byla zahájena 10. ledna 1914. Denní kapacita byla 15 tun. V blízkosti Hodonína na území vysušeného rybníka Nesyt bylo navrtáno ložisko ropy v roce 1919. Ložisko Vídeňské pánve bylo navrtáno v hloubce 217 m. Do roku 1955 bylo na ložisku navrtáno na 870 vrtů. Expozice muzea Odkazy Reference Související články Ropné zásoby Česka Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muzeum naftového dobývání a geologie na Wikimedia Commons Oficiální stránky Muzea naftového dobývání a geologie Archivováno 13. 5. 2018 na Wayback Machine. Muzeum naftového dobývání a geologie – Toulavá kamera [online]. Česká televize, 2006-09-24 [cit. 2019-05-05]. Dostupné online.
Ukrajinské velvyslanectví v Praze

Ukrajinské velvyslanectví v Praze je diplomatická mise Ukrajiny v Česku. Dějiny Ukrajina vyhlásila nezávislost 24. srpna 1991, což bylo později schváleno v referendu 1. prosince 1991. Československo ji uznalo 8. prosince téhož roku. Diplomatické styky mezi Československem a Ukrajinou byly navázány 30. ledna 1992. Po rozpadu Československa Ukrajina dne 1. ledna 1993 uznala a znovu navázala diplomatické styky s Českou republikou i Slovenskem. Ukrajina otevřela honorární konzulát v Brně. Aktivity velvyslanectví Velvyslanectví prosazuje rozvoj dobrých sousedských vztahů mezi Ukrajinou a Českem na všech úrovních k zajištění harmonického rozvoje vzájemných vztahů a spolupráce v otázkách společného zájmu. Mezi priority ambasády patří také péče o četná ukrajinská pohřebiště v České republice. Ministerstvo zahraničních věcí Ukrajiny během let 2017 až 2019 zaplatilo pronájem na dalších 10 let a opravilo 36 pamětních míst. Velvyslanectví Ukrajiny v Česku vydalo prohlášení odsuzující protiukrajinské výroky bývalého českého prezidenta Václava Klause a jeho podporu kremelské propagandy. Ukrajinští velvyslanci Maksym Slavynskyj (1919) Mychajlo Levyckyj (1921–⁠1923) Roman Lubkivskyj (1992–⁠1995) Andrij Ozadovskyj (1995–⁠1999) Serhij Ustyč (1999–⁠2004) Ivan Kuleba (2004–⁠2009) Ivan Hrycak (2009–⁠2012) Borys Zajčuk (2012–⁠2016) Jevhen Perebyjnis (2017–2022⁠) Vitalij Usatyj (chargé d’affaires, 2022–2024) Vasyl Zvaryč (od r. 2024) Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Embassy of Ukraine, Prague na anglické Wikipedii. Související články Česko-ukrajinské vztahy Seznam ukrajinských velvyslanectví v zahraničí Zahraniční vztahy Česka Zahraniční vztahy Ukrajiny Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ukrajinské velvyslanectví v Praze na Wikimedia Commons Ukrajinské velvyslanectví v Praze
Embassy of Ukraine, Prague

The Embassy of Ukraine in Prague (Czech: Ukrajinské velvyslanectví v Praze) is the diplomatic mission of Ukraine in the Czech Republic. History On 8 December 1991, Czechoslovakia recognized Ukraine after the previous declaration of independence by the Supreme Soviet of Ukraine (24 August 1991), which was later approved by the referendum on 1 December 1991. The Soviet Union would eventually be dissolved by the resigning Soviet president Mikhail Gorbachev (25 December 1991) and would formally split itself into Belarus, the Russian Federation and Ukraine by signing declarations in Białowieża Forest by its respective presidents (Lukashenko, Yeltsin, Kravchuk) on 26 December 1991. On 30 January 1992, Ukraine and Czechoslovakia established official diplomatic relations. After the dissolution of Czechoslovakia, Ukraine recognized and re-established diplomatic relations with both the Czech Republic and Slovakia on 1 January 1993. Ukraine has consulates in Brno. Activities of the Embassy The Embassy promotes the development of good neighborly relations between Ukraine and the Czech Republic at all levels to ensure the harmonious development of mutual relations and cooperation on issues of mutual interest. The Embassy's priorities also include the care of numerous Ukrainian burial sites in the Czech Republic. During 2017–2019, the Ministry of Foreign Affairs of Ukraine paid for the lease for the next 10 years and repaired 36 places of memory. The Embassy of Ukraine in the Czech Republic issued a statement condemning the anti-Ukrainian statements of former Czech President Václav Klaus and his support for the Kremlin's propaganda. Ambassadors Maksym Slavinsky (1919) Mykhailo Levytsky (1921–1923) Roman Lubkivsky (1992–1995) Andriy Ozadovsky (1995–1999) Serhiy Ustych (1999–2004) Ivan Kuleba (2004–2009) Ivan Hrytsak (2009–2012) Borys Zaychuk (2012–2016) Yevhen Perebyinis (2017–2022) Vitalij Usatyj (2022–2024) Vasyl Zvarych (since 2024) See also Czech Republic–Ukraine relations Foreign relations of Czech Republic Foreign relations of Ukraine Diplomatic missions of Ukraine Dissolution of the Soviet Union References External links Embassy of Ukraine in Prague Deprecated link archived 2012-08-04 at archive.today
Kaple Panny Marie Bolestné (Kokešov)

Kaple Panny Marie Bolestné stojí západně od Pardubic v katastru Opočínek v lokalitě Kokešov. Historie Kaple Panny Marie Bolestné v Kokešově byla vybudována na paměť zjevení Panny Marie, které se zde událo v roce 1867. Toho roku u zdejšího pramene Lánského potoka nocovali tři slovenští dráteníci a jeden z nich Juraj Hutary zjevení spatřil. Okolní lesy patřili Karlovi Chotkovi z Chotkova a ten nechal pramen upravit a postavit zde Mariánský sloup. Ten byl později přemístěn do současného prostoru. První dřevěná kaple byla kolem něj vybudována na popud Karla Chotka (zemřel 1868) a jeho ženy Marie Sofie Berchtoldové z Uherčic v roce 1869. Místo se stalo poutním. Kaple pomalu chátrala, V roce 1995 byla zrekonstruována studánka a v letech 1996–1997 postavena kolem původního sloupu kaple zcela nová zděná nákladem nadace kulturních hodnot MO Pardubice VI. Vysvěcena byla 21. 9. téhož roku hradeckým biskupem mons. Karlem Otčenáškem a od té doby slouží k občasným bohoslužbám. V jejím interiéru byla umístěna dvojice pamětních desek z kaple původní. Přístupnost Kaple se nachází na okraji lesa v blízkosti obvodové zdi zdejšího průmyslového areálu. Z parkoviště na jeho severovýchodním nároží k ní vede pěšina. Po ní je trasována i zelená turistická značená trasa 4289 z Lánů na Důlku do Přelouče. Galerie Odkazy Literatura Jiří Hofman, Jiří Paleček, Jan Řeháček – Historie pardubických městských částí (Klub přátel Pardubicka, 2016) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple Panny Marie Bolestné na Wikimedia Commons Kaple Panny Marie Bolestné na stránkách královéhradecké diecéze Archivováno 22. 6. 2020 na Wayback Machine. Kaple Panny Marie Bolestné na Parpedii Kaple Panny Marie Bolestné na Hradech.cz
Monastero di Žďár nad Sázavou

Il monastero di Žďár nad Sázavou venne fondato nel 1252 dal nobile moravo Boček z Jaroslavic a ze Zbraslavi a Žďár. Affidato ai cistercensi del monastero di Nepomuk, sopravvisse fino alle soppressioni giuseppine, nel 1784. Il rinnovamento dell'edificio, in forme barocche, ebbe luogo dal 1706 e venne curato da Jan Santini-Aichl e dalla sua scuola. Trasformato in castello dopo la soppressione della comunità monastica del 1784, venne acquistato dalla famiglia Dietrichstein; per eredità passò poi in proprietà della famiglia dei conti Clam-Gallas, e infine ai Kinsky (ramo di Vchynice e Tetov). Dopo la nazionalizzazione del patrimonio monumentale, il castello venne restituito a Radslav Kinský. All'interno del castello sono oggi allestiti un museo del libro, una esposizione dedicata a Jan Santini-Aichel e delle mostre temporanee di arte contemporanea. Nel cortile del palazzo si trovano sculture di Mathias Wenzel Jäckel, celebre per le statue del Ponte Carlo. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Žďár nad Sázavou
Klooster Žďár nad Sázavou

Het Klooster Žďár nad Sázavou (Tsjechisch: Studnice Blahoslavené Panny Marie en Pramen Panny Marie en Duits: Kloster Saar) is een voormalig cisterciënzen-klooster in de Moravische stad Žďár nad Sázavou in Tsjechië. Het klooster is in 1252 gesticht door de Moravische edelman Boček van Jaroslavice en Zbraslav. In 1784 is het klooster door Keizer Jozef II opgeheven. Het klooster kreeg in 2024 als onderdeel van het Wandelpad Cisterscapes het Europees Erfgoedlabel. Ten oosten van het klooster ligt aan de andere kant van de Konventský rybník (Conventen-visvijver) de Bedevaartskerk van Sint-Johannes van Nepomuk op de Zelená Hora (Groene Berg).
Sokolovna v Poděbradech

Sokolovna byla v poděbradské Tyršově ulici postavena roku 1927. Pro spolek Sokol ji navrhl architekt František Krásný. Využil přitom původní sokolovnu z roku 1897, kterou přestavěl a připojil k ní moderní budovu s kinosálem, restaurací a dalšími prostory. Součástí areálu je také venkovní cvičiště. Historie Organizace Sokol byla založena roku 1862 a její poděbradská pobočka 1. srpna 1863. Sokolové si zpočátku pro cvičení pronajímali různé místní sály a nádvoří. První sokolovna byla postavena za působení starosty sokola Josefa Kerharta. Roku 1896 sokolové ve veřejné dražbě za 10 900 Zlatých získali bývalou šmolkárnu v Nádražní ulici (dnes Fügnerova). Ta byla zbořena a vedlejší parní mlýn roku 1897 přestavěn podle návrhu místního stavitele Františka Profta na sokolovnu s tělocvičnu, šatnami, sborovnou a hygienickým zázemím. Venku bylo vytvořeno letní cvičiště a tenisový kurt. Za první světové války byla činnost Sokola přerušena, ale po válce a vzniku Československa nastal nový rozmach Sokolské organizace. Kvůli množství nových členů se kapacita sokolovny stávala nedostatečnou. Roku 1920 vzniklo Družstvo pro vystavení sokolovny v Poděbradech, které zahájilo sbírku na stavbu nové modernější budovy, stejně jako vyhledávání řemeslníků-dobrovolníků, kteří by pomohli při její stavbě. Autorem projektu byl architekt František Krásný (autor přestavby Tyršova domu v Praze), který se rozhodl starou sokolovnu přestavět a rozšířit ji o novou budovu, přičemž obě části šlo uvnitř propojit pomocí posuvných stěn, čímž vznikal jeden velký prostor. Nová budova obsahovala velký cvičební sál, přednáškový sál, kino, restauraci, loutkové divadlo, Tyršovo zátiší, dva sedmilůžkové pokoje a knihovnu. Venkovní cvičiště mělo rozměry 50x50 metrů. V létě sloužilo pro hromadná cvičení a v zimě jako kluziště. Stavba proběhla v letech 1926–1927. Náklady dosáhly výše 1,2 milionu Kčs. Sochy ptáků sokolů pro budovu zhotovili studenti pražské umělecko-průmyslové školy. Nová sokolovna byla slavnostně otevřena v průběhu sletu Tyršovy župy dne 24. července 1927. Ve stejný den byla na fasádě odhalena pamětní deska se jmény padlých sokolů. Za druhé světové války byl Sokol rozpuštěn a jeho majetek zabaven (sochy sokolů se podařilo včas uschovat). Sokolovna byla využívána německou mládeží. Po válce organizace obnovila svou činnost, po komunistickém převratu roku 1948 však byla opět zlikvidována a násilně včleněna do Československého svazu tělesné výchovy. Majetek poděbradských sokolů získaly sklárny. Po sametové revoluci roku 1989 byla činnost Sokola obnovena. Členům poděbradské jednoty se v následujícím roce podařilo dosáhnout navrácení Sokolovny. Sokolovna byla v 90. letech zrekonstruována. Kino bylo roku 2000 zrušeno a přeměněno na squashové centrum. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu sokolovna v Poděbradech na Wikimedia Commons Sokolovna v Poděbradech [online]. Sokolské památky [cit. 2019-09-04]. Dostupné online. TJ Sokol Poděbrady [online]. TJ Sokol Poděbrady [cit. 2019-09-04]. Dostupné online.