NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kubištovy sady

Kubištovy sady jsou park v Hradci Králové, který vyplňuje prostor mezi Pospíšilovou třídou a ulicemi Švendovou, Víta Nejedlého, Hradební a U Soudu. Vznikal v několika vlnách od roku 1909. Historie Před založením parku V katastrálních mapách je dochován úsek tzv. Císařské cesty, která začínala na dnešní Pospíšilově třídě, v blízkosti současné Střední průmyslové školy, a procházela právě Kubištovými sady směrem ke Staré nemocnici. Trasa byla jednou ze tří hlavních přístupových cest od Slezska do Hradce Králové. Od výstavby barokního městského opevnění byla cesta vedena podél hradeb po náspu procházejícím Orlickou kotlinou, čímž vznikl její typický zvlněný průběh. Ten lze v některých místech pozorovat dodnes, zejména díky zachování části původní aleje lemující tuto cestu. Pravděpodobně někdy v průběhu 2. poloviny 18. století se cesta stala součástí významných silnic spravovaných císařstvím. Zrod sadů Základ parku vznikl ještě před výstavbou Orlické kotliny – v roce 1909. Ruku v ruce spolupracovala obec s místním okrašlovacím spolkem. Park tehdy vyšel na 3 440 K. Vývoj parku Od roku 1910 nesl pojmenování sady Svatopluka Čecha. Tento název byl v roce 1940 zredukován na Čechovy sady. O 5 let později se park opět nazývá jako sady Svatopluka Čecha, ale již roku 1946 je pojmenován na počest Jana Švermy jako Švermovy sady. V letech 1961–1962 byl park nově upraven a rozšířen. V té době ho měl pod patronátem Občanský výbor 78. O údržbu travnatých ploch ve Švermových sadech se starala též mládež z pionýrské organizace Orlická. Další úprava sadů proběhla v roce 1976. Od roku 1992 park nese současný název, který obdržel podle malíře a grafika Bohumila Kubišty. Obnova sadů Plánována je zásadní obnova parku. Zatím došlo jen na archeologický výzkum vybrané části parku a vyhlášení veřejné zakázky na zhotovení odborné studie, jejímž cílem by měla být obnova sadů a zároveň požadavek na „vynesení" jednoho úseku Císařské cesty na povrch. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kubištovy sady na Wikimedia Commons
Parčík Pohádka (Hradec Králové)

Parčík Pohádka je park v Hradci Králové, který se nachází v částečném vnitrobloku mezi Gočárovou třídou, ulicemi Šafaříkovou, V Lipkách a budovou filozofické fakulty. Jeho velikost je 4 236 m² a vznikl v roce 2001 revitalizací zanedbané zahrady základní školy, dnes Pedagogické fakulty UHK. Historie Před založením parku Původně zde bývalo volné prostranství – obyčejná louka, z níž se později stala zahrada učitelského ústavu, resp. Pedagogické fakulty Univerzity Hradec Králové, která byla při stavbě budovy YMCA citelně znehodnocena. V období komunistického režimu byla opomíjena až zanedbávána. Vznik Zahrada byla přebudována podle architektonického návrhu ing. Petry Součkové a ing. arch. Františka Čurdy v roce 2001. Autoři výše zmíněného návrhu využili jako základ parčíku původní vzrostlé stromy, které obohatili další parkovou výsadbou a mobiliářem, k němuž přibylo dětské hřiště. Veřejná zakázka na stavební úpravy byla 6. března 2001 zadána firmě Stavo & Sachs Kukleny, s.r.o., Hradec Králové, která ji úspěšně dokončila. Postupem času muselo být opraveno i dětské hřiště, jehož některé dožilé prvky byly v roce 2009 nahrazeny novými. Galerie Odkazy Reference
Židovský hřbitov v Bohumíně

Židovský hřbitov v Bohumíně je dnes neužívaný, udržovaný židovský hřbitov. Nachází se v ulici Mírová za modlitebnou Adventistů sedmého dne v Novém Bohumíně. Byl založen roku 1902 ve vyhrazené sekci komunálního hřbitova. Židovská obec v Ostravě nechala v roce 2007 hřbitov obnovit. V té době se zde nacházelo 32 náhrobků. Hřbitov byl pak následně několikrát poškozen útoky vandalů, po těchto aktech byla vždy uskutečněna oprava. Hřbitov je volně přístupný z bohumínského komunálního hřbitova. Odkazy Reference Související články Seznam židovských památek v Moravskoslezském kraji Bohumín Židovský hřbitov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Bohumíně na Wikimedia Commons Židovský hřbitov v Bohumíně v dokumentaci náhrobků na webu Židovské obce Brno
Rokycanův sbor

Rokycanův sbor je funkcionalistická budova v Jiráskově ulici čp. 481 v Rokycanech. Dům je od roku 1994 chráněn jako kulturní památka. Evangelický sbor Evangelický sbor zahájil svoji činnost v době přestupkového hnutí před první světovou válkou, hnutí zesílilo v době po vzniku Československa v roce 1918. Bohoslužby se konaly od roku 1912, v roce 1914 byla v Rokycanech formálně ustavena kazatelská stanice pražského reformovaného sboru, později rokycanská stanice přináležela ke sboru Plzeň-západ. Samostatný farní sbor byl v Rokycanech ustaven v roce 1923. Dnes patří sbor k Českobratrské církvi evangelické. Architektura stavby Budova sboru je řadová cihlová budova v Jiráskově ulici s čp. 481 umístěná mezi budovou bývalé spořitelny (dnes Komerční banka) a mateřskou školou. Dům byl postaven v letech 1932–1934. Funkcionalistickou modlitebnu včetně fary v patře budovy navrhl architekt Bohumil Chvojka z Plzně (původní nerealizovaný návrh z roku 1929 byl od architekta Františka Alberta Libry). Stavební práce prováděla rokycanská firma Václava Berana, který byl členem sboru. Slavnostně byla budova otevřena byla 24. října 1934. Na konci druhé světové války 14. dubna 1945 byla budova poškozena bombardováním, po válce byla budova opravena. Hlavní průčelí je orientováno severně do Jiráskovy ulice. V budově nepravidelného obdélného půdorysu je rozlehlá sborová místnost pro bohoslužby a shromažďování členů sboru, dva byty, tři kanceláře a v suterénu sklepy a prádelna. Vchod do budovy je dvoukřídlými dveřmi, za kterými vede schodiště s vysokým schodišťovým oknem do bytu v prvním patře (dva pokoje do ulice, další pokoj, kuchyň a příslušenství do dvora) a kancelářím. Hranolová hmota schodiště je završena reliéfem s kalichem. Po vnějším schodišti krytém dvěma sloupy z umělého kamene se vstupuje dveřmi do přízemí sborové místnosti, v patře po schodišti je přístup na její galerii. Čtyřmi vysokými úzkými okny vedoucími na ulici a střešním světlíkem proniká do místnosti dostatek světla. Pod vysokými okny je na fasádě reliéfní nápis Rokycanův sbor. V přízemí za vchodem jsou umístěny šatny. Všechna okna a dveře jsou dřevěná. Střecha nad sborovou místností je plochá se světlíkem, obytná část střechu valbovou s dřevěným krovem; střešní krytina je z eternitových šablon. Ve zvýšeném přízemí do ulice vlevo od vstupních dveří je kancelář, na jižní straně do dvora je druhý malý byt a další kancelář. Ve dvorní části bylo později přistaveno křídlo s menší shromažďovací místností. Památková hodnota Rokycanův sbor, budovy železniční stanice (projekt Ředitelství státních drah v Plzni) a spořitelny (architekt F. A. Libra) tvoří soubor funkcionalistické architektury v Jiráskově ulici v Rokycanech. Odkazy Reference Literatura HOFMAN, Karel. Staré rokycanské domy IV. Rokycany: Městská knihovna Rokycany, 1998. 55 s. S. 44, IRMANN, Adolf. Rokycanův sbor slaví osmdesáté narozeniny. Rokycanský deník, 2012, roč. 21, č. 268, s. 2. MAKAJ, Tomáš. Rokycany a okolí v obrazech. Hostivice: Baron, 2018. 103 s. ISBN 978-80-88121-34-3. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rokycanův sbor na Wikimedia Commons
Kościół „Na Rozwoju” w Czeskim Cieszynie

Kościół „Na Rozwoju” w Czeskim Cieszynie – luterański kościół, użytkowany przez zbór Ewangelickiego Kościoła Czeskobraterskiego Augsburskiego Wyznania w Czeskim Cieszynie. Po powstaniu miasta Czeski Cieszyn w 1920 roku miejscowi ewangelicy zostali odcięci granicą od kościoła Jezusowego. W 1923 spotkali się oni aby wybrać pastora, którym został pochodzący z Kojkowic Paweł Zahradnik. Z wyborem tym nie zgodzili się propolscy ewangelicy, którzy z czasem doprowadzili do powstania osobnego zboru i wybudowania własnego kościoła „Na Niwach”. Zbór prowadzony przez Pawła Zahradnika posiadając większe środki i poparcie władz (m.in. burmistrza Józefa Kożdonia) w 1926 przystąpił do Niemieckiego Kościoła Ewangelickiego w Czechach, na Morawach i na Śląsku. Kościół zbudowany w 1927 roku według projektu Wilhelma Schöna i Józefa Kozła, w stylu ekspresjonistycznym, stanął na skwerze im. Marcina Lutra, w dzielnicy Rozwój. Płaskorzeźba dr. Marcina Lutra znajduje się na ścianie stojącego tuż obok kościoła domu parafialnego. Po II wojnie światowej majątek Niemieckiego Kościoła Ewangelickiego został skonfiskowany a właścicielem kościoła „Na Rozwoju” został Ewangelicki Kościół Czeskobraterski, dotychczas użytkujący leżący niedaleko kościół na ul. Frydeckiej. Budowa jest typu bazylikowego, z szeroką nawą, z fasadą z masywną wieżą skrytą namiotowym hełmem z dzwonnicą. W wejściu znajduje się trójosiowy portyk, wsparty szeregiem arkad z wypukłymi zygzakami. Wnętrze jest trójnawowe. Sklepienie nawy głównej ozdobione jest fałszywymi kasetonami z kontrastowej czarnobrunatnej dekoracji. Prezbiterium jest wydzielone, a w nawach bocznych znajdują się pawłacze. Bibliografia Władysław Sosna: Cieszyn. Przewodnik krajoznawczy. Cieszyn: Offsetdruk i Media Sp. z o.o., 2005, s. 191-192. ISBN 83-918061-9-7. Janusz Spyra: Via Sacra. Kościoły i klasztory w Cieszynie i Czeskim Cieszynie. Cieszyn: 2008. Marcin Żerański: Cieszyn i Czeski Cieszyn - śladem tramwaju. Cieszyn: Pracownia na Pastwiskach, 2011, s. 130. ISBN 978-83-933109-0-6.
St. Peter und Paul (Hodslavice)

St. Peter und Paul ist die evangelische Kirche von Hodslavice (deutsch: Hotzendorf) im Okres Nový Jičín in Tschechien. Nach Erlass des Toleranzpatents Josephs II. von 1781 hatte Hotzendorf zunächst ein aus Holz errichtetes Bethaus erhalten. Der heutige Kirchenbau entstand, trotz der wirtschaftlichen Belastungen während der napoleonischen Befreiungskriege ab 1813, die Grundsteinlegung erfolgte am Festtag der Kirchenheiligen Peter und Paul, dem 29. Juni dieses Jahres, die Weihe der in ihrem Außenbau durch Lisenen gegliederten einfachen Saalkirche mit polygonalem Presbyterium wurde sechs Jahre später 1819 vollzogen. Nachdem das Revolutionsjahr 1848/49 den evangelischen Gemeinden des Habsburgerreichs die rechtliche Gleichstellung erwirkt hatte, wurde 1850 der Bau eines bis dahin nicht zulässigen Kirchturms beschlossen, der 1852 als viergeschossiger, von einer Zwiebelhaube und einer offenen Laterne abgeschlossener Turmbau vollendet wurde. 1951–1952 fand mit der Übernahme der Kirche durch die Evangelische Kirche der Böhmischen Brüder eine weitgehende Umgestaltung des Kirchenraums und der liturgischen Ausstattung statt. Weblinks Angaben zur Geschichte der Kirche auf der Website der Gemeinde
Hotel Continental (Brno)

Hotel Continental je hotel v Brně. Nachází se v Kounicově ulici ve čtvrti Veveří. Od roku 2010 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Hotel Continental se na začátku 60. let 20. století stal druhým velkým hotelovým brněnským projektem, jehož úkolem bylo navýšit ubytovací kapacity ve městě, a to zejména v době konání veletrhů na brněnském výstavišti. Původním záměrem bylo zřídit ubytovací zařízení ve stylu turistické ubytovny, k čemuž byl zvolen název Tempo. Během výstavby se zpočátku psalo o hotelu Sport, poté ale byla kategorie zařízení změněna a nově se z něj stal plnohodnotný hotel se jménem Continental. Hotel byl postaven v letech 1961–1964 podle projektu architekta Zdeňka Řiháka nedaleko centra města, v místě, kde dříve stával rodný dům architekta Adolfa Loose. Tato skutečnost byla připomenuta pamětní deskou u vchodu do hotelu, která byla odhalena v roce 1970. Jedná se o patnáctipodlažní výškovou budovu (51 m) na půdorysu písmene Y, výrazně vystupující nad okolní městskou zástavbu. Na střeše vznikla přistávací plocha pro vrtulník. Na lůžkovou část navazuje přízemní restaurační budova. Hotel, jehož interiér byl realizován v bruselském stylu, disponoval celkovou kapacitou 336 lůžek ve 108 dvoulůžkových a 110 jednolůžkových pokojích a garážemi pro 20 automobilů. Náklady na stavbu dosáhly částky 27 milionů korun. Hotel byl slavnostně otevřen 3. května 1964. V roce 1967 byla do malého bazénku před hotelem osazena plastika Ptáci od Olbrama Zoubka. Roku 2011 byla k hotelu provedena menší přístavba a byly vybudovány nové podzemní garáže. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotel Continental na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Smíchovská tržnice

Smíchovská tržnice (celým názvem Ústřední tržnice pro drobný prodej na Smíchově) je budova v Praze 5-Smíchově. Nachází se mezi Náměstím 14. října a ulicemi Preslova a Matoušova, na východě sousedí s Národním domem. Od roku 2003 v 1. patře budovy sídlí pobočka Městské knihovny v Praze. Historie Tržnice byla postavena na pozemcích zrušené botanické zahrady. Roku 1905 byl pro ni a pro sousední Národní dům vytyčen pozemek, obě budovy a prostor mezi nimi projektoval architekt Alois Čenský. Popis Secesní trojlodní stavba s vyvýšenou střední lodí s bazilikálním osvětlením byla rozdělena do tří částí: přízemí zabírala vlastní tržní hala, prostor v obou čelech budovy byl určen pro administrativu a ubytování, chladírny a strojovna se nacházely v podzemí. Firma Fanta a Jireš dodala železnou nosnou konstrukci, která procházela jak obvodovými zdmi, tak vnitřním prostorem. Chladicí zařízení vyrobila Ringhofferova strojírna a další smíchovská firma přispěla například čisticími nádržemi. Na stavbu dohlížel stavitel Vávra. Po roce 1948 Koncem 70. let 20. století byla tržnice přestavěna na nákupní středisko. Hala byla rozdělena železobetonovým stropem a původní ocelové sloupy včetně hlavic byly obestavěny. Nově vzniklé patro odděloval od starých nosníků podhled a prostor byl rozčleněn příčkami. Po roce 1989 Konverze budovy byla provedena roku 1993 – podhledy a příčky byly odstraněny, nosníky odkryty a okna vyměněna podle původního návrhu architekta Čenského. Roku 2003 byly prostory v 1. patře rekonstruovány pro potřeby pobočky Městské knihovny v Praze. Odkazy Reference Literatura BERAN, Lukáš, ed. a VALCHÁŘOVÁ, Vladislava, ed. Pražský industriál: technické stavby a průmyslová architektura Prahy: průvodce. 2., rozš. vyd. V Praze: České vysoké učení technické, ©2007. 303 s. ISBN 978-80-01-03586-3. Kapitola 8: Smíchov, Košíře. S. 163, č. 203. JANKOVÁ, Yvonne. Staletá Praha XIII. Praha: [s.n.], 1983. Kapitola Pražské tržnice, s. 59–69. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Smíchovská tržnice na Wikimedia Commons Orientační plán hlavního města Prahy s okolím (1938), list č.48. Městská knihovna v Praze. Smíchovská tržnice. Česká televize. Z metropole. 14. března 2026. iVysílání
Marché de Smichov

Le Marché de Smichov (en tchèque : Smíchovská tržnice) est un bâtiment de Prague situé dans le quartier de Prague 5 - Smíchov. Le marché couvert a été construit lorsque Smichov n'était pas encore rattachée à Prague. Il a été conçu par l'architecte Alois Čenský en style Art nouveau et achevé en 1908. Depuis 2003, une succursale de la Bibliothèque municipale de Prague est située au 1er étage du bâtiment. Description Le bâtiment Art nouveau à trois halles avec une nef centrale surélevée à éclairage basilical était divisé en trois parties : le rez-de-chaussée était occupé par sa propre halle de marché, l'espace des deux façades du bâtiment était destiné à l'administration et au logement, les chambres froides et la salle des machines étaient situées sous terre.[réf. nécessaire] Après 1948 À la fin des années 1970, le marché a été transformé en centre commercial. La salle était divisée par un plafond en béton armé et les colonnes en acier d'origine, y compris les chapiteaux, étaient obturées. Le plancher nouvellement créé était séparé des anciennes poutres par un soffite et l'espace était divisé par des cloisons. Après 1989 La conversion du bâtiment a été réalisée en 1993 - les plafonds suspendus et les cloisons ont été supprimés, les poutres ont été exposées et les fenêtres ont été remplacées selon la conception originale de l'architecte Čenský. En 2003, les locaux du 1er étage ont été reconstruits pour les besoins de la succursale de la Bibliothèque municipale. Références (cz) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en tchèque intitulé « Smíchovská tržnice » (voir la liste des auteurs). Liens ARIES, Lukáš, éd. et VALCHÁŘOVÁ, Vladislava, éd. Prague industrielle : bâtiments techniques et architecture industrielle de Prague : un guide. 2., diff. éd. A Prague : Université technique tchèque, ©2007. 303 p. (ISBN 978-80-01-03586-3)Chapitre 8 : Smíchov, Košíre. P. 163, n° 203. Orientační plán hlavního města Prahy s okolím (1938), list č.48. Městská knihovna v Praze. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Art nouveau Portail de Prague
Borovinka (rybník, Hradec Králové)

Borovinka je rybník o rozloze 33 832 m², který se nachází na jihozápadním okraji Hradce Králové na pomezí katastrálních území Kukleny a Plačice. Název Svoje pojmenování obdržel rybník od sousedního lesa, který od nepaměti nese název Borovinka. Ten byl spolu s Prouzovým výletním hostincem Na Letné vyhledávaným výletním místem obyvatel z širokého okolí. V místním tisku se např. uvádí, že 14. července 1895 sem uspořádal výlet spolek písařů, a to za hudebního doprovodu okteta J. Kautského, a 15. června 1922 uspořádaly komunistické ženy ve spolupráci s protiklerikálními stranami vycházku pro děti do Borovinky, kde byla sehrána pohádka Sůl nad zlato. Historie Místo dnešní Borovinky bylo na historické události velmi bohaté. V roce 1423 kolem osady Šosteny a Borovinky táhlo husitské vojsko pražského svazu a Diviše Bořka z Miletínka, které bylo u Kuklen poraženo Janem Žižkou z Trocnova – bitva u Strachova dvora. Přibližně v místech dnešní Borovinky se rozprostíral rybník Kutlof, někdy nazývaný i jako Kutlhof, který byl později zalesněn. Právě tehdy vznikl prvopočátek lesa Borovinka, který se původně nacházel i na místě dnešního rybníka. Zároveň zde byla zřízena městská bažantnice a hájovna, z níž byly spravovány zdejší lesy, které patřily městu Hradci Králové. 4. července 1929 postihla les Borovinku velká vichřice. Nejvíce zasažená část se změnila na luka a pole. V roce 1930 byla část Borovinky pronajata Františku Hůlkovi pro farmu na chov stříbrných lišek za cenu 500 Kč za 1 ha na dobu 15 let. V dubnu 1944 Borovinkou prošli příslušníci paradezantní skupiny Barium, kteří nalezli první bezpečný úkryt v nedalekém Farářství. O rok později se tu usídlila sovětská rota logistického zabezpečení. V roce 1948 MNV v Hradci Králové rozhodl o obnovení rybníka Kutlofu v místech kyselých luk na pomezí kuklenského a plačického katastru. Koncem 50. let se zde začalo s těžbou písku, přičemž ještě na leteckém snímku z roku 1954 není vidět žádná změna oproti původnímu stavu a na letecké fotografii z roku 1977 je Borovinka téměř v současné situaci. Využití Rybník byl dříve vyhlášeným koupalištěm. Od roku 1986 se zde pořádal Dětský Hradecký triatlon. Dnes je pro svou nevalnou kvalitu vody spíše jen rájem rybářů a místem procházek. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Borovinka na Wikimedia Commons
Sint-Galluskerk (Štolmíř)

De Sint-Galluskerk (Tsjechisch: Kostel svatého Havla) is een kerk in het dorp Štolmíř, onderdeel van de gemeente Český Brod. De kerk, gelegen aan de hoofdstraat van het dorp, werd gebouwd tussen 1710 en 1750. De Sint-Galluskerk, die gebouwd is in barokstijl, is kerkbestuurlijk gezien onderdeel van de Sint-Gotthardkerk in Český Brod. Externe link Fotogalerij van de Sint-Galluskerk
Stará radnice ve Vyšším Brodě

Stará radnice na Náměstí ve Vyšším Brodě v okrese Český Krumlov vznikla v první polovině 16. století původně jako jeden ze zdejších renesančních domů. Bývalá radnice se nachází na území městské památkové zóny Vyšší Brod, vyhlášené v roce 1995, a zároveň je součástí areálu zdejšího městského parku, spolu s nímž je zapsaná v Ústředním seznamu kulturních památek České republiky. Historie Stavba, zvaná Wolfbäckův dům, byla založena v roce 1524, tj. ještě předtím, než místní trhová osada vyšebrodského klášterního panství o několik let později získala četná privilegia a právo užívat vlastní znak a pečeť.Trhová osada Vyšší Brod byla poprvé zmíněna již v zakládající listině kláštera cisterciáků z 1. června 1259, vydané Vokem I. z Rožmberka, tudíž se předpokládá, že zdejší městečko vzniklo již mnohem dříve, než v 16. století. V roce 1542 Wolfbäckův dům koupila správa městečka Vyšší Brod a zřídila v něm byt hlásného a obecní vězení. Na město byl však Vyšší Brod povýšen až v roce 1870. Wolfbäckův dům byl původně jedním z řady několika domů, po velkém požáru z roku 1569 se však z nich zachoval jako jediný. Později byl dům přestavěn na radnici se dvěma věžemi. Největší stavební úpravy proběhly v letech 1725 a 1832. Během další úpravy v roce 1883, která se uskutečnila pod vedením stavitele Františka Karla, získala radnice svou nynější novogotickou podobu. Dům v horní části vyšebrodského náměstí sloužil jako radnice až do roku 1947. Od roku 2002 je budova historické radnice sídlem městského infocentra. Popis Bývalá radnice, někdejší renesanční městský dům, je dominantní ústřední stavbou v městském parku na vyšebrodském Náměstí. Fasády a interiéry budovy jsou upraveny v novogotickém slohu. V tomto slohu se také dochovaly drobnější stavební prvky, jako kování oken a dveří, kamenná profilovaná ostění u vstupů a dveře. V přízemí budovy byly zachovány klenuté stropy. Kromě historické radnice se v parku nacházejí další pamětihodnosti, jako například památkově chráněná barokní socha sv. Jana Nepomuckého z roku 1701, pomník znovuudělení statutu města Vyššímu Brodu Parlamentem České republiky v roce 1994, kašna se sochou sv. Floriána nebo kamenný pranýř z roku 1597, na který byl v roce 1788 umístěn toskánský sloupek se sochou sv. Barbory, přenesený z místního hřbitova u kostela svatého Bartoloměje. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu stará radnice a park na Wikimedia Commons
Rodný dům Josefa Hlávky

Rodný dům Josefa Hlávky, slavného architekta, mecenáše a patriota, se nachází v Hlávkově ulici č. p. 16 v Přešticích. Stavba je barokní a představuje hodnotný doklad starší podoby typické městské zástavby. Od roku 1992 je památkově chráněna. Historie Dům stojí v dnešní Hlávkově ulici č. p. 16. Narodil se zde 15. února 1831 Josef Hlávka, známý architekt, stavitel, mecenáš a zakladatel České Akademie císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění v Praze. Dne 3. června 1992 byl dům prohlášen kulturní památkou. Dům ve své historii vyměnil několik vlastníků, až jej koupili manželé Hřebcovi a dům zrekonstruovali. Rekonstrukce probíhala v letech 2000–2006 a byla náročná. Bylo nutné respektovat požadavky Národního památkového ústavu. Největší překážkou byla absence jakékoliv příjezdové cesty, neboť kolem domu pod úrovní silnice vede pouze úzký chodník, který je svodidly oddělen od velmi frekventované silnice z Přeštic do Klatov. Hlávkova ulice Po roce 1918 byla celá ulice vedoucí v Přešticích na Pohořsko nazvaná k poctě svého rodáka a čestného občana města Přeštic Hlávkovou třídou. Po roce 1948 byla přejmenována na Gottwaldovu. Dnes nese opět jméno Hlávkova. Popis Dům stojí na hlavní ulici procházející Přešticemi ve směru Plzeň – Klatovy. Představuje drobnou barokní architekturu – tradiční maloměstskou zástavbu své doby. Mezi okny je umístěna pamětní deska Josefa Hlávky s textem: „Ph. a Tech. Dr. Josef Hlávka. V tomto domě se narodil dne 15. února 1831 slavný syn českého národa, architekt, stavitel a mecenáš, zakladatel České Akademie císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění v Praze a Nadání Josefa, Marie a Zdeňky Hlávkových.“ Jedná se o přízemní domek se sedlovou, v pravé části valbovou střechou krytou taškami (bobrovkami). Dvojice vikýřů s valbovými stříškami nahradila při rekonstrukci původní větrací otvor. V průčelí vlevo jsou vrata s polokruhově zaklenutým portálem, uprostřed dvojice dvoukřídlých oken je umístěna již zmíněná pamětní deska, v pravé straně průčelí se nachází krámský vstup s dřevěnými dveřnicemi. Odkazy Reference Literatura KOKOŠKOVÁ, Věra. Vítaný host – Hlávkův rodný dům. čtvrtletník. Roč. 2006, čís. Podzim 2006, s. 12. ISSN 1801–6561. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rodný dům Josefa Hlávky na Wikimedia Commons Matriční záznam o narození a křtu – strana skenu 139 [cit. 2019-07-12] Rodný dům Josefa Hlávkay v Přešticích – článek na stránce Kudy z nudy, Informační centrum Přeštice [cit. 2019-07-12] Hlávkův dům v Přešticích – článek na stránce Blog.Respekt.cz, autor Pavel P. Ries, 2008-03-20 [cit. 2019-07-12]