NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Národní dům (Bohumín)

Bohumínský Národní dům, nazývané také Dům pod Zeleným dubem, je architektonickou památkou v secesním stylu. Byl vystavěn začátkem 20. století původně jako městský hotel. Poloha Dům se nachází na dnešním náměstí Svobody ve Starém Bohumíně (město Bohumín, okres Karviná), v blízkosti řeky Odry a Česko-polské státní hranice, u hraničního přechodu Starý Bohumín. Historie Budova stojí v místě původního zájezdního hostince ze 17. století. Podle legendy zde strávil noc také polský král Jan III. Sobieski. Do své nynější secesní podoby byl dům přestavěn začátkem 20. století a až do konce 2. světové války nesl název Grüner Baum (Zelený strom). Po válce byl přejmenován na Národní dům. Později se zde pořádaly diskotéky. Současnost Od roku 2013 do roku 2015 zde probíhala rozsáhlá rekonstrukce. Do té doby dům chátral. Dnes je zde tříhvězdičkový hotel s restaurací a sálem, ve kterém se pořádají společenské akce. V suterénu jsou pivní a hudební lázně, v přízemí pak informační centrum a městské muzeum Bohumín, ve kterém je mimo jiné k vidění 54 mincí z let 1660 až 1860, které byly nalezeny při opravě nedaleké sochy Jana Nepomuckého a další historické a etnografické expozice. Budova dostala také nový název „Dům pod zeleným dubem“. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Národní dům na Wikimedia Commons Reference
Dom Narodowy w Boguminie

Dom Narodowy (cz. Národní dům), także Pod Zielonym Dębem (cz. Pod Zeleným dubem) – budynek hotelu w Boguminie z początków XX wieku, położony przy placu Wolności 37 (náměstí Svobody), charakteryzujący się bogatą dekoracją secesyjną. Historia Dom Narodowy powstał w Starym Boguminie, w miejscu gdzie od XVII wieku istniał zajazd, gdzie według legendy nocował król Polski Jan III Sobieski. Secesyjny gmach został wzniesiony w latach 1906–1907 przez budowniczych Götza i Kellera na podstawie zmodyfikowanych planów wiedeńskich architektów Juliusa Goldschlägera i Siegfrieda Kramera. Hotel przez wiele lat nosił nazwę „Grüner Baum”, a po II wojnie światowej określano go jako „Národní dům” lub „Pod Zeleným”. 5 września 2006 roku gmach wpisano go do rejestru zabytków. Zamknięty od wielu lat budynek zaczął popadać w ruinę i dopiero w 2013 roku miasto Bogumin rozpoczęło jego gruntowną przebudowę, uprzednio odkupując w 2007 roku budynek od prywatnego właściciela za kwotę 6,5 miliona koron. Prace modernizacyjne polegały na przywróceniu pierwotnego wyglądu i przeznaczenia Domu Narodowego. Powstała w nim restauracja z kawiarnią i salą bankietową, sala taneczna oraz hotel z jedenastoma pokojami. Na ten cel miasto zaciągnęło pożyczkę z programu Jessica, a łączny koszt prac wyniósł 50 milionów koron. Po renowacji zakończonej w 2015 roku gmach nazwano „Pod Zeleným dubem” (Pod Zielonym Dębem), nawiązując do dębu, który istniał na podwórzu hotelu. 1 lipca 2016 roku w budynku zaczęło funkcjonować muzeum miejskie. Charakterystyka Dom Narodowy położony jest przy placu Wolności 37 (náměstí Svobody) w Starym Boguminie, będący częścią miasta Bogumin. Wpisany jest do rejestru zabytków ÚSKP pod nr. 101978. Jest to narożny, dwuskrzydłowy, dwupiętrowy gmach hotelu, wzniesiony na planie litery „L”, zwieńczony dachem dwuspadowym. Charakteryzuje się bogatą dekoracją secesyjną, unikatową w skali miasta. Utrzymywana w szarości fasada Domu Narodowego posiada ryzalit wzbogacony płaskorzeźbami. Znajduje się tam duże okno z witrażem o secesyjnych motywach – wstęgi i plecionki. Fasada główna, jak i boczne elewacje zwieńczone są attyką. Elewacja tylna jest natomiast gładka i przełamana prostokątnymi oknami z zieloną stolarką. W gmachu tym funkcjonuje hotel Pod Zeleným dubem oraz restauracja, a także centrum informacji turystycznej i muzeum, gdzie prezentowana jest ekspozycja poświęcona historii Bogumina. Przypisy
Fara v Kyjích

Fara v Kyjích v Praze 9 stojí v ulici Prelátská proti kostelu svatého Bartoloměje. Je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Fara kostela sv. Bartoloměje se poprvé připomínána roku 1306. Za husitských válek zanikla a znovu byla vystavěna v první polovině 18. století. K faře patří dvůr z 19. století s hospodářskými budovami se vstupní branou a zdí. Za budovou fary přiléhá zahrada. Popis Jednopatrová budova obdélného půdorysu je kryta valbovou střechou; hlavní průčelí je obrácené k východu ke kostelu. Místnosti v přízemí mají valené klenby s výsečemi. Nad kamenným obdélným portálem s nadsvětlíkem je štukový reliéf s nápisem: "PER CRUCEM SALUS - PAX VOBIS". K faře patří hospodářské budovy a dvůr; budovy při severní a západní straně dvora pocházejí z 19. století. Mezi farou a hospodářským objektem vede kamenná zeď s bránou, která byla dříve zaklenuta. Jižněji od ní se nachází novodobá branka pro pěší. Odkazy Reference Související články Kostel svatého Bartoloměje (Kyje) Římskokatolická farnost Praha-Kyje Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu fara na Wikimedia Commons
Švehlův mlýn

Švehlův mlýn (Hořejší) je vodní mlýn v Praze 10-Hostivaři, který stojí na potoce Botič. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vodní mlýn dala v letech 1623–1638 vystavět Anna Salomena z Bubna. Roku 1678 vyhořel a o necelých sto let později byl oddělen od dvora. Počátkem 19. století byl podstatně přestavěn. Spolu s dvorem jej roku 1880 koupil Antonín Švehla, otec ministerského předsedy Antonína Švehly. Popis Roku 1841 je mlýn na indikační skice mapě zachycen jako budova o dvou křídlech. Zděné patrové stavení na půdorysu písmena „L“ je postavené v ohybu náhonu. Jeho východní křídlo tvořilo mlýnici, západní část byla obytná s branou v průčelí. Obytná budova má v přízemí i v patře dvě průchozí místnosti s rovnými stropy. V přízemní mlýnici je zachováno ocelové soukolí a pod její severní částí se nachází sklípek. V roce 1930 měl mlýn jedno kolo na svrchní vodu, průtok 0,157 m³/s, spád 3,95 metru a výkon 5,4 HP. Odkazy Reference Literatura KLEMPERA, Josef. Vodní mlýny v Čechách. III., Praha a okolí. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 263 s. ISBN 80-7277-051-9. Kapitola Hořejší mlýn v Hostivaři. S. 105 Související články Seznam mlýnů v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Švehlův mlýn na Wikimedia Commons Hostivař na webu ČÚZK, Archivní mapy
Chlumek (starý zámek)

Chlumek je dochovaný pozdně barokní zámek ve stejnojmenné zaniklé vsi, bývalé osadě obce Dasnice v okrese Sokolov v Karlovarském kraji. Nachází se na hraně vyvýšené terasy vysoko nad levým břehem Ohře, nedaleko bývalé, památkově chránění tvrze. Od roku 1963 je zámek chráněn jako kulturní památka. Historie Statek Chlumek koupili Nosticové v roce 1765 od Veroniky Doroty z Becku, která jej vlastnila po dobu 20 let. František Václav Nostic jej připojil k falknovskému panství a jižně od poplužního dvora si postavil barokní zámek jako náhradu za již nevyhovující tvrz. Později byl nazýván Starým zámkem, aby se pojmenováním odlišil od dalšího, dnes již neexistujícího Nového zámku, postaveného ke konci 19. století, zbořeného roku 1983. Postupem času zámek pozbyl sídelní funkci a byl využíván pro správu statku. V držení Nosticů zůstal Chlumek do roku 1945. Po roce 1945 převzal zámek státní statek. Po sametové revoluci zažádal tehdejší vlastník Rekultivace Sokolov o upuštění od památkové ochrany. Ministerstvo kultury žádosti nevyhovělo. Po privatizaci je zámek v soukromém vlastnictví a částečně zajištěn. Je neobydlen, veřejnosti nepřístupný a pomalu chátrá. V památkovém katalogu Národního památkového ústavu je uveden na seznamu ohrožených památek. Stavební podoba Menší volně stojící objekt o šesti okenních osách má obdélný půdorys. Mansardová střecha byla dříve vybavena volskými oky a vikýřky. Okna jsou zdobena šambránami, rovnými podokenními a lomenými nadokenními římsami. Šambrány mají rovněž přední a zadní portály. Hodnotný je přilehlý, dendrologicky zajímavý zámecký park s přístupovými alejemi. V parku západně od zámku roste památný strom Zámecký dub v Chlumku. Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý zámek Dasnice na Wikimedia Commons Zámek na Toulky po Čechách Moravě, Slezsku i zahraničí
Chlumek (tvrz, okres Sokolov)

Chlumek je původně renesanční tvrz, po barokní přestavbě v 18. století sloužící jako sýpka. Nachází se na vyvýšené terase vysoko nad levým břehem Ohře v zaniklé vsi Chlumek, bývalé osadě obce Dasnice v okrese Sokolov v Karlovarském kraji. Od roku 1963 je tvrz chráněna jako kulturní památka. Historie Tvrz nechali postavit v 16. století Štolcové ze Simsdorfu, pravděpodobně jako náhradu za gotickou tvrz, panské sídlo Perglerů z Perglasu, zaniklé nejpozději během první poloviny 16. století. Poloha a podoba původní tvrze není známá. Štolcové vlastnili Chlumek až do roku 1620 a tvrz v poplužním dvoře vznikla za Jana Štolce. Po zabavení majetků Štolců po bitvě na Bílé hoře byl statek v roce 1622 prodán Bartoloměji Bräunerovi z Vildenavy. Chumek drželo v následujících 100 letech několik majitelů. Roku 1745 koupila statky Chlumek a Šabinu Veronika Dorota z Becku a tvrz nechala přestavět na sýpku. V roce 1765 koupili Chlumek Nosticové a František Václav Nostic jej připojil k falknovskému panství. Nedaleko, asi 60 metrů od tvrze, nechal postavit barokní zámek. Je nazýván Starým zámkem, aby se pojmenováním odlišil od dalšího blízkého Nového zámku, postaveného ke konci 19. století. Nový zámek však již neexistuje, k jeho zboření došlo v květnu 1983. V držení Nosticů zůstal Chlumek do roku 1945. Po roce 1945 převzal hospodářské objekty místní státní statek a tvrz užíval jako skladiště hnojiv. V roce 1992 objekt vyhořel a krátce z něj zůstaly jen obvodové zdi. Brzy po požáru však byla budova opravena a nově omítnuta. Stavební podoba Původně renesanční tvrz, v barokním stylu přestavěná v polovině 18. století na sýpku, je nárožní obdélná zděná budova z lomového kamene o rozměrech přibližně 11 × 21 metrů, součást bývalého poplužního dvora. Renesanční původ připomíná ozdobný prvek v ostění nad zadním vstupem do budovy dvora s letopočtem 1570. Těsně nad něj byl později za Nosticů doplněn jejich mladší erb. Při přestavbě v 18. století nahradily původní okna obdélné otvory. Při radikální přestavbě interiéru došlo k vybourání vnitřních příček a dřevěné patro bylo vybaveno schodištěm. Objekt má jednoduché nečleněné fasády s obdélnými okny s kamennými šambránami. Valbová střecha je krytá pálenými taškami esovkami. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sýpka - bývalá tvrz na Wikimedia Commons Tvrz na Toulky po Čechách Moravě, Slezsku i zahraničí
Vila Stanislava Kostky Neumanna

Vila S. K. Neumanna je rodinná vila v Praze 3-Žižkově, která stojí v ulici Chelčického. Od roku 1958 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Jednopatrová vila příměstského charakteru pochází z doby kolem roku 1882. Je pozůstatkem původní zástavby obce Volšany. Její svažitá zahrada na úpatí vrchu Parukářka je obehnaná ohradní zdí. V letech 1896–1904 zde žil spisovatel a novinář Stanislav Kostka Neumann. Dům se stal místem setkávání pokrokových osobností kulturní scény z Neumannova okruhu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rodinný dům S. K. Neumanna na Wikimedia Commons Orientační plán Prahy a obcí sousedních. Mapový list č. 12 Archivováno 23. 5. 2021 na Wayback Machine.. Vydáno v říjnu 1910. Měřítko 1:5000. Reprodukce Unie v Praze. Nákladem obce pražské. Nakreslil Stavební úřad odbor II. Vlastník: Národní technické muzeum Žižkovská vila S. K. Neumanna. Česká televize. Události v kultuře. ČT art. Premiéra: 7. 3. 2014. iVysílání
Institut thermal militaire

L'Institut thermal militaire (également hôpital thermal militaire, en allemand Militär-Badehaus) est une installation thermale complexe située à Karlovy Vary. Il a été construit de 1853 à 1855 pour les besoins de l'armée autrichienne. Il offre ses services au grand public dans l'hôtel thermal trois étoiles Sadový pramen dans le cadre des installations thermales et de loisirs militaires. Il est protégé en tant que monument culturel depuis 1994. Historique En 1850, le projet du bâtiment fut élaboré par Václav Hagenauer, l'architecte du comte Buquoy, un habitué des thermes de Karlovy Vary. La construction du bâtiment, alors appelé Militärbadehaus, commença le 18 août 1852, et fut achevée le 30 juin 1855. La cérémonie d'ouverture et de consécration du bâtiment du nouvel institut ont eu lieu en présence d'éminents ecclésiastiques, militaires et personnalités civiles le 12 juillet 1855. L'Institut thermal militaire a été la première installation thermale complexe de Karlovy Vary et en même temps l'une des premières institutions thermales permanentes ainsi que l'une des plus grandes institutions thermales militaires d'Europe. Il offrait un hébergement et des soins médicaux gratuits, initialement uniquement pendant la saison thermale du 15 avril au 15 octobre, puis, à partir de 1901, toute l'année. Un première reconstruction a eu lieu en 1905, lorsque les façades et la décoration sculpturale furent ajoutées. Pendant la Seconde Guerre mondiale, l'institut fait partie des hôpitaux de guerre pour les soldats allemands blessés. Après la Seconde Guerre mondiale, l'institution servit l'armée et fut progressivement rééquipée aux fins d'hôpital militaire. À l'automne 2011, une reconstruction complète des façades extérieures du bâtiment a eu lieu. Notes et références (cz) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en tchèque intitulé « Vojenský lázeňský ústav (Karlovy Vary) » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Základní škola Dukelských hrdinů (Karlovy Vary)

Budova Základní školy Dukelských hrdinů je kulturní památkou postavenou podle projektu architekta Franze Drobneho v letech 1902–1904. Budova školy je významná z pohledu neorenesančních a secesních prvků v interiéru i exteriéru. Historie školy Jedná se o jednu z nejstarších škol v Karlových Varech. Důvodem výstavby byl zvyšující se počet žáků obecných škol. Budova byla dokončena v roce 1904, kdy začala sloužit jako III. obecná a II. měšťanská škola. Během první světové války sloužilo pravé křídlo školy i přes nesouhlas města jako lazaret, který disponoval mimo jiné i operačním sálem. Bezprostředně po druhé světové válce se obecná škola transformovala na národní a měšťanská škola na střední školu. K další změně došlo na začátku 60. let 20. století. Ke škole byly v této době na dva roky přičleněny dva poslední ročníky pedagogické školy. Současnost Po sametové revoluci v budově školy sídlilo Občanské fórum. V 90. letech prošla škola rekonstrukcí, během níž došlo přes nesouhlas památkového úřadu k výměně původních oken za plastová. V letech 2002–2003 byla provedena rekonstrukce fasády. V současnosti sídlí v budově pouze základní škola. V roce 2019 byla zahájena plánovaná výstavba sportovního hřiště. Soudobé nevyhovující hřiště bylo využíváno spíše jako parkoviště. Hřiště do budoucna nabídne zázemí například pro fotbal, házenou nebo basketbal. V areálu naopak nebude prostor pro atletiku. Opozice v zastupitelstvu města (KOA) kritizovala odstoupení od záměru komplexní realizace hřiště. Vedení města prozatím neplánuje realizovat infrastrukturu, kterou bude nutné v budoucnu dobudovat. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Základní škola na Wikimedia Commons
Vila Smetana

Vila Smetana, původním jménem vila Strunz, stojí v ulici Krále Jiřího 7, č. p. 1096, ve čtvrti Westend v Karlových Varech. Projektovou dokumentaci vypracoval architekt R. Clauss z Erfurtu, stavba ve stylu eklekticismu pochází z roku 1900. Vila byla prohlášena kulturní památkou, památkově chráněna je od 18. srpna 1995, rejstř. č. ÚSKP 10849/4-5036. Historie V roce 1898 zažádal karlovarský lázeňský lékař Wenzel Strunz o povolení k výstavbě vily. V letech 1899–1900 vypracoval architekt R. Clauss z Erfurtu projektovou dokumentaci a ještě v roce 1900 byla v tehdejší ulici Eduard Knoll-Strasse, dnes Krále Jiřího, zahájena stavba. Vila nesla jméno svého stavebníka Villa Strunz a sloužila k ubytování lázeňských hostů. Po roce 1948 byla zestátněna a v této souvislosti pak i přejmenována. Od roku 1995 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. V současnosti (únor 2021) je vila evidována jako objekt občanské vybavenosti ve vlastnictví společnosti Česká hotelová, a. s. Je funkčně propojena se sousedním objektem č. p. 1087 vilou Vyšehrad a společně jsou využívány jako lázeňský hotel Smetana-Vyšehrad. Popis Budova stojí v ulici Krále Jiřího 7, č. p. 1096. Jedná se o třípatrovou stavbu na obdélném půdorysu s výrazně asymetrickou kompozicí. Nad vstupem je válcový věžovitý arkýř, který má na spodní části secesní rostlinnou výzdobu a nahoře je zakončen dřevěným ochozem a zastřešen osmibokou jehlanovou střechou. Ve střední části strany do ulice Krále Jiřího je široký výstupek zakončený vrcholícím štítem s ozdobnými koulemi. Ve výstupku je arkýř zdobený ve spodní části secesním dekorem větvoví. Mezi výstupkem a severním štítem je dřevěný lodžiový balkón. Též horní část severní štítové strany má balkóny s dřevěnou konstrukcí. Plochy fasád jsou hladké, pouze snížené přízemí je opatřeno kyklopským zdivem. Na střeše je pálená krytina – bobrovky, arkýř má na jihovýchodním nároží pálenou krytinu glazovanou v zeleném tónu. Z původní stavby se zachovala řada umělecko-řemeslných prvků a architektonických detailů. Vstupní dveře s ozdobnou kovanou mříží mají stále historizující styl. Oproti tomu kovářské prvky v architektonických částech, např. prosklená železná pergola nad společenskou místností, ohrazení anglického dvorku i samotné oplocení pozemku, jsou secesní. Secesní dekor má i vnitřní schodiště s kovaným zábradlím. V interiéru se zachovaly i lítací dveře haly, vitráže ve společenské hale a schodiště s mramorovými parapety. Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír; ČERNÝ, Zbyněk; HORVÁTHOVÁ, Jana, RUND Michael. Slavné vily Karlovarského kraje. 1. vyd. Praha: FOIBOS, 2010. 263 s. ISBN 978-80-87073-19-3. Kapitola Secese a raná moderna (1900–1918) – Vila Smetana (Strunz), s. 116–118. Související články Seznam kulturních památek v Karlových Varech Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu lázeňský dům Smetana na Wikimedia Commons Westend, to je nejstarší vilová čtvrť v Karlových Varech – E15.cz [cit. 2020-10-10] Karlovarská vila Smetana je jednou z nejkrásnějších staveb v lázeňském městě – článek na stránkách Novinky.cz, autor Lubomír Zeman, 9. 3. 2016 [cit. 2020-10-13]
Vila Trocnov

Vila Trocnov, původně evangelický hospic, stojí ve čtvrti Westend v Karlových Varech v ulici Krále Jiřího 3, č. p. 1053. Stavba vznikla z podnětu evangelického pastora Camillo Fellera, podle projektu architekta Julia Zeissiga a probíhala v letech 1897–1899. Vila byla prohlášena kulturní památkou, památkově chráněna je od 18. srpna 1995, rejstř. č. ÚSKP 10846/4-5037. Historie V období výstavby městské části Westend v souvislosti se stavbou dvou sakrálních staveb – anglikánského kostela sv. Lukáše a pravoslavného kostela sv. Petra a Pavla – přesvědčil evangelický pastor Camillo Feller městskou radu o potřebě postavit v těchto místech též hospic. V roce 1897 zakoupilo Evangelické společenství Karlovy Vary pozemek v tehdejší Eduard Knoll-Strasse, dnes ulici Krále Jiřího. Projekt vypracoval lipský architekt Julius Zeissig. Výstavba probíhala v letech 1897–1899. Objekt byl postaven k příležitosti oslav jubilea nastoupení na trůn císaře Františka Josefa I., k slavnostnímu otevření došlo 16. května 1899. Po roce 1948 byla budova znárodněna a v této souvislosti pak i přejmenována. V roce 1995 došlo k její kompletní renovaci. Od téhož roku je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. V současnosti (únor 2021) je evidována jako objekt občanské vybavenosti ve vlastnictví Statutárního města Karlovy Vary. Popis Budova stojí v ulici Krále Jiřího 3, č. p. 1053. Jedná se o typickou reprezentativní lázeňskou vilu se zahradou s oplocením. Má německý charakter hrázděných středověkých hradů a tvrzí. Poslední, hrázděné patro věže má na spodních výplních motiv slunce. Použití ondřejských křížů na zábradlí balkonů dodává budově saský výraz. Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír. Průvodce architekturou Karlových Varů. 1. vyd. Praha: Národní památkový ústav, ústřední pracoviště, 2012. 511 s. ISBN 978-80-87104-63-7. Kapitola Lázeňské sanatorium Trocnov (Evangelický hospic), s. 284. FIKAR, Jaroslav. Karlovarská předměstí. 1. vyd. Karlovy Vary: autor vlastním nákladem, 2014. 198 s. ISBN 978-80-260-8794-6. Kapitola Westend, s. 74, 79–80. Související články Seznam kulturních památek v Karlových Varech Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu lázeňský dům Trocnov na Wikimedia Commons Karlovy Vary znovu odmítly prodej sanatoria Trocnov – článek na stránkách Seznam Zprávy, autor ČTK, 2020-08-30 [cit. 2020-10-10]
Budova Komerční banky (Karlovy Vary)

Budova bývalé Komerční banky, původně Österreichisch-Ungarische Bank (Rakousko-Uherská banka), stojí v centru Karlových Varů v městské památkové zóně na náměstí Republiky 1229/1. Byla postavena ve stylu secese v letech 1912–1913. Objekt byl prohlášen kulturní památkou, památkově chráněn je od 27. října 1991, rejstř. č. ÚSKP 12085/4-4885. Historie V roce 1912–1913 si na rohu ulic Brückenstrasse (dnes Bělehradská) a Zentral Bahnhofstrasse (Západní) dala postavit svoji budovu jedna z nejvýznamnějších bank c. k. mocnářství Österreichisch-Ungarische Bank. Skutečný autor projektu není bezpečně znám, i když ve stavebních spisech je jako předkladatel plánů uveden karlovarský architekt Alfred Bayer. Podle stylového rozboru se však má zato, že projekt stavby vypracoval některý z jeho vídeňských kolegů. Alfred Bayer je s určitostí autorem plánů kanalizace. Ze současnosti V roce 2014 byl dům uveden jako Komerční banka v Programu regenerace Městské památkové zóny Karlovy Vary 2014–2024 v části II. (tabulková část 1–5 Přehledy) v seznamu nemovitých kulturních památek na území MPZ Karlovy Vary a jejich aktuální stav jako vyhovující. V současnosti (červen 2021) je dům evidován jako objekt k bydlení ve vlastnictví společnosti RID investment s. r. o. Popis Budova se nachází v obchodně správní části města. V minulosti byla její poloha uváděna roh ulic Bělehradská a Západní, v současnosti je to náměstí Republiky 1229/1. Výraz objektu vychází z pozdní geometrické secese vídeňského stylu. Jedná se o nárožní čtyřpodlažní budovu s využitelným podkrovím. Vstupní průčelí je čtyřosé a směřuje do Bělehradské ulice. Přízemí má plastické pásování. Ve druhé okenní ose zleva je situován obloukový vchod umístěný do vystupujícího portálu. Po jeho stranách stojí pásované pilastry, které nesou římsu se dvěma sedícími plastikami, mezi nimiž je umístěna kartuš. Okna v přízemí jsou oblouková. První a druhé patro spojují nad portálem kanelované polosloupy, jinde pilastry. Okna prvního až druhého patra jsou obdélná, v prvním patře v paralelních mělkých rámech, mezi okny prvního a druhého patra je vždy tmavší obdélný rám. Nad druhým patrem je výrazná římsa se zubořezem, nad portálem a v krajní ose vpravo nese obdélný balkon se zděným prokrajovaným zábradlím. Na balkonu nad portálem se na obou koutových pilířích nacházejí putti. Třetí patro má segmentová okna v obloukových profilovaných tmavších rámech, stěna zde je členěna mělkými lizénami. Třetí patro odděluje od podkroví korunní římsa se zubořezem. Nad třemi okenními osami zleva je štít se třemi úzkými obdélnými okénky uprostřed. Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír. Průvodce architekturou Karlových Varů. 1. vyd. Praha: Národní památkový ústav, ústřední pracoviště, 2012. 511 s. ISBN 978-80-87104-63-7. Kapitola Komerční banka (Österreichisch-Ungarische Bank), s. 347. Související články Seznam kulturních památek v Karlových Varech Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Budova Komerční banky na Wikimedia Commons