NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Heřmánek (rybník)

Heřmánek je rybník, který se nachází poblíž vesnice Horky, jižně od Českých Heřmanic, severozápadně od vesnice Netřeby. Leží v katastrálním území Horky v okrese Svitavy, ovšem těsně za hranicí s okresem Ústí nad Orlicí. Jeho rozloha činí přibližně 3 ha. Rybník je prostřední ze soustavy rybníků na potoce Labuťka (povodí říčky Loučná), nad ním následuje rybník Velký netřebský rybník a pod ním rybník Šváb (oba tyto sousední rybníky leží v katastru České Heřmanice v okrese Ústí nad Orlicí). Rybníky jsou také napájeny kanálem od Končinského potoka. Potok Labuťka vlastně vzniká také jako kanál odbočující z Končinského potoka nad vesnicí Netřeby a pod soustavou rybníků pak ústí do Sloupnického potoka ve vesnici Tisová. Rybníky byly budovány v této oblasti už v 15. století a rybník Heřmánek pak v 17. století. Rybník je domovem některých vodních ptáků a bahňáků nebo jim slouží v době tahu. Také se zde vyskytují běžné vodní rostliny, alespoň v minulosti byl zaznamenán např. rdest hřebenitý (Potamogeon pectinatus). Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Heřmánek na Wikimedia Commons
Hlavenec (zámek)

Lovecký zámek Hlavenec stojí na vyvýšenině nad obcí Hlavenec, v okrese Praha-východ. Historie Ve druhé polovině 14. století zde snad stávala tvrz. Není však písemně doložena. Začátkem 16. století byl pro sídlo lesní a lovčí správy brandýského panství na kopci nad vinicí postaven dům. Po roce 1547 když se stal Brandýs nad Labem a panství královským majetkem, byl zde zřízen byt fořtmistrů. Nejvyšší lovčí Jetřich von Schwendi zde nebydlel a proto začal hlavenecký dům chátrat. V roce 1582 zde nechal císař Rudolf II. postavit lovecký zámeček. Po jeho smrti přestal být lovecký zámeček využíván a chátral. V roce 1638 byl snad opravován, ale v roce 1651 již zpustl. Zámeček nebyl využíván. Až v roce 1725 byl přestavěn na sýpku. V roce 1882 vznikla přestavbou sýpky hájovna. V polovině třicátých let 20. století byl objekt prodán panu Františku Motyčkovi, hoteliérovi z Prahy, který zde začal provozovat hotel Hubertus. Hotel změnil několikrát majitele až byl v roce 1949 znárodněn a přestavěn na Dělnickou školu pro dřevoprůmysl. Mezi lety 1953–1955 sloužil objekt vojenského útvaru. Během roku 1956 byla dokončena další přestavba objektu na Domov důchodců. V roce 1963 zde byl zřízen internát Zemědělské školy a následně od roku 1969 internát Hospodyňské školy. Mezi lety 1975–1999 sloužil objekt jako internát Střední průmyslové školy v Mladé Boleslavi. V roce 1999 byl prodán soukromému majiteli, který začal s rekonstrukcí zámečku, ale ta nebyla dokončena. V roce 2018 získal objekt nového majitele. Dostupnost Obcí a pod zámkem prochází červeně značená turistická trasa od Lhoty na Čtyři kameny a Podbrahy, přičemž v centru obce z ní ještě vede odbočka k pomníku císaře Karla VI. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Hlavenec na Wikimedia Commons Zámek na stránkách obce Hlavenec Archivováno 14. 7. 2013 na Wayback Machine.
Hlavnice (zámek)

Zámek v Hlavnici je bývalé panské sídlo z konce 18. stol. Zámek je tvořen obdélníkovou patrovou budovou se zachovalými hospodářskými budovami a částečně zachovalým parkem. Historie Zámek, původně postaveny v empírovém slohu, nechal mezi léty 1792–1795 vystavět tehdejší majitel statku Andreas hrabě Renard jako jednoduché venkovské sídlo, sloužící spíše pro občasný pobyt majitelů panství. V roce 1810 byl zámek společně s obcí Hlavnice prodán ve veřejné dražbě Josefu Gusnarovi z Komárna. Od roku 1832 byl obydlen již trvale. Posledním majitelem byl od roku 1913 František Bayer z Bayersburgu, který nechal zámek ve třicátých letech přestavět a zmodernizovat. Po válce byl zámek Bayerům z Bayersburgu zkonfiskován, poté patřil obci a následně jej získalo zemědělské družstvo. Inventář byl po válce zcela rozkraden místním obyvatelstvem.[zdroj?] V roce 2011 byl zámek opraven v původním stylu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Hlavnice na Wikimedia Commons Zámek na webu obce
Hlaváčková stráň

Přírodní památka Hlaváčková stráň se rozkládá při jižním okraji osady Dolánky, která tvoří součást obce Zlončice v okrese Mělník Středočeského kraje. Jedná se o strmý svah na pravém břehu řeky Vltavy, přímo nad zdymadlem Dolany. Předmětem ochrany jsou suché louky a skalní stepi, spolu s význačnými zástupci teplomilné stepní a lesostepní flory a fauny. Zejména na vátých spraších v horní části svahu rostou xerofilní trávy jako kostřava walliská (Festuca valesiaca), smělek štíhlý (Koeleria macrantha), kavyl vláskovitý (Stipa capillata), kavyl sličný (Stipa pulcherrima), vyskytuje se též válečka prapořitá (Brachypodium pinnatum), typickými zástupci bylin jsou hlaváček jarní (Adonis vernalis) nebo kozinec rakouský (Astragalus austriacus). Území je lemováno pásem křovin, v něž je zastoupena trnka (Prunus spinosa), různé druhy hlohů a růží, též dřišťál obecný (Berberis vulgaris). Odkazy Reference Literatura Chráněná území ČR, Střední Čechy, svazek XIII. 2005, s. 294, 318, 849, ISBN 80-86064-87-5 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hlaváčková stráň na Wikimedia Commons Informace na Biolib.cz Informace na Salvia-os.cz
Hluboček

Hluboček je přírodní památka v okrese Třebíč východně od města Třebíče při břehu řeky Jihlavy pod vrchem Brčíře nedaleko obce Vladislav. Přírodní památka byla vyhlášena v roce 1983 jako dvě samostatné luční enklávy. Lokalita je chráněna převážně jako krajní bod rozšíření silně ohrožené ladoňky dvoulisté rakouské (Scilla bifolia var. drunensis) směrem do nitra Českomoravské vrchoviny. Dalšími vzácnějšími druhy na lokalitě jsou dymnivka plná (Corydalis solida), křivatec žlutý (Gagea lutea) nebo plicník lékařský (Pulmonaria officinalis), což jsou rovněž druhy typické pro lužní lesy a nivní louky. Geologické podloží je tvořeno kvartérními povodňovými hlínami, místy organickými materiály na štěrku z řeky Jihlavy. V současné době je louka využívána jako kosená louka, která je obhospodařována bez užití hnojiv. Galerie chráněných druhů Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hluboček na Wikimedia Commons
Hněvětice

Hněvětice jsou malá vesnice, část města Skuteč v okrese Chrudim v Pardubickém kraji. Nachází se asi 4,5 kilometru východně od Skutče. Patří k nejstarším osadám na Skutečsku. Hněvětice jsou také název katastrálního území o rozloze 4,35 km². V katastrálním území Hněvětice leží i Borek a Zhoř. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1392. Exulanti V letech 1421–1621 byly Hněvětice utrakvistické, po bitvě na Bílé hoře byli utrakvističtí kněží vyhnáni a kolatura přidělena ke Skutči. Utrakvistická modlitebna se nedochovala. Z Hněvětic pocházeli manželé František a Markéta Mundilovi.Oba patří k zakladatelům české exulantské obce Husinec v pruském Slezsku. František († 14. listopadu 1762 Husinec) byl starším sboru. Kazatelem v Husinci byl od roku 1754 až do své smrti Samuel Figulus (2. dubna 1724, Skoki – 1771), pravnuk Jana Amose Komenského. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1985 byly Hněvětice samostatnou obcí, nejprve v okrese Vysoké Mýto, ale v roce 1950 v okrese Hlinsko a od roku 1960 v okrese Chrudim. Od 1. července 1985 jsou částí města Skuteč v okrese Chrudim. V letech 1850–1985 k obci patřily Borek a Zhoř. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hněvětice na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Hněvětice v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Hněvětice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Hofberg

Hofberg je přírodní památka západně od obce Jetřichovice na jihozápadním okraji vesnice Vysoká Lípa v okrese Děčín v Ústeckém kraji. Chráněné území je v péči Správy Národního parku České Švýcarsko. Území, které je součástí Chráněné krajinné oblasti Labské pískovce a stejnojmenné ptačí oblasti, je zároveň chráněno jako evropsky významná lokalita Natura 2000. Předmět ochrany Důvodem ochrany je zachovalé luční společenstvo. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Děčín Seznam památných stromů v okrese Děčín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hofberg na Wikimedia Commons
Holanský rybník

Holanský rybník je jedním z desítek rybníků tvořících soustavu známou jako Holanské rybníky v jižní části okresu Česká Lípa. Jméno má podle městyse Holany na jeho břehu. Je využíván k rybolovu i rekreaci. Poloha a parametry Celá soustava původně 23 Holanských rybníků je napájena hlavně od západu Bobřím potokem, poté vtéká do chráněného Novozámeckého rybníka. Rybniční soustava vznikla již ve středověku, Holanský rybník je zmiňován od roku 1440. Velmi krásný rybník má výpust vysekanou v pískovcové skále, na které stával vartenberský hrad Rybnov. Na jeho hladině se zrcadlí blízký barokní chrám sv. Máří Magdaleny v Holanech. Voda z rybníka odchází výpustí a dvojicí bezpečnostních přelivů dál na východ. V soustavě Holanských rybníků je zhruba uprostřed, na katastru městyse Holany. Je jeho severovýchodní straně je obec Rybnov, administrativní, a dnes i svou zástavbou, součást Holan. Holanský rybník s plochou 25 ha je využíván k rybolovu, koupání a závlahám. Část břehů je zalesněna. Městyse Holany se z jihu dotýká CHKO Kokořínsko, vlastní rybník je mimo ni. Cestovní ruch V přilehlých Holanech je řada stavebních památek, v blízkosti jsou zříceniny hrádků Milčany a Jiljov. Po břehu Holanského rybníka je vedena červeně značená turistická cesta od Holan k Stvolínkám a také cyklostezka 3086. V Holanech je křižovatka tří silnic – na Zahrádky, na Blíževedly a na jih do oblasti Kokořínska. Do Holan zajíždí meziměstská autobusová doprava ČSAD Česká Lípa. Nejbližší zastávka vlaku na trati 087 z České Lípy do Lovosic je v 3 km vzdálených Zahrádkách. Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Holanský rybník na Wikimedia Commons Web Infočesko o rybnících Rybníky na webu Holan Web Castles Archivováno 26. 8. 2016 na Wayback Machine.
Holešovické lázně

Holešovické lázně se nacházejí v Praze 7-Holešovicích, na území někdejší vsi Bubny, v prostoru mezi ulicemi Kostelní, Dukelských hrdinů a Skalecká poblíž Strossmayerova náměstí. Novorenesanční budova lázní byla postavena roku 1904 podle návrhu Františka Velicha. Středová část budovy je patrová, zdobená nad vchodem pražským městským znakem a na střeše sochou labutě. Na ní ze stran navazují dvě přízemní křídla. V severním křídle byla až do 80. let 20. století sauna. V budově sídlí soukromá poliklinika. Od roku 1958 je budova je chráněna jako kulturní památka. Poznámky Reference Související články Seznam lázní v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Holešovické lázně na Wikimedia Commons
Holešovický železniční most

Holešovický železniční most (pod Bulovkou) spojuje stanici Praha-Holešovice a odbočku Rokytka v Libni, je po něm vedena tzv. Holešovická přeložka. Navazuje na něj železniční tunel pod Bílou skálou. Most nebyl oficiálně pojmenován. Jde historicky o pátý (po Negrelliho viaduktu, dvou vyšehradských mostech a branickém mostu) železniční most přes Vltavu v Praze. Přes řeku je veden šikmo, jeho levé předmostí (holešovické) se nachází dále po proudu řeky než předmostí pravé (libeňské). Stavební vývoj Most je postaven z předpjatého betonu (stejně jako časově předcházející Nuselský most, konstrukčně se ale odlišuje). Most je rozdělen na 5 stejných polí po 77,5 m, každé je tvořeno dvoukloubovým rámem z předpjatého železobetonu. 4 návodní pilíře mají kruhový průřez a minimálně ovlivňují průtok a provoz na řece. Postup stavby navrhl Ing. Dr. Vilém Možíš a projektoval Ing. Jaroslav Vostřel z podniku Stavby silnic a železnic. Stavba byla kolaudována v prosinci 1976. Odkazy Literatura Jan Fischer, Ondřej Fischer: Pražské mosty. Academia, Praha 1985, s. 173. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu holešovický železniční most na Wikimedia Commons Dušan Josef: PRAHA (Praha 8/Praha 7) - Holešovice - železniční most Archivováno 12. 6. 2020 na Wayback Machine., Encyklopedie mostů v Čechách, na Moravě a ve Slezsku Holešovický železniční most, Praha virtuální, Magistrát hl. m. Prahy & Panoramas s.r.o.
Holešovicki most kolejowy

Holešovicki most kolejowy (cz. Holešovický železniční most) – most kolejowy nad Wełtawą, w Pradze, stolicy Czech. Łączy dworzec Praha-Holešovice z posterunkiem odgałęźnym Rokytka w dzielnicy Libeň. Most nigdy nie został oficjalnie nazwany. Most jest zbudowany z betonu sprężonego (konstrukcja podobna do Mostu Nuselskiego). Most jest podzielony na pięć identycznych przęseł po 77,5 m każdy. 4 filary, które znajdują się w nurcie rzeki mają przekrój okrągły i minimalny wpływ na przepływ i ruch na rzece. Proces budowy nadzorował inż. Vilém Možíš. Most ukończona w 1976 roku. Linki zewnętrzne Informacje o moście Holešovický železniční most
Homole (Drhovy)

Homole je malá vesnice, část obce Drhovy v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Nachází se asi tři kilometry východně od Drhov. Je zde evidováno 21 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 47 obyvatel. Homole leží v katastrálním území Homole u Nechalova o rozloze 1,22 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1603. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1929 Homole byla osadou obce Drhovy v okrese Příbram. V letech 1930–1979 byla osadou obce Nechalov, se kterým patřila nejprve do okresu Příbram, ale v roce 1950 v okrese Dobříš a od roku 1960 opět v okrese Příbram. Od 1. ledna 1980 je opět částí obce Drhovy v okrese Příbram. Pamětihodnosti Dům čp. 7 Zoopark Jelení Homole Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Homole na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Homole v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Homole v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Homole (Drhovy)

Homole is een Tsjechische plaats in de gemeente Drhovy, regio Midden-Bohemen, en maakt deel uit van het district Příbram. Het dorp ligt op 3 kilometer afstand van Drhovy. Homole telt 43 inwoners (2021). Geschiedenis De eerste schriftelijke vermelding van Homole dateert van 1603. Bij de volkstellingen tussen 1850 en 1929 was Homole een buurtschap van de gemeente Drhovy in het district Příbram. Van 1930 tot 1979 was het een buurtschap binnen de voormalige gemeente Nechalov, waarmee het eerst tot het district Příbram behoorde, maar in 1950 tot het voormalige district Dobříš, en vanaf 1960 weer tot het district Příbram. Sinds 1 januari 1980 is het opnieuw een deel van de gemeente Drhovy in het district Příbram. Verkeer en vervoer Autowegen Er leidt een regionale weg naar het dorp. Spoorlijnen Er is geen station in Homole. Het dichtstbijzijnde station is in Stará Huť, op zo'n 9,5 kilometer afstand. Dat station ligt aan de spoorlijn van Praag naar Dobříš. Buslijnen Er is één bushalte nabij het dorp: Bezienswaardigheden Monumentaal huis op nummer 7; Dierenpark Jelení Homole; Klokkentoren; Dorpskapel. Galerij Externe link Website van de gemeente
Hora (přírodní památka)

Hora je přírodní památka v okrese Domažlice, ve vrcholové části kopce Suchá hora s nadmořskou výškou 760 metrů, dva kilometry jižně od Němčic. Důvod ochrany Důvodem ochrany je lokalita smíšeného porostu s výskytem áronu skvrnitého. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hora na Wikimedia Commons
Horka (přírodní památka)

Horka je přírodní památka blízko Podolí u Brna v okrese Brno-venkov. Nově byla vyhlášena Nařízením Jihomoravského kraje č. 2/2019 ze dne 17. prosince 2018 s účinností od 1. března 2019. Důvodem ochrany jsou cenná teplomilná stepní společenstva na kulmských slepencích s výskytem řady významných druhů rostlin a živočichů. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Horka na Wikimedia Commons
Bergbaumuseum Krásno

Das Bergbaumuseum Krásno ist ein Museum zur Geschichte des Bergbaus in Krásno nad Teplou im Okres Sokolov in Tschechien. Es ist dem Bezirksmuseum Sokolov angegliedert. Auf dem Gelände sind Ausstellungsstücke im Freien und auf mehrere Gebäude verteilt. Neben Exponaten der jüngsten Geschichte widmet sich eine Abteilung den mittelalterlichen Abbautechniken. Bei den Gebäuden handelt es sich u. a. um den ehemaligen Maschinenraum, den Förderturm und die Trafostation. Geschichte Das Museum entstand 1998 auf dem Gelände der ehemaligen Zinngrube Wilhelmschacht (Vilém), in der 1991 der Bergbau eingestellt wurde. Es wurde am 5. September 1998 eröffnet. 1991 wurde das Bergwerk Stannum sowie weitere Bergbaubetriebe stillgelegt. Durch verschiedene Bemühungen, unter anderem des Bergwerksmuseums in Příbram wurden Teile des ehemaligen Bergwerks Vilém und das Grundstück an das damalige Bezirksmuseum Sokolov übertragen. 1994 wurde als erstes Exponat die Dampffördermaschine ins Museum gebracht. Während des Aufbaus wurden Instandsetzungen durchgeführt und die Maschine im Werkstattgebäude aufgestellt. Dieses Gebäude wurde 1998 der Öffentlichkeit zugänglich gemacht. 2003 schloss der Bergwerksbahnbetrieb im Bezirk Sokolov, Lokomotiven und Wagen wurden nach Krásno verlegt. 2004 wurde der zweite Teil der Ausstellung, der hauptsächlich dem Bergbau gewidmet ist, eröffnet. 2007 folgte im ehemaligen Werkstattgebäude eine Ausstellung des frühneuzeitlichen Bergbaus. 2011 wurde das Hauptgebäude modernisiert und die Ausstellung über Braunkohle und Erz sowie über die Stadt Krásno eröffnet. Dazu gehört auch ein Exponat des Bildhauers und Keramikkünstlers Willy Ruß. Seither sind Lokomotiven und Wagen mit Spurweiten von 450 und 600 mm aus den Stollen des Slavkov-Bezirks und einer Spurweite von 900 mm aus dem Braunkohletagebau ausgestellt. Darüber hinaus gibt es eine Abteilung über Bergbautransporte, über Bergbaurettung sowie eine Ausstellung über die Dörfer, die durch Bergbautätigkeiten verschwunden sind. Von Mai bis Oktober fährt die Grubenbahn für die Besucher. Exponate In der ehemaligen Anlage ist die 54 Tonnen schwere Dampffördermaschine das größte Exponat. Sie wurde 1994 aus der eingestellten Grube Marie in Královské Poříčí in das Museum gebracht. 1897 in Prag von der Böhmisch-Mährischen Maschinenfabrik mit der Baunummer 872 geliefert, wurde sie im selben Jahr installiert und in Betrieb genommen. Es handelt sich um eine horizontale Doppelzylindermaschine mit Dampfverteilung durch Kipphebel. Die Maschine lief 98 Jahre im Bergwerk. Außer einer größeren Reparatur, die in den 1950er Jahren durchgeführt wurde, war während der gesamten Betriebszeit keine größere Wartung notwendig. Mit wenigen Ausnahmen sind alle Maschinenkomponenten original und voll funktionsfähig. Bilder Besonderes Das Museum ist zusammen mit einem Netz von Lehrpfaden und Wanderwegen Teil des Geoparks Bayern-Böhmen. Weblinks Hornické muzeum Krásno. In: omks.cz. Abgerufen am 26. Mai 2019 (tschechisch).
Hornický skanzen Mayrau

Hornický skanzen Mayrau je technický skanzen, který se nachází v obci Vinařice u Kladna na místě bývalého dolu Mayrau, zvaného také Mayrovka (v letech 1946–1958 důl Fierlinger I, 1958–1990 Gottwald II). Je pobočkou Sládečkova vlastivědného muzea v Kladně. Návštěvníkům nabízí prohlídku technických památek zaměřených na dokumentaci a prezentaci hornické činnosti na Kladensku a Slánsku. Muzeum stojí v západní části obce Vinařice v těsném sousedství věznice Vinařice a pramene Týneckého potoka. Důl S hloubením dolu Mayrau ve Vinařicích u Kladna započala uhelná společnost Pražská železářská v roce 1874. Tehdy už byl kladenský revír největším dodavatelem uhlí v českých zemích. Šachta, hluboká 527 m a pojmenovaná po tehdejším předsedovi správní rady společnosti JUDr. Kajetánu Mayerovi, se brzy stala mezi kladenskými doly pojmem. O deset let později byla o padesát metrů dál vyhloubena sdružená jáma Robert. Těžba na dole skončila 30.6. 1997. Následujícího roku byly obě jámy dolu zasypány. Za 120 let důlní činnosti se zde vytěžilo 34 milionů tun uhlí. Skanzen Ještě před ukončením provozu byl na dole Mayrau zřízen skanzen, který byl otevřen veřejnosti 19. srpna 1994. V expozici byl uplatněn model „posledního pracovního dne“, tzn. je zde zachován stav, jako by lidé, kteří zde pracovali, právě včera odešli. Návštěvníci procházejí autentickými prostorami s oprýskanými zdmi i původními nápisy a nenatřeným zábradlím. Prožívají s horníkem jeho pracovní den od kantýny až po štolu. Průvodci jsou bývalí horníci, kteří na šachtě pracovali. Skanzen vystavuje tři těžní stroje. Secesní stroj Ringhoffer pochází z roku 1905, kdy byl zakoupen na Světové výstavě v Paříži. Návštěvníkům je předváděn v provozu. Další těžní stroj Robert je z roku 1932, zažil tedy elektrifikaci dolu. Poslední ze tří strojů nese název Koepe, vyrobila jej firma Ruston roku 1905. Ve 130 m dlouhé štole uvnitř kopce Homole je expozice plně mechanizovaného porubu, ukazuje se zde důlní doprava, vývoj ražby v čase či přetlaková komora. V budově dýmnice najdeme expozice báňského záchranářství, v náraží jámy Robert lampovna a známková kontrola nebo řetízkové šatny. Od roku 2003 tu funguje výstavní galerie. Skanzen organizuje i vycházky po starých důlních dílech vrapické oblasti s průvodcem a spolupracuje s umělci, kteří v areálu pořádají výtvarná symposia a jiné akce. V prodeji je zde turistická známka č. 662. Skanzen je vyhledávaným místem nejen turistů a zájemců o hornickou historii, ale také filmařů – v jeho prostorách se natočilo několik českých i zahraničních filmů. Galerie Odkazy Reference Literatura MALÁ, Renáta. Takovýho uhlího : Umouněný vzpomínky. Kladno: Arteum ve spolupráci s Klubem přátel hornických tradic, 2010. 84 s. ISBN 978-80-254-9189-8. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hornický skanzen Mayrau na Wikimedia Commons Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž tématem je Hornický skanzen Mayrau Oficiální stránky
Vodní nádrž Horní Bečva

Horní Bečva je údolní nádrž na nejhornějším toku řeky Rožnovská Bečva v povodí řeky Bečva. Nachází se v Rožnovské brázdě v obci Horní Bečva v okrese Vsetín ve Zlínském kraji. Další informace Přítoky: z východu Rožnovská Bečva, do níž se těsně před nádrží vlévá potok Prostá a ze severovýchodu potok Sergač. Vybudována byla za druhé světové války. Do nedávna resp. do sametové revoluce bez významnějších ekonomických zisků. Nyní hojně navštěvována turisty z nynějších mnoha hotelů či penzionů vytvořených z bývalých rekreačních středisek velkých národních či koncernových podniků. Využití Hlavním účelem přehrady je ochrana před povodněmi a zachování minimálního průtoku v Rožnovské Bečvě. Významné je i rekreační využití nádrže: provozování letních sportů a rybářství. Na přehradě je provozována malá vodní elektrárna o výkonu 17 kW. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní nádrž Horní Bečva na Wikimedia Commons Povodí Moravy – VD Horní Bečva