NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fara v Boršově nad Vltavou

Fara v Boršově nad Vltavou v okres České Budějovice je památkově chráněný barokní dům čp. 49 ve Farní ulici. Patrová obdélná budova fary v Boršově nad Vltavou nahradila v 18. století původní budovu z 15. století. Je postavena naproti gotickému kostelu svatého Jakuba Většího. Vstup, nad kterým je umístěn rožmberský znak, je uprostřed budovy fary, šambrány s uchy rámují okna. Areál zahrnuje faru, budovy stájí a chlévů, kolnu, venkovní sklep, dvůr, zahrady u fary a hospodářských staveb, předzahrádku. Památkově je areál chráněn od roku 2003. Faru vlastnil klášter Vyšší Brod, dnes patří pod římskokatolickou farnost Boršov nad Vltavou ve vikariátu České Budějovice – venkov. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu fara v Boršově nad Vltavou na Wikimedia Commons
Nalžovice (zámek)

Zámek Nalžovice se nachází na Sedlčansku v centru stejnojmenné obce v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Původně barokní zámek, přestavěný v 19. století, je zapsaný v Ústředním seznamu nemovitých kulturních památek České republiky. Historie V Nalžovicích byla původně středověká tvrz, která patřila místním vladykům. Barokní zámek v Nalžovicích začal budovat v druhé polovině 17. století Kryštof Koppl z Adlesbergu. Stavbu dokončil známý pražský lékař a vědec Mikuláš Franchimont z Frankenfeldu, kterému patřil také zámek v nedalekých Kňovicích. V letech 1690 až 1694 nechal Mikulášův syn Antonín Alexander Franchimont postavit v zámeckém parku kapli Panny Marie Bolestné. V roce 1741 získal Nalžovice Jan Václav Alsterl z Astfeldu, který v letech 1750 až 1760 pokračoval v úpravách zámku. Na konci 18. století zámek získali Hruškovští z Hruškova a po nich se vystřídali další majitelé. Za nacistické okupace v době druhé světové války, kdy byli místní obyvatelé vystěhováni a celá oblast byla přeměněna na výcvikový prostor vojsk SS, na zámku v Nalžovicích, zkonfiskovaném Františku Schwarzenbergovi, sídlil vojenský štáb pro vyklizení území Sedlčanska. Nalžovický zámek se také stal sídlem nejvyššího soudu pro příslušníky SS z celé Evropy. Ti z nich, kteří byli odsouzení k smrti zastřelením, byli popravováni u zdi zámeckého parku. Po roce 1945 zámek patřil ministerstvu spravedlnosti a od roku 1952 v něm okresní národní výbor zřídil domov důchodců. Po roce 1989 byl nalžovický zámek v restituci vrácen posledním majitelům z rodu Schwarzenbergů, i nadále však slouží jako domov pro osoby se zdravotním postižením. Zámek není veřejnosti přístupný. Popis Rozsáhlý areál, jehož součástí je budova zámku s pomocnými objekty, hospodářským dvorem a zámeckým parkem s kaplí Panny Marie Bolestné, panskou hrobkou a ohradní zdí, zabírá celou jihozápadní část intravilánu obce. Přilehlý hospodářský dvůr zahrnuje celkem devět objektů, přičemž jeden z domů a bývalá sýpka mají velmi stará jádra. Na severovýchodě je park ohraničen silnicí č. 119, která spojuje města Dobříš a Sedlčany v okrese Příbram. Zámek je koncipován jako bloková stavba obdélníkového půdorysu s dvoupatrovou střední částí, mansardovou střechou a věžičkou. Postranní části jsou jednopatrové. Na hlavním průčelí zámku, obráceném na jihozápad, je sedm okenních os, postranní fasády jsou šestiosé. V anglickém parku severovýchodně od zámku stojí původně barokní kaple Panny Marie Bolestné, která přináleží k římskokatolické farnosti Sedlčany. Kaple, s níž sousedí panská hrobka, vyhořela v roce 1823 a byla znovu postavena v letech 1855-1859. V kapli jsou malby z období tzv. druhého rokoka, nad hlavním oltářem byla umístěna polychromovaná socha Piety z druhé poloviny 17. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Nalžovice na Wikimedia Commons Videorozhovor o nalžovickém domově pro osoby se zdravotním postižením Oficiální stránky poskytovatele sociálních služeb v Nalžovicích
Olešnice (zámek)

Zámek Olešnice v obci Olešnice, v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji, je od 3. května 1958 chráněn jako kulturní památka. Historie Původní tvrz patřila mj. Vollfovi mladšímu z Krajku, který ji v roce 1543 prodal Voldřichovi Pouzarovi z Michnic. Od roku 1727 až do roku 2001 bylo majitelem zámku město České Budějovice (objekt sloužil mj. jako škola, archiv či šicí dílna). Popis Olešnický zámek je patrová čtyřkřídlá budova obklopující nádvoří. Někdejší gotická tvrz (z tohoto období se dochoval kamenný portál) byla ve druhé polovině 16. století upravena na renesanční zámeček. Severní křídlo zámku, v němž byl pivovar, bylo přebudováno na kostel svatého Václava. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Olešnice na Wikimedia Commons
Hořice (zámek)

Hořice jsou barokní zámek ve stejnojmenném městě v okrese Jičín v Královéhradeckém kraji. Součástí areálu zámku je gotická tvrz. Zámek je zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek ČR. Historie Pravděpodobně ve 13. století na tomto místě byla postavena tvrz. Koncem 15. století byla tvrz přestavěna v pozdně gotickém slohu. Tvrz byla chráněna příkopem a valem. Koncem 15. století je zde připomínán rod Rašínů z Rýzmburka. Poté se majitelé rychle střídali, tvrz byla v držení Valdštejnů, pánů z Pernštejna, z Chlumu, z Hodkova. Roku 1538 prodal Bernard Žehušický z Nestajova hořický statek Zikmundu Smiřickému ze Smiřic. Smiřičtí ze Smiřic sídlo upravili. Renesanční zámek byl postaven kolem tvrze. Po bitvě na Bílé Hoře získal zámek Albrecht z Valdštejna. Po jeho smrti roku 1635 připadl zámek Jakubu Strozzimu. Po něm statek zdědil Petr Strozzi. Ten roku 1635 padl v tureckých válkách a jeho vdova statek pražskému arcibiskupství ke zřízení nadace pro invalidní důstojníky a vojáky. Roku 1743 stát převzal správu statků stát. O šest let později zámek vyhořel. Byl přestavěn do barokní podoby. Zámek se stal v roce 1775 jedním z cílů selského povstání. I přes velkou výzbroj byla tvrz dobyta. Sedláci si vynutili od vrchnosti lejstro o zrušení poddanství a roboty. To však platilo pouze do bitvy u Chlumce. Budova byla ještě několikrát upravována v 18. a 19. století. Byla využívána jako kanceláře hořického panství, invalidovna, archiv i škola. Na začátku 20. století byla zbořena brána. Později byl zbořen i panský pivovar, sladovna, pivovarské kůlny i lednice. V areálu zámecké zahrady bylo postaveno sídliště Pod Lipou. Od roku 1945 zde sídlilo ředitelství Státních lesů spravující rozsáhlé území. Od roku 1954 byl zámek v držení Lesní správy. Z této doby také pochází také poslední výrazná přestavba zámku. Po rozpadu Československa zde sídlily Lesy ČR. Roku 2016 vzniknul spolek STROZZI - spolek přátel hořického zámku. V roce 2017 hořické zastupitelstvo odsouhlasilo koupi zámku. Popis Gotická tvrz z konce 14. století je obklopena novostavbou zámku. Tvrz je postavena na lichoběžníkovém půdorysu. Místnosti jsou pravidelně řazeny kolem střední osy s valenou klenbou. Pod tvrzí jsou zachovány klenuté sklepy. Zámek je jednopatrová jednokřídlá budova. Průčelí je členěno patrovou římsou. Nachází se zde stopy sgrafit a vikýř s volutami. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Hořice s tvrzí na Wikimedia Commons
Fara v Běšinách

Fara stojí na čp. 1 v jádru obce Běšiny v okrese Klatovy. Jedná se o příklad místní barokní architektury. Od 24. března 1964 je kulturní památkou. Fara je správní budovou pro opodál stojící kostel Navštívení Panny Marie. Původní samostatná římskokatolická farnost Běšiny zanikla v rámci slučování farností v plzeňské diecézi a jejím právním nástupcem se stala římskokatolická farnost Klatovy. Historie a popis Budova fary s mansardovou střechou si zachovala původní interiérovou dispozici, z níž byl pozměněn pouze charakter vstupní síně. Přízemí je zaklenuto. Hlavní vstup do objektu v jižním průčelí má hladké žulové ostění a dřevěné dvoukřídlé profilované dveře. Vedle něj jsou v přízemí umístěna dvě čtvercová okna. V prvním poschodí se narážejí čtyři okna; mezi druhým a třetím a třetím s a čtvrtým jsou umístěna iluzivní slepá okna, ta společně tvoří šest okenních os. Dvě prostřední osy mají kruhové záklenky. Všechna okna jsou lemována lištovými šambránami s uchy a vrcholovými klenáky. Severní fasádu zakrývá pavlač. Dále k budově přiléhá zděný záchodový přístavek a kurník. Fara je částečně využívána k obytným účelům. K objektu přiléhá hospodářská budova, která však není památkově chráněna. Od roku 1676 je v obci vedena farní matrika. Odkazy Reference Literatura HOSTAŠ, Karel; VANĚK, Ferdinand. Soupis památek historických a uměleckých v království Českém od pravěku do počátku XIX. století. XVII, Politický okres Domažlický. Praha: Archaeologická kommisse při Čes. akad. císaře Fr. Josefa, 1902. 133 s. S. 6. KUBERNÁT, Václav. Historie obce Běšiny. Běšiny: Obec Běšiny, 2002. 56 s. FÁK, Jiří; FOUD, Karel; SANKOT, Jiří; ČERVENKA, Vladimír; ŘEZNÍČKOVÁ, Zdeňka; HOLÁ, Petra; VÁLOVÁ, Marie. Baroko v Plzeňském kraji. Plzeň: Starý most, 2016. 383 s. ISBN 978-80-87338-63-6. Kapitola Klatovsko, s. 170. Související články Seznam kulturních památek v Běšinách
Sýpka v Běšinách

Barokní sýpka je historický zemědělský objekt v barokním slohu, ležící v jádru obce Běšiny v okrese Klatovy. Původně se jednalo o tvrz, vystavěnou roku 1602, jež byla v průběhu 18. století přestavěna na sýpku. Od 24. března 1964 je kulturní památkou. Historie Stavba barokní sýpky pohltila původní běšinskou tvrz, poprvé doloženou v roce 1602, z níž se dochovala jediná zeď. Hospodářský objekt náležel k zámeckému areálu, který roku 1678 převzali Krakovští z Kolowrat. Od té doby přestal plnit funkci šlechtického sídla, jelikož to bylo přesunuto do nového reprezentativního zámku v Týnci u Klatov. Již od 2. poloviny 20. století byla součástí tamějšího lihovarské provozu, pod správou národního podniku České škrobárny Havlíčkův Brod. Popis Sýpku tvoří mohutný dvoupodlažní objekt na obdélném půdorysu. Vystavěn je v mírně svažitém terénu ze smíšeného zdiva. Kryt je sedlovou střechou, sevřenou štíty. Hlavní průčelí je obráceno směrem ven ze zemědělského komplexu, má tři okenní osy a v vrcholí v korunní fabionovou římsu. Strany štítu jsou tvořeny segmentově vykrojenými nadezdívkami, jež se původně zřejmě odvíjely z volut. Fasáda štítu je profilována párem pilastrů, nad jejichž úrovní je umístěno oválné větrací okénko. Nad pilastry byly dříve umístěny čučky. Dvorní průčelí má na hrubo omítnutý sokl a tvoří ho pět okenních os. Všechna okna jsou zamřížovaná, ta v horních poschodích jsou ovinuta lištou. Do pultu střechy jsou vsazena dvě volská oka. K sýpce přiléhá novější přízemní přístavba. Odkazy Reference Literatura HOSTAŠ, Karel; VANĚK, Ferdinand. Soupis památek historických a uměleckých v království Českém od pravěku do počátku XIX. století. XVII, Politický okres Domažlický. Praha: Archaeologická kommisse při Čes. akad. císaře Fr. Josefa, 1902. 133 s. S. 6. KUBERNÁT, Václav. Historie obce Běšiny. Běšiny: Obec Běšiny, 2002. 56 s. FÁK, Jiří; FOUD, Karel; SANKOT, Jiří; ČERVENKA, Vladimír; ŘEZNÍČKOVÁ, Zdeňka; HOLÁ, Petra; VÁLOVÁ, Marie. Baroko v Plzeňském kraji. Plzeň: Starý most, 2016. 383 s. ISBN 978-80-87338-63-6. Kapitola Klatovsko, s. 169. Související články Seznam kulturních památek v Běšinách
Vila Samohrd (Luhačovice)

Vila Samohrd (též Vládní vila) je historizující vila v Luhačovicích. Historie Investorem vily byl Alois O. Samohrd a nechal ji vybudovat v roce 1906 (1907) podle architektonického návrhu Františka Sandera (Vladimíra Fischera). Fresky na fasádě jsou dílem malíře Ládi Nováka. Kolem roku 1933 vila změnila majitele, zakoupil ji Josef Ander, vlastník firmy Ander a syn Olomouc (ASO). Vila sloužila jako reprezentační letní sídlo. Rodina Anderova v domě žila až do roku 1984. V 80. letech 20. století byl objekt rekonstruován a fungoval jako vládní vila pro ubytování vládních a stranických delegací. Pro ubytování vládních představitelů vila sloužila i po roce 1989. V roce 2000 byla vila zapsána na seznam kulturních památek. V roce 2003 proběhla další rekonstrukce. V současné době (2025) vila slouží jako boutique hotel. Tvoří dvojici se sousední vilou Pracner. Architektura Jedná se o samostatně stojící dům na čtvercovém půdorysu. Vchod do domu je umístěn v samostatné přístavbě, plocha nad ní je zdobena sgrafitem. Nápadným prvkem exteriéru je hranolová věž s gotizující střechou s námětky. V přízemí průčelí je umístěna široká arkáda s archivoltou, v patře pak je dvojice arkád rovněž s archivoltami. Štít nad arkádami je zdoben sgrafitovým zpodobněním dudáka a nápisem Kdo si srdce dodává, se štěstím se potkává. Přízemní lodžie je schodištěm propojena se zahradou. Motiv arkád se opakuje i v jedné z bočních fasád, druhá pak je zvýrazněna věžovitým rizalitem se sedlovou střechou s valbičkou. Obecně je hmotová dispozice vily velmi členitá. Interiér si z původního vybavení zachoval jen minumum. Původní je členění místností a také některé kovářské prvky: zábradlí, mříže v oknech. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vládní vila na Wikimedia Commons
Lázeňský dům Jestřabí

Lázeňský dům Jestřabí (někdy i vila Jestřabí) je lázeňský dům ve stylu lidové secese postavený v letech 1902–1904 v Luhačovicích podle projektu architekta Dušana Jurkoviče. Při jejím projektování dostal Jurkovič poprvé možnost postavit v Luhačovicích větší stavbu bez omezení předchozí zástavbou. Vila stojí volně na okraji lázeňského parku nedaleko kolonády a dalších Jurkovičových staveb. Dvouposchoďová, přísně symetrická budova má podobu bloku s příčně rozvinutými postranními křídly a s trojicí rizalitů – jedním středovým, schodišťovým a dvěma rohovými. Směrem ke svahu, jenž snižuje zadní průčelí o jedno podlaží, je mírně zalomená. I ona se vyznačuje výrazným použitím pro architekta Jurkoviče charakteristických prvků, jako je například hrázděné zdivo. Fasáda má béžovou omítku, dřevěné články balkónů, štítových výplní a hrázděné konstrukce v druhém poschodí jsou červenohnědé. Stejnou barvu mají i zalomené nadokenní stříšky a zalomení střešních podlomenic. K vile původně patřila i velká japonská zahrada, z níž se do dneška zachoval jen malý parčík s můstky a jezírky. Lázeňský dům tak symbolicky uzavírá celé lázeňské údolí, k němuž je situován téměř kolmo. V roce 2000 prošel objekt celkovou rekonstrukcí, jejímž investorem byly Lázně Luhačovice, a.s., a jejím autorem byl Ing. arch. Soukal. Dnes sídlí v objektu hotel Garni Jestřabí. Kulturní památka Lázeňský dům pod Jestřabí horou byl zapsán do státního seznamu kulturních památek v roce 1964. Odkazy Reference Literatura Bořutová, Dana. Architekt Dušan Samuel Jurkovič. 1. vyd. Bratislava. Slovart. 2009. 384 s. ISBN 978-80-8085-665-6 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu lázeňský dům Jestřabí na Wikimedia Commons
Vila Pracner (Luhačovice)

Vila Pracner je historizující vila v Luhačovicích. Historie Vila byla vybudována podle návrhu architekta Vladimíra Fischera v roce 1906 a je zdobena sgrafity Ládi Nováka. Od roku 1992 je chráněna jako kulturní památka. Tvoří dvojici se sousední vilou Samohrd. Architektura Jedná se o jednopatrový, samostatně stojící dům na půdorysu obdélníka (čtverce), stěny jsou nicméně nepravidelně doplněny rizality. Spád terénu dorovnává kamenná podezdívka, střecha je sedlová s valbičkou a vikýři. Přízemí a patro uličního průčelí v levé části tvoří dvouosá otevřená lodžie: v přízemí arkádová s bosovanými arkádami, v patře nesená sloupy. Pravá strana přízemí je tvořena rizalitem na trojúhelníkovém půdorysu a s dvoubokou jehlancovou střechou. Uprostřed štítu je šestidílné okno s profilovanou šambránou. Plocha štítu je zdobena sgrafitem s rozvilinami, v levé straně štítu je obraz ženy – přadleny – s dítětem, na pravé straně obraz muže s knihou. Levé průčelí domu je zdobeno mělkým rizalitem, z něhož v přízemí vybíhá další rizalit. Plocha štítu je opět zdobena sgrafitem s rostlinnými motivy. Technikou sgrafita je provedena také kartuš s rollwerkovým rámcem a nápisem „NÁM DOBŘE A NIKOMU ZLE“. V pravém průčelí je umístěn nejnápadnější exteriérový prvek – hranolová věž. V uličním průčelí věže je prolomen hlavní vstup do domu, segmentově (půlkruhově) zaklenutý a vsazený do sloupové edikuly. V prvním patře je fasáda věže zdobena sgrafitem s motivem troubícího jezdce na bílém koni, jak v doprovodu loveckého psa honí jelena. Věž je završena jehlancovou střechou (gotickou střechou s námětky). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Pracner na Wikimedia Commons
Vila Kancnýřka

Vila Kancnýřka je romantizující vila s nápadnou pagodovitou střešní nástavbou, situovaná v Luhačovicích. Historie Vila podle projektu Jana Mráčka, žáka vídeňského architekta Otto Wagnera, byla vybudována v letech 1906–08 a kombinuje styl geometrické secese a orientální vlivy. Jejím investorem byl c. a k. soudní rada Zemského soudu v Brně Bedřich Kancnýř, který Luhačovice často navštěvoval. Vila měla být letním sídlem jeho rodiny a umožňovat rovněž pronájem lázeňským hostům. V 50. letech 20. století rodina vilu prodala současným majitelům, těm pak byli záhy do domu přiděleni nájemníci. Vila je od roku 1992 chráněna jako kulturní památka. Od roku 2023 je stávajícími majiteli rekonstruována a měla by být zpřístupněna veřejnosti. Architektura Stavba stojí na půdorysu ve tvaru písmene V. Jádro tvoří šestiboký centrální prostor, z něhož vybíhají tři jednopatrová křídla, z nichž zadní je výrazně subtilnější. Úzké fasády křídel jsou jednoosé, s balkonkem v patře. Hlavní vstup je umístěn mezi dvěma masivnějšími trakty a je zvýrazněn pilíři nesoucími balkon se stanovou stříškou. Přízemí i patro mají podobnou dispozici s centrální halou, po obou stranách byly pokoje, na levé straně schodiště a na pravé výtah na jídlo, jehož přípravna byla v suterénu. V podkroví byly dva další pokoje pro personál. Vyhlídková pagodovitá vížka je přístupná schodištěm z podkroví. Střecha je sedlová, krytá žlutými glazovanými taškami, které vytvářejí „zlatý“ dojem. Zajímavost V roce 2024 se ve vile natáčela filmová pohádka Cukrkandl. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Kancnýřka na Wikimedia Commons
Vila Chaloupka

Vila Chaloupka se nachází na ulici Dr. Palka Blaho č.p. 126 v Luhačovicích v okrese Zlín. Vznikla přestavbou staršího objektu Dušanem Jurkovičem ve stylu lidové secese. Jedná se o kulturní památkua je zapsaná v Ústředním seznamu kulturních památek ČR. Historie Tato vila vznikla v roce 1902 přestavbou Kuchyňského domu s číslem 10 z roku 1851. Navrhl a financoval ji sám Dušan Jurkovič pro svého přítele Cyrila Holubyho, který se stal novým správcem lázních Luhačovice. Úpravy, kde přízemní domek doplnil novým roubeným polopatrem, navrhl ve svém brněnském ateliéru v lednu 1902. Díky tomu v přízemí vznikl byt o třech pokojích s kuchyní a v prvním patře čtyři pokoje pro lázeňské hosty. Cyril Holuby udělal z vily místo pro setkávání lázeňských osobností. Jako prvních z nich byl například spisovatel Alois Mrštík. Vila se v roce 1992 stala kulturní památku a akciová společnost Lázně Luhačovice ji nechala v letech 1995 až 1997 zrekonstruovat. Interiéry byly zařízeny replikami původního vybavení navržené Jurkovičem, jejíž originály jsou uložené v Muzeu jihovýchodní Moravy ve Zlíně. Z vily se stal reprezentativní lázeňský dům (****), který nabízí ubytování ve dvou luxusních apartmánech. Popis Vila pochází z první etapy modernizace lázní a má nejblíže k tzv. radhošťskému období Dušana Jurkoviče. Uvádí se, že podoba tohoto objektu ideově vychází z koncepce, podle které se Luhačovice měly stát kulturním a společenským centrem západních Slovanů. Jedná se o volně stojící vilu v obdélném půdorysu se zděným přízemím, roubeným patrem se sedlovou střechou s valbičkami a nárožním arkýřem. Fasáda je barevně odlišná. Vstupní průčelí je orientováno na jihozápad a dveře jsou umístěny v žudru se segmentově vypjatou římsou, nad kterou je malba dvou slunečnic v květináči, kde každá z nich se naklání na jednu stranu. Přízemí na této straně fasády je prolomeno oknem v šambráně. Vlevo od okna se nachází plastický kolorovaný štukový reliéf slunečnice, kde ve středu je č.p. 10 a vpravo se nachází secesní nápis CHALOUPKA. Roubené patro bylo vytvořeno krytou pavlačí, která částečně přesahuje do zahradního průčelí a nade dveřmi přechází v prosklenou verandu nesenou vyřezávanými krakorci, ke které přiléhá dřevěný arkýř v polygonálním tvaru. Toto průčelí je ukončeno lichoběžníkovým dřevěným štítem dekorativně členěn na dvě patra s valbičkou a prolomením. Na protilehlém průčelí ukončeným také dekorativním štítem s valbičkou se nacházejí dvě okna v přízemí, nad kterými je dřevěná pavlač. Na zahradním průčelí se ve spodní části nachází vstup taktéž v žudru a v přízemí jsou tři okna. Patro bylo kromě další pavlačí prolomeno dvěma vikýřovými okny ve vrcholu lichoběžníkového tvaru. Nejedné se o vikýře v pravém slova smyslu, ale o zalamování povyndaného okraje střechy, které jsou neseny dřevěnými krakorci. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Luhačovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Chaloupka na Wikimedia Commons
Vila Lipová

Vila Lipová (též Vila pod Lipami) je samostatně stojící vila ve švýcarském stylu, vybudovaná v Luhačovicích koncem 19. století. Historie Vila stojí na místě někdejšího Slanovodského mlýna, postaveného v roce 1669. Mlýn sloužil svému účelu až do roku 1880, již během té doby v něm ale bývali ubytovaní lázeňští hosté. V roce 1880 mlýn koupil od mlynářského roku Czadiů vlastních luhačovického panství hrabě Otto Serényi, jenž nechal v roce 1883 (1885) mlýn přestavět do dnešní podoby vily Lipová, která sloužila k ubytování lázeňských hostů. Mezi lety 1902 a 1909 ve vile bydlel tehdejší ředitel lázní František Veselý s manželkou Marií Calmou. Ten vedl bohatý společenský život, navštěvovali jej zde například architekt Dušan Jurkovič, hudební skladatel Leoš Janáček nebo spisovatelé bratři Mrštíkové. Jurkovič byl Františkem Veselým pověřen přestavět hned několik lázeňských budov, samotná vila Lipová jako soukromá rezidence ředitele ale Jurkovičem upravena nebyla. Až v roce 1909, po rezignaci Františka Veselého na post ředitele lázní, se z vily znovu stal lázeňský dům. K ubytování lázeňských hostů pak vila sloužila až do roku 1943, kdy byla proměněna na národopisné muzeum luhačovického Zálesí. Muzeum ukončilo ve vile činnost v roce 2005, ale již v roce 2001 byla vila prohlášena kulturní památkou. Po roce 2005 zůstávala bez využití a chátrala. Lázně Luhačovice přistoupily k rekonstrukci vily v roce 2009 a otevřely ji opět jako ubytovací zařízení pro klienty lázní. Architektura Projekt vily vytvořil stavební mistr Václav Pirchan. Využil starší zděné přízemí bývalého mlýna a vilu navýšil o dřevěné patro. Stavba stojí na půdorysu podlouhlého obdélníku a je kryta sedlovou střechou. Fasáda směrem do parku a obě boční fasády jsou rozčleněny lizénovými rámy a zdobeny nárožní rustikou. Okna v přízemí jsou rozměrově menší, okna v patře větší a ozdobená štukovým reliéfem pod parapetem. Ve střední části patra je dřevěná lodžie. Hlavní vstup je začleněn do západní fasády a je přístupný přes pavlač s kuželkovým zábradlím, propojenou s ulicí dřevěnou lávkou. Jednoduchá architektura ve švýcarském či alpském stylu vlastně představuje dobovou německou architekturu konce 19. století. Tento styl byl před Jurkovičovým architektonicko-urbanistickým zásahem typický pro celé lázeňské centrum Luhačovic. Dnes tvoří vila Lipová zajímavý protipól Jurkovičovy pseudolidové pestrobarevné tvorby. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Lipová na Wikimedia Commons