NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kolowratský palác

Kolowratský palác je barokní komplex na místě původně dvou gotických domů, který se nachází na Ovocném trhu v Praze na Starém Městě v městské části Praha 1. V paláci sídlí mimo jiné Divadlo Kolowrat. Palác je od roku 1964 kulturní památkou. Historie paláce Do majetku českého šlechtického rodu Kolowratů přešel první dům („U bílého medvěda“) v roce 1670 a jeho přestavbu pravděpodobně navrhoval italský architekt Giovanni Domenico Orsi (1634–1679); tomu odpovídá dnešní čp. 579. Sousední dům („U modrého hroznu“) byl pak v roce 1697 přikoupen a byl připojen k již hotové stavbě, které byl vzhledově zcela přizpůsoben (dům čp. 1087). Celková barokní přestavba obou domů skončila v roce 1725. Vzhled a rozsah původně čtyřkřídlé budovy se salou terrenou a se zahradou sahající až k ulici Na Příkopě v době kolem roku 1830 je patrný z Langweilova modelu Prahy. Palác byl razantně přestavěn v letech 1927 a 1951 a do dnešních dnů se z původního paláce dochovalo pouze jedno křídlo s průčelím obráceným směrem k Ovocnému trhu, s barokními klenbami v přízemí a malovanými trámovými stropy v 1. patře (2. nadzemním podlaží). Po roce 1989 Palác v roce 1991 prošel rekonstrukcí, poté byl vrácen v restituci rodině Kolowratů. Jeho tehdejší majitel hrabě Jindřich hrabě Kolowrat-Krakowský (1897–1996) pak palác v roce 1993 pronajal na dvacet let pražskému Národnímu divadlu za symbolické nájemné jedné koruny české ročně. V této mecenášské podpoře Národního divadla nyní pokračují i jeho potomci . V podkroví paláce byla umístěna komorní činoherní scéna Národního divadla s názvem Divadlo Kolowrat. Palác je spojen se sousední budovou Stavovského divadla podzemní chodbou. V roce 2014 se ale vedení Národního divadla rozhodlo Kolowratský palác opustit. Nadále ale trvá, že Kolowrat-Krakowští za symbolickou korunu poskytli Národnímu divadlu celou sousední technickou budovu, bez které by nebyl myslitelný provoz Stavovského divadla. Galerie Odkazy Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Díl 2. Praha: Pavel Körber, 1904. Dostupné online. S. 818. KUBÍČEK, Alois. Pražské paláce. 1. vyd. Praha: V. Poláček, 1946. 231 s. S. 70–71. Nemovité kulturní památky hlavního města Prahy. Operativní příruční seznam ke Státnímu seznamu nemovitých kulturních památek. Praha: Pražské středisko státní památkové péče a ochrany přírody, 1976. 332 s. S. 53. POCHE, Emanuel. Prahou krok za krokem. 2. vyd. Praha: Panorama, 1985. 472 s. S. 152. VLČEK, Pavel, et al. Umělecké památky Prahy. Staré Město a Josefov. 1. vyd. Praha: Academia, 1996. 639 s. ISBN 80-200-0563-3. S. 387–389. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kolowratský palác na Wikimedia Commons Kolowrátek – stránky Nadačního fondu Maximiliana, Francescy a Dominiky Kolowrat-Krakovských www.kolowrat.cz
Palais Kolowrat

Das Palais Kolowrat (tschechisch Kolowratský palác) am Ovocný trh (Obstmarkt) in der Prager Altstadt ist ein hochbarockes Stadtpalais von 1673/1725. Geschichte Errichtet wurde der Adelspalast ab 1673 vermutlich durch den in Prag ansässigen italienischen Baumeister Giovanni Domenico Orsi de Orsini für Johann Wenzel Graf von Kolowrat-Novohradsky, indem er zwei Vorgängerbauten ersetzte, welche 1670 und 1697 in den Besitz der Adelsfamilie Kolowrat gelangten. Von dem einst vierflügeligen Gebäude gegenüber dem Ständetheater ist nur der platzseitige Flügel von circa 40 × 16 Metern Umfang erhalten geblieben. Der Palast wurde 1991 renoviert, wobei die Fassade rekonstruiert wurde. Anschließend wurde er an die Familie Kolowrat zurückgegeben. Der Besitzer Jindřich Graf Kolowrat-Krakowský (1897–1996), verpachtete den Palast 1993 für zwanzig Jahre an das Prager Nationaltheater für eine symbolische Miete von einer tschechischen Krone pro Jahr. Diese Unterstützung des Nationaltheaters wird nun von seinen Nachkommen fortgesetzt. Erhalten sind im Inneren Barockgewölbe im Erdgeschoss und bemalte Holzbalkendecken im 1. und 2. Stock aus der Zeit vor 1700. Im einstigen Innenhof befindet sich eine gewaltige begehbare Eisen- und Glaskonstruktion mit einer oberen Plattform. Die hofseitige Fassade des Palais erhielt ihr originales Gesicht zurück. Literatur Lubomir Pořízka, Jiří Pešek, Zdeněk Hojda: Prager Palais. Blanckenstein Verlag, München 1994, S. 80–83. Weblinks Einzelnachweise
Kolowrat Palace

The Kolowrat Palace (Czech: Kolowratský palác) is a Baroque complex of two Gothic buildings, located at Ovocný trh 4 a 6 in the Old Town part of the Prague 1 district in Prague, Czech Republic. The palace belongs to the Kolowrat family. The family bought the first building in 1670 and the second one in 1697. The original vaults from the early Baroque period are located on the ground floor, and the rooms on the first floor are decorated with Baroque painted-wood ceilings. Around 1948, the palace was nationalized by the government, but after the Velvet Revolution in 1989, the property was returned to the family. In 1993, Count Jindrich Kolowrat-Krakowsky (1897–1996) rented out the palace to the National Theatre for a symbolic annual amount of one Czech koruna. The attic of the palace now houses the Kolowrat Theatre, one of the venues of the National Theatre. References External links Media related to Kolowratský palác (Ovocný trh) at Wikimedia Commons
Palais Kolowrat

Le palais Kolowrat est un complexe baroque de deux maisons d’origine gothique, situé sur le marché aux fruits de Prague dans la Vieille Ville de Prague. Le palais abrite notamment le théâtre Kolowrat. Cette demeure aristocratique appartient à la famille aristocratique Kolowrat. Histoire du palais La propriété de la famille aristocratique tchèque Kolowrat a acquis la première maison en 1670, la deuxième maison en 1697. La reconstruction baroque totale des deux maisons s’est terminée en 1725, reconstruction probablement conçue par l'architecte italien Giovanni Domenico Orsi. À ce jour, les bâtiments à quatre ailes n’ont conservé qu’une façade sur le Marché aux fruits, avec voûtes baroques au rez de chaussée et plafonds avec poutres peintes au 1er étage. Après 1989 En 1991 le palais a subi une reconstruction, puis a été restituée à la famille Kolowrat . Son premier propriétaire a été le comte Jindřich Kolowrat-Krakowský (1897-1996). En 1993, il loua le palais au théâtre national de Prague pour une durée de 20 ans, au loyer symbolique d'une couronne tchèque par an. Ce patronage du théâtre national se poursuit aussi avec ses descendants . La partie supérieure du palais est désormais appelée Théâtre Kolowrat. Le palais est relié au bâtiment voisin du théâtre des États par un couloir souterrain. En 2014, le Théâtre national a décidé de quitter le palais Kolowrat. Toutefois, les Kolowrat-Krakowsky ont fourni au théâtre national l’ensemble du bâtiment technique voisin pour une couronne symbolique, sans laquelle le théâtre des États n’aurait pas été concevable. Galerie Références Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Kolowrátek - Maximiliana, Francesca et Dominique Kolowrat-Cracovie www.kolowrat.cz Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du baroque Portail de Prague Portail de la protection du patrimoine
Kolčavka

Kolčavka je větší vila nebo zámeček s charakteristickou stavbou věžového typu, nalézající se v Praze-Libni ve stejnojmenné ulici na nábřeží říčky Rokytky v městské části Praha 9 nedaleko od zaniklé obce Podviní jižně od železniční trati vedoucí ze železniční stanice Praha hlavní nádraží na nádraží Praha-Vysočany (Trať 231 Praha – Čelákovice – Lysá nad Labem – Nymburk – Kolín). Historie První zmínky o Kolčavce pocházejí z 18. století. Nynější areál byl postaven na místě někdejší starší viniční usedlosti (samoty). Od počátku 19. století sloužil jakožto šlechtické reprezentační sídlo a rekreační objekt (letní byt). Kolem objektu se také rozkládala velká zahrada. Jeden ze zdejších majitelů, Thomas of Brady, zde zřídil i menší anglický park. Nicméně majitelé se zde poměrně rychle střídali. V roce 1853 byl objekt přebudován na soukromou hospodářskou školu respektive na soukromé chlapecké vyšší hospodářské a technické učiliště, kterou řídil její majitel, středoškolský učitel a filozof František Čupr (po něm je pojmenována nedaleká ulice, spojka křižovatek U kříže a Balabenka). Škola zde sídlila až do roku 1872. V roce 1881 zde vznikla cementárna. Ještě později pak objekt sloužil jako malá továrna (manufaktura) a sídlily zde různé drobné výrobny a provozovny, část objektu byla také přebudována na byty. Ve třicátých letech 20. století byl objekt ve špatném stavu a bydlela v něm chudina a nezaměstnaní. Nyní stále slouží jako komerční a hospodářský areál, nachází se zde, mimo jiné, i soukromé hasičské muzeum. V roce 2001 byla zbourána původní věž a posléze postavena věž zcela nová. Turismus Kolem objektu je podél Rokytky vedena naučná stezka i cyklostezka Pelc-Tyrolka-Kolčavka. Také sem vede odbočka turistické značené trasy 1105 z Kobylis do Starých Malešic. Galerie Odkazy Reference Literatura BEČKOVÁ, Kateřina. Zmizelá Praha; Dodatky II.; Historická předměstí a okraje města – pravý břeh Vltavy. 1. vyd. Praha: Paseka, 2003. 128 s. ISBN 80-7185-622-3. LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 150 – 151. Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kolčavka na Wikimedia Commons Vlastivědné vycházky po Praze: 28. Vysočany, Libeň Bývalý železniční most přes Rokytku u Kolčavky (foto) Kolčavka, Z kroniky šlechtického sídla. Světozor. 26. 9. 1935, s. 660. Dostupné online.
Komorov (zámek)

Zámek Komorov je empírová stavba s rozlehlou zámeckou zahradou, kterou nechal postavit v letech 1811–1812 Jan Pavel Pagáč z Paburgu. Stojí na místě zaniklé vsi Komorov (někdy uváděné též Komárov), asi půl kilometru od Chvalkovic v okrese Vyškov. Historie Nedaleko Chvalkovic stála ve středověku nyní již zaniklá osada Komorov. Poprvé byla připomínána v roce 1349, kdy ji získali Ješek a Dětřich z Komárova. Roku 1376 polovinu Komorova a dvora vlastnili Cimburkové a v roce 1397 koupili i zbývající část vsi. Albert z Cimburka ji roku 1412 prodal Protivcovi z Pavlovic a Chvalkovic. Uváděna je v osadě také tvrz. Osada Komorov byla roku 1645 vypálena vojskem a do roku 1661 byla zcela pustá. V roce 1715 postihla obnovenou osadu morová rána, stejně jako vedlejší Chvalkovice, kde tuto událost připomíná morový sloup na návsi. Poté už je vedena jako pustá. Empírový zámek byl v těchto místech postaven v letech 1811–1812 Janem Pavlem Pagáčem z Paburgu. Roku 1890 patřil Františku Klazarovi. Posledními majiteli před rokem 1948 byla rodina Kobrčova. V roce 1948 připadl zámek Státním statkům a v roce 1951 vznikl vyčleněním ze Státního statku Troubsko Státní statek Vyškov, jehož součástí byla farma na samotě Komorov. Od 1. července 1960 došlo k rozdělení Státního statku Vyškov a Komorov byl přiřazen k Semenářskému státnímu statku Bučovice. Od 1. ledna 1974 byly sloučeny Semenářský státní statek Vyškov, Semenářský státní statek Bučovice a Semenářský státní statek Slavkov v jeden Semenářský státní statek Slavkov u Brna. Některé jejich části obdržela místní JZD. Z Bučovic bylo hospodářství Komorov s 243 ha zemědělské půdy předáno do JZD Hvězdlice se sídlem v Chvalkovicích (vzniklému v roce 1949). Jednotné zemědělské družstvo Rudý partyzán Hvězdlice u zámku vybudovalo zemědělský statek. Zámek sloužil jako správní budova, která nebyla udržována a postupně chátrala. Kvůli jeho stavu se v roce 1985 uvažovalo o demolici, kterou nakonec památkáři zakázali. Zámek sloužil MNV a státním statkům. Když JZD v 90. letech 20. století zaniklo, zámek koupila od dcery posledního majitele, paní Evy Kobrčové, firma MTR ze Slavkova. Provedla opravu střechy a zajistila nezbytný úklid celého pozemku. Zámecký park se vzácnými stromy a rybníkem byl ošetřen, avšak některé dřeviny se již nepodařilo zachránit. Nezachovala se ani zahradní kuželna. Z bývalých hospodářských budov, které uzavíraly komorovský dvůr, zůstaly jenom ruiny. Ke komorovskému dvoru patřil kovář, mlynář, o park se staral zahradník, nacházela se zde konírna, sklepy na víno, domky služebnictva a další. Na konci parku se dříve nacházel ještě ovocný sad. Zámek byl vyhlášen kulturní nemovitou památkou. Odkazy Reference Literatura Vlastivěda moravská, Místopis Bučovický okres, Čeněk Kramoliš, r. 1900 v Brně. DRÁPELA, Emil. Marginální oblasti na území ČR a jejich vývoj v prostoru a čase. Brno: PřF MU, 2011. Dostupné online. S. 101,107,136. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Komorov na Wikimedia Commons Katastrální mapa katastru Chvalkovic na webu ČÚZK PILNAČEK. Zaniklé obce [online]. Pavel Beran, rev. 2010-04-21 [cit. 2010-05-19]. Dostupné online. Zámek Komorov na Hrady.cz
Komořany (zámek)

Zámek Komořany je architektonická památka v pražské čtvrti Komořany. Dříve na jeho místě stávala tvrz, dnes se jedná o dvoukřídlý zámek s věží (je možné, že křídla byla původně čtyři). Zámek je chráněn jako kulturní památka České republiky. a jeho adresa je Na Šabatce 17/2050. Historie V roce 1589 Zbraslavský klášter Komořany prodal místosudímu Českého království Václavu Šturmovi z Hyršfeldu, přičemž v kupní smlouvě je zmíněna i zdejší tvrz. Nějakou dobu se pak majitelé střídali. V roce 1638 byly Komořany dědičně postoupeny Zbraslavskému klášteru. Tvrz byla zřejmě ještě před rokem 1742 přestavěna na barokní zámek sloužící jako letní sídlo zbraslavských opatů. 2. července 1742 se Komořanský zámek stal místem jednání mezi obléhateli Prahy, francouzským maršálem Belleislem a bavorským vévodou, a hrabětem Königseggem a knížetem Esterházym, kteří zastupovali Marii Terezii. V roce 1785 byl Zbraslavský klášter zrušen a Komořany připadly náboženskému fondu, který prodal komořanský dvůr, zámek a ovčín o 40 let později knížeti Bedřichu Oettingen-Wallersteinovi. V roce 1866 koupil tento komořanský majetek (poplužní dvůr, ovčín a zámek) rytíř z Albertů. Na začátku 20. století se majitelem zámku stal Ing. Karel Schulz, zakladatel Modřanských strojíren, který nechal provést jednoduchou přestavbu – zvýšení křídla o jedno patro a používání věže jako vodárny. Po jeho smrti v roce 1932 se zámek dostal do vlastnictví státu. Do roku 1948 byla vlastníkem Spořitelna česká, poté v letech 1948-1957 KSČ. V současné době jej využívá Český hydrometeorologický ústav. Reference Literatura HOLEC, František aj. Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Sv. 7, Praha a okolí. 1. vyd. Praha: Svoboda, 1988. 221 s. S. 42-44. SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze království Českého. Díl šestý, [Podbrdsko]. 1., vyd. V Praze: Šimáček, 1889. 313 s. Digitalizovaný titul. S. 86-87. Dostupné online. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Komořany na Wikimedia Commons Zámek Komořany na wikimapy.cz Zámek Komořany na Hrady.cz
Komárovský rybník (Branžež)

Komárovský rybník je rybník v CHKO Český ráj, druhý největší na tomto území po rybníku Žabakor. Nachází se v rekreační oblasti Branžež – Nová Ves v okrese Mladá Boleslav. Další sídla v blízkém okolí jsou Zakopaná a Srbsko. Převážně zabrané katastrální území je Branžež, malou částí též Suhrovice. 4 km dále na jihozápad leží obec Kněžmost – jihozápadní brána Českého ráje. Historie Dříve, v době rozkvětu rybníkářství (období cca 16.–18. století), byly na tomto místě tři „Komárovské rybníky“, po jejichž hrázích vedly spojovací cesty. Všechny tyto rybníky byly později zrušeny pro potřeby pastvin a až v polovině 20. století byl znovu napuštěn jen největší rybník z nich, dnes známý právě jako „Komárovský“. Popis a využití Rybník byl dříve spíše rybářským centrem, dnes však už slouží více jako rekreační centrum západní části Českého ráje. Jeho písčité dno a dobrý přístup do vody jsou vhodné pro rodiny s dětmi. K dispozici je několik pláží a kempů, okolní terén je vhodný pro turistiku a cykloturistiku. Romantický ráz krajiny dokreslují zejména na severní straně širokého údolí pískovcové Příhrazské skály v čele se skalním masivem Sokolkou. V okolí jsou rozlehlé jehličnaté lesy a Žehrovská obora. Podle sdělení Ministerstva zdravotnictví České republiky ze dne 28. února 2014 nebude Komárovský rybník na základě žádosti vlastníka předmětného vodního díla, nadále uváděn v seznamu vod, které jsou určeny pro koupání osob. Z tohoto důvodu nebude již jakost koupací vody rybníka v rekreační sezóně sledována Krajskou hygienickou stanicí. Základní údaje Rybník má vodní plochu o rozloze 38 ha, dosahuje hloubky až 2,5 m a leží v nadmořské výšce 270 m. Vodní režim Rybník je napájen nedaleko pramenící Kněžmostkou a dalšími třemi přítoky, nejdelší z nich (cca 5 km) se někdy nazývá Mezilužský (pramení v Meziluží), ale má nesouvislý tok. Fotogalerie Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Komárovský rybník na Wikimedia Commons Oficiální stránky turistického regionu Český ráj Archivováno 4. 6. 2011 na Wayback Machine. oldmaps.geolab.cz - I. vojenské (josefské) mapování - Čechy, mapový list č.59 Archivováno 23. 6. 2015 na Wayback Machine.
Kongresszentrum Prag

Das Kongresszentrum Prag (tschechisch Kongresové centrum Praha) gehört zu den bedeutenden europäischen Kongresszentren. Es steht in der tschechischen Hauptstadt Prag im Stadtviertel Nusle bei Nuselský most und dem U-Bahnhof Vyšehrad der Metrolinie C. Das Kongresszentrum verfügt über 50 Säle, Salons und Besprechungsräume. Der größte Saal hat eine maximale Kapazität von 2764 Plätzen. Das Kongressgebäude wurde zwischen 1976 und 1981 im Stil des Funktionalismus erbaut. Bei seiner Einweihung 1981 trug es den Namen Kulturpalast (tschechisch Palác kultury), 1995 erhielt es seinen heutigen Namen. Heute finden dort Kongresse, Ausstellungen und Konzerte statt. Wichtige Ereignisse Zwei Kongresse der Kommunistischen Partei der Tschechoslowakei, in den Jahren 1981 und 1986 September 2000 – 55. Kongress des Internationalen Währungsfonds und der Weltbank 2002 – NATO-Gipfeltreffen Weblinks Einzelnachweise
Prague Congress Centre

Prague Congress Centre (Czech: Kongresové centrum Praha, shortly KCP), originally Palace of culture Prague (Czech: Palác kultury), is a large neofunctionalist building in Czech Republic capital Prague 4 district Nusle, located on the edge of Nusle Valley (Czech: Nuselské údolí), near to the Nusle Bridge and Prague Metro C station Vyšehrad. There are 70 halls, lounges and meeting rooms of various sizes in this building, with total capacity of 9,300 people. Biggest of them; Congress hall (Czech: Kongresový sál) has maximum capacity of 2,764 people. Mainly congresses, musicals, meetings, festivals, and concerts are normally held in this building. History Construction of Prague Congress Centre started in 1976, it was opened in 1981 as Palace of culture Prague. Opening event was attended by Czechoslovak president Gustav Husák. In 1995, it was renamed to current name Prague Congress Centre. Between 1998 and 2000 refurbishment and completion of this building was completed. Notable events 2000 – 55th International Monetary Fund and World Bank meeting 2002 – NATO summit 2015 – EUROMAR meeting 2017 – Rocky (musical) 2018 – FEBS congress 2023 – 20th International Congress of Phonetic Sciences (ICPhS) 2023, 2024 Forum 2000 References External links Media related to Prague Congress Centre at Wikimedia Commons Official website
Konventní zahrada (Strahovský klášter)

Konventní zahrada je jedna ze zahrad Strahovského kláštera. Má rozlohu 0,27 ha a leží v nadmořské výšce 290 – 295 m n. m. Přiléhá k jižní straně konventu. Zahrada společně se Strahovským premonstrátským klášterem je od roku 1989 chráněna jako národní kulturní památka České republiky. Historie Zahradu založil roku 1613 architekt Giovanni Battista Bossi. V letech 1682–1700 proběhla barokní úprava, kterou navrhl Jean Baptiste Mathey. Na západní straně je ukončena sallou terrenou a na východní straně terasou s vyhlídkovým altánem. Objekty Fontány na zahradě V 70. letech 17. století nechal opat Jeroným Hirnhaim v zahradě vystavět kašnu, jejímž autorem byl italský architekt Giovanni Domenico Orsi. Z původní kašny je dnes pouze samotná nádrž, sokl s přepadovým bazénkem je novodobý. Nádrž je doplněna jedním vodotryskem. Voda přepadá dvěma žlábky do bazénu pod kašnou. Studna, nacházející se v Konventní zahradě získala během rekonstrukce v 50. letech 20. století novou umělecky kovanou mříž. Štoly po Strahovským klášterem Odvětrání štoly pod bývalou Lohelovskou prelaturou bylo provedeno průrazem 2,45 m do šachtice, vyhloubené u zdi prelatury. S pomocí virgule a Kolbeho historického plánu bylo stanoveno místo pro vniknutí do štoly v Konventní zahradě. Štola byla otevřena a bude vyklízena tak, aby se stala průchozí v celém profilu pod klášterem. Současnost Jako jediná ze zahrad Strahovského kláštera je pro veřejnost uzavřená. Slouží řeholníkům Strahovského kláštera jako místo klidu k rozjímání či k rekreaci (rekreace v klášterním prostředí znamená společně trávený volný čas). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Konventní zahrada na Wikimedia Commons
Konzervatoř Plzeň

Konzervatoř Plzeň je střední škola s hudebním zaměřením, která sídlí v Plzni. V roce 1961 byl jejím zakladatelem a prvním ředitelem Karel Václav Vacek. Tato konzervatoř poskytuje vzdělání v oborech hudba a zpěv. Studium, které je zakončeno absolutoriem, trvá šest let. Mezi další aktivity školy patří pořádání interpretačních kurzů Mezinárodní hudební akademie Plzeň a také Mezinárodní smetanovské klavírní soutěže v Plzni. Odkazy Reference Literatura FRIESL, Karel. Konzervatoř Plzeň 1961 – 1991. Konzervatoř Plzeň. 1992 Hejtmánková, Blanka. Konzervatoř Plzeň 40 let 1991 – 2001. Konzervatoř Plzeň. 2001 Fialová, Hana. Konzervatoř Plzeň, 50 let založení konzervatoře, Almanach 1961 – 2011. Konzervatoř Plzeň. 2011 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Konzervatoř Plzeň na Wikimedia Commons Oficiální stránky Konzervatoře v Plzni Střední školy Mezinárodní hudební akademie Plzeň Mezinárodní smetanovská soutěž Plzeň
Korce (myslivna)

Korce je název myslivny a zaniklé obce nedaleko Stříbrné studánky u Křemešníka a součást městyse Nový Rychnov v okrese Pelhřimov v Kraji Vysočina. Historie První a jediná písemná zmínka o obci pochází z roku 1454, nedlouho poté pravděpodobně obec zpustla. Na konci 16. století jsou na Křemešníku zmiňovány revíry, takže tu pravděpodobně muselo existovat nějaké obydlí pro myslivce. Kdy došlo k výstavbě myslivny, není známo. Myslivec je na Korcích poprvé zmiňován k roku 1756, v roce 1790 se uvádí správa revíru Korce. V té době se myslivna skládala z obytné místnosti, komory, stáje pro dobytek, chlívku a dřevníku se sušárnou. V roce 1837 však budova už nevyhovovala a postupně byla upravována. V letech 1839–1840 došlo k obnově střechy a kolem roku 1885 začali rozsáhlejší úpravy. Na přelomu 19. a 20. století byla přestavěna na patrovou budovu. V roce 1927 je uváděna jako kamenná patrová budova, přičemž dole se nacházely dvě místnosti, pekárna a chodba, v níž stálo schodiště do patra. V patře byla kuchyň a čtveřice pokojů. Dále k myslivně náležely chlév, stodola, kůlna a dřevník. V roce 1950 patřila státním lesům. V roce 199] došlo k obnově pelhřimovských městských lesů a myslivna se vrátila do majetku města Pelhřimov. V roce 1998 začala kompletní rekonstrukce objektu, který svoji současnou podobu dostal v roce 2000. Dostupnost Okolo hájovny vede zelená turistická značka od Křemešníku ke Stříbrné studánce. Od září 2004 se u ní nachází jedno ze zastavení naučné stezky Křemešník. Externí odkazy NS Křemešník