NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hlinsko v Čechách

Hlinsko ist eine Stadt mit 9916 Einwohnern im Pardubický kraj, Tschechien (Stand: 1. Januar 2014). Die Gemeindefläche beträgt 2426 Hektar. Die Stadt liegt in der Böhmisch-Mährischen Höhe an der Grenze des Naturschutzgebiets Žďárské vrchy und dem Eisengebirge (Železné hory) im Tal des Flusses Chrudimka. Geschichte Die erste urkundliche Erwähnung stammt aus dem Jahr 1349. Der Ort lag damals an dem alten Handelsweg von Böhmen nach Mähren und gehörte den Herren von Rychmburg, später dem Adelsgeschlecht von Pardubitz. 1834 erhielt es Stadtrechte. Die ursprünglich landwirtschaftliche und durch Handwerker geprägte Stadt entwickelte sich im Laufe der Zeit zu einer Industriestadt. Diese Expansion beschleunigte sich nach 1871, als Hlinsko an die Bahnstrecke Havlíčkův Brod–Pardubice angeschlossen wurde. Es siedelte sich Pelz- und Bekleidungsindustrie an, eine Brauerei wurde eröffnet, Milchverarbeitungsbetrieb und Steinbruch siedelten sich an. 1865 bis 1919 und von 1949 bis 1960 war Hlinsko Bezirksstadt, welche für das gesamte Zentrum der Böhmisch-Mährischen Höhe zuständig war. Nach 1919 wurde es dem Okres Chrudim zugeordnet. Ortsgliederung Zur Stadt Hlinsko gehören die Ortsteile Blatno, Čertovina, Hlinsko, Chlum, Kouty (Kout) und Srní (Rehfeld). Sehenswürdigkeiten Denkmalgeschützte historische Altstadt, genannt Betlém mit zahlreichen Beispielen der Volksarchitektur. Feste aus dem Jahre 1413, die von 1547 an eine Zeitlang als Zollstation diente. Rathaus (1598), ursprünglich Holzbau, 1788 fing man mit Umbau im Barockstil an. Das heutige Aussehen gab ihr Václav Sitta 1850. Barocke Kirche der Geburt der Jungfrau Maria (1730 bis 1745), erbaut durch Donát Morazzim. Stadtmuseum und Galerie Freilichtmuseum Vysočina Persönlichkeiten Karel Adámek, Volkskundler Valerie Kaplanová (1917–1999), Schauspielerin Karel Lidický, Bildhauer David Lukáš (* 1981), Komponist und Dirigent Jakub Pešek (* 1993), Fußballspieler Karel Václav Rais (1859–1926), der Schriftsteller wirkte als Professor im hiesigen Gymnasium Daniel Vašulín (* 1999), Fußballspieler Jan Vokál (* 1958), römisch-katholischer Theologe und seit 2011 Bischof von Hradec Králové (Königgrätz) Bedřich Voldán (1892–1978), Komponist, Geiger und Musikpädagoge Partnerstädte Civitella (Italien) Púchov (Slowakei) Wognum (Niederlande) Weblinks http://www.hlinsko.cz/ Wetter Hlinsko – Hauswetterstation Hlinsko Einzelnachweise
Hlinsko (Chrudim)

Hlinsko es una localidad del distrito de Chrudim en la región de Pardubice, República Checa, con una población estimada a principio del año 2018 de 9697 habitantes. Se encuentra ubicada al oeste de la región, cerca de la frontera con las regiones de Bohemia Central y Vysočina, y a poca distancia al sur del curso alto del río Elba.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Hlinsko.
Hlinsko

Hlinsko est une ville du district de Chrudim, dans la région de Pardubice, en Tchéquie. Sa population s'élevait à 9 577 habitants en 2024. Géographie Hlinsko est arrosée par la Chrudimka, un affluent de l'Elbe, et se trouve dans les monts de Bohême-Moravie, à 23 km au nord de Žďár nad Sázavou, à 23 km au sud-sud-est de Chrudim, à 32 km au sud-sud-est de Pardubice et à 111 km à l'est-sud-est de Prague. La commune est limitée par Včelákov, Holetín et Raná au nord, par Vojtěchov à l'est, par Jeníkov au sud-est, par Hamry et Studnice au sud, et par Vítanov et Vysočina à l'ouest. La commune de Hlinsko compte un quartier séparé, Chlum u Hlínska, limité par Vítanov au nord, par Studnice à l'est, par Krucemburk au sud et au sud-ouest, et par Ždírec nad Doubravou à l'ouest. Histoire La première mention écrite de la localité date de 1349. Galerie Personnalité Valerie Kaplanová (1917-199), actrice, y est née. Population Recensements (*) ou estimations de la population : Administration La commune est divisée en six sections : Blatno Čertovina Hlinsko Chlum Kouty Srní Transports Par la route, Hlinsko se trouve à 15 km de Žďár nad Sázavou, à 29 km de Chrudim, à 40 km de Pardubice et à 143 km de Prague. Jumelages Civitella d'Agliano (Italie) Púchov (Slovaquie) Wognum (Pays-Bas) Événements Musée en plein air de Vysocina (1999), à Vesely Kopec Défilé de carnaval Références Liens externes Site officiel Portail de la Tchéquie
Hlinsko (Chrudimi járás)

Hlinsko település Csehországban, a Chrudimi járásban. Hlinsko Jeníkov, Vysočina, Vojtěchov, Raná, Hamry, Holetín, Studnice, Včelákov, Vítanov, Ždírec nad Doubravou és Krucemburk településekkel határos. Lakosainak száma 9563 fő (2025. január 1.). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Hlinsko

Hlinsko è una città della Repubblica Ceca facente parte del distretto di Chrudim, nella regione di Pardubice. Le prime tracce scritte risalgono all'XI secolo. La città è situata sulle sponde del fiume Chrudimka, ai piedi delle regioni montagnose della Boemia-Moravia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Hlinsko Collegamenti esterni Sito ufficiale, su hlinsko.cz.
Hlinsko

Hlinsko − miasto w Czechach, w kraju pardubickim. Według danych z 31 grudnia 2003 powierzchnia miasta wynosiła 2 427 ha, a według danych z 31 grudnia 2018 liczba jego mieszkańców wynosiła 9 677 osób. W końcu 2015 w przysiółku Čertovina otworzono centrum rekreacji Peklo Čertovina. Demografia Źródło: Czeski Urząd Statystyczny Współpraca Medemblik, Holandia Púchov, Słowacja Civitella d’Agliano, Włochy Przypisy Linki zewnętrzne Strona miasta
Глинско

Глинско (чеш. Hlinsko) — город в Чехии. Административно относится к району Хрудим Пардубицкого края. Находится на Чешско-Моравской возвышенности на стыке Ждярских и Железных гор на реке Хрудимка. Железнодорожная станция на линии Пардубице — Брод, которая была построена в 1871 году. Районы города Глинско состоит из 6 районов: Блатно (площадь — 3,52 км², население — 584 (2001)) Чертовина (площадь — 12,27 км², население — 113 (2001)) Глинско Хлум (площадь — 5,65 км², население — 254 (2001)) Коуты (площадь — 12,27 км², население — 282 (2001)) Срни (площадь — 2,82 км², население — 221 (2001)) История Первое упоминание относится к 1349 году. Возникло на старом торговом пути из Чехии в Моравию. Название Глинско происходит от слова «глина». Крупные месторождения высококачественной глины в этих местах послужили причиной возникновения старейших гончарных мастерских, история которых восходит к 15-му веку. Статус города получил, вероятно, во времена правления Вацлава IV. Достопримечательности Основными достопримечательностями города являются: Крепость, считающаяся самым старым зданием в Глинско. барочный костёл Рождества Пресвятой Девы Марии, построенный в 1730—1745 гг. на месте, где ранее стояла деревянная церковь 1350 года, с колоколом на башне 1520 года. здание Ратуши. церковь св. Петра и Павла территория между крепостью и костелом, называемая Вифлеемом, сохранила уникальный комплекс старинных домов. Рядом находится родина скульптора Карела Лидицкого, чьи работы можно увидеть в городской галерее. Галерея Глинско — один из старейших в Чехии, основанный в 1874 году. В городе действует панорамный кинотеатр. Пивоваренный завод «Pivovar Rychtář», основанный в 1913 году под названием «Společenský pivovar». Осенью 2008 года пивоваренный завод был включен в чешскую пивоваренную группа K Brewery. Годовой объём производства пива составляет около 80 000 гектолитров. Население Города-побратимы Примечания Ссылки hlinsko.cz (чеш.) — официальный сайт города
Хлинско (Хрудим)

Хлинско (чеш. Hlinsko, нем. Hlinsko) град је у Чешкој Републици. Хлинско је град у оквиру управне јединице Пардубички крај, у где припада округу Хрудим. Географија Град Хлинско се налази у средишњем делу Чешке републике. Град је удаљен од 150 км источно од главног града Прага, а од првог већег града, Пардубица, 40 км јужно. Хлинско се налази у источном делу Бохемије, у области Хлинечко. Град лежи на истоку Средњочешке котлине, на приближно 580 м надморске висине. Кроз град протиче река Хрудимка, притока Лабе, а око града се издижу планине Ждарски врхови и Железне горе. Историја Подручје Хлинског било је насељено још у доба праисторије. Насеље под данашњим називом први пут се у писаним документима спомиње почетком 14. века, а насеље је 1834. године добило градска права. Године 1919. Хлинско је постао део новоосноване Чехословачке. У време комунизма град је нагло индустријализован. После осамостаљења Чешке дошло је до пада активности индустрије и тешкоћа са преструктурирањем привреде. Становништво Хлинско данас има око 10.000 становника и последњих година број становника у граду лагано опада. Поред Чеха у граду живе и Словаци и Роми. Галерија Партнерски градови Пухов Спољашње везе Званични веб-сајт
Hlinsko (ort i Tjeckien, Pardubice)

Hlinsko är en stad i Tjeckien. Den ligger i distriktet Chrudim och regionen Pardubice, i den centrala delen av landet, 110 km öster om huvudstaden Prag. Hlinsko ligger 561 meter över havet och antalet invånare är 9 831 (2016). Terrängen runt Hlinsko är platt åt sydväst, men åt nordost är den kuperad. Terrängen runt Hlinsko sluttar norrut. Runt Hlinsko är det ganska tätbefolkat, med 62 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Žďár nad Sázavou Druhy, 19,5 km söder om Hlinsko. Omgivningarna runt Hlinsko är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Trakten ingår i den hemiboreala klimatzonen. Årsmedeltemperaturen i trakten är 6 °C. Den varmaste månaden är juli, då medeltemperaturen är 17 °C, och den kallaste är januari, med −8 °C. Genomsnittlig årsnederbörd är 959 millimeter. Den regnigaste månaden är maj, med i genomsnitt 125 mm nederbörd, och den torraste är november, med 37 mm nederbörd. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hlinsko.
Kostel svatého Jana Křtitele (Uherčice)

Kostel svatého Jana Křtitele je římskokatolický chrám v obci Uherčice v okrese Břeclav. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Jde o farní kostel farnosti Uherčice u Hustopečí. Kostel je dvoulodní stavba obdélného půdorysu s pětibokým závěrem a mohutnou čtyřbokou věží na severním konci boční lodi s četnými novogotickými prvky (opěráky, fiály). Kvalitní novogotická architektura představuje dominantu obce a důstojný protějšek renesanční radnice. V letech 1945 a 1962 byl vymalován interiér kostela, v roce 1989 byly zdvojeny dveře a opravena fasáda poškozená vichřicí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons
Kostel svaté Kláry (Cheb)

Kostel svaté Kláry postavil pro klarisky v Chebu architekt Kryštof Dientzenhofer mezi léty 1708–1711. Je považován za součást České radikálně barokní skupiny. Kostel slouží jako výstavní prostor Galerie výtvarného umění v Chebu. Společně s objektem kláštera klarisek je chráněn jako kulturní památka. Exteriér Autor projektu respektoval městskou situaci a proto umístil hlavní vchod do kostela do boční zdi. Fasáda je zbavena všech nadbytečných dekorací a dává vyniknout především tektonickým článkům stavby, čímž architektura tohoto kostela odkazuje na tradiční odkaz dobrovolné chudoby řádu klarisek. Výrazným prvkem je zde štít. Interiér Základ složitého půdorysu tvoří dvojice oválů natočených příčně k hlavní ose. Mezi nimi vzniklá průmětem třetího, středového oválu sedlo. Tento třetí ovál je pouze naznačen nakoso vytočenými pilíři. Klenbu tvoří dvojice kupolí. Chór kostela je vyvýšen, neboť sestry klarisky sedávaly během bohoslužeb v patře. Autorství Ačkoli se jméno architekta v pramenech nedochovalo, dle stylové analýzy lze autorství přiřknout Kryštofu Dientzenhoferovi. Konkávní prohnutí průčelí je shodně tvarované i v projektu pražské Lorety. Pro tuto tezi hovoří také skutečnost, že Kryštof Dientzenhofer v Chebu často pobýval. Odkazy Reference Literatura BENEŠOVSKÁ, Klára – KRATOCHVÍL, Petr – MUCHKA, Ivan P. – PETRASOVÁ, Taťána – PRIX, Dalibor – ŠVÁCHA, Rostislav: Velké dějiny zemí Koruny české. Tematická řada Architektura. Paseka, Praha, Litomyšl 2009. ISBN 978-80-7432-001-9 (Paseka) 978-80-7432-000-2 (soubor – Paseka) 978-80-86890-21-0 (Artefactum) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Kláry v Chebu na Wikimedia Commons Kostel sv. Kláry - Galerie výtvarného umění v Chebu Kostel sv. Kláry - Turistické infocentrum Města Cheb Archivováno 24. 6. 2020 na Wayback Machine. Historie a fotografie kostela
Kaple Panny Marie Pomocnice křesťanů (Hamr na Jezeře)

Kaple Panny Marie Pomocnice křesťanů se nachází na Křížovém vrchu v Hamru na Jezeře, ve východní části okresu Česká Lípa. Je zrenovovaná a zapsána mezi kulturními památkami od roku 1965. Základní údaje Kaple Panny Marie Pomocnice křesťanů byla postavena v roce 1832. Kameny na její stavbu byly přivezeny z nedalekého hradu Děvín, pro obvodové zdivo byly získány na místě. Ke kapli byly vybudovány dlouhé kamenné schody, po nichž přicházelo procesí poutníků. Po roce 1945 byla kaple poničena jak lidmi, tak povětrnostními vlivy, zařízení bylo rozkradeno. Až po roce 1992 započaly práce na její opravě. Byla opravena střecha a doplněna obrazová výzdoba. V roce 1998 byla kaple znovu vysvěcena. Náleží k římskokatolické farnosti ve 3 km vzdáleném městě Stráž pod Ralskem. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple Panny Marie Pomocnice křesťanů na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kapli Panny Marie Pomocnice křesťanů, Hamr na Jezeře (katalog biskupství litoměřického) Kaple na webu obce Archivováno 24. 7. 2013 na Wayback Machine.
Muzeum Techniki w Brnie

Muzeum Techniki w Brnie (Technické muzeum v Brně, TMB) – państwowe muzeum w Brnie w Czechach. Podlega Ministerstwu Kultury i ma swoją siedzibę w części Brna Královo Pole. Historia Maszyny rolnicze i przemysłowe pod koniec XIX wieku zaczęło gromadzić istniejące od 1817 roku w Brnie Františkovo Muzeum (obecnie Muzeum Morawskie). W 1873 roku powstało Moravské Průmyslové Muzeum (obecnie Moravská galerie v Brně), w którym od 1895 roku istniał dział techniczny prezentujący na stałej ekspozycji kolekcję narzędzi i maszyn. W 1924 roku z inicjatywy brneńskiej sekcji Spolku československých inženýrů (Związku Inżynierów Czechosłowackich) powołano komisję do opracowania statutu muzeum techniki, na czele której stanęli profesor Vysoké učení technické v Brně Karel Ryska i inżynier František Nedvědický. Jednak koncepcja założenia muzeum została zablokowana przez Muzeum Techniki w Pradze, które starało się utrzymać swoją monopolistyczną pozycję. W 1936 roku powstało w Brnie Archiv pro dějiny průmyslu, obchodu a technické práce (ADPOTP) (Archiwum historii przemysłu i handlu oraz prac technicznych), które korzystało z gościnności Moravskégo průmyslovégo Muzeum i z braku miejsca gromadziło tylko zbiory biblioteczne i nieliczne eksponaty. W 1948 roku Archiv reaktywowano, a w 1951 roku po upaństwowieniu stał się oddziałem Narodowego Muzeum Techniki w Pradze. W 1951 roku zbiory przeniesiono do pomieszczeń byłego klasztoru urszulanek w centrum Brna. 1 stycznia 1961 roku muzeum zostało wydzielone z Narodowego Muzeum Techniki w Pradze i w Brnie utworzono niezależne Muzeum Techniki (Technické muzeum v Brně). W wyniku Ustawy o restytucji mienia kościelnego z 1991 roku siedziba muzeum została zwrócona zakonowi urszulanek. Muzeum otrzymało prawo do dzierżawy budynku do 2001 roku. Na podstawie tej samej ustawy muzeum musiało również opuścić dwa budynki w Rousínovie, w których były magazyny, oraz domy przy ulicach Josefská i Novobranská w Brnie o powierzchni użytkowej 20 796 m². W latach 1995–1996 muzeum musiało zrezygnować z pomieszczeń wystawowych w klasztorze Urszulanek z powodu uszkodzenia budynku. Podjęto decyzję o przeniesieniu siedziby do wyremontowanego budynku w dzielnicy Královo Pole. Po remoncie nowej siedziby muzeum zostało ponownie otwarte w 1997 roku. Oddziały Oddziałami muzeum są: Czechosłowackie fortyfikacje w Šatov (Areál československého opevnění Šatov) Kolekcja pojazdów komunikacji miejskiej w Brnie (Sbírka vozidel MHD) z zajezdnią pojazdów bezszynowych w Řečkovicach Kuźnia w Těšanach Huta koło Adamova (Stará huť u Adamova ) Młyn w Hamry nad Sázavou Wiatrak w Kuželov Młyn wodny w Słup Przypisy
Radouň (Štětí)

Radouň (německy Radaun) je vesnice, část města Štětí v okrese Litoměřice. Od hlavní části města Štětí je vzdálena asi čtyři kilometry. Vsí protéká potok Obrtka. Obec je součástí regionu Štětsko. Historie První písemná zmínka pochází z roku 1057. Podle historických pramenů byla Radouň rozdělena na tři části a byla zde tvrz, po které není nyní ani stopy. Hlavní radouňská ulice ústí do rozlehlé návsi, dnes s parkovou skupinou vysokých stromů, rybníčkem a kaplí. Kaple svatého Floriána pochází z roku 1767, je pozdně barokní a byla rekonstruována v letech 1866 a 1930. Po roce 2000 byla obnovena vnější omítka a střecha. Radouňská škola byla postavena roku 1876 a od počátku měla německý vyučovací jazyk. Po roce 1945, po odsunu německého obyvatelstva se zde učilo česky až do konce 70. let, kdy byla ves přiřazena k městu Štětí a škola zanikla. Následně byla budova využívána zemědělským družstvem a nyní je po odprodeji městem Štětí v soukromých rukou. Obyvatelstvo Židovská komunita Počátek židovského osídlení v Radouni se datuje k 18. století. V 19. století byla ve vesnici postavena synagoga, která stávala v ulici vedoucí z návsi na Čakovice. Budova byla stržena v 80. letech 20. století z důvodu havarijního stavu a místo po ní zůstává nadále prázdné. Na kopci severozápadně nad Radouní se nachází částečně zachovaný židovský hřbitov z roku 1789, který sloužil pro pohřby židů ze širokého okolí (např. Dubá, Štětí, Hoštka). Čítá na 200 náhrobků různého stylu a stáří. Součástí hřbitova je novorománská obřadní síň s betonovou kupolí. Pamětihodnosti Domy če. 15, 18, 24 a čp. 79, 87, 92 Smuteční síň Kaple svatého Floriána Socha svatého Floriána Pískovcový podstavec kříže Židovský hřbitov V radouňském katastru jsou dvě naleziště vstavače vojenského v chráněném přírodním útvaru Radouň I. a Radouň II. Rodáci Wilhelm Eckstein (1851–1925), český optik, podnikatel, mecenáš Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Radouň na Wikimedia Commons
Radouň (Štětí)

Radouň (deutsch Radaun) ist ein Ortsteil von Štětí in Tschechien. Der Ort liegt 4 Kilometer nordöstlich von Štětí im Tal der Obrtka und gehört zum Okres Litoměřice. Geschichte Die erste schriftliche Erwähnung von Radujen erfolgte im Jahre 1057 in der Gründungsurkunde des Leitmeritzer Kapitels. Das Dorf wurde im 16. Jahrhundert geteilt. Besitzer des größten Anteils mit dem Meierhof waren die Kaplirz de Sulewicz auf Zebus und Brotzen. Die beiden kleineren Anteile gehörten den Beřkovský ze Šebířova auf Liboch beziehungsweise den Vlk von Kvítkov auf Schnedowitz. Kaplirz Osterský de Sulewicz ließ um 1600 nördlich des Dorfes zwischen zwei Armen der Obrtka eine Wasserfeste errichten. Die Dreiteilung des Dorfes zwischen unterschiedlichen Herrschaften bestand bis 1711. Nachdem die Feste im 18. Jahrhundert ihre Funktion als Herrensitz verloren hatte, verfiel sie und erlosch. Im Jahre 1802 schlug Jakub Veith die gesamten Radauner Güter seiner Herrschaft Liboch zu. In Radaun bestand eine starke jüdische Gemeinde, ihr gehörten im 19. Jahrhundert 117 Einwohner an. Ab 1850 gehörte Radaun zum Bezirk Dauba. Die Dorfschule wurde 1876 erbaut. Im Jahre 1880 hatte Radaun 900 Einwohner. Nach dem Münchner Abkommen wurde das überwiegend von Deutschen besiedelte Dorf 1938 dem Deutschen Reich zugeschlagen und war bis 1945 Teil des Landkreises Dauba. 1950 wurde die Gemeinde dem Okres Roudnice nad Labem zugeordnet und seit 1961 gehört sie zum Okres Litoměřice. 1980 erfolgte die Eingemeindung nach Štětí. 1991 wurden in Radouň 171 Einwohner gezählt. Beim Zensus von 2001 lebten in den 69 Häusern des Dorfes 197 Personen. Sehenswürdigkeiten Bekanntestes Bauwerk ist die 1767 errichtete barocke St. Florian-Kapelle. Jüdischer Friedhof, nördlich des Dorfes Gezimmerte Chaluppen Lausitzer Typs, die ältesten wurden 1779 und 1808 erbaut. Naturdenkmal Radouň an der Obrtka Einzelnachweise Weblinks http://www.steti.cz/content/view/21/36/#radoun
Secesní vodárna (Nymburk)

Secesní vodárna v Nymburku v okrese Nymburk, se nachází v ulici Vodárenská. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. V 19. století již kapacita staré vodárny rychle rostoucímu městu nestačila, a tak město v rámci celkové modernizace nechalo vybudovat zcela nový vodovod i s novou vodárenskou věží. Podle projektu Osvalda Polívky, spoluautora Obecního domu v Praze, byla r. 1904 postavena secesní věž ve tvaru kalicha, která je funkční dodnes. Kulatý železný vodojem je umístěn v nejvyšší části věže: dno je 26,5 m nad terénem, vrchol střechy pak 37 m. Objem nádrže je 412 m3. Moderní vodárenská věž a nový rozvod vody po městě tedy počátkem 20. století nahradil staletý systém, zásobující labskou vodou pět nymburských kašen. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Secesní vodárna na Wikimedia Commons Věžový vodojem Nymburk [online]. Společenstvo vodárenských vězí, 2007-02, rev. 2016-10 [cit. 2018-10-17]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2018-10-17.
Pravěká mohyla (Nymburk)

Pravěká mohyla v Nymburce se nachází v ulici Na Příkopě. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Unikátní nález skříňového mohylového hrobu z pozdní doby kamenné – eneolitu (3 600 př. n. l.) je důkazem dávného pravěkého osídlení města. Hrob s megalitickým kamenným obložením, ve kterém ležela kostra muže v mírně skrčené poloze, byl objeven v roce 1994 při archeologickém výzkumu v ulici Na Příkopě. Současně s ním byly nalezeny pozůstatky vnitřního valu opevněné osady z doby bronzové a pravěký příkop. Nakonec celý půdorys vodních příkopů a hradeb kopíruje původní pravěké opevnění. Architektonické studio AMS-ARCHITECT MATYAS STUDIO zahájilo v listopadu 2007 práci na pavilonu pro prezentaci mohyly z pozdní doby kamenné. V dubnu 2013 byla stavba dokončena. Systémy uvnitř stavby zajišťují udržení správného mikroklimatu, stahování a vytahování rolety a obsluhu informačního systému pro turisty. Monolititcká stavba je tvořena nosnou ocelovou konstrukcí, která je pokrytá panely. Duchovní rozměry stavbě dodává konstrukce na střeše objektu z níž příležitostně vychází světelný paprsek směrem k nebi s dosvitem 500 m. Památka je volně zpřístupněna během turistické sezóny (duben – říjen) denně od 9 do 17 hodin. Její zmenšený model je umístěn ve vitríně na chodbě informačního centra. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pravěká mohyla na Wikimedia Commons