NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dreifaltigkeitssäule (Olmütz)

e 35 Meter hohe barocke Dreifaltigkeitssäule (tschechisch Sloup Nejsvětější Trojice) wurde von 1716 bis 1754 in der mährischen Stadt Olmütz als Dank für das Erlöschen der Pest von 1716 errichtet. Im Jahre 2000 wurde die Säule unter der Referenznummer 859 in die UNESCO-Liste des Weltkultur- und Naturerbes der Menschheit aufgenommen. Geschichte Der Plan für die Errichtung einer Pestsäule auf dem Oberen Platz in Olmütz, mit deren Bau im Jahre 1716 begonnen wurde, geht auf den Steinmetz Wenzel Render zurück. Nach seinem Tod wurden die Arbeiten von Franz Thoneck, Johann Wenzel Rokický und Augustin Scholtz fortgesetzt. Die Bildhauerarbeiten wurden zunächst von Phillip Sattler und dann nach seinem Tod von Andreas Zahner durchgeführt. Die vergoldete Figurengruppe der Dreifaltigkeit auf der Spitze der Säule schuf der Goldschmied Simon Forstner. Somit waren am Bau der Säule ausschließlich Olmützer Künstler beteiligt. Die feierliche Weihe der Säule, an der die böhmische Königin Maria Theresia und deren Gatte Franz I. Stephan von Lothringen teilnahmen, fand am 9. September 1754 statt. Im Jahre 1758, während der Belagerung der Stadt durch die Preußen, wurde die Dreifaltigkeitssäule durch Artilleriefeuer beschädigt. Daran erinnert heute die goldene Nachbildung einer Kanonenkugel im oberen Teil der Säule. Architektur Die Dreifaltigkeitssäule wurde mit drei Höhenebenen auf einem kreisförmigen Plateau mit einem Durchmesser von etwa 15 Metern errichtet. Die Säule wird von den Reliefs der 12 Apostel und der Theologischen Tugenden und 18 überlebensgroße Heiligenfiguren geschmückt, darunter die böhmischen Landesheiligen Johannes Nepomuk, Adalbert von Prag und Wenzel von Böhmen sowie die Slawenapostel Kyrill und Method. Auf der Spitze der Säule befindet sich eine vergoldete Darstellung der Dreifaltigkeit und darunter der Erzengel Michael. Eine weitere vergoldete Figurengruppe an der Frontseite der Säule stellt Mariä Himmelfahrt dar. Nach der Begründung der UNESCO für die Verleihung des Welterbetitels stellt die Pestsäule eines der außergewöhnlichsten Beispiele für den Höhepunkt des mitteleuropäischen Barocks in Form des „Olmützer Barocks“ dar. Weblinks Offizielle Homepage der Stadt Olmütz Eintrag auf der UNESCO-Welterbe-Liste Literatur Marek Perůtka (Hrsg.): Sloup Nejsvětější Trojice v Olomouci. Statutární město Olomouc, Olomouc 2001, ISBN 80-238-7403-9. Petr Los, Jitka Brabcová: Svatí na sloupu Nejsvětější Trojice v Olomouci. = Saints on the Holy Trinity Column in Olomouc. = Die Heiligen der Dreifaltigkeitssäule in Olmütz. Danal – Regionální agentura pro rozvoj Střední Moravy, Olomouc 2002, ISBN 80-85973-94-4. Milan Tichák: Příběhy olomouckých pomníků. Burian a Tichák, Olomouc 2002, ISBN 80-239-0501-5.
Columna de la Santísima Trinidad de Olomouc

La columna de la Santa Trinidad de Olomouc en Moravia (República Checa) es una columna monumental barroca construida en 1740 al final de una epidemia de peste. Obra del escultor Ondrej Zahner, fue incluida en 2000 en el Lista del Patrimonio de la Humanidad de Unesco.​ Con una altura de 35 metros, está decorada con esculturas religiosas de la Europa Central. Véase también Columna de la Peste (Viena) Columna de la Peste (Kutná Hora) Columna de la Peste (Timișoara) Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre La columna de la Santísima Trinidad en Olomouc.
Stup Presvetog Trojstva u Olomoucu

Stup Presvetog Trojstva u Olomoucu je 35 metara visok barokni kužni pil iz 18. stoljeća (1716. – 1754.) koji je upisan na popis svjetske baštine UNESCO-a. Stup je izraz katoličke zahvalnosti za spas od kuge, ali i lokalnog patriotizma jer su svi majstori i umjetnici koji su ga stvarali, bili iz Olomouca, ali i prikazani sveci na stupu su bili povezani s gradom. Prikaz Osim pozlaćenog Svetog Trojstva i arkanđela Gabrijela na vrhu, ispod su prikazani sveci povezani s Isusovim životom (sv. Ana, sv. Joakim, sv. Josip i sv. Ivan Krstitelj), potom tri teološke vrline (nada, vjera i ljubav), te moravski sveci sv. Ćiril i Metod koji su u 9. st. širili kršćanstvo, sv. Blaž, sv. Vojtjeh Praški i sv. Ivan Nepomuk, dok su pri dnu sveci zaštitnici - austrijski zaštitnik sv. Mavro i češki zaštitnik sv. Vjenceslav, te sv. Florijan, sv. Ivan Kapistran, sv. Antun Padovanski, sv. Alojzije Gonzaga i sv. Ivan Sarkander.
Drievuldigheidszuil (Olomouc)

De Drievuldigheidszuil (Tsjechisch: Sloup Nejsvětější Trojice en Duits: Dreifaltigkeitssäule) is een erezuil in de Tsjechische stad Olomouc. Het barokke monument werd tussen 1716 en 1754 gebouwd op het Horní náměstí (Bovenplein) waar eerder de Herculesfontein had gestaan. Het hoofddoel van de bouw was het eren van God, katholieke kerk en het geloof. Een belangrijke aanleiding voor het begin van de bouw in 1716 was het einde van de pest die de regio getroffen had tussen 1714 en 1716. De zuil wordt ook gezien als een uiting van het lokale patriottisme, aangezien alle kunstenaars die gewerkt hebben aan het monument inwoners van Olomouc waren. Daarnaast zijn bijna alle afgebeelde heiligen op een bepaalde manier met de stad verbonden. In de zuil bevindt zich een kapel. Met een totale hoogte van 32 meter is de Drievuldigheidszuil de grootste beeldengroep in Tsjechië. Sinds 1995 is de zuil samen met de Mariazuil en zes barokke fonteinen (Neptunusfontein, Herculesfontein, Jupiterfontein, Tritonenfontein, Caesarfontein en Mercuriusfontein) in het centrum van Olomouc een nationaal cultureel monument. In het jaar 2000 is de Drievuldigheidszuil van Olomouc toegevoegd aan de Werelderfgoedlijst van UNESCO. De officiële reden daarvoor is "dat het een van de meest exceptionele voorbeelden is van het summum van de Centraal-Europese barokke artistieke expressie". Trivia De Drievuldigheidszuil is samen met het Raadhuis van Olomouc afgebeeld op een Tsjechische postzegel uit 1993 en alleen op een postzegel uit 2002.
Coluna da Santíssima Trindade em Olomouc

A Coluna da Santíssima Trindade em Olomouc, na Morávia, República Checa é uma coluna da Santíssima Trindade barroca construída em 1740 ao final da epidemia de peste. Obra do escultor Ondrej Zahner, foi incluída em 2000 como Patrimônio Mundial da UNESCO. Com uma altura de 35 metros é decorada com esculturas religiosas da Europa Central. Referências
Semilasso

Semilasso je kulturní centrum v brněnské čtvrti Královo Pole, v ulici Palackého (čo. 126), na křižovatce s ulicí Kosmovou. Historie Při císařské silnici vedoucí z Brna na Svitavy, na okraji osady Ugartov, součásti blízkého Králova Pole, vznikl v první polovině 19. století zájezdní Morgensternův hostinec, který patřil k panství Schaffgotschů. Ve 30. letech 19. století se zde, na pozvání majitele panství, na delší čas ubytoval kníže Hermann von Pückler-Muskau, mimo jiné cestovatel a spisovatel, který začal používat pseudonym Tutolasso (tj. zcela vyčerpaný – z motta „Tout casse, tout passe, tout lasse“, tj. Vše se rozbíjí, vše přechází, vše unavuje) a po čase Semilasso (tj. zpola odpočinutý). Zároveň zde v roce 1836 dokončil svůj cestopis Semilasso in Afrika s fiktivním hrdinou Semilassem, jenž byl dobovým čtenářským hitem. I sám kníže von Pückler-Muskau se stal místní populární postavou a dovolil pojmenovat hostinec podle něj: Zum Semilasso (česky U Semilassa). Hostinec se stal kulturním centrem Králova Pole, kde se ve zdobeném sále pořádaly místní společenské akce. V roce 1869 byla u Semilassa ukončena trať brněnské koněspřežné tramvaje a na jeho dvoře vznikla jedna ze tří vozoven, využívaná však pouze za éry koňské tramvaje. Trať z Brna byla roku 1900 elektrifikována. V blízkosti hostince byl na přelomu 19. a 20. století vybudován kulturní dům ve stylu historizující eklektické architektury, který převzal jméno Semilasso. Nová budova disponovala velkým sálem, restaurací i zahradou. Od roku 1904 byl znám jako Dělnický dům, neboť jej měl v pronájmu královopolský dělnický spolek. Po druhé světové válce ho pro kulturní potřeby využívala Královopolská strojírna a následně jej spravovalo Obvodní kulturní a vzdělávací středisko Brno V. V průběhu druhé poloviny 20. století byl kulturní dům různě přestavován, např. v 80. letech vznikla necitlivá dvorní dostavba, takže z původní budovy nakonec fakticky zůstala pouze uliční obvodová zeď s fasádou. Roku 1999 byla na budově Semilassa odhalena pamětní deska Karla Högra, který zde herecky začínal. Z důvodu neutěšeného stavu objektu byla v letech 2002–2003 provedena celková rekonstrukce podle projektu ateliéru RAW. Restauraci a společenský sál s přísálím, balkónem a zahradou doplnila nárožní dvoupodlažní kavárna se skleněnou věží, která se stala novou dominantou stavby. Budova je v majetku města Brna, samotný provoz kulturního centra zajišťuje od roku 2004 soukromá společnost Glanc. Nevyužívaná budova původního hostince v sousedství kulturního centra (na nároží ulic Palackého a Metodějovy), která sama pocházela z druhé poloviny 18. století, byla zbořena na jaře 2006. Na jejím místě byl v letech 2007–2009 postaven bytový dům Nové Semilasso. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Semilasso na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Semilasso

Semilasso is a cultural centre in the Královo Pole district of Brno, Czech Republic, which takes its name from the former public house U Semilassa, once known as the Morgensternův hostinec, which was renamed about 1836 in tribute to Prince Hermann von Pückler-Muskau (1785–1871). Semilasso is the nom-de-plume adopted by this famous German traveller and landscape gardener for his autobiographical travel books. References
Přírodní park Mikulčický luh

Přírodní park Mikulčický luh je chráněná přírodní oblast v Jihomoravském kraji o rozloze 7,97 km². Rozkládá se v Dolnomoravském úvalu jihozápadně od Hodonína, poblíž obce Mikulčice. Od 1. července 2025 je celé území přírodního parku součástí chráněné krajinné oblasti Soutok. Přírodní park je tvořen částí nivy řeky Moravy v nejbližším okolí mikulčického hradiště. Na některých místech vystupují nad úroveň povrchu písečné přesypy, tzv. hrúdy. Zatímco severozápadní část parku je zemědělsky obhospodařovávána, jihovýchodní část tvoří lužní les s vlastním prostorem hradiště, který zasahuje až k hraniční řece Moravě. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Přírodní park Mikulčický luh na Wikimedia Commons
Burg Radyně

Die Burg Radyně (kurz auch Karlskrone) erhebt sich auf dem Berg Radyně (586 m) zwischen Pilsen und Starý Plzenec, Tschechien. Sie ist selbst aus großer Distanz gut sichtbar. Die Burg wurde zusammen mit der Burg Kašperk im Böhmerwald um 1356 von Karl IV. gegründet und sollte als Sitz königlicher Verwalter der Region dienen. Beide Burgen wurden 1361 fertiggestellt. Kašperk wurde vom Baumeister Vít Hedvábný erbaut und aufgrund der baulichen Ähnlichkeit ist sein Mitwirken auch bei Radyně anzunehmen. Die Burg wurde nach Karl Karlskrone benannt, bereits wenige Jahre nach seinem Tod überwiegt aber wieder der Name des Berges – Radyně. Die Burg sollte das ältere frühmittelalterliche Pilsener Verwaltungszentrum (Starý Plzenec) ablösen. Mit dem Aufstieg der neu gegründeten Stadt (Neu) Pilsen, verlor die Burg jedoch allmählich an Bedeutung. Während der Belagerung Pilsens durch die Hussiten wurde in Zusammenarbeit mit dem Überläufer und ehemaligen Hauptmann der Taboriten Přibík von Klenová im Frühling 1434 von der Burg aus die belagerte Stadt mit Lebensmitteln versorgt (angeblich in insgesamt 120 Wagen!). In der Hälfte des 16. Jahrhunderts wird Radyně bereits als wüst erwähnt. Die Anlage der Burg besteht aus einem länglichen Palas an dessen Enden jeweils ein Turm anliegt. Dieses Grundkonzept ist bei der wahrscheinlich etwas älteren Burg Kašperk identisch. Am westlichen Ende grenzt ein kleiner Burghof mit Wirtschaftsbauten und einer Zisterne an. Die Burg ist für Besucher offen, der westliche erhaltene Turm bietet eine ausgezeichnete Aussicht an. Die Burgruine ist eine typische Dominante der Umgebung von Pilsen. Die Burg Radyně ist auch auf dem Prunkvorhang des Pilsener Theaters abgebildet, den der Maler Augustin Němejc zwischen 1899 und 1902 schuf. Der Vorhang ist einer der schönsten und wertvollsten in Böhmen. Bilder Literatur Petr Rožmberský, Milan Novobilský: Královský hrad Radyně (= Zapomenuté hrady, tvrze a místa. Bd. 17). Mikota, Plzeň 1998, ISBN 80-86596-96-6. Zdeněk Fiala (Red.): Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Band 4: Miloslav Bělohlávek: Západní Čechy. Svoboda, Praha 1985, S. 289–292. Dobroslava Menclová: České hrady. Band 2. Odeon, Praha 1972, S. 68–72. Weblinks Burg Radyně auf hrady.cs Information zur Burg Radyně
Radyně Castle

Radyně Castle is a castle situated on a hill of the same name, near the town of Starý Plzenec, in the Plzeň Region of the Czech Republic. Radyně, like the similarly conceived Kašperk, represents the height of the 14th-century trend towards the merging of castle buildings. History When the castle of Starý Plzenec fell into disrepair in the first half of the 13th century, it was necessary to build a new centre of royal power for the administration of the region of Plzeň. Construction apparently began in 1353, during the rule of Charles IV, and was completed in 1361. The original name of Karlskrone (Charles' Crown) did not become commonly used in the district, and the castle gradually took the name of the hill on which it was built - Radyně. The burgraves who governed the region were based in Radyně, and by the end of the 15th century it had been acquired by the Sternberg family (1496–1561), who settled at the more comfortable castle at Bechyně. Its counterpart at Radyně, which was accessible only with difficulty, started to fall into disrepair, and its fate was sealed in the first quarter of the 16th century when it was burned down. As early as 1558, record indicated that it was abandoned, and not even the affluent Černín of the Crudenice family, owners of the castle as well as the surrounding district in the 18th century, invested in repair work. The mysterious abandoned ruin had to wait until the coming of the Romantic movement in the 19th century for more interest to be shown in it. Minor repairs and alterations were however destroyed by fire in 1886. In recent years, the castle has been progressively renovated, and a permanent exhibition devoted to its history can now be seen. The tower is open to visitors of the castle. Radyně Castle is also depicted on the theatre curtain of the Pilsener Theater, which was created by the painter Augustin Němejc between years 1899 and 1902. The curtain is one of the most beautiful and valuable in Czech Republic. Picture See also List of castles in the Plzeň Region References External links Radyně Castle at Kudyznudy.com
Castillo de Radyně

Radyně es un castillo de la mitad del siglo XIV. Se ubica en una colina en el bosque en la proximidad del pueblo Starý Plzenec, cerca de la ciudad de Pilsen en la República Checa. Fue fundado en el año 1361 por el rey Carlos IV. El primer castellano fue Blahuta. El funcionario real vigilaba la seguridad de las vías, protegía a los comerciantes de los asaltos, dirigía a la guarnición del castillo y estaba encargado de la jurisdicción de los súbitos. Después de las guerras husitas al final del siglo XV, fue abandonado. La primera fecha que se menciona el castillo como abandonado es en el año 1558. Más tarde se recuperó parcialmente. La construcción más importante del castillo era un palacio rectangular con dos torres de residencia en dos lados opuestos. Una torre, cuadrilátera, se ha conservado hasta hoy en día, mientras que la otra semi-redonda, que sirvió como mazmorra, desapareció. Los espacios residenciales más importantes se encuentran en el primer y segundo piso y tienen los techos planos; además, hay dos cámaras con tragaluz. En la planta baja del palacio había sótanos. En la primera planta ajustada a la torre se hallaba la sala del conserje, en la proximidad de la sala se encontraba el comedor y al lado la cámara de la dama y la cocina. En la segunda planta había una capilla que daba a la parte de la torre en la que vivía el señor. El palacio probablemente tenía dos plantas, mientras que las torres cinco. En la tercera planta de la torre estaba la armería. En la cuarta planta se encontraba una prisión. Se supone que en la quinta planta vivía el carcelero. Las partes superiores de ambas torres estaban unidas por un corredor en la techumbre. Enfrente de la torre cuadrilátera se encontraba un pequeño patio con una cisterna y una edificación ahora ya desaparecida, protegido por una muralla. Desde el patio hasta el palacio se llegaba por un puente en pilares. El castillo interior era rodeado por una fortificación exterior en cuya muralla probablemente había unos edificios públicos y administrativos. Es posible que la fortificación Zwinger, que está en la parte frontal con un bastión en forma de herradura y un bastión de forma irregular de dos lados, provenga de una época más tardía. El conjunto está rodeado por una zanja circular que entonces estaba protegida con un terraplén. Allí en la entrada se encontraba la primera puerta a la que se llegaba atravesando otra zanja pequeña. La estructura del castillo se parece mucho a la de Kašperk, otro castillo fundado por Carlos IV. Bibliografía: http://hradyazamkyceska.blog.cz/1507/zricenina-hradu-radyne-stary-plzenec
Station d'épuration de Bubeneč

La station d’épuration de Bubeneč est la plus ancienne station d’épuration de Prague. Elle a été conçue par William Heerlein Lindley et construite entre 1895 et 1906. En 1991, l'ensemble du bâtiment a été déclaré monument national protégé et a été transformé en musée écotechnique . Voir aussi Articles connexes Station d'épuration de Podoli Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Liste indicative du patrimoine mondial MonumNet Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague Portail de l'assainissement Portail de l’eau
Kloster Nový Dvůr

Das Kloster Nový Dvůr (deutsch Neuhof) ist eine Trappistenabtei im Bezirk Karlsbad, Tschechien. Es befindet sich anderthalb Kilometer östlich der zu Toužim gehörigen Ortschaft Dobrá Voda im Tepler Hochland auf einer Hochfläche über dem Zusammenfluss des Bezděkovský potok und Úterský potok. Geschichte Ursprünglich war das Kloster ein barocker Bauernhof, der im Jahr 1760 vermutlich durch Kilian Ignaz Dientzenhofer erbaut worden war. 1999 erwarben Mönche aus der französischen Abtei Sept-Fons das verfallene Anwesen in der Diözese Pilsen mit der Hilfe von anderen Klöstern des Ordens. 2000 wurde mit den Baumaßnahmen begonnen, die u. a. die Restaurierung der alten Gebäude und die Errichtung einer Kirche umfassten, und unter der Leitung des britischen Architekten John Pawson stehen. Noch vor seiner Vollendung hat das Kloster Nový Dvůr aufgrund seiner modernen, minimalistischen Architektur die Aufmerksamkeit auf sich gezogen. Fotografisch wurde die Klosteranlage von Jens Weber fotografisch dokumentiert. Am 24. September 2011 wurde das Priorat Nový Dvúr vom Generalkapitel der Zisterzienser der strengeren Observanz – Trappisten – in Assisi per 8. Dezember 2011 zur Abtei erhoben. Erster Abt wurde Samuel Lauras OCSO. Weblinks Website der Trappisten-Abtei Nový Dvůr Beitrag von Radio Prag über das Kloster Einzelnachweise
Nový Dvůr Monastery

The Nový Dvůr Monastery (full name Monastery of the Mother of God Nový Dvůr; Czech: Klášter Matky Boží Nový Dvůr) is the only men's monastery of the Trappist Order in the Czech Republic. It is located in Dobrá Voda part of Toužim in the Karlovy Vary Region, close to the Premonstratensian monastery of Teplá. Description The Monastery of the Mother of God Nový Dvůr is a monastery of the Trappist Order originated from a dilapidated Baroque manor house (Nový Dvůr means literally "the New Yard"), that was partially reconstructed and mostly replaced by a modern construction according to a project of British architectural designer John Pawson. It was established in August 2002 as a daughter house of the Sept-Fons Abbey, France. In September 2004 the monastery church was dedicated to Our Lady. As of 2009, the monastery is home to about twenty monks, who manufacture several products: face cream "Crème Réparatrice" with an extract of corn sprouts, linden and orange tree with ECOCERT certification; four sorts of mustard (two are produced via organic farming), which, in addition to the Czech Republic, are also sold in France, Germany, Austria and Hungary. The recipes of both products were created by monks at Nový Dvůr, and the other products of Nový Dvůr such as jam, coffee and dietary supplements originate from their home monastery, Sept-Fons Abbey in France. References
Abbaye de Nový Dvůr

L'abbaye de Nový Dvůr (nom complet: monastère de la Mère de Dieu Nový Dvůr ; tchèque : Klášter Matky Boží Nový Dvůr) est une abbaye cistercienne de l'ordre trappiste en Tchéquie. Elle est située dans la région historique des Sudètes, administrativement dans la commune de Toužim, région de Karlovy Vary, non loin de l'abbaye de Teplá. Elle ressort du diocèse de Plzeň (de). Historique L'abbaye de Nový Dvůr, fille de l'abbaye de Sept-Fons, est fondée 2002 dans un ancien manoir baroque (Nový Dvůr signifie littéralement « Cour-Neuve »), oeuvre de l'architecte Kilian Ignace Dientzenhofer. Les bâtiments anciens sont restaurés et augmentés par l'architecte britannique John Pawson (en). L'église abbatiale est consacrée le 2 septembre 2004 sous la dédicace de Notre-Dame, en présence du cardinal Vlk et du cardinal Barbarin. Le monastère est érigé en abbaye le 8 décembre 2011. Depuis 2009, la communauté compte une trentaine de moines, qui se consacrent à la prière et à la fabrication de cosmétiques et de moutarde biologique. Notes et références Voir aussi Articles connexes Ordre cistercien Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Page officiel sur le site de l'ordre trappiste Portail du catholicisme Portail du monachisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Rádlo

Rádlo (deutsch Radl) ist eine Gemeinde im Okres Jablonec nad Nisou im Liberecký kraj, Tschechien. Sie liegt über dem Tal der Mohelka im Jeschkengebirge. Geschichte Die erste urkundliche Erwähnung datiert aus dem Jahr 1419. Damals verkaufte das Kloster in Mnichovo Hradiště die Pfarrei Rychnov mit der Gemeinde Rádlo an Jindřich von Valdštejn. Die ursprünglich tschechische Gemeinde erhielt durch Zuwanderung und Assimilation vermutlich ab dem 18. Jahrhundert eine deutsche Bevölkerungsmehrheit. Bei der Volkszählung im Jahre 1930 waren von damals 1737 Einwohnern 61 Tschechen. Die Bewohner lebten vornehmlich von Land- und Viehwirtschaft. Im 19. Jahrhundert entstanden einige kleinere Industriebetriebe, vor allem im Bereich Textilien und Schmuck. Radl bildete ab der Mitte des 19. Jahrhunderts eine Gemeinde im Gerichtsbezirk Gablonz an der Neiße. 1938 wurde Kohlstatt (Milíře), das bis dahin Teil der Gemeinde Hermannsthal war, nach Radl umgemeindet. Nach der Vertreibung der deutschen Bevölkerung 1945/46 siedelten sich vor allem Tschechen aus dem Landesinneren an; die Einwohnerzahl blieb jedoch deutlich unter dem Vorkriegsniveau. Gemeindegliederung Die Gemeinde Rádlo besteht aus den Ortsteilen Milíře (Kohlstatt, auch Kohlstadt) und Rádlo (Radl). Sehenswürdigkeiten Berg Císařský kámen (Kaiserstein, 637 m), so genannt seit einem Besuch von Kaiser Joseph II. im Jahr 1788 Naturschutzgebiet Nad koupalištěm (3,24 ha) Einzelnachweise
Rádlo

Rádlo es una localidad del distrito de Jablonec nad Nisou en la región de Liberec, República Checa, con una población estimada a principio del año 2018 de 892 habitantes. Se encuentra ubicada al norte de la región, en la zona de los montes Jizera (Sudetes occidentales) y el río Neisse —un afluente izquierdo del río Óder—, a poca distancia al norte de Praga y cerca de la frontera con Polonia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Rádlo.