NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Benedikta (Lučice)

Kostel svatého Benedikta v Lučicích je filiální kostel farnosti Chlumec nad Cidlinou. Areál kostela, zvonice a hřbitova je situován na pravděpodobně umělém pahorku na levém břehu řeky Cidliny. Historie Kostel je na tomto místě zmiňován již roku 1380 a byl zřejmě dřevěný. V 16. století pak byla v jeho blízkosti zbudována dřevěná zvonice, která je pravděpodobně zachována do současnosti (možná byla v průběhu časů nahrazena replikou, ale průzkum potvrzující tuto teorii chybí). Zvony umístěné ve zvonici nesou datování 1575 (byl později zrekvírován) a 1586 (zůstal ve zvonici). V roce 1718 došlo k přestavbě kostela na zděný barokní. Architektura Kostel je jednolodní stavbou a některé jeho interiérové vybavení pochází z původního dřevěného kostelíka ze 14. století. Součástí interiéru jsou také varhany varhanáře Franze Aloise Hanische z roku 1877. Dřevěná zvonice stojící na jižní straně kostela má polygonální půdorys, štenýřovou konstrukci a je jedinou dochovanou dřevěnou stavbou svého druhu v Čechách s otevřeným podchodným přízemím. Celý areál je obklopen hřbitovem obehnaným zdí přibližně obdélníkového půdorysu. Současnost V kostele se konají bohoslužby pravidelně každou první sobotu v měsíci. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Benedikta v Lučicích na Wikimedia Commons
Kostel svatého Ondřeje (Luby)

Kostel svatého Ondřeje byl farní, dnes však filiální římskokatolický kostel v Lubech u Chebu ve farnosti Skalná. Je kulturní památkou ČR. Historie Kostel v Lubech pochází z doby první kolonizace zdejší oblasti v 11. století. První písemná zmínka pochází z roku 1184, kdy je místní kostel zmiňován jako majetek cisterciáckého waldsassenského kláštera. Tomuto klášteru věnoval Luby roku 1165 český král Vladislav II. Další zmínka pochází z roku 1188 v souvislosti se stavbou či přestavbou kostela. Z této vývojové fáze je zachována mohutná románská hranolová věž, v jejímž přízemí je situován presbytář kostela. Věž byla upravena v roce 1734 barokně a opravena v roce 1856. Roku 1199 je v listině waldsassenského kláštera zmiňován první plebán v Lubech. Ve středověku (snad již od počátku) byl kostel koncipován jako pevnostní, čemuž nasvědčuje masivní románská věž s úzkými okénky a zdí ohrazený ostroh, na němž kostel stojí. Až do roku 1501 patřila celá oblast Chebska včetně Lubů pod Řezenskou diecézi. V 16. století během šíření luterské víry z Německa byla zdejší oblast až do roku 1621 prakticky protestantská. Ve zdejší farnosti to byly nejen Luby s kostelem svatého Ondřeje, ale také ves Kostelní s kostelem svatého Jiljí, který patří spolu s kostelem sv. Ondřeje k vůbec nejstarším v této oblasti. Současná podoba kostela je tvořena směsí různých stavebních úprav napříč dějinami. Z nejstarší podoby kostela je zachována románská, později barokně upravená věž (1734). Z doby gotiky pak sakristie. Jak vypadala kostelní loď původně, není známo. Současná hmota kostela bez věže, tedy dochovaná loď včetně boční polygonálně zakončené vížky se schodištěm na galerii pochází z přestavby v roce 1697. Další významnější přestavby a úpravy kostela následovaly v letech 1734 (věž), 1735 (interiér), 1792 (varhany) a 1856 (věž, nástropní malby). Interiér Presbytář je sklenut křížovou klenbou. Jeho zařízení tvoří hlavní barokní oltář z 1. poloviny 18. století se sochami apoštolů Petra a Pavla. Oltářní obraz pak znázorňuje ukřižovaného svatého Ondřeje. Na vrcholu je motiv Korunování Panny Marie. Dále se zde nachází novogotická zasklená oratoř. Loď kostela je sklenutá barokní klenbou s nástropními freskami z roku 1856 (v tomto roce proběhla poslední velká úprava). V lodi se nachází dřevěná kruchta z 18. století, uprostřed dvoupatrová. Vstupuje se na ní bočním schodištěm z jižní strany. Na druhém kůru se nacházejí pozdně barokní varhany od Ignáce Schmidta z roku 1792, pod kůrem jsou dvě rokokové zpovědnice. V přední části lodi jsou čtyři neorenesanční boční oltáře, kazatelna je barokní. Na zábradlí první galerie jsou připevněny obrazy cyklu křížové cesty. Čelní stranu lodi okolo triumfálního oblouku zdobí freska Ukřižování z roku 1735. Odkazy Reference Literatura Umělecké památky Čech. K/O. Příprava vydání Emanuel Poche. Svazek II. Praha: Academia, 1978. 580 s. Heslo Luby, s. 325. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Ondřeje na Wikimedia Commons Varhany v lubském kostele svatého Ondřeje
Lázeňský pavilón Krystal

Lázeňský pavilon Krystal (též lázeňský dům Krystal nebo hotel Krystal) je funkcionalistická lázeňská stavba v Luhačovicích ve Zlínském kraji. Historie Dům pochází ze 30. let 20. století (pravděpodobně byl vybudován kolem roku 1935). Po znárodnění v roce 1948 přešel Krystal ze soukromých rukou pod správu Restaurací a jídelen. Restaurace a kavárna umístěná ve spodní části měla pouze večerní provoz a víkendový salónek pro uspořádávání různých typů společenských akcí. V osmdesátých a devadesátých letech byl Kavárna Krystal vyhlášeným večerním a nočním tanečním barem. Po revoluci, v 90. letech 20. století prošel celý objekt modernizací a úpravami. Dosud horní část budovy, která byla do té doby užívána k bydlení, byla mimo posledního patra přebudována, tehdejším majitelem Vladimírem Gajdošem, na hotelové pokoje. Hotelový provoz sebou přinesl i rozšířenou otevírací dobu na celodenní, byla otevřena denní jídelna a bylo pokračováno ve večerních hudebních produkcích. Prostor dvora byl upraven na stylovou dřevěnou terasu s pravidelnými grilovacími či jinými kulinářskými večery. V letech 2009–10 byl objekt znovu rekonstruován. V roce 2023 pak došlo s propadnutí střechy, která byla součástí poslední rekonstrukce. Od roku 1992 je stavba kulturní památkou. Architektura Třípatrový pavilon ve stylu funkcionalismu (konstruktivismu) je dílem brněnského architekta Bohuslava Fuchse. Stavba stojí na nepravidelném lichoběžníkovém pozemku. Hlavní vstup je umístěn přibližně uprostřed přízemí obloženého travertinem, po obou stranách jsou široká nečleněná okna a zcela v levé části pak ještě dveře do suterénu. Charakteristickým prvkem fasády je pilovité řazení rizalitů v patrech, pásová okna a průběžné balkony přes celou šíři budovy. Současnost V současné době je provozován pouze jako uzavřený objekt, hotel, tedy nocleh se snídaní (dva apartmány a 12 dvoulůžkových pokojů). Restaurace je celodenně nefunkční, mimo ranní podávání snídaní. Neobnovily se ani vyhlášené taneční večery či grilování na terase. Salónek byl přebudován na zvětšení recepce. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lázeňský pavilón Krystal na Wikimedia Commons
Lázeňský pavilón Radhošť

Lázeňský pavilon Radhošť je samostatně stojící vila s bohatě zdobenou fasádou, situovaná v Luhačovicích. Historie Vila byla vybudována na počátku 20. století. Od roku 1992 je kulturní památkou. Objekt byl původně lázeňským pavilonem, nicméně v současné době slouží jako bytový dům. Architektura Jedná se o samostatně stojící trojpodlažní dům na obdélníkovém půdorysu se sedlovou střechou. Secesní fasáda je horizontálně členěna různými druhy průběžných říms. Nejvýraznějším prvkem fasády je na sever orientovaný nárožní arkýř nesený atlantem. Zatímco první patro arkýře je zdobeny pilastry s maskaronovou patkou a volutovou hlavicí, ve druhém patře jsou pilastry kanelované. Zajímavá je také různorodost oken v průčelní fasádě: v přízemí jsou okna se segmentovou klenbou a archivoltou, v prvním patře jsou klenutá půlkruhově a doplněna klenákem ve vrcholu oblouku a pilastry s rozvilinovou hlavicí po stranách, ve třetím patře pak najdeme trojdílná obdélná okna s bohatě zdobenou nadokenní římsou. Na skoseném nároží protilehlém k arkýři se uplatňuje motiv kamenných kvádrů, v patrech je pak vždy po jednom jednodílném okně. Pod trojúhelníkovým volutovým štítem uliční fasády je ve vlysu reliéfní nápis RADHOŠŤ. Vstup do objektu je veden z boční fasády. Ta je zdůrazněna dvoupatrovým arkádový rizalitem. K němu je pak připojen další arkýř s cibulovou střechou, krytou barevnou keramickou glazovanou krytinou, a s korouhvičkou na báni – ta tvoří výškově dominantní prvek celého domu. Boční a zadní fasády jsou obecně méně zdobné než fasáda uliční, dekorovaná mnoha štukovými prvky. Uplatnuje se zda vlastně jen rýhování v přízemí, jinak je omítka téměř hladká. Některé prvky interiéru jsou původní. Dochovalo se například pískovcové schodiště se secesním kovaným zábradlím nebo stropní zrcadla v místnostech. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lázeňský pavilón Radhošť na Wikimedia Commons
Kolonáda v Luhačovicích

Kolonáda nacházející se v lázeňském městě Luhačovice ve Zlínském kraji pochází z 40. let 20. století. Jedná se o podlouhlou modernistickou kolonádu, skládající se ze tří částí. Hlavním bodem je hala Vincentka, vysoký otevřený prostor s proskleným stropem a průčelím, který doplňují dvě řady sloupů z umělého mramoru. Nalevo od této haly stojí malá Malá kolonáda, napravo Velká kolonáda s bývalým pramenem Amandka. Jde o českou kulturní památku, za kterou byla prohlášena v roce 2005; ročně ji navštíví přibližně milion lidí. Naproti kolonádě se nachází Společenský dům z roku 1935 od architekta Františka Roitha, Jurkovičův dům z roku 1902 a kousek opodál stojí také Smetanův dům od Emila Králíka. Historie V roce 1926 vypsala na nové řešení lázeňského centra Obecní rada luhačovická soutěž, kterého se zúčastnilo 13 projektů. První cena nebyla udělena a tu druhou získal ambiciózní projekt architektů Bohuslava Fuchse a Josefa Štěpánka. Právě snad pro radikálnost jejich projektu nezískali první cenu, neboť navrhovali objekty Janova domu a Bedřicha Smetany nahradit novými funkcionalistickými budovami a tyto propojit v jeden celek s kolonádou. Koncepce projektu zahrnovala regulaci a přikrytí protékající říčky Šťavnice a na lázeňském náměstí vytvořit drobné umělé vodní plochy. Další soutěž s názvem „Omezená soutěž na řešení lázeňského centra v Luhačovicích“ se konala v roce 1940, kdy architekt Bohuslav Fuchs, který měl přímo v Luhačovicích za sebou objekty v tzv. Bílé čtvrti, ve svém soutěžním návrhu zúročil své cenné zkušenosti urbanisty a dotáhl v něm své předchozí funkcionalistické vize. Zvítězil však projekt Oskara Pořísky s názvem Floreat a po ukončení druhé světové války došlo k jeho částečné realizaci. Stavba byla navržena architektem Oskarem Pořískou ve stylu modernismu. Cílem zadání soutěže bylo scelit centrální část lázní lineárně řazeným souborem staveb. Realizace proběhla v letech 1947 až 1951. Jde o jednu z posledních staveb v duchu moderní architektury v první polovině 20. století – v roce 1948 totiž v Československu nastal převrat a následně byl v architektuře prosazován socialistický realismus. Rekonstrukce V listopadu 2019 byla dokončena velká rekonstrukce kolonády. Ta stavbě v zanedbaném stavu navrátila původní podobu, odstranila časem naakumulované nánosy (např. vizuální smog). Rekonstrukce probíhala pod vedením architektky Mirky Chmelařové z projekční společnosti S-projekt plus. Kde nebyla možná obnova původních prvků, došlo k výrobě nákladných replik. Byla vyrobena například replika keramické mozaiky podlahy celé kolonády, jenž má přibližně 1600 metrů čtverečních. Vznikly zde nové kavárny, které mají jednotný vizuální styl. Rekonstrukce stála 115 milionů korun a byla z většiny placena z fondů Evropské unie. Popis Kolonáda je dlouhá 126 metrů, šířka je 9,8 m, výška 4,2 m. Hala Vincentka má délku 26 metrů, šířku 15 m, výšku 8 m. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kolonáda (Luhačovice) na Wikimedia Commons Oficiální stránky lázní Luhačovice Článek o zrekonstruované kolonádě na webu Earch.cz
Tenisový pavilón (Luhačovice)

Tenisový pavilon je dřevěná stavba ve svahu nad tenisovými kurty v blízkosti lázeňského centra Luhačovic. Historie Objekt je součástí tenisového areálu, umístěného na Lázeňském náměstí (č.427) vedle říčky Šťavnice. První tenisový dvorec byl zřízen pro hraběte Serényiho v roce 1902. Po vzniku lázeňské akciové společnosti byl zřízen nový dvorec. Další rozšíření tenisového areálu bylo iniciováno s ohledem na přípravu Prvního mezinárodního LAWN turnaje (1926) a bylo rozhodnuto o výstavbě tohoto tenisového zázemí. Objekt byl vybudován v letech 1924–1926 podle návrhu českého stavitele a architekta Josefa Skřivánka (19. 11. 1868 – 28. 1. 1934), který byl členem správní rady luhačovických lázní, a mezi jehož další stavby v Luhačovicích patří Inhalatorium a Gloriet nad Otovkou (1929). Tenisový pavilón navazuje na architektonický styl Dušana Jurkoviče v Luhačovicích. V roce 2000 byla stavba prohlášena kulturní památkou. Pavilon se jako jedna z mála historických staveb v Luhačovicích dochoval zcela v původní podobě, bez rušivých novodobých zásahů, a stále slouží původnímu účelu, pro který byl navržen, tedy jako zázemí pro tenisty. Konaly se zde dokonce i významné turnaje jako příkladně Davis Cupu, Galeova poháru či série ŠKOFIN TOUR. Tenisový pavilon se stal zázemím pro mnohé osobnosti, příkladně tenisový mistr světa Karel Koželuh, Dominika Haška, Romana Hamrlíka a Jiřího Dopitu, Pavla Zedníčka, Václava Vydru, Miloslava Šimka, Martina Dejdara, Václava Klause a dalších. Architektura Drobná dřevěná stavba obdélníkového půdorysu stojí na vysoké kamenné podezdívce a je završena valbovou střechou se segmentovým vikýřem. V průčelí orientovaném směrem k tenisovým kurtům je v kamenné podnoži umístěn vstup do sklepa a po jeho stranách dvě kruhová okna do tohoto prostoru. Po obou stranách hlavního průčelí vedou schodiště na prosklenou verandu. Z verandy lze vstoupit do šaten, které jsou v objektu umístěny symetricky pro muže a ženy a vede do nich okno vždy z boční strany pavilonu. V centrální části stavby je pak místnost správce, rovněž přístupná z verandy. Toalety, připojené k zadnímu průčelí budovy, byly přistavěny později. Stavebním materiálem pavilonu je kámen a dřevo, jako střešní krytina byl použit plech. Před pavilonem je otevřená tribuna pro návštěvníky a před ní tenisové kurty. Zajímavost V pavilonu je umístěna malá výstavka ve vzteku rozbitých tenisových raket. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tenisový pavilón na Wikimedia Commons
Kaple svaté Alžběty (Luhačovice)

Kaple svaté Alžběty je samostatně stojící kaple z konce 18. století v Luhačovicích. Historie Kaple byla vybudována v roce 1795 a je tak nejstarší stavbou v lázeňském centru Luhačovic. Její investorkou byla tehdejší majitelka luhačovických lázní Alžběta Serényiová. Kaple byla vysvěcena 24. června 1795 olomouckým metropolitním kanovníkem Janem Nepomukem Serenyim. Kaple sloužila nejen ke mším, ale měla také význam ryze praktický – její zvonek ohlašoval začátek a konec lázeňských procedur. Zvon s reliéfem Nejsvětější Trojice, který byl původně v kapli umístěn, byl snesen a roztaven během 1. světové války. Nový zvon byl do kaple instalován a slavnostně požehnán v roce 2013. Od roku 1958 je kaple kulturní památkou. Architektura Jedná se o samostatně stojící stavbu na obdélníkovém půdorysu s půlkruhovým závěrem. Břidlicová střecha je sedlová, nad závěrem valbová, a ve vrcholu je umístěna čtyřboká zvonička s helmou a dvouramenným křížem. Průčelí s nízkou podezdívkou je zdobeno pilastry s kompozitními hlavicemi, uprostřed mezi nimi je půlkruhově zaklenutý vstup a profilovanou archivoltou a klenákem ve vrcholu. Nad vstupem je v omítce proveden reliéfní pás s akanty, podobný rostlinný motiv je i ve tvarovaném štítu a v něm jsou zakomponovány dva erby. Zbytek fasády je rýhovaný, na bocích je vždy prolomeno jedno půlkruhově klenuté okno s profilovanou šambránou, v závěru oválné okno. Zajímavost V roce 2022 bylo umožněno dětem umisťovat v kapli vzkazy Bohu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svaté Alžběty na Wikimedia Commons
Vila Valaška

Vila Valaška (též lázeňský dům Valaška) je vila v Luhačovicích, v ulici Betty Smetanové č.p. 388 v Pražské čtvrti. Historie Vila byla postavena v roce 1907 podle projektu architekta Dušana Jurkoviče. Investorem byl vizovický stavitel František Novák a vila sloužila jako jeho rodinné sídlo. Krátce poté dům odkoupili příbuzní pražské herečky Leopoldy Dostalové a udělali z něj lázeňský penzion. Vila byla později znárodněna a sloužila k ubytování zaměstnanců lázní. V devadesátých letech 20. století byla v restituci vrácena původním majitelům. Od roku 2000 je kulturní památkou. V roce 2009 pak byla vila novým soukromým vlastníkem rekonstruována na hotel. Architektura Jedná se o třípodlažní, samostatně stojící dům na téměř čtvercovém půdorysu, s mansardovou střechou. Vzhledem k umístění ve svahu je uliční průčelí pouze dvoupodlažní. Podezdívka domu je kamenná a v nárožích vybíhá v podpěráky sahající až do třetího podlaží, kde podpírají arkýřová okna. Ve středu přízemí uličního, západního průčelí je umístěn hlavní vchod v portiku se sedlovou střechou s valbičkou. Další, vedlejší vstupy jsou umístěny v jižním a východním průčelí. Ve třetím podlaží zaujmou arkýřová okna na nárožích, s rámy v modré barvě. Na jižní i severní fasádě nese vila nápis VALAŠKA. Mansardová střecha je uprostřed prolomena osmibokou věží s pásovým světlíkem a osmibokou jehlanovou střechou. Hlavní komunikační osou domu je osmiboká schodišťová věž. Z podesty v každém podlaží vedou vstupy do jednotlivých pokojů. V interiéru zůstaly zachovány některé původní Jurkovičovy prvky. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Valaška na Wikimedia Commons
Kuttnerova kaple

Kaple Nanebevzetí Panny Marie nazývaná Kuttnerova kaple se nalézá v lázeňském parku asi 0,6 km jihovýchodně od centra města Lázně Bohdaneč v okrese Pardubice nedaleko od silnice I/36 vedoucí do okresního města Pardubice. Okolo barokní kaple prochází modrá turistická značka vedoucí z Lázní Bohdaneč do Stéblové. Kaple je chráněna jako kulturní památka. Národní památkový ústav tuto kapli uvádí v katalogu památek pod rejstříkovým číslem ÚSKP 46627/6-2050. Historie V blízkosti studánky u silnice do Pardubic stála kaplička zasvěcená Nanebevzetí Panny Marie, která byla zničena v roce 1794. Na začátku 19. století byla o něco níže postavena nová kaplička purkmistrem Janem Františkem Kuttnnerem (na vlastní náklady). Místo původní kaple je označeno kamenným křížem z roku 1819. V roce 2000 byla občany Lázně Bohdaneč kaplička opravena a vybavena sádrovou soškou Panny Marie. Popis Kaplička je zděná drobná barokní stavba na půdorysu obdélníku zakončena zvonovitou prejzovou střechou. Stěny kaple člení průběžný omítaný sokl, má odsazené zaoblené rohy a lizénové orámování. Strop kapličky je zaklenut plackou. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaplička "Kuttnerova" na Wikimedia Commons Kaple na památkovém katalogu
Most Sokolovských hrdinů (Darkov)

Most Sokolovských hrdinů v Karviné-Darkově (místně nazýván Darkovský most) je železobetonový silniční most přes řeku Olši a výrazná dominanta u lázní v Darkově. Most je prohlášen kulturní památkou ČR. Historie Most překlenující řeku Olši v Darkově spojoval části Darkova rozdělené řekou a byl intenzívně využíván automobilovou dopravou. Darkovský most projektoval vídeňský stavitel Ing. Franz Rabe. Stavba mostu byla zahájena v roce 1922 a dokončena v roce 1925. Během povodní v roce 1997 řeka Olše málem most zaplavila. V letech 2003–2004 byl most rekonstruován. Byla provedena celková sanace železobetonové konstrukce a celé mostové těleso vyzvednuto o dva metry nad původní nivelaci. Při sanaci byly zachovány reliéfy na stěnách. Od roku 2004 slouží pro pěší a cyklisty, z dopravní obsluhy byla vyřazena automobilní doprava. Popis Železobetonový obloukový silniční most s novobarokními prvky je unikátní technické řešení. Na dvou podélných obloucích je zavěšena mostovka. Ke konstrukci bylo použito odlehčeného železobetonového Vierendeelova nosníku v horním oblouku. Most je příčně vyztužen třemi trojicemi vodorovných prutů nad sebou, proložených svislým středním prutem. Výška mostu je 6,25 metru, dolní mostovka je dlouhá 55,8 metru a most je široký 5,6 metru. Zlatá mince V letech 2011–2015 Česká národní banka vydala deset zlatých mincí v edici Mosty České republiky. V roce 2014 byl obloukový most v Darkově vyražen na pamětní zlatou minci. Vítězný návrh mince provedl student Asamata Baltaev z Vyšší odborné školy v Jablonci nad Nisou. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Karviné Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu most Sokolovských hrdinů na Wikimedia Commons
Darkovský most

Die Darkovský most ist eine Brücke über die Olsa im Stadtteil Lázne Darkov (Bad Darkau) von Karviná (Karwin) im Moravskoslezský kraj im Osten Tschechiens. Sie wird heute nur noch von Fußgängern und Radfahrern benutzt. Ihr offizieller Name ist Most Sokolovských hrdinů (Brücke der Helden von Sokolow), mit dem an die Schlacht von Sokolow am 8. und 9. März 1943 erinnert wird. Im Verlauf der dritten Schlacht bei Charkow (1943) wurde die Wiedereroberung von Charkiw durch die Wehrmacht verzögert, wobei die Rote Armee erstmals gemeinsam mit einer ausländischen Einheit kämpfte, der 1. Tschechoslowakischen Brigade unter dem Kommando von Ludvík Svoboda. Die ursprünglich schlicht Olzabrücke genannte Stahlbeton-Bogenbrücke wurde in den Jahren 1922 bis 1925 nach dem außergewöhnlichen Entwurf des Wiener Ingenieurs Franz Rabe erbaut. Sie ist 55,8 m lang und 5,6 m breit. Ihr Fahrbahnträger ist mit betonummantelten Hängern von den 6,25 m hohen Betonbögen abgehängt. Zur Versteifung sind zwischen diesen Bögen drei Vierendeelträger mit einem senkrechten mittleren Stab angeordnet. Die Brücke wurde 1989 unter Denkmalschutz gestellt. Nach dem Oderhochwasser 1997 wurden die Deiche erhöht und deshalb die Brücke angehoben und saniert. Seitdem ist sie nicht mehr unmittelbar mit der Straße verbunden und nur noch von Fußgängern und Radfahrern zu benutzen. Die Brücke wurde als achte einer zwischen 2011 und 2015 von der Česká národní banka, der Tschechischen Nationalbank herausgegebenen zehnteiligen Münzserie abgebildet. Weblinks Einzelnachweise
Karviná-Darkov bridge

Karviná-Darkov bridge (officially in Czech: Most Sokolovských hrdinů, meaning "The Sokolovo Heroes' Bridge", locally called Darkov Bridge) is a reinforced concrete road bridge over the Olza River in Karviná-Darkov, Czech Republic. It is a distinctive dominant of Darkov. The bridge is declared a Czech cultural monument. History The bridge, spanning the Olza River and connecting parts of Darkov, was designed by the Viennese builder Ing. Franz Rabe. The construction began in 1922 and was completed in 1925. During the floods of 1997, the Olza River nearly flooded the bridge. In 2003–2004 the bridge underwent a reconstruction. The entire reinforced concrete structure was re-mediated and the whole bridge body was lifted two meters above the original leveling, at the same time preserving the original wall reliefs. In the early years the bridge experienced a heavy car traffic. Since 2004 it has been designated for pedestrians and cyclists use only. It has been a Czech cultural monument since 1991. It has been part of the Karviná heritage zone since 1992. Description Reinforced concrete arched bridge with neo-baroque elements represents a unique technical solution. The bridge deck is suspended on two longitudinal arches. A lightweight reinforced concrete Vierendeel beam in the upper arch was used for the construction. The bridge is reinforced transversely with three triples of horizontal bars one above the other, interspersed with a vertical middle bar. The bridge height is 6.25 meters, the lower deck is 55.8 meters long and the bridge is 5.6 meters wide. Gold coin From 2011 to 2015, the Czech National Bank issued ten commemorative gold coins in the Bridges of the Czech Republic set. In 2014, as part of the set, the arch bridge at Darkov was pictured on the 5000 CZK coin designed by then-student Asamat Baltaev from the Higher Professional School in Jablonec nad Nisou. Gallery References