NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Záluží (Slavče)

Záluží je malá vesnice, část obce Slavče v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi půl kilometru jižně od Slavče. Je zde evidováno 22 adres. V roce 2011 zde trvale žilo deset obyvatel. Záluží leží v katastrálním území Slavče u Trhových Svinů o výměře 5,27 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1186. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1869 Záluží bylo osadou obce Slavče v okrese Budějovice. V letech 1869–1890 bylo osadou obce Mohuřice v okrese Budějovice. Od roku 1890 je opět částí obce Slavče, se kterým patřilo nejprve do okresu České Budějovice (v letech 1890–1910 Budějovice), ale v roce 1950 v okrese Trhové Sviny a od roku 1960 v okrese České Budějovice. Pamětihodnosti Dvoje boží muka Kaplička Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Záluží na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Záluží v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Záluží v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Picina

Picina (v minulosti také Pičina či Pitčina) je rekreační osada na východ od Břehova. V roce 1796 zde nechali Schwarzenberkové postavit myslivnu, k jejímuž zboření došlo roku 1987. Vedle myslivny stávala hájovna. Okolo samoty se rozkládaly knížecí lesy. Zvěř z těchto lesů škodila obyvatelům Břehova a ti pak v lesích pytlačili. V roce 1818 zde byla vybudována bažantnice. Ve 30. letech 20. století došlo k rozdělení polesí mezi soukromé majitele. Od 2. poloviny 20. století se Picina rozrostla do podoby rekreační a chatové osady. Fotogalerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Picina na Wikimedia Commons Reference Literatura D. KOVÁŘ, Českobudějovicko I. Levý břeh Vltavy, s. 24. České Budějovice: VEDUTA 2008
Muzeum Dr. Šimona Adlera

Muzeum Dr. Šimona Adlera v Dobré Vodě u Hartmanic je důstojným památníkem Dr. Šimona Adlera, židovského rabína a historika. Muzeum je umístěno v jeho rodném domě. Historie muzea Muzeum vzniklo v roce 1997 za podpory Ministerstva kultury (zastoupeného ředitelem odboru Muzeí a galerií PhDr. Žalmanem), města Hartmanice (tehdy zastoupeného starostou Jiřím Juklem), Západočeského muzea v Plzni (zastoupeného tehdejším ředitelem PhDr. Františkem Frýdou) a Matityahu Adlera, tehdejšího izraelského velvyslance a syna Dr. Šimona Adlera, jehož památce je muzeum věnováno. Do roku 2015 bylo muzeum součástí Západočeského muzea v Plzni. Od 1. ledna 2015 se stalo součástí Muzea Šumavy v Sušici. Dr. Šimon Adler Muzeum bylo vybudováno jako památník židovského historika a rabína Dr. Šimona Adlera, který se zde narodil a v roce 1944 se stal obětí holocaustu. V expozici je připomenuta i jeho rodina, zejména synové Matityahu, který se později stal izraelským velvyslancem a v roce 1991 inicioval vznik tohoto muzea a Sinaj, který jako patnáctiletý prošel několika koncentračními tábory. Oba synové válku přežili a později se usadili v Izraeli. S potomky Dr. Šimona Adlera muzeum spolupracuje i v současnosti. Aaron Adler a Soshi Priel jsou dětmi Matityahu Adlera, syna Dr. Šimona Adlera a muzeum každoročně navštěvují i se svými rodinami. Muzeum rovněž připomíná významné životní mezníky, svátky a kulturu židovských obyvatel v západočeském příhraničí. Expozice Expozice byla v roce 2019 renovována. Kromě památky Dr. Šimona Adlera muzeum připomíná 25 měst a obcí z regionu, kde před válkou existovaly židovské komunity a představuje zaniklé i zachráněné památky – synagogy, židovské hřbitovy atd. Poslední část nové expozice je věnována historii česko-izraelských vztahů a československé vojenské pomoci Izraeli v padesátých letech 20. století. Autorem těchto expozic je PhDr. Ing. Václav Fred Chvátal. Od roku 2020 mohou návštěvníci zhlédnout i novou výstavu Svatý Vintíř, která je doplněna originálními exponáty z depozitáře muzea Šumavy. Přístup Muzeum je umístěno v osadě Dobrá Voda u Hartmanic poblíž kostela sv. Vintíře s unikátním skleněným vybavením z dílny sklářské umělkyně paní Vladimíry Tesařové a léčivého pramene vyvěrajícího z nevelké vzdálenosti od něj. Výhled z Dobré Vody na okolní krajinu s hradem Kašperk patří k nejkrásnějším na Šumavě. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muzeum Dr. Šimona Adlera na Wikimedia Commons Stránky Muzea na sumava.net Stránky Muzea na www.atlasceska.cz O Muzeu v pořadu ČT Toulavá kamera Stránky Muzea na kudyznudy.cz
Altamira Kosmonosy

Altamira je dětský skanzen, který se nachází ve městě Kosmonosy jihozápadně od zámku. Jméno dostal podle jeskyně Altamira, ve které v pravěku žili lidé a která je vyzdobena malbami. Začátky vzniku dětského sdružení Altamira se datují k roku 1986, kdy se účastníci dětského tábora věnovali pravěku a starověku. Později vznikl oddíl Sopea, který dělal výlety do přírody, poznával přírodní zákonitosti a konal archeologické pokusy. Byla postavena základna pro vznik dětského pravěkého skanzenu. Skanzen se začal budovat na místě skládky v roce 1992. Altamira se rozrostla na cca 140 vedoucích. V roce 2003 došlo ke změně, kdy vedení skanzenu převzal Jaromír Cvrček ml. Altamira je významné centrum dětské experimentální archeologie v Česku. Od roku 2010 zde působí oddíl Sopea (zkratka Sdružení ochránců přírody a experimentální archeologie) a během léta se konají příměstské tábory. Festival dětské experimentální archeologie se zde koná v červnu. Návštěvníci si mohou vyzkoušet, jak se žilo v pravěku. Otevřeno je o festivalu, čarodějnicích nebo po domluvě, jinak je areál veřejnosti nepřístupný. Areál Areál obsahuje mimo jiné tyto objekty: Monoxyly pravěké opevnění Stonhenge – pravěký kalendář sklárna – výroba skla ve středověké peci hutě – výroba železa polozemnice – pravěké obydlí keramická dílna – keramika pekárna – zde se při festivalu peče chleba a ovesné placky chlév – s vlastním stádem ovcí archeologické naleziště – pokusný pískový prostor s replikami možných nálezů pro děti lukostřelba obětiště Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Altamira Kosmonosy na Wikimedia Commons Toulavá kamera (2005) Festival Altamira Kosmonosy na Facebooku Web skanzenu Archivováno 5. 8. 2020 na Wayback Machine.
Bismarckova rozhledna (Zelená hora)

Bismarckova rozhledna je rozhledna nacházející se na vrcholu Zelené hory (641 m), v katastrálním území Dolní Pelhřimov, přibližně 4 km západně od města Cheb v okrese Cheb v Karlovarském kraji. Historie Rozhledna byla postavena roku 1909 na místě původní dřevěné rozhledny, která tu stávala v letech 1891 až 1909. V letech 1914–1915 byly okrašlovacím spolkem a obcí Horní Pelhřimov postaveny u rozhledny dva objekty, z nichž jeden sloužil jako hostinec. Název nese po německém kancléři Otto von Bismarckovi. V té době bylo postaveno v německy mluvící části Evropy a také v Jižní Americe dvě stě podobných Bismarckových rozhleden, sloupů a mohyl. Na českém území stojí tři tzv. Bismarckovy věže. Tou druhou je rozhledna Háj na stejnojmenném vrchu (757 m) nedaleko Aše a třetí stojí na vrcholu Tanečnice (599 m) ve Šluknovské pahorkatině poblíž Mikulášovic. Rozhledny na Tanečnici a na Háji ovšem již jméno Bismarck ve svém názvu oficiálně nenesou. Materiálem pro její stavbu byl kámen. V období existence železné opony se rozhledna nacházela v zakázaném hraničním pásmu, stala pozorovatelnou pohraničníků a proto byla pozapomenuta. V roce 1973 byl nedaleko rozhledny postaven nový televizní vysílač. Od roku 2004 je v majetku města Cheb a o rok později prošla dvoumilionovou rekonstrukcí. Kromě Bismarckovy busty, po které zůstalo prázdné místo nad vchodem, byla stavba doplněna starogermánskými symboly. Vstupní dveře i dveře na balkon jsou zdobeny mohutnými meči. Na hlavních dveřích se mezi meči nachází kulatý štít, v jehož středu je šesticípá hvězda. Ta symbolizuje v germánské mytologii vesmír. Nad vchodem je umístěn znak města Chebu. Na stěnách schodiště se nachází 43 žulových desek, do kterých jsou vytesány runové nápisy. Runové nápisy zvyšují tajemnost věže. Neobsahují však žádná mystická sdělení, ale třeba věnování chebských řezníků nebo oslavují Bismarcka a antislovanského a antisemitského nacionalistu Schönerera. Přístup Ze silnice v bývalém Horním Pelhřimově odbočuje zelená turistická značka okolo zaniklého kostela svaté Anny na vrchol Zelené hory. Nejbližší železniční stanice se nachází v Chebu. Vzdálenost od nádraží v Chebu na rozhlednu je přibližně 7 km. Výhled Z rozhledny je kruhový výhled. Východní směrem je vidět město Cheb, v pozadí se Slavkovským lesem. Jižním až jihovýchodním směrem je výhled na Český les, přes státní hranici na vesnice v Bavorsku. Západním směrem lze vidět kopce na Česko-bavorské hranici, severním směrem Františkovy Lázně, Smrčiny a západní svahy Krušných hor. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bismarckova rozhledna (Zelená hora) na Wikimedia Commons Rozhledny – Zelená hora u Chebu
Bismarckturm (Cheb)

Der Bismarckturm von Cheb ist einer von drei Bismarcktürmen in Tschechien. Er steht auf dem Berg Zelená hora (Grünberg) etwa vier Kilometer westlich der Stadt Cheb (Eger). Der Cheb-Aussichtsturm auf dem Zelená hora war ursprünglich eine hölzerne Aussichtsplattform mit einer Höhe von 14 Metern. Der Steinturm aus dem Jahr 1909 wurde 2005 renoviert. Er wurde 1909 von Deutschböhmen erbaut und ersetzte eine hölzerne Aussichtsplattform aus dem Jahr 1891. In der Zeit des Kalten Krieges befand er sich innerhalb des Sperrgebiets in der Grenzone und geriet in Vergessenheit. Ein vorhandenes Bismarck-Relief wurde zwischen 1993 und August 2001 entfernt, ebenso wie die steinerne Lutherrose im Jahr 2002. Die frei zugängliche Aussichtsplattform bietet einen Blick auf die Gipfel des Thüringisch-Fränkischen Mittelgebirges und des Erzgebirges. Die beiden anderen tschechischen Bismarcktürme finden sich in Aš und Mikulášovice. Weblinks Der Bismarckturm Eger beim Infoportal Bismarcktürme
Bismarckturm (Neugersdorf)

Bismarckturm (Bismarckova věž) je 19, 5 m vysoká věž v Neugersdorfu (Německo) ležící na špičce vrchu Hutungsberg, který je se svými 474 m n. m. nejvýše položeným bodem Neugersdorfu. Výstavba této rozhledny na vrchu Hutungsberg byla naplánována již roku 1879/1880. Neugersdorfský továrník Julius Hoffmann a „Přírodovědecký spolek Neugersdorf,“ obstarali roku 1902 výstavbu věže. Julius Hoffmann zaplatil 12 000 marek, přičemž kompletní náklady na výstavbu činily 20 000 marek. Bismarckova věž byla navržena jako rozhledna s „ohnivým pohárem“ od stavitele Hermanna Mihana z Neugersdorfu, který měl také na starosti realizaci stavby. Při stavbě byl použit pískovec z Walthersdorfského lomu odolný proti povětrnostním vlivům, čedič pro základy a cihly pro vnitřní obložení. Výstavba věže měla čtyřdílnou osnovu: čtvercový základ (s kvadratickým půdorysem a průřezem 2,8 m) čtvercový kmen kulatá přistavěná vrchní část výstupní domeček na vyhlídkové terase s přistavěnou kulatou a vyzděnou „ohnivou pánví“ (1,45 m průřez, 0,45 m hloubka z mědi) Vyhlídková terasa je ohraničena pískovcovým zábradlím o výšce 1,05 m. Posazení základního kamene bylo 6. dubna 1904. Už po šestiměsíční stavbě (9. října 1904) mohla být věž zasvěcena. Kníže Herbert von Bismarck sem poslal pozdravný telegram. K vstupu do věži byl připevněn Bismarckův medailon, který je cca od roku 1951 ztracený. Ve vnitřku věže byla čestná tabule ze švédské žuly s erbem Bismarcků a přidané věnování ve zlatém písmu pro zakladatele Julia Hoffmanna: „Bismarckturm, erbaut aus der Stiftung des Herrn Commerzienrat Julius Hoffmann vom Naturwissenschaftlichen Verein im Jahre 1904“ „Bismarckova věž, vystavěna z příspěvku pana obchodního rady Julia Hoffmanna z Přírodovědeckého spolku roku 1904“. Po první světové válce byla dříve Bismarckova věž, díky svému umístění pár metrů od hranic s Československem, známá jako „Grenzturm,“ tj. „Hraniční věž“. Po druhé světové válce byla nazývána „Turm der Jugend,“ tj. „Věž mládeže“. Rozcestník ze dřeva vedl cestu k věži se slovy: „Halt! Wandrer Halt! Ein Bismarckturm!“. „Stůj! Cestovateli stůj! Bismarckova věž!“. Roku 1938 platilo nařízení, že „ohnivý pohár“ na věži musel po setmění hořet 10 hodin. Po roce 1945 musela být věž z důvodu potřebných oprav pro návštěvníky uzavřena. Od února 1992 byla věž rozsáhle restaurována a ke „Dni otevřených pomníků“ 12. září 1993 byla Bismarckova věž znovu otevřena. Toho dne vystoupilo na věž více než 1000 návštěvníků. V souvislosti s opravou byl nad vstupem připevněn nový medailon. Zajímavosti Věž je otevřena od dubna do října 4. září 2004 oslavila věž sté výročí Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bismarckturm (Neugersdorf) na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bismarckturm na Wikimedia Commons Bismarckturm Neugersdorf na bismarcktuerme.de Archivováno 1. 10. 2011 na Wayback Machine.
Bismarckturm (Tanečnice)

Der Bismarckturm von Tanečnice ist einer von drei Bismarcktürmen in Tschechien. Er steht auf dem Berg Tanečnice (Tanzplan) zwischen Sebnitz und Mikulášovice (Nixdorf). Bereits vor der Erbauung des Bismarckturmes standen an dessen Stelle Vermessungs- bzw. Aussichtstürme. Die Einweihung erfolgte 1905. Im Jahre 1946 brannte die benachbarte Tanzplanhütte nieder; in den siebziger Jahren wurde dort ein Gasthof errichtet der seither wie schon sein Vorgänger als „Onkel Toms Hütte“ bezeichnet wird. Der Bismarckturm wurde in den 1970er Jahren von außen mit Stahlbändern gesichert. Einige Fenster wurden vermauert. Der Turm ist insgesamt (Stand Juni 2023) sanierungsbedürftig. Weblinks Der Bismarckturm Nixdorf beim Infoportal Bismarcktürme
Kamenná chata

Kamenná chata se nachází východně od Velkého Polomu pod vrcholem Čerchlaný Beskyd v Moravskoslezských Beskydech. Leží na území obce Dolní Lomná v okrese Frýdek-Místek. Chata poskytuje ubytování se 17 lůžky (3x2, 1x3, 2x4) a restauraci pro 60 osob. U chaty stojí rozhledna Tetřev. Historie Chata byla postavena jako hotel vedle tehdy existující chaty pod Velkým Polomem, která patřila KČST. Přístup Chata je přístupná po celý rok: po silnici z Mostů u Jablunkova po červené turistické značce z Mostů u Jablunkova nebo Bílého Kříže. po modré a červené turistické značce ze Šancí nebo Dolní Lomné. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kamenná chata na polské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kamenná chata na Wikimedia Commons Kamenná chata - oficiální stránky
Kamenná chata

Kamenná chata – obiekt noclegowy (pensjonat) położony w Beskidzie Morawsko-Śląskim w Czechach. Budynek znajduje się na wysokości 944 m n.p.m. na wschód od szczytu Wielkiego Połomu, w granicach administracyjnych Łomnej Dolnej (Dolní Lomná). Historia i warunki Obiekt powstał w 1929 roku jako hotel, obok istniejącego wówczas schroniska KČST pod Wielkim Połomem. Obecne oferuje 18 miejsc noclegowych w pokojach 3, 4 i 5 osobowych z węzłem sanitarnym. Obok chaty w 2016 roku powstał drewniany budynek noclegowy z 12 miejscami. W budynku znajduje się restauracja z 60 miejscami. Obok pensjonatu w 2011 roku powstała wieża widokowa Tetřev, z której można podziwiać panoramę Beskidu Morawsko-Śląskiego. Wieża jest obiektem całorocznym, wstęp jest bezpłatny. Szlaki turystyczne Mosty koło Jabłonkowa – Chata Skalka – Kamenná chata – Wielki Połom (1067 m n.p.m.) – Čuboňov (1011 m n.p.m.) – Przełęcz pod Małym Połomem (990 m n.p.m.) – Bílý Kříž (905 m n.p.m.) Przypisy
Kestřany (dolní tvrz)

Dolní tvrz v Kestřanech je součástí historického areálu tvořeného horní tvrzí, barokním zámkem a hospodářskými budovami. Nachází se asi osm kilometrů jihozápadně od Písku. Celý areál je chráněn jako kulturní památka. Dolní tvrz je situována v rovinné poloze vpravo od průjezdní komunikace, která dělí celý objekt na východní a západní část. Historie Dolní tvrz je z obou dochovaných kestřanských tvrzí menší a mladší. Na konci čtrnáctého století ji postavili synové Mikuláše z Kestřan, řečeného Baroch, který byl vnukem Alberta z Kestřan, spolu s Matějem Brusem z Kovářova. Mikuláš Barocha v držení tvrze vystřídal Ctibor Baroch, který zemřel v době vlády krále Ladislava. Jeho synem byl Mikuláš Baroch, jenž dolní tvrz v roce 1475 prodal Bohuslavovi z Kestřan, kterému patřila horní tvrz. V roce 1491, když kestřanské panství kupoval Jindřich ze Švamberka, byla dolní tvrz označena jako pustá. Jindřich III. starší ze Švamberka ji nechal opravit a zřídil v ní pivovar připomínaný v roce 1553. Od té doby už sloužila pouze k hospodářským účelům. Stavební podoba Dolní tvrz byla postavena v rovinatém terénu obklopeném mokřinami. Jejím jádrem z konce čtrnáctého století je hranolová obytná věž a k první stavební fázi patřila pravděpodobně také věžovitá brána. Nejspíše ve druhé polovině patnáctého století proběhla pozdně gotická přestavba, během které bylo postaveno nové opevnění včetně okrouhlé věže v severozápadním nároží, do níž se vstupovalo portálem z hradebního ochozu. Ve stejné době byla k jižní a východní hradbě přistavěna nová palácová křídla. Obytná věž má obdélný půdorys. Původně se do ní vstupovalo z jižní strany vchodem v úrovni prvního patra a hlavní obytné prostory bývaly ve druhém a třetím patře, kde se dochovaly okna se sedátky a torza prevétů. Celá věž bývala plochostropá, ale přízemí bylo při pozdněgotické přestavbě dodatečně zaklenuto valenou klenbou. Odkazy Reference Literatura SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého. Svazek XI. Prácheňsko. Praha: František Šimáček, 1897. 326 s. Dostupné online. Kapitola Kestřanské tvrze, s. 240–246. Související články Seznam tvrzí v Jihočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dolní tvrz Kestřany na Wikimedia Commons Kestřany u Písku [online]. Fakulta architektury ČVUT. Ústav památkové péče [cit. 2020-03-01]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-02-19.
Kestřany (zámek)

Kestřany jsou zámek ve stejnojmenné vesnici v okrese Písek. Založen byl po polovině sedmnáctého století hrabětem Karlem Paarem a jeho manželkou Františkou Polyxenou ze Švamberka. Později patřil Kocům z Dobrše a Schwarzenbergům. Zámek je spolu s dolní a horní tvrzí chráněn jako kulturní památka. Historie Kestřanské panství patřilo až do poloviny šestnáctého století pánům ze Švamberka. Posledním majitelem z tohoto rodu byl Jan Vilém ze Švamberka, který zemřel 6. června 1651. Svůj majetek odkázal třem dcerám, z nich Kestřany 12. října 1652 připadly Františce Polyxeně, provdané za hraběte Karla Paara. K panství tehdy patřily vesnice Kestřany, Lhota, Sudoměř, Dobev, Malé Nepodřice, Velké Nepodřice a Zátaví. Novým majitelům stará kestřanská tvrz nevyhovovala, a tak si v její blízkosti nechali postavit raně barokní zámek. Náklady na stavbu byly údajně velmi vysoké a dosáhly 55 tisíc zlatých. Současně se zámkem byla založena okrasná zahrada a vinice. Ovdovělá Františka Polyxena 17. srpna 1678 kestřanské panství prodala Elišce Zuzaně Vratislavové z Geršdorfu, od které je 7. června 1685 koupil Adam Humprecht Fortunat Koc z Dobrše. Nový vlastník se zabýval spíše výrobou léků než správou panství, na kterém se rozmáhaly krádeže. Dne 20. ledna 1700 Kestřany za 167 500 zlatých koupil kníže Ferdinand Vilém Eusebius ze Schwarzenbergu, který je připojil k Protivínu. Schwarzenbergové nechali u zámku vybudovat rozsáhlý hospodářský dvůr podle návrhu architekta Pavla Ignáce Bayera z roku 1720. Jejich rodu poté Kestřany patřily až do pozemkové reformy v roce 1924, kdy statek připadl státu. Ve druhé polovině dvacátého století byly v zámeckém areálu byty, sklady obilí a dílny. Stavební podoba Jádrem zámku je obdélná dvoupatrová budova se dvěma krátkými bočními křídly. Podél východního průčelí kdysi vedla arkádová chodba. Hlavní průčelí je zdůrazněné vysokými pilastry a římsou. V přízemí bývala sala terrena se štukovou výzdobou a valenou klenbou s výsečemi. Stejný typ klenby byl použit také v jiných přízemních místnostech. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Jihočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kestřany na Wikimedia Commons
Kostel Nejsvětější Trojice (Valeč)

Kostel Nejsvětější Trojice ve Valči je zámecký kostel římskokatolický. Barokní kostel z let 1722–1726 stojí na západním okraji obce Valeč na Karlovarsku. Objekt je chráněn společně se zámkem a farou jako kulturní památka. Historie Valečský kostel zasvěcený Nejsvětější Trojici s nedalekou farou byl vystavěn v letech 1722–1728 barokním slohu jako součást zámeckého komplexu. Autorem projektu byl italský architekt Giovanni Antonio Biana Rossa, který ve Valči působil v letech 1701–1732. Kostel stojí na zarovnaném pozemku poblíž zámeckého parku u silnici do sousedních Vrbic. Zadavatelem stavby kostela byl hrabě Jan Kryštof Kager ze Štampachu, jenž získal povolení od pražského arcibiskupa Jana Josefa Breunera. Ve své poslední vůli sepsané v roce 1710 hrabě vyjádřil přání být pohřben v kryptě nového kostela Nejsvětější Trojice. V závěti také zavazuje své dědice k dokončení kostela, pokud by tak nemohl učinit sám. Jan Kryštof zemřel v roce 1718, ale ještě v tomto roce stačil vykonat některé přípravné terénní práce pro staveniště kostela. V roce 1719 tak mohla jeho druhá manželka, vdova Kateřina Terezie, rozená Sommerová z Herstošic, položit základní kámen nového kostela. Samotná výstavba však byla zahájena až po její smrti 4. června 1721. Tu započal až nový dědic panství, synovec Jana Kryštofa, hrabě Jan Ferdinand Kager z Globenu. Dne 16. prosince 1728 byl dokončený kostel slavnostně vysvěcen vikářem Christophem Pergerem. Hrabě Jan Ferdinand Kager kostelu věnoval zlatou monstranci s brilianty, mešní kalichy, svícny a mešní roucha. Barokní varhany jsou z dílny pražského varhanáře Leopolda Spiegela. V roce 1730 byl před kostelem instalován sloup se sousoším Nejsvětější Trojice od českého mistra Matyáše Bernarda Brauna podle návrhu Františka Maxmiliána Kaňky. Po roce 1731 se kostel stal poutním, zdejší poutě však byly zrušeny v době církevních reforem císaře Josefa II. V roce 1840 tehdejší vlastník panství František Korb z Weidenheimu nechal přistavět ke stěně presbytáře klasicistní vstupní portikus do hrobky v chrámové kryptě. Na konci 19. století panství vlastnili Thurn-Valsassinové, kteří kostel renovovali. Za první světové války byl kostelní zvon vyrobený roku 1856 v Praze Antonem Schönfeldem zrekvírován pro válečné účely. Po vysídlení německého obyvatelstva po válce v roce 1945 přestal kostel sloužit svému účelu. V 50. letech byla provedena nevhodná oprava kupole. a v době socialismu postupně chátral. Objekt se stal cílem útoků vandalů a zlodějů. V letech 2009–2011 byl zchátralý kostel celkově zrekonstruován, společně se sloupem za 17,1 milionu korun. Částka byla pokryta z grantu tzv. Norských fondů. Opravený kostel byl slavnostně otevřen dne 7. října 2011. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nejsvětější Trojice ve Valči na Wikimedia Commons Literatura Poche, Emanuel a kol. 1982: Umělecké památky Čech 4 (T–Ž), Praha, s. 168/169 Tomší, L. 1998 : Varhany a Varhanáři Sokolovska a Karlovarska, Sokolov, s. 58 Träger, G. 1993 : Denkmäler im Egerland. Kreis Luditz, Eichstätt, s. 388/390