Turbová

Turbová (Turbawa) je původně barokní viniční usedlost z druhé poloviny 18. století. Nachází se v Praze v Košířích, v Jinonické ulici poblíž křižovatky s Vrchlického ulicí. Původně patřila ke Smíchovu a měla čp. 151, po změně katastrálních hranic dostala košířské popisné číslo 731 (viniční domek) a čp. 1066 (vila). Od r. 1964 je vyhlášena Turbová za nemovitou kulturní památku (č. 40361/1-1398), avšak památkově chráněna je již od 3. 5. 1958. Usedlost je dlouhodobě v havarijním stavu. Podle plánu z roku 2024 společnosti JK ARCHITEKTI s.r.o. má být při výstavbě rodinných domů (vedle usedlosti jako dostavba usedlosti Turbová) opravena v 2. etapě nejenom vlastní barokní usedlost, viniční domek, hospodářské budovy a poetická zahrada s výsadbou nové zeleně (především stromy), ale má být obnovena i zbořená vstupní brána. Historie Na místě dnešní usedlosti bývala ve středověku (zřejmě již od 14. století) vinice Urbanka. Prvním známým majitelem byl podle tereziánského katastru kolem poloviny 18. století František Ignác Textor. Usedlosti dal jméno až pozdější majitel František Xaver Turba (královský rada České komory), který ji v 18. století (1756) koupil a přestavěl na barokní statek. Z 18. století pochází i zahradní pavilonek se sochou Venuše. Koncem 19. století Turbovou koupila rodina smíchovského starosty a stavitele Josefa Linharta. Spolu se Šmukýřkou, Vojankou a připojenou sousední vinicí Kuliškou (připojena na počátku 19. století) se stala součástí jejich malého impéria (rozsáhlý areál hospodářských a obytných budov), které tvořil meziprostor vymezený usedlostmi Turbová, Vojanka, Šmukýřka až téměř ke Kavalírce. I z tohoto důvodu se škola a později gymnázium Nad Kavalírkou původně jmenovalo nad Turbovou. V roce 1897 byly přistavěny k usedlosti hospodářské budovy Turbův dvůr (původně smíchovská Myslíkova a později Jinonická č.p. 151, dnes košířská Jinonická 731/6a a 1066/6). V roce 1920 zde byla Ctiborem Pantoflíčkem založena specializovaná firma Pantof. Ctibor Pantoflíček se narodil 31.3.1896 v rodině profesora matematiky a fyziky působícího v Telči. Na této škole sám v roce 1913 maturoval. Vystudoval strojní inženýrství na ČVUT v Praze. Vynikající technické nadání jej přivedlo již v době studií k samostatnému podnikání. V Košířích založil malou dílnu, ve které vyráběl pomocí netradičních technologií malé velmi přesné součástky. Výroba obsahovala drobné součástky pro automobily a letadla např. armatury, ukazatele stavu paliva, dekompresní ventily, vzdušní filtry, automatické zaměřovací přístroje a závěsná zařízení. V roce 1928 byly ve dvoře přistavěny dílny a roku 1937 pak provedeny ještě další přístavby. Od roku 1932 navrhoval a zkonstruoval podvozky a tlumiče pro téměř všechna civilní a vojenská letadla vyráběná v tehdejším Československu, univerzální pumovnice pro bombardéry a v roce 1938 zhotovil první československý zatahovací podvozek pro Aero A-304. Koncem 30. let se s výrobou přestěhoval do velkoryse vybudované továrny v Radotíně (později Technometra, která v roce 2011 zfúzovala s Aerem Vodochody). Po válce v hospodářských budovách působil závod 14 n.p. LEKO, továrny na dámské prádlo a lehkou konfekci, později střihárna družstva Drutex resp. Drutěva vyrábějící stany. Na počátku 20. století usedlost i nadále vlastnil Josef Linhart, který původní usedlost zboural a postavil na jejím místě novobarokní vilu s věží a mansardovou střechou s vikýři (1902), která tvořila dominantu usedlosti do 20. let 21. století. Původní viniční dům, což je historicky nejcennější stavba, se dochoval nad novobarokní vilou poněkud výše ve svahu. K němu vede drobné schodiště svažitou terasovitou zahradou (čp. 731/6a). Těsně nad viničním domkem vedla po vrstevnici stará cesta do vinic. V její blízkosti se nacházejí dva mohutné, snad 500 let staré tisy, jedny z nejstarších v Praze. V období první republiky se na Turbové usadila rodina právníka a senátora Jindřicha Šafařoviče, který se oženil s dcerou majitele. Známý právník a prvorepublikový senátor sem vnesl pravý společenský lesk, který pohasl až na konci 50. let 20. stol. Turbovou poctila svou návštěvou řada vynikajících osobností kulturního a politického života. Mezi pravidelné hosty patřil kancléř prezidenta Beneše Jaromír Smutný, literární kritik Arne Novák, lékař a univerzitní profesor, Šafařovičův synovec Jaroslav Jedlička, cestovatelé Josef Kořenský a Enrique Stanko Vráz, herečka Růžena Nasková a samozřejmě Šafařovičův bratr Jaroslav, ředitel Národního divadla a pravý gentleman. Intimně pohádková atmosféra vily se zahradou každému z hostí bezpečně učarovala a podlehl jí i nejslavnější obyvatel Turbové malíř a loutkář Jiří Trnka. Žil zde v letech 1939–1958 a vytvořil zde v ateliéru svá stěžejní díla, z nichž patrně nejslavnějším je Zahrada. K příběhu o skupině pěti chlapců a kocourovi ho inspirovala právě poetická zahrada na Turbovce. Přímo zde se také točily exteriéry loutkového filmu Císařův slavík. Za Trnkou sem docházely další osobnosti – režisér Martin Frič, herci Zdeněk Štěpánek a Jan Werich, scenárista Jiří Brdečka, básníci František Hrubín a Vítězslav Nezval. Později ve vile bydlel operní pěvec, člen Národního divadla, libretista a překladatel Dr. Rudolf Vonásek. Poslední majitelka Marta Šafařovičová, která byla za komunistického režimu perzekvována, byla přestěhována do zahradního domku bez přívodu vody a plynu, zatímco do vily byli nastěhováni noví nájemci. V roce 1976 byla okolnostmi donucena vilu prodat obvodnímu úřadu. Měla zde být zřízena mateřská škola. Rekonstrukce však nikdy neproběhla a objekt byl předán SSM. Po roce 1989 Po sametové revoluci (po roce 1989) byla Turbová součástí restitučního řízení a byla navrácena potomkovi původních majitelů, který ji obratem v roce 1992 odprodal soukromé společnosti. Mělo zde být zřízeno kulturní středisko a španělské obchodní zastupitelství. Započato bylo i s opravami. Byla vybudována nová střecha a komíny a započalo se i s plány na výstavbu nových rodinných domů na pozemcích usedlosti podle architektonického návrh Jiřího Trnky ml.. Nový majitel však zemřel a ze všech plánů sešlo. Během dědického řízení Turbová chátrala a zabydleli se v ní squatteři. Dědicové usedlost znovu prodali a novým majitelem se v roce 2008 stala společnost Praturb, jejímž vlastníkem byla firma Britských Panenských ostrovů. Na výzvu památkového ústavu byly všechny objekty provizorně zajištěny a vyklizeny. Mezitím byl připravován nový projekt na proměnu Turbové v luxusní centrum služeb nabízející wellness a restaurace. Součástí megalomanského projektu s rozpočtem blížícím se miliardě korun, byly i nové bytové domy a lanovka. Z celého projektu však opět sešlo a v roce 2021 Turbová opět změnila majitele. Novým majitelem se stala společnost Rezidence Turbová, s.r.o., která na pozemcích plánovala stavbu dvou činžovních vil. Historická usedlost a další objekty na pozemku byly nejpozději v lednu 2022 zabezpečeny proti vniknutí, ale v dezolátním stavu. Na pozemku byly v roce 2023 započaty úpravy terénu pro stavbu, přičemž byla totálně" vypleněna "Trnkova" zahrada. V průběhu stavby společnost Rezidence Turbová zakoupila při přilehlý pozemek se stavbou Jinonická čp. 732/4. Dům byl vzápětí zbořen (jakož i památkově chráněná polokruhově zaklenutá vstupní brána a dvojice pilířů s putti patřící k dvěma barokním branám) i s nepatrnými zbytky původní kaštanové aleje) a byl zde postaven třetí dům. Popis Původní barokní objekt byl přestavěn koncem 19. století. Obytná vilová budova čp. 1066 u hlavní brány má novobarokní průčelí s mansardou, v pravé části stojí malá věž se zkoseným nárožím. Zahradní budova čp. 731 je menší stavba uprostřed terasovité zahrady. Podél ulice stojí hospodářské objekty s eklektickým průčelím a vysokým půdním prostorem. Usedlost se zahradou je obehnána cihelnou zdí s bránou. Rozsáhlá zahrada i přes vysokou míru devastace disponuje vzácnými solitéry starých stromů. Kompoziční osou zahrady byla cesta se schodišti směřujícími na viniční domek, který je doplněn po stranách dvěma tisy červenými, údajně nejstaršími v Praze, momentálně v procesu vyhlášení jako památné stromy, a nově vysazenými duby letními. V okolí novobarokní vily byly vysazeny jehličnany – jedle, smrky a jalovce – jako součást kompozice zahrad. Galerie Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 307–308. JUNGMANN, J.: Smíchov. Město za Újezdskou branou. 2007 Praha VLČEK, P. a kol.: Umělecké památky Prahy. Velká Praha. Díl I. (A-L). 2012 Praha. Související články Tisy v Turbové Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Turbová na Wikimedia Commons Usedlost Turbová na webu projektu Prázdné domy Barokní zámeček Turbová na praha5.zeleni.cz