NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Solní branka

Solní branka (též Vodní branka, Wassertürl, Solná branka, Solná brána, Šiklova branka, Šiklinova branka, portula Ssieklini) je věžová hranolová hradební branka v Českých Budějovicích pocházející nejpozději ze 14. století. Poloha a účel Solní branka spojuje křižovatku ulic Česká a Radniční se Zátkovým nábřežím na Slepém rameni a mostem na Sokolský ostrov. Původně zajišťovala přístup k vodě. Označení Šiklinova nebo Šiklova sahá do 14. století k lazebníku Šiklovi, který v její blízkosti provozoval lázně a branku patrně spravoval. Označení Solní nebo Solná je novější (sůl se po vodě dopravovala zhruba od roku 1547) a váže se k sousednímu areálu solního skladu. K transportu soli ale nesloužila, Solnice v České ulici měla vlastní přístup k vodě. Podoba a historie První písemná zmínka pochází z roku 1378. Přístup k vodě v těchto místech patrně existoval již ve 13. století, ale její pozice předsunutá před hlavní hradební zeď do prostoru parkánu naznačuje, že stávající podoba vznikla pravděpodobně až ve 14. století. S jistotou však není doba výstavby známa. Ve 14. století nabyla podoby nižší hranolovité věže s vysokou hrotitou střechou. Průchod je relativně nízko zaklenutý plackovou klenbou. Sloužila pouze jako průchod, nebyla dimenzována na povozy. Do konce 18. století měla vrátka. Plánované odstranění V roce 1895 schválil vrchní stavební rada Ludwig Hack polohopisný plán města, podle kterého měla být Solní branka zbourána za účelem prosvětlení Radniční ulice. Chystaná úprava souvisela s nerealizovaným plánem zavezení Slepého ramene a výstavbou nové vilové čtvrti. Pozůstatkem těchto plánů je hlavní vchod školy v České ulici orientovaný k řece, na jejímž místě měla vzniknout nová ulice. Pomístní jména a události Ulička procházející Solní brankou byla přinejmenším ve 20. století lidově označována Na Vraždě. Později se ujalo expresivní označení Pochcaná ulička. 28. dubna 2022 projela podnapilá řidička osobního automobilu park na Sokolském ostrově odkud pokračovala po lávce přes Slepé rameno až do průchodu Solní branky, kde automobil zaklínila. Hlídce městské policie vysvětlila, že se tudy snažila projet do nemocnice. Odkazy Poznámky Reference Související články Seznam věží v Českých Budějovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Solní branka na Wikimedia Commons
Schloss Třemešek

Das Schloss Třemešek (deutsch Schloss Johrnsdorf) befindet sich im Ortsteil Králec der Gemeinde Dolní Studénky in Tschechien. Das Schloss liegt zweieinhalb Kilometer südöstlich von Šumperk linksseitig der Desná im Schönberger Kessel am nördlichen Fuße des Malínský vrch (491 m). Geschichte Anstelle des im böhmisch-ungarischen Krieg erloschenen Dorfes Třemešek errichtete Peter von Zierotin die Herrschaft Johrnsdorf. 1559 erwarb Peter Bukuvky von Bukuvka das Dorf. Um 1587 entstand eine Renaissancefeste. Unter Jan Bukuvky (1587–1617) wurde Johrnsdorf zu einer freien Gutsherrschaft erhoben. Das Schloss wurde zwischen 1857 und 1863 im romantischen Stil umgestaltet und bei Umbauten in den 1950er Jahren verunstaltet. Heute ist das Schloss ein Kulturdenkmal. Vom ursprünglichen Bau ist noch das Portal erhalten. Weblinks Zámek Třemešek: Šumpersko Tschechisch Zámek Třemešek: Turistik deutsch
St. Barbara's Church, Kutná Hora

Saint Barbara's Church (Czech: Chrám svaté Barbory) is a Roman Catholic Church in Kutná Hora (Bohemia) in the style of a cathedral, and is sometimes referred to as the Cathedral of St Barbara (Czech: Katedrála sv. panny Barbory). It is one of the most famous Gothic churches in central Europe and it is a UNESCO World Heritage Site. St Barbara is the patron saint of miners (among others), which was highly appropriate for a town whose wealth was based entirely upon its silver mines. It is located outside the Old Town district, behind the Jesuit College. The area was formerly outside of the town. History Construction began in 1388, but because work on the church was interrupted several times, it was not completed until 1905. The first architect was probably Johann Parler, son of Peter Parler. Work on the building was interrupted for more than 60 years during the Hussite Wars and when work resumed in 1481, Matěj Rejsek, Benedikt Rejt and Mikuláš Parler, assumed responsibility. The original design was for a much larger church, perhaps twice the size of the present building. Construction, however, depended on the prosperity of the town's silver mines, which became much less productive. So, in 1588, the three-peaked roof had been completed, and a provisional wall was constructed. A little later it was occupied by Jesuits who gradually changed the structure into Baroque style, though parts still remain in Gothic style. The final process of repair and completion took place at the end of the 19th century, under architects J. Mocker and L. Labler. Originally there were eight radial chapels with trapezoidal interiors. Later on, the choir was constructed, supported by double-arched flying buttresses. Internal points of note are the glass windows, altars, pulpits and choir stalls. Medieval frescoes depicting the secular life of the medieval mining town and religious themes have been partially preserved. Gallery See also List of Gothic Cathedrals in Europe References External links Official website History and photos of St. Barbara's Church (in Polish)
Église Sainte-Barbe de Kutná Hora

L'église Sainte-Barbe (en tchèque : chrám svaté Barbory) est une église gothique de Kutná Hora dédiée à sainte Barbe, patronne des mineurs, l'extraction de l'argent ayant été l'activité principale de la ville pendant le Moyen Âge, au moment où l'église est construite. Elle est inscrite sur la liste du patrimoine mondial de l'UNESCO depuis 1995. Construction Johann Parler entreprend la construction de Sainte-Barbe en 1388 en reprenant le concept du triforium continu adopté pour le chœur de la Cathédrale Saint-Guy de Prague et celui de déambulatoire à pilier muraux adopté à Schwäbisch Gmünd. L'intention initiale est de réaliser un sanctuaire gothique relativement resserré sur lui-même et diaphane, lumineux. En 1399, le chantier s'arrête. Les guerres hussites ravagent alors la Bohême et Kutná Hora est au centre des enjeux financiers et stratégiques (la ville est située aux marches de la Bohême et de la Moravie). Il faut attendre plus d'un siècle pour que le chantier reprenne. Matthias Rejsek achève la voussure du chœur. Ensuite conduit par Benedikt Rejt, le chantier se poursuit sur un plan résolument novateur. Rejt reprend le plan basilical original de Parler et le transforme pour adopter la solution développée dans les pays germaniques de l'église-halle. Pour ce faire, il étend latéralement la voussure de la nef centrale pour qu’elle couvre également les bas-côtés (déjà achevés à l’époque) dont la partie supérieure est ainsi transformée en balcons dominants la nef centrale. Génie du Sondergothik d'Europe-Centrale, Rejt utilise la relation naturelle entre la lumière et la structure architecturale gothique mais au lieu de la clarifier, comme le font les tenants du style international, il la force à une sorte d’intériorité mystique. La voûte de Rejt part des piliers centraux dépourvus de chapiteaux ; son « réseau de nervures a double courbure introduit un mouvement continu, complexe qui unifie l’intérieur pour donner une voûte qui semble flotter dans l'espace. » Pour couvrir le tout, Benedikt Rejt jamais à court de solution originale, entreprend de briser la ligne faîtière classiquement rectiligne des églises gothiques et propose de couvrir la nef de trois pyramides concaves surmontées de clochetons lesquelles symbolisent assez élégamment la Trinité. Ce geste marque l'une des dernières tentatives pour exploiter tout le potentiel créatif de verticalité du gothique tardif avant que ne commence, en Bohême, la Renaissance architecturale. Cinéma Luc Besson y tourne quelques plans de Jeanne d'Arc (1999). Notes et références Voir aussi Articles connexes Ossuaire de Sedlec Patrimoine mondial en Tchéquie Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail des arts Portail du patrimoine mondial Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Cattedrale di Santa Barbara

La chiesa di Santa Barbara (ceco: Chrám svaté Barbory) si trova a Kutná Hora (Boemia) ed è una delle chiese gotiche più famose dell'Europa centrale. Dichiarata patrimonio dell'umanità dell'UNESCO, si ritiene che il suo primo architetto sia stato Johann Parler. Storia La cattedrale fu fortemente voluta dagli imprenditori minerari della zona che desideravano sganciarsi dall'influenza della vicina abbazia di Sedlec ed intitolata a santa Barbara protettrice dei minatori. La costruzione iniziò nel 1388, ma il lavoro venne interrotto più volte. Mentre il primo architetto fu probabilmente Johann Parler, figlio di Peter Parler, molti studiosi sostengono che Peter Parler abbia partecipato come coautore dei primi disegni. Dopo che i lavori vennero sospesi a causa della crociata Hussita per oltre 60 anni, a partire dal 1482 furono Matěj Rejsek e Benedikt Rejt, due architetti di Praga, a proseguirlo. Secondo le proposte originali la chiesa avrebbe dovuto essere più grande, probabilmente il doppio di come si vede oggi e rivaleggiare con la cattedrale di San Vito a Praga. Ma la sua costruzione dipese dalla prosperità delle miniere d'argento della città. Così nel 1588, nonostante non fosse stata completata, venne racchiusa da un muro provvisorio e vi fu una seconda interruzione fino al 1884 quando ripresero i lavori e la cattedrale fu definitivamente completata nel 1905. La struttura L'aspetto esterno è affascinante, nonostante il tetto sia stato completato solo nel diciannovesimo secolo. In origine erano previste otto cappelle radiali con interni trapezoidali. In seguito venne ricostruito il supporto per il coro, sostenuto da un contrafforte sospeso a doppia arcata. All'interno si possono ammirare le magnifiche vetrate, gli altari, i pulpiti ed il coro, oltre ad affreschi medievali che illustrano la vita secolare all'interno delle miniere cittadine. In particolare nella cappella di Mincirska gli affreschi raffigurano le tecniche che si usavano all'epoca per coniare le monete come la monetazione al martello. Note Voci correlate Maestro dell'Altare di san Giorgio Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di Santa Barbara Collegamenti esterni Scheda UNESCO, su whc.unesco.org.
Sint-Barbarakerk (Kutná Hora)

De Sint-Barbarakerk (Tsjechisch: Chrám svaté Barbory), gelegen in de Tsjechische plaats Kutná Hora (Bohemen), is een gotisch bouwwerk in Midden-Europa. De bouw van deze kerk, die aan de heilige Barbara gewijd is, begon in het jaar 1388, maar werd enkele malen onderbroken. Ten gevolge van de Hussitische Oorlogen werd de bouw meer dan 60 jaar stilgelegd tot in 1482. In 1588 moest de bouw gestaakt worden vanwege een geldtekort, met als gevolg dat de kerk met een provisorische tussenmuur werd afgedekt. De laatste bouwfase duurde van 1884 tot 1905. De kerk is door de UNESCO toegevoegd aan de werelderfgoedlijst.
Церква Святої Варвари (Кутна Гора)

Це́рква Свято́ї Варва́ри (лат. Chrám svaté Barbory) — римо-католицька церква в Чехії, в місті Кутна Гора. Побудована в стилі пізньої готики. Другий за величиною готичний храм країни. Одна з найбільш незвичних будівель такого типу в Центральній Європі. З 1995 року перебуває під захистом ЮНЕСКО. Історія Відомості про будівництво собору Святої Варвари можна знайти у папських списках, буллах. Все починається з дозволу на будівництво в 1381 році. Будівництво велося в кілька етапів і в значній мірі було пов'язано з процвітанням срібних копалень у місті Кутна Гора. Будівельні роботи почалися в 1388 році на пагорбі за міськими стінами з прекрасним краєвидом на долину річки Врхліце. Раніше це місце було заселене шахтарями, тут була каплиця, освячена на честь святої Варвари — покровительки шахтарів. Першим будівельником був Ян з родини Парлерж (з якої походив і архітектор собору Святого Віта у Празі Петро), син якого в 1389 році в Кутній Горі навіть одружився. Будівельним матеріалом в цей час слугавав кутногірський пісковик з довколишніх кар'єрів. Під час Гуситських воєн будівництво було призупинено протягом тривалого часу і лише у вісімдесяті роки 15-го століття багаті містяни знайшли можливість для продовження роботи, яка мала бути покладена на місцевих мулярів Ганушів, які стали головними проектантами. Під їхнім керівництвом були закінчені перехресне склепіння, кільцева каплиця на хорах і трансепт. У 1489 році відбулася зміна архітектора. Ним став відомий за збудованою у Празі Пороховою брамою Матей Рейсек. Почалися роботи з оздоблення фасадів (їх вигляд збережений донині) та закладення доріжок навколо вівтаря. Концепція Матея Рейсека в основному характеризується увагою до деталей і дрібних декоративних елементів. Типовим прикладом є гротескні скульптури зовні храму. Рейсек помер у 1506 році, але будівництво тривало згідно з його проектом. У 1512 році відбулися докорінні зміни в Кутній Горі, коли міська рада уклала угоду з уже відомим архітектором Празького Граду Бенедиктом Рейтом, основним завданням якого було побудова нави. Рейт помер у 1534 році, але повільне будівництво за його проектами тривало до 1558 року, коли місто стало дуже бідним і було прийнято рішення про припинення будівництво, яке стало фінансовим тягарем. Галерея Див. також Список об'єктів Світової спадщини ЮНЕСКО у Чехії Примітки
Piano (České Budějovice)

Piano, oficiálně Piano Business Center, je kancelářská budova v Českých Budějovicích na křižovatce ulic Mánesova a Lidická. Dostavěna byla v roce 2018. Popis Budova stojí na západním nároží Mánesovy a Lidické třídy na místě zchátralé jídelny, kde se v minulosti nacházel hostinec U Modré hvězdy. Byla postavena jihočeskou divizí firmy Metrostav podle návrhu ateliéru CMC architects v letech 2016 až 2018, celkově však realizace trvala 10 let. Budova získala název díky tvaru evokujícímu otevřené klavírní křídlo a fasádě, na níž se zdánlivě střídají černé a bílé klavírní klávesy. Oproti původnímu návrhu na budově chybí přední prosklená stěna, jež původně měla vizuálně oddělovat severní a jižní křídlo stavby. Investorem byla společnost Expandia, vlastníkem je pražská firma Piano Business Center, s.r.o., založená v roce 2006. Nájemcům je k dispozici přes 7 500 m² kancelářských ploch a 1 200 m² ploch obchodních, 250 m² lze využít ke skladování. V přízemí se nachází bistro a obchodní prostory. Ve dvou podzemních podlažích byla vybudována parkovací místa; dle dostupných plánů jich je v prvním 49 a ve druhém 63. Ocenění Piano získalo ocenění „Presta – prestižní stavba jižních Čech“ v kategorii Občanské a průmyslové stavby – novostavby. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Piano na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Kapucínské zahrady

Kapucínské zahrady, někdy nazývané také Kapucínské terasy, jsou nevelký park v Brně v městské části Brno-střed na jihovýchodním svahu Petrova, vzniklý úpravami bývalé klášterní zahrady patřící ke klášteru kapucínů. Zahrada je i s celým areálem kláštera kulturní památkou. Popis a historie Podle klášterní kroniky byla zahrada založena již v roce 1667, od té doby ale byla několikrát upravována. Nachází se ve svažitém terénu pod Petrovem a je proto rozčleněná do několika teras. Na západní straně je prostor zahrady ohraničen cihlovou zídkou, na severní straně tzv. d'Elvertovým křídlem Biskupského dvora, na východě jsou budovy kapucínského kláštera a na jižní straně je zadní průčelí domu čp. 416 v ulici Bašty. Část teras byla po rekonstrukci Biskupského dvora v 60. letech 20. století přístupná veřejnosti, ale po roce 1990 byly pro špatný stav, kdy docházelo i k propadání terénu, druhá a třetí terasa uzavřeny. Až v letech 2018 a 2019 byla dokončena rekonstrukce celého prostoru. Při tom byla mj. v hloubce několika metrů objevena středověká pec na vápno, pocházející pravděpodobně ještě z doby před začátkem stavby kapucínského kláštera v roce 1648. Podle dohody s kapucínským řádem, jemuž pozemek patří, byla dolní, nejvýchodnější terasa podle původního účelu obnovena jako užitková klášterní zahrada. Ostatní terasy, které se postupně zdvihají vysoko nad úroveň vlastního kláštera a jsou propojeny schodišti, mají parkovou úpravu a jsou s omezením (od 7 do 18 hodin) přístupné pro veřejnost. Vchod je možný z Uličky Václava Havla nebo z Denisových sadů. Na horní, čtvrté terase byla v roce 2019 umístěna Lavička Václava Havla. Za součást Kapucínských zahrad bývá často považována ještě jedna terasa ležící nad nimi. V ní se nachází pomník "Znamení" od sochaře Jana Šimka, symbolický kříž z kamenů odhalený v roce 1995 a připomínající památku básníka a novináře Jana Zahradníčka (1905–1960). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kapucínské zahrady na Wikimedia Commons
Kruhová bašta (České Budějovice)

Kruhová bašta (též válcová nebo okrouhlá) je původně gotická hradební věž přibližně kruhového půdorysu v Českých Budějovicích. Pod číslem 3-632 a označením okrouhlá bašta v zahradě čp. 141 (417/66) je vedena jako součást památkově chráněného městského opevnění. Charakteristika a historie Stojí v místě někdejšího parkánu mezi Zátkovým nábřežím a Českou ulicí, kde od přelomu 13. a 14. století (původně jako půlválcová) přiléhala k hlavní hradební zdi. Později byla stavebně upravena – omítnuta, opatřena taškovou střechou, špaletovými okny a dostavěna v zadní části – a stala se součástí areálu renezančně-barokní solnice. V roce 1902 rozhodla radnice (v souladu s Hackovým regulačním plánem města vypracovaným roku 1889 a radnicí schváleným 1895) o zbourání navazujících hradeb, sousední Klínovité bašty a části areálu solního skladu. Jak je patrné z historického snímku, hradby byly odstraněné až k samotné kruhové baště (okraj zcela vpravo). K baště během 13 měsíců Josef Hauptvogel a Jakob Stabernak přistavěli budovu Německého gymnázia, dnešního gymnázia Česká. Využití Původní obranné využití po přestavbě nahradilo zakomponování do areálu solnice, později kamerálního úřadu, na jehož pozemku se nacházela. V letech 1950 až 1975 využíval věž Kovopodnik, který v domě Česká 66, k jehož pozemku patří, sídlil. Přízemí bylo využito jako podatelna, rozmnožovna a sklad tiskopisů. V patře úřadoval vedoucí podatelny. Po roce 1990 zde sídlilo Sdružení dětí a mládeže a Informační centrum pro mládež. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam věží v Českých Budějovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kruhová bašta na Wikimedia Commons
Bazylika Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny w Ołomuńcu

Bazylika Nawiedzenia Najświętszej Marii Panny w Ołomuńcu – barokowa bazylika na terenie norbertańskiego klasztoru w ołomunieckiej dzielnicy Svatý Kopeček. Kościół został zbudowany przez Premonstratensów w latach 1669–1679. Autorem projektu był przypuszczalnie Giovanni Pietro Tencalla. Nowy kościół został poświęcony 1 października 1679 roku przez biskupa Karola II Liechtenstein-Castelcorn. W 1714 roku włoski architekt Domenico Martinelli dobudował do boków świątyni budynek, który służył do celów reprezentacyjnych i mieszkalnych. Kolejne przebudowy miały miejsce w latach 1721–1732, w tym okresie świątynia otrzymała nowe wnętrze, które zostało stworzone przez włoskiego rzeźbiarza i artystę sztukateryjnego Baltazara Fontanę. Legendy Według legend pierwszą kapliczkę w tym miejscu miał wybudować jeden z morawskich mieszczan, dziękując Matce Boskiej za powodzenie w interesach. Według innej opowieści cudowny obraz maryjny został tu odnaleziono przez mieszkańców. Historia XVII wiek - początek ruchu pielgrzymkowego. 1629-1633 - wzniesienie kaplicy z inicjatywy Jana Andrýska 1643 - zniszczenie kaplicy przez wojska szwedzkie. 1669-79 - wzniesienie barokowego klasztoru norbertanów, prawdopodobnie według projektu Giovanniego Pietra Tencalli 1714-21 - rozbudowa zespołu klasztornego 1718 - wykonanie przez Baltazara Fontanę wystroju sztukatorskiego wewnątrz kościoła 1785 - kasata klasztoru 1846 - powrót norbertanów 1945 - uszkodzenia podczas ofensywy Armii Czerwonej 1950 - upaństwowienie zabudowań klasztornych przez władze komunistyczne 1990 - odzyskanie klasztoru przez norbertanów Bazylikę zdobią barokowe polichromie zaprojektowane przez Lublinský'ego, a zrealizowane m.in. przez Stegera. Przypisy
Burg Cimburk

Die Burg Cimburk (auch Nový Cimburk, deutsch Burg Cimburg, manchmal auch Neu Cimburg, ursprünglich Zinnenburg) ist eine Burgruine in Südmähren. Sie liegt vier Kilometer östlich von Koryčany und gehört zum Okres Kroměříž. Geschichte Die Cimburg wurde in den 1330er Jahren vom mährischen Unterkämmerer Bernhard von Cimburg erbaut, der vorher auf einer Feste bei Trnávka (Türnau) siedelte, die vor 1308 ebenfalls von ihm errichtet wurde und als die „alte Cimburg“ (Starý Cimburk) bezeichnet wird. Die Herrschaft Alt Cimburg tauschte er um 1330 mit Heinrich/Jindřich von Leipa (Železný), einem Sohn des Heinrich von Leipa, gegen die Herrschaften Střílky und Koryčany. In den nachfolgenden Jahren errichtete er unweit Koryčany die „neue Cimburg“ (Nový Cimburk). Diese wird erstmals 1358 urkundlich erwähnt, als sie von Bernhards Sohn Ctibor von Cimburg zusammen mit der Burg Střílky dem mährischen Markgrafen Johann Heinrich verkauft wurde. In dem entsprechenden Landtafel-Eintrag wird sie als die „neue Burg“ (Cymburk nouum castrum) bezeichnet. Wegen finanzieller Nöte verpfändete Johann Heinrichs Sohn Jobst die Cimburg 1398 dem Čeňek von Drahotuš, der sich verpflichtete, die Burg dem Markgrafen zurückzugeben, sobald dieser die Schulden bei ihm zurückgezahlt haben würde. Dazu kam es jedoch nicht mehr, da die Burg 1407/1408 von Wok IV. von Holstein widerrechtlich erobert wurde. Ihm gelang es in Verhandlungen mit Jobst, die Burg behalten zu dürfen. Nach Woks IV. Tod 1420 wurde sie von seinem gleichnamigen Sohn Wok V. an seinen Verwandten Stephan/Štěpán II. von Holstein auf Wartnau verkauft. Auf diesen gehen vermutlich die umfangreichen Umbauten der Burg sowie die Errichtung einer Burgkapelle zurück. Während der Hussitenkriege und der ungarisch-böhmischen Thronfolgekriege wurde die Burg mehrmals erobert. Ende des 15. Jahrhunderts war sie im Besitz des Nikolaus Franz von Háje, der erstmals 1493 mit dem Namenszusatz auf Cimburg (Mikuláš z Háje a na Cimburce) belegt ist. Später gelangte sie an die Prusinovský von Víckov und danach an die Horecký von Horka. Nach dem Dreißigjährigen Krieg war die Burg nur noch zeitweise bewohnt. Nachdem sich die Horecký von Horka nach 1677 in Koryčany ein Schloss errichteten, residierten sie dort. 1709 wird die Cimburg als unbewohnt bezeichnet, in den nachfolgenden Jahrzehnten verfiel sie dann. Die ursprünglich gotische Burg soll eine der schönsten Burgen Mährens gewesen sein. Sie war typisch für die Burgenarchitektur der ersten Hälfte des 14. Jahrhunderts. Der langgezogene doppeltürmige Bergfried enthielt zahlreiche architektonischen Details. 1994 bildete sich ein Verein, der einzelne Teile der Burg durch ehrenamtliche Arbeit retten will. Literatur David Papajík: Páni z Holštejna. Významný, ale zapomenutý panský rod (= Edice Šlechta zemí české koruny. Bd. 3). Bohumír Němec – Veduta, České Budějovice 2007, ISBN 978-80-86829-24-1. Weblinks Burg Cimburk bei Koryčan – Geschichte Einzelnachweise
Cimburk (zamek)

Cimburk – ruiny zamku na terenie Czech, w Chrzibach, cztery kilometry na wschód od Koryčan (kraj zliński). Zamek założył w latach 1327-1333 Bernard z Cimburka. W 1358 właścicielem obiektu stał się margrabia Jan Jindřich, brat Karola IV. Rozpoczął on przebudowę zamku, którą zakończył już jego syn – margrabia Jošt. W 1468 zamek został zdobyty przez Macieja Korwina. Od 1523 budowlą zarządzali panowie z Víckova, którzy rozbudowali zamek, wznieśli jego dolną część, postawili nowe baszty i rozbudowali obwarowania. W 1623 zamek zdobył Gábor Bethlen. Ostatnim właścicielem majątku był Gabriel Horecký, który przeniósł się do twierdzy w Koryčanach, w 1674 przebudowanej na pałac. Zamek jeszcze przez jakiś czas służył łowczemu majątku, jako mieszkanie i budynek gospodarczy. Od 1709 był już trwale opuszczony i zaczął ulegać ruinie. Do obecnych czasów dochowała się okazała wieża zachodnia, część bramy wjazdowej, resztki budynku głównego z gotyckim detalem oraz fragmenty obwarowań zarówno zamku górnego, jak i dolnego. Przypisy