NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Čimický háj

Čimický háj je parkově upravený smíšený les, který se rozkládá v Praze mezi městskými čtvrtěmi Bohnice, Kobylisy a Čimice. Severovýchodně od Čimického háje leží přírodní památka Ládví, jihozápadně pak přírodní památka Velká skála. Popis Čimický háj je nástupcem původního dubohabrového lesa zvaného Temeliště. Ten původně spadal pod velkostatek v Libni, později patřil k zemědělskému velkostatku v Bohnicích. Současná podoba je zčásti dána výsadbami z přelomu 19. a 20. století. Ze stromů jsou zastoupeny především duby, lípy a modříny. Využití a zajímavá místa V současnosti je areál doplněn mimo jiné řadou objektů určených k rekreaci a odpočinku. Nechybí dřevěný přístřešek (altán), lavičky, dětské hřiště a mobilní WC. Hájem procházejí asfaltové i přírodní cesty, u významných objektů jsou umístěné informační tabule. Ze zajímavých míst lze jmenovat Čimickou hájovnu a dva památné stromy – dub u hájovny (nejstarší ze stromů v areálu) a dub za hájovnou (druhý nejstarší). V oblasti Čimického háje aktivně působí spolek Čimis z.s. (dříve Vědomý dotek z.s.). Jeho představitelem je Martin Rezek. Dne 22. října 2017 byla za účasti představitelů městské části Praha 8 otevřena naučná stezka Čimický háj, kterou tento spolek vybudoval, a 23. září 2017 byla v rámci akce dobrovolného úklidu pořádané spolkem odhalena dřevěná socha skřítka Čimíska od autorky Kristýny Kužvartové.[ve zdroji nenalezeno] Odkazy Reference Související články Havránka Salabka Trojská (přírodní památka) Ládví Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čimický háj na Wikimedia Commons
Čičovický kamýk

Přírodní památka Čičovický kamýk byla vyhlášena v roce 1989 a nachází se v okrese Praha-západ, asi jeden a čtvrt kilometru jižně od obce Číčovice. Důvodem ochrany je buližníkový suk, paleontologická lokalita. Geomorfologie Suk o nadmořské výšce 345 metrů geomorfologicky spadá do celku Pražská plošina, podcelku Kladenská tabule a okrsku Hostivická tabule. Odkazy Reference Související články Černovičky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čičovický kamýk na Wikimedia Commons Informace na AOPK ČR Popis na České geologické službě
Člupy

Člupy jsou přírodní památka v lokalitě Marefy u Bučovic v okrese Vyškov. Památka byla znovu vyhlášena Nařízením Jihomoravského kraje s účinností od 1. ledna 2014, původní vyhláška ONV Vyškov ze dne 8. listopadu 1990 byla zrušena. Leží severně od obce Marefy. Důvodem ochrany jsou širokolisté suché trávníky, panonské sprašové stepní trávníky a na ně vázané ohrožené druhy rostlin a živočichů. Přírodní památka Člupy je podle nařízení vlády označena jako evropsky významná lokalita v soustavě Natura 2000. Souhrn výskytu významných druhů teplomilných rostlin V přírodní památce Člupy se vyskytují a jsou předmětem ochrany hlavně tyto druhy rostlin: Souhrn výskytu chráněných živočichů V přírodní památce Člupy se též vyskytují chránění živočichové: Galerie Odkazy Reference Literatura KOPŘIVA, Jiří. Chráněná území okresu Vyškov. Vyškov: OkÚ Vyškov – referát životního prostředí, 1999. Neprodejná publikace. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Člupy na Wikimedia Commons Člupy – přírodní rezervace [online]. www.vyskov-mesto [cit. 2010-11-28]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2020-01-16. SKLENÁŘ, Michal. Králíci na Člupech už vymřeli [online]. Vyškovský deník, 2010-11-3 [cit. 2010-12-01]. Dostupné online. ŽIDKOVÁ, Klára. Vrch Člupy: o archeologických nalezištích vědí jen místní [online]. Vyškovský deník [cit. 2014-06-06]. Dostupné online.
Čtvrtky za Bořím

Čtvrtky za Bořím jsou přírodní památka u Býkovic v okrese Blansko. Důvodem ochrany je dálniční výkop s přirozenou sukcesí, bohatá lokalita vstavačů vojenských (Orchis militaris). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čtvrtky za Bořím na Wikimedia Commons
Mrázkův mlýn

Mrázkův mlýn je vodní mlýn na Vltavě, který stojí v centru Českého Krumlova (v ulici Kájovská). Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky; předmětem památkové ochrany jsou objekty č.p. 56 a č.p. 58. Historie Mlýn je poprvé připomínán roku 1347. V letech 1613–1614 byl renesančně přestavěn a přeměněn na papírnu. V 18. století byl přistavěn barvířský domek a v letech 1791–1798 došlo k rekonstrukci valchy. V roce 1869 byla nově přestavěna barvírna, znovu upravená v roce 1880. Před rokem 1900 získala valcha nástavbu 2. patra a také byla postavena západní přízemní část barvírny a trakt nad náhonem. Po zboření Kájovských bran v roce 1881 byla v nově upravené uliční trase postavena historizující patrová budova, další úpravy obchodních vstupů byly provedeny na počátku 20. století. Popis Kájovská č.p. 56 je měšťanský dům, novodobý historizující patrový objekt, který byl postaven po zboření obou Kájovských bran. Kájovská č.p. 58 na ostrově u vltavského jezu obsahuje samostatně stojící budovy technického charakteru – dva samostatné provozy barvírny a valchy, umístěné sem již v renesančním období. Křídlo podél mlýnského náhonu bylo rekonstruováno v roce 2005, z objektu bývalé barvírny a valchy byla během vyklízecích prací v roce 2004 odstraněna větší část narušených dřevěných konstrukcí. Voda na vodní kolo vedla náhonem od jezu. V roce 1930 je uváděna jedna Francisova turbína (hltnost 2,85 m³/s, spád 1,3 m, výkon 39 HP). Mrázkův jez Mrázkův jez představuje pro vodáky nebezpečí, byla zde již řada smrtelných případů. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mrázkův mlýn na Wikimedia Commons Český Krumlov na webu ČÚZK, Archivní mapy (1826)
Částrovické rybníky

Přírodní památka Částrovické rybníky byla vyhlášena v roce 2001 a nachází se u obce Vracovice. Důvodem ochrany je ochrana mokřadů s výskytem početných populací zvláště chráněného druhu rostlin a živočichů. Popis oblasti Jde o soustavu tří menších rybníků a mokřadích luk v mělkém údolí na Částrovickém potoce. Mezi četné ohrožené a chráněné druhy v oblasti patří například prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), vachta trojlistá (Menyanthes trifoliata), violka bahenní (Viola palustris), suchopýr úzkolistý (Eriophorum angustifolium) a další. Z bezobratlých živočichů v místě žije rak bahenní (Astacus leptodactylus), pozorován zde byl i páskovec kroužkovaný (Cordulegaster boltonii). Z obojživelníků je významný výskyt čolka obecného (Triturus vulgaris), skokana hnědého (Rana temporaria) a zeleného (Pelophylax esculentus). Z ptáků u rybníků hnízdí bramborníček hnědý (Saxicola rubetra) a rákosník obecný (Acrocephalus scirpaceus), šoupálek dlouhoprstý (Certhia familiaris), potápka malá (Tachybaptus ruficollis) či polák chocholačka (Aythya fuligula). Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Částrovické rybníky na Wikimedia Commons Informace na AOPK ČR
Театр имени И. Магена

Театр имени Иржи Магена (чеш. Mahenovo divadlo) — здание для театральных представлений в Брно. Охраняется как памятник культуры с 1958 года. На месте театра ранее находились старые городские укрепления, которые, как и во многих других городах Европы, уже с середины XIX века они полностью потеряли своё значение, и были снесены. Театр был построен в период с 1881 по 1882 год по проекту австрийских архитекторов Фердинанда Фельнера (1848—1916) и Германа Гельмера (1849—1919). Здание украшено скульптурами и барельефами работы Франца Дресслера и Теодора Фридля. Изначально театр назывался Deutsches Stadttheater (Немецкий городской театр). Детали здания сочетают стили неоренессанса, необарокко и неоклассицизма. Театр стал первым электрифицированным театром на территории Чехии и одним из первых в мире. Его открытие состоялось 14 ноября 1882 года, публике было представлено «Освящение дома» Людвига ван Бетховена. После Первой мировой войны в независимой Чехословакии переименовали многие немецкие названия. Немецкий городской театр стал называться «Театром на Стене» по имени бывших укреплений Брно и его руководителем стал писатель Иржи Маген, в честь которого в 1965 году театр получил своё современное наименование. В период с 1970 по 1978 год была проведена полная реконструкция здания. Сегодня театр имени Иржи Магена является главной сценой драматической труппы Национального театра Брно. Ссылки Сайт театра имени И. Магена Примечания
Štíří důl

Štíří důl je přírodní rezervace v okresech Havlíčkův Brod a Žďár nad Sázavou v nadmořské výšce 570–620 metrů. Oblast spravuje AOPK ČR, RP Správa CHKO Žďárské vrchy. Důvodem ochrany je přírodovědecky cenné území s výskytem chráněných a ohrožených druhů rostlin a živočichů. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Žďár nad Sázavou Štírový potok Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Štíří důl na Wikimedia Commons
Rozhledna na Králickém Sněžníku

Rozhledna na Králickém Sněžníku (polsky Wieża widokowa na Śnieżniku), je polská rozhledna na vrcholu hory Králický Sněžník v pohoří Králický Sněžník v geomorfologické oblasti Jesenická oblast (Sudety Wschodnie, Východní Sudety) u česko-polské státní hranice. Nachází se na území gminy Stronie Śląskie v okrese Kladsko v Dolnoslezském vojvodství v Dolním Slezsku. Historie a popis Třicet čtyři metrů vysoká rozhledna ze začala budovat v roce 2020 ve vzdálenosti 12 m od ruin zaniklé rozhledny na Králickém Sněžníku, která na vrcholu stála v letech 1899 až 1973. Investorem stavby bylo polské město Stronie Slaskie. Slavnostní otevření proběhlo dne 26. září 2022. Spodní část rozhledny má kuželový tvar z železobetonu a kamene. Na ní je umístěna válcová ocelová příhradová svařovaná konstrukce obložená sklem. Na vrcholu je zastřešená vyhlídková plošina. Stavba podle projektu společnosti Skomar trvala 3 letní sezóny, kdy se vzhledem k povětrnostním podmínkám aj. výzvám pracovalo celkem jen 10 měsíců. Na stavbu bylo použito 100 tun oceli. Při stavbě ocelových a skleněných částí rozhledny byl použit také vrtulník. Kontroverze Rozhledna na české straně nebyla po otevření přijata zcela kladně. Někteří turisté rok po otevření poukazovali na její zbytečnost, neb i bez rozhledny byl z bezlesého vrcholu rozhled, další poukazovali na to, že přitáhla davy turistů. České ekologické organizace již během stavby upozorňovaly na porušování podmínek pro ochranu přírody, za tato porušení padaly i pokuty. Ondřej Bačík předseda Společnosti přátel Jeseníků v roce 2023 uvedl, že přírodní rezervace je již nenávratně poškozená. Další informace Rozhledna je celoročně volně přístupná a vede k ní několik turistických tras včetně naučné stezky Králický Sněžník. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rozhledna na Králickém Sněžníku na Wikimedia Commons Rozhledna na Králickém Sněžníku na webu o státních hranicích a pohraniční turistice
Wieża widokowa na Śnieżniku (2022)

Wieża widokowa wzniesiona na szczycie góry Śnieżnik (1425 m n.p.m., Sudety Wschodnie) w miejscu starej wieży kamiennej, zbudowanej w latach 1895–1899 i wysadzonej w powietrze w roku 1973. Budowę nowej wieży planowano w latach 80. XX w. Wieża posiada fundament żelbetowy, a konstrukcja stalowa została obudowana szkłem. Budowa wieży zajęła 10 miesięcy, a w tym celu wykorzystano 100 ton stali. Jej uroczystego otwarcia dokonali gospodarze Stronia Śląskiego 26 września 2022 r. Przypisy
Burianova rozhledna

Burianova rozhledna (někdy také jen Milenka) je kamenná rozhledna, která se tyčí nad obcí Rudka v okrese Blansko, nad lesoparkem s jeskyní Blanických rytířů. Rozhlednu nechal v roce 1928 vybudovat kunštátský starosta František Burian, po kterém je také pojmenována. Rozhledna stojí na kopci jménem Milenka (580 m n. m.). Vyhlídková věž má podobu 18 metrů vysoké hranolovité stavby se zasklenou vyhlídkovou plošinou a otevřeným ochozem. Rozhledna umožňuje velmi dobrý rozhled po krajině. Výhled je jak na blízkou Rudku, tak i na obce Rozseč nad Kunštátem, Skalice nad Svitavou a Boskovice. Z vrcholku rozhledny je také možné spatřit vrchy jako Bukovec, Dubová hora, Velký a Malý Chlum, Skalky, Chvalka a Krumperk. Za dobré viditelnosti je z rozhledny možné zahlédnout Jeseníky (80 km vzdálený Praděd), Krkonoše a Pavlovské vrchy. Fotogalerie Panorama Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Burianova rozhledna na Wikimedia Commons Burianova rozhledna Toulavá kamera 1, str. 25, ISBN 80-7316-228-8
Vyšší odborná škola, Střední průmyslová škola a Obchodní akademie Čáslav

Vyšší odborná škola, Střední průmyslová škola a Obchodní akademie, Čáslav, Přemysla Otakara II. 938 (zkráceně VOŠ, SPŠ a OA Čáslav) je veřejná škola, která poskytuje úplné střední odborné vzdělání a vyšší odborné vzdělání. Střední průmyslová škola a Obchodní akademie Střední průmyslová škola a Obchodní akademie poskytuje úplné střední odborné vzdělání v denní formě studia. Studium je určeno pro absolventy základních škol a je zakončeno maturitní zkouškou. Čtyřleté studium - aktuální obory Bývalé obory Vyšší odborná škola Vyšší odborná škola nabízí tříleté studium denní i kombinované formy pro absolventy středních škol a gymnázií. Studium je zakončeno absolutoriem a absolvent získá titul diplomovaný specialista (DiS.). Diplomované obory Některé soukromé i veřejné vysoké školy umožňují zkrácenou délku bakalářského studia (na 1 rok) nebo uznání některých předmětů. Jsou to například: Vysoká škola obchodní v Praze Univerzita Jana Amose Komenského Praha Metropolitní univerzita Praha Externí odkazy Internetové stránky školy VOŠ, SPŠ a OA Čáslav na Infoabsolvent.cz VOŠ, SPŠ a OA Čáslav na AtlasŠkolství.cz
St. Peter und Paul (Čáslav)

Die Kirche St. Peter und Paul (tschechisch Kostel svatého Petra a Pavla) ist eine römisch-katholische Dekanatskirche in Čáslav (deutsch Tschaslau), einer Stadt im Okres Kutná Hora in der Region Mittelböhmen (Středočeský kraj) in Tschechien. Geschichte Eine ursprünglich dem Erzengel Michael geweihte romanische Kirche wurde in der Mitte des 12. Jahrhunderts durch die Herren von Chlum errichtet, die sie 1307 an die Komturei des Deutschen Ordens in Dobrowitz übertrugen, seit 1325 unterstand sie dem Kloster Sedlec. Altarweihen in den Jahren 1358, 1360, 1362, 1387, 1391, 1404 und 1405 belegen den schrittweisen Ausbau der Kirche in dieser Zeit. Von der Verkündung der Vier Prager Artikel auf dem Landtag von Tschaslau im Jahr 1421 bis zum Restitutionsedikt von 1629 diente die Kirche sowohl den Katholiken wie auch den Hussiten als Simultankirche. Wenig vorher wurde 1627 der nachfolgend als evangelischer Märtyrer verehrte Diakon der Kirche, Matthäus Ulicky, hingerichtet. Das Kirchengebäude wurde im Laufe der Zeit wiederholt von Bränden betroffen. Im Jahr 1452 wurde die Kirche durch den ersten Großbrand beschädigt, im Anschluss an die nachfolgende Wiederherstellung wurde mit dem Bau des Turms begonnen. 1497 wurden die Steinmetzarbeiten für die Fenster des Turms an Meister Blažek und 1502 der Dachstuhl verdingt, dessen Bau 1506 zum Abschluss kam. 1522 erfolgte eine weitere Brandbeschädigung, worauf die Pfeiler und das Gewölbe erneuert richtet wurden. Das Portal ist auf 1537, der Schlussstein des Gewölbes auf 1539 datiert. Im Jahr 1600 wurde der Dachstuhl des Turms zerstört, aber bereits im Jahr 1602 erhielt der Turm einen neuen kupfergedeckten Turmhelm. Während des Dreißigjährigen Kriegs wurde die Kirche in den Jahren 1618–1627 und 1643 geplündert, anschließend aber in den Jahren 1655–1660 wiederhergestellt. Im Jahr 1703 zerstörte ein Brand den Dachstuhl des Turms, der 1727 erneuert wurde. Ab 1825 fanden Wiederherstellungsarbeiten des Kirchturms und des Kirchendachs durch den Hofbaumeister Clement Zobel statt, jedoch brannten 1841 beide Dachstühle wieder ab, um 1846 und 1863 wiedererrichtet zu werden, umfangreiche Wiederherstellungsarbeiten erfolgten in den Jahren 1908–1911 durch den Prager Kirchenbaumeister Kamil Hilbert, wobei in der zugemauerten Nische der Marienkapelle die sterblichen Überreste des Heerführers der Hussitenkriege, Jan Žižka, aufgefunden wurden. Architektur Die Kirche St. Peter und Paul ist eine in Sichtmauerwerk ausgeführte spätgotische Hallenkirche mit seitlich gesetztem Turmbau und polygonal schließendem Chor. Nordseitig ist in frühen Formen der Renaissance eine Marienkapelle angefügt. Der Kirchenraum ist im Chor kreuzrippen-, im Schiff über Achteckpfeilern netzrippengewölbt. Weblinks Zur Geschichte der Kirche auf der Website mistareformace
Premontrei nővérek kolostora (Doksany)

A doksányi kolostort Babenbergi Gertrúd cseh hercegné alapította 1144-ben a strahovi kolostorból ideköltöztetni kívánt nővérek számára. Ez lett Csehország legnagyobb és legjelentősebb zárdáinak egyike. 1720–1732 között Josef Miki, a premontrei rend elöljárója erőteljesen barokkosította a belső tereket. A freskófestés javát Johann Hiebellel végeztette. A kolostor templomában több jelenetet is megfestett Mária és Krisztus életéből. Ezek közül a legjelentősebb műve a Boldogságos Szűz Mária születése. 1722-ben készült el a kupola freskóival, 1728–1732 között a presbitérium, a kereszthajó, az oldalkápolnák és sekrestye freskódíszeivel. Az itt végzett munkája közben Josef Miki, a rend elöljárója megbízta, hogy két ütemben (1722 és 1728–1732) fessen olyan freskókat, mint amilyenekkel mestere, Andrea Pozzo díszítette a római Loyolai Szent Ignác-templom mennyezetét. A kolostort folyamatosan használták 1782-ig, amikor II. József császár feloszlatta a „hasznos munkát nem végző” szerzetesrendeket — ekkor időben 49 nővér élt. Ezután rövid ideig katonai kórház volt, majd az Aehrenthal családnak kapta meg, és ők nemesi kastéllyá építtették át. A szemlélődő életmódú premontrei nővérek visszatelepítésével először a 20. század elején próbálkoztak. A krakkói Zwierzyniec kolostorból több lány áttelepült Doksányba, de ott után kiderült, hogy egyházi és államigazgatási okok miatt rendes kolostori életre nincs lehetőség. 1989-ben a kommunista rezsim bukása után a strahovi kolostor testvérei is megpróbálták a visszatelepülést az ősi kolostorba. 1997-ben megvásárolták az államtól az egykori kolostor északi részét, és elkezdték tervezni annak újjáépítését. 1997-ben a strahovi kanonok az épület újabb részét szerezte meg, és ez már elég volt ahhoz, hogy 1998 óta, tehát több mint 200 év kihagyással elkezdjék átalakítani az épületegyüttest a premontrei apácák céljaira; a kolostor 2003 óta ismét eredeti funkciójának megfelelően működik. A román stílusú kriptát és egyes barokk belső tereket a nagyközönség is megtekintheti, miként az épületet körüli parkot is. Képek Jegyzetek Források navicup.com:Doksany premontrei nővérek kolostora További információk Hivatalos oldal http://www.klasterdoksany.cz/english.htm A PREMONTREI NŐVÉREK TÖRTÉNETE
Monastero di Doksany

Il monastero di Doksany è un monastero che si trova nel territorio del comune di Doksany nella Repubblica Ceca. Originariamente era un monastero femminile premonstratense, fondato nel 1144 e costruito in stile romanico. Tra il XVII e il XVIII secolo venne ricostruito in stile barocco. Nell'anno 1782, nell'ambito delle soppressioni giuseppine, anche questo monastero fu soppresso, e l'edificio fu prima impiegato come ospedale militare e poi venduto all'asta a una famiglia nobile, che lo fece ricostruire nel XIX secolo come castello privato, con stalle e scuderie. Soltanto la chiesa, divenuta parrocchiale, continuò ad essere officiata dai Premonstratensi del monastero di Strahov. Durante il regime comunista l'edificio conobbe una fase di profonda decadenza e di rovina. Dal 2003 una comunità di Canonichesse premostratensi (non appartenenti a nessuna congregazione ma dipendenti direttamente dall'Ordine maschile) si è nuovamente insediata in un settore del complesso. Edificio principale del monastero è la chiesa della Natività della Beata Vergine Maria, in forme barocche, che conserva ancora una cripta romanica dell'epoca della prima fondazione. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monastero di Doksany Collegamenti esterni Sito ufficiale, su klasterdoksany.net.
Bagrák (Třebeš)

Rybník Bagrák je neoficiální pojmenování jinak bezejmenné vodní plochy u místní části Třebeš města Hradec Králové. Leží v blízkosti ulice Zborovská, za kterou sídlí Vojenská lékařská fakulta Univerzity obrany. Právě pro výstavbu budovy této fakulty, a částečně též blízkého sídliště Moravské Předměstí, byl použit písek vytěžený na místě dnešního rybníka v 80. letech 20. století. Vodní plocha je využívána jako rybářský revír místní organizace Českého rybářského svazu, dále slouží k rekreaci místních obyvatel, jako jsou zimní sporty a výjimečně koupání. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bagrák na Wikimedia Commons
Lávka u Aldisu

Lávka u Aldisu je most pro pěší a cyklisty v centru Hradce Králové překlenující řeku Labe v místě spojnice pravobřežní ulice Škroupovy a levobřežní ulice Collinovy v oblasti mezi Tyršovým a Labským mostem. V návaznosti na lávku je plánována revitalizace Škroupovy ulice, čímž vznikne spojnice třídy Karla IV. se zónou u Aldisu a dále Šimkovými sady. Lávku tvoří nosná lana, ocelová žebrová konstrukce a 39 segmentů mostovky z vysokopevnostního betonu UHPC. Ten je vyztužen ocelovými vlákny, což z něj dělá pětinásobně pevnější beton, než se běžně používá na mostní konstrukce. Projektovou dokumentaci RDS vypracovala společnost Valbek spol. s r.o., generálním projektantem všech předcházejících projekčních fází byl Libor Kábrt. Zhotovitelem lávky je společnost SMP CZ, a.s. Lávka si vyžádala celkovou investici ve výši 174,76 milionu včetně DPH. Město Hradec Králové ze svého rozpočtu zaplatilo přibližně 72 milionů korun, zbytek z celkové částky pokryla dotace z Integrovaného regionálního operačního programu ve výši 102,7 milionu korun. Projekt byl realizován v rámci Integrované územní investice Hradecko-pardubické aglomerace. Lávka přes Labe v datech červen 2001 – v královéhradeckém BP Studiu vznikl první návrh 70 metrů dlouhé a šest metrů široké lávky, hotova prý mohla být jen o jeden rok později říjen 2003 – prostranství u Aldisu se mění, avšak lávce stojí v cestě osmdesátiletý dub červený, který by kvůli ní musel padnout srpen 2005 – krajský úřad potvrdil, že tři stromy se kvůli lávce mohou skácet, ochranáři se však odvolali k soudu srpen 2007 – město kapitulovalo a žádost o kácení vzalo zpět červen 2011 – na světě je nový návrh, je skromnější a dub červený může růst středem lávky prosinec 2013 – Hradec vypsal architektonickou soutěž, které se zúčastnilo 33 týmů duben 2014 – vítězem soutěže se stal návrh architektů Libora Kábrta, Gabriely Elichové a Martina Elicha s odhadnutou cenou 34 mil. Kč s DPH květen 2014 – rada města vítězný návrh vyloučila (kvůli podezření, že přizvaný odborný znalec Lukáš Vráblík byl podjatý) říjen 2014 – ÚOHS verdikt města zrušil, rada vzápětí potvrdila původní výsledky architektonické soutěže léto 2015 – ČSOB potvrzuje, že u Aldisu bude stavět své sídlo až pro tisíc zaměstnanců a lávku si klade jako podmínku březen 2017 – stavba lávky získává rozhodnutí o umístění stavby červenec 2018 – stavba lávky získává stavební povolení srpen 2020 – uzavřena smlouva o dílo s vybraným dodavatelem za 161,8 mil. Kč s DPH září 2021 – zahájena stavba, sporný dub musel být nakonec kvůli napadení dřeva poražen srpen 2022 – zastupitelé Hradce Králové schválili zvýšení ceny lávky přes Labe o 7,5 milionu korun na 169,3 milionu s DPH. únor 2023 – zastupitelé Hradce Králové schválili zvýšení ceny lávky přes Labe na celkových 175 mil. Kč s DPH 2. března 2023 – slavnostní otevření lávky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu lávka u Aldisu na Wikimedia Commons Projekt a realizace nové lávky pro pěší a cyklisty přes Labe v Hradci Králové, eBeton, 10. 9. 2022 Realizace lávky v Hradci Králové u Aldisu, časopis Stavebnictví
Rybník Hrázka (Třebeš)

Rybník Hrázka je vodní plocha, která se nachází v historické zástavbě Třebše, místní části města Hradec Králové. Leží při ulicích Machkova a Na Pískách. Se svou rozlohou přibližně 0,15 ha patří k méně významným vodním plochám. Rybník nemá stálý přítok, ale od roku 2019 je částečně doplňován svodem dešťové vody. Nejedná se o rybářský revír, ale ryby se do něj dostávají živelně. Jeho vodní plocha se v průběhu let postupně zmenšovala, až byl rybník v roce 2018 na pokraji vyschnutí a musela do něj být dopouštěna voda. Slouží převážně k rekreaci místních obyvatel, např. k zimním sportům. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rybník Hrázka na Wikimedia Commons