NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Petra a Pavla (Hosín)

Kostel svatého Petra a Pavla je původně románský kostel s mohutnou neorománskou přístavbou. Kostel se nachází přibližně uprostřed obce Hosín, na křižovatce hlavních cest z Českých Budějovic na Hlubokou a na Ševětín. Historie Mezi lety 1260–1280 zde byl zbudován románský kostelík s apsidou. V období gotiky, kolem roku 1340, byl kostel z kapacitních důvodů rozšířen a původní románský kostelík byl do nového kostela zakomponován jako sakristie, která se kolem roku 1340 dočkala hodnotné freskové výzdoby. Tehdy také došlo k zaklenutí původně plochostropé lodi románské svatyně. K další přestavbě kostela došlo v období baroka, kdy byla v interiéru kostela zřízena kruchta pro provozování chrámové hudby. Roku 1899 byl dosavadní farní kostel z větší části stržen a položen základní kámen ke stavbě nového novorománského kostela podle projektu architekta Jana Sedláčka. Tento kostel byl vysvěcen roku 1900 (viz pamětní kámen u hlavního vstupu). Původní románský kostelík (sakristie) byl opět bourání ušetřen a znovu začleněn do novostavby a přeměněn v boční kapli na východní straně. Při začleňování původního románského kostela do nové stavby (1901) byly na jeho zdech objeveny gotické malby. Ty restauroval akademický malíř Ludvík Kuba. V současné době (2019) je kostel farním kostelem římskokatolické farnosti Hosín. Mše se konají každou neděli v 10:30. Architektura Kostel je postaven částečně z kamene, podstatnou část zdiva ale tvoří žluté šamotové cihly ze šamotky ve Zlivi u Hluboké nad Vltavou. Kostel je na rozdíl od většiny chrámových staveb orientován presbytářem směrem na jih, nikoli k východu. Jeho půdorys má tvar rovnoramenného kříže se třemi apsidami v závěru, na východě pak k presbytáři přiléhá sakristie. Otevřená předsíň u západního průčelí kostela je vyzdobena erby někdejších hosínských vrchností. Chrámová věž má čtvercový půdorys a je vysoká 36 metrů. Dvě menší věžičky zdobí severní průčelí kostela. Interiér Součástí chrámového interiéru je celá řada dalších pozoruhodných architektonických prvků a umělecky ztvárněných kusů mobiliáře, povětšině pseudorománských, zčásti však také převzatých ze staršího vybavení kostela. Památková hodnota Kostel je stavební dominantou obce i jejího okolí. Jedná se o hodnotný příklad raně středověké církevní stavby v jižních Čechách. Novodobá přestavba z konce 19. a 20. století je pak významným dobovým příkladem církevní stavby v novorománském slohu. Kostel lze rovněž považovat za doklad projevu křesťanské víry v daném regionu, a to od raného středověku až po současnost. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatých Petra a Pavla na Wikimedia Commons
Kostel Narození svatého Jana Křtitele (Hovorčovice)

Kostel Narození svatého Jana Křtitele v Hovorčovicích je římskokatolický filiální kostel, který stojí v centru obce v ohrazeném okrsku vymezeném historickou komunikací. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky; předmětem ochrany je kostel, ohradní zeď s branou a přilehlými kaplemi a náležející pozemky. Historie Kostel pochází z 2. poloviny 13. století. V období baroka prošel přestavbou. Popis Kostel je jednolodní, obdélný se čtvercovým presbytářem, za kterým je obdélná sakristie. Před západním průčelím stojí představěná nízká obdélná předsíň. Hranolová věž čtvercového půdorysu je vestavěna do jihozápadního rohu lodi. Loď i presbytář osvětlují obdélná, segmentovitým obloukem ukončená okna. Okénka kruchty jsou kruhová se špaletou dovnitř sešikmenou. Fasáda kostela i věže je hladká, předsíň a sakristie mají členění barokně profilovanou římsou. V korunní části věže jsou čtyři úzká hrotitá okénka v kvádrovém ostění, v jehož dolní části jsou proraženy kulaté otvory pro ampliony místního rozhlasu. Věž ukončuje jehlancová, jednou odstupněná tašková střecha s tepaným křížem na vrcholu. Ostatní části kostela kryjí sedlové taškové střechy. Všechny části kostela jsou plochostropé, s výjimkou presbytáře sklenutého křížově čtyřmi žebry na kulatý svorník. V presbytáři odděleném od lodi půlkruhovým vítězným obloukem se nachází v pravé boční stěně obdélný sanktuářový výklenek. Nezděná kruchta v západní části lodi má v jižní třetině podklenutí dvěma půlkruhovými pasy, které se sbíhají na mohutný hranolový pilíř; na tyto pasy a pilíř se opírá věž. Vnitřní zařízení kostela je dřevěné, architektura hlavního oltáře iluzivně malovaná na východní stěně presbytáře. Kolem kostela býval hřbitov obehnaný zdí z lomového zdiva. Ve zdi jsou na jih a na sever od kostela vestavěny jednoduché čtvercové kaple s trojúhelníkovým štítem kryté taškovou střechou, nad hřbitovní zdí ukončenou valbově. Odkazy Reference Literatura PODLAHA, Antonín. Posvátná místa království českého: Dějiny a popsání chrámů, kaplí, posvátných soch, klášterů i jiných pomníků katol. víry a nábožnosti v království Českém : Díl I. vikariát Českobrodský, Černokostelecký, Mnichovický a Prosecký.. Praha: Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1907. Kapitola Vikariát Prosecký, Hovořovice, s. 272-273. PODLAHA, Antonín; ŠITTLER, Eduard. Soupis památek historických a uměleckých v království Českém. Svazek XV. Politický okres Karlínský. Praha: Archaelogická komise při České akademii císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění, 1908. Kapitola Hovorčeves. (Hovorčovice, Hovořice.), s. 185-186. Dostupné online. WIRTH, Zdeněk, ed. et al. Umělecké památky Čech. 1. vyd. Praha: Nakladatelství Československé akademie věd, 1957. 938 s. Umělecké památky republiky Československé; sv. 1., str. 219. Dostupné online (po registraci) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Narození svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons
Zvonice v Hrabačově

Hrabačovská zvonice je historická stavba v Hrabačově, části města Jilemnice v okrese Semily v Libereckém kraji. Zvonice je zapsaná jako kulturní památka. Historie Zvonice byla pravděpodobně postavena v roce 1861. Je tak usuzováno podle nápisu na trámku (8. listopadu 1861), je však také možné, že se jedná pouze o datum opravy. Další oprava byla provedena roku 1950. V roce 1958 byla zvonice zapsána mezi kulturní památky. Poslední oprava byla provedena roce 1998 nákladem 146 tisíc Kč. Budovu vlastní město Jilemnice. Popis Zvonice je postavena v lidově barokním slohu. Je postavena z cihel a kryta jehlancovou mansardovou stříškou s křížem. Zděné konstrukce omítnuty hrubou omítkou žluté barvy, šambrány a římsy jsou zvýrazněny štukovým orámováním bílé barvy. Zvonička je usazena mezi dvěma lípami a vytváří krajinotvorný prvek. Odkazy Reference Související články Kaple svaté Anny (Jilemnice) Kaple svatého Isidora (Jilemnice) Externí odkazy Hrabačovská zvonička v Památkovém katalogu
Kaple svatého Diviše (Hracholusky)

Kaple svatého Diviše je římskokatolická kaple v Hracholuskách u Úlic v okrese Plzeň-sever zasvěcená svatému Divišovi. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Dochovaná podoba je výsledkem opravy z počátku 21. století. Historie Kapli v Hracholuskách chtěl založit už rytíř Diviš Protiva Černín z Chudenic, ale roku 1674 zemřel a vdova nebyla schopná stavbu realizovat. Při odkazu panství si však vymínila, že dědic kapli vystaví. Vilém Leopold z Říčan tedy 18. března 1681 požádal o povolení stavby, které bylo kladně vyřízeno a kaple roku 1862 postavena. Emanuel Poche uvádí jako rok výstavby až 1687. Mše za Diviše Protivu se v kapli sloužila vždy 8. října až do třicátých let dvacátého století. Jan Albert Vidršpergár z Vidršperku nechal roku 1735 klenbu v kapli vymalovat výjevy ze života Ježíše a Panny Marie. Další majitelé hracholuského zámku, kterými byli manželé Vančurovi z Řehnic, do kaple koupili varhany a nechali přimalovat erby dřívějších majitelů. Roku 1883 nechal majitel panství, doktor Antonín Jaksch pod kaplí zřídit rodinnou hrobku přístupnou schodištěm od západu. Po smrti v roce 1887 v ní byl pohřben spolu s manželkou Karolínou, rozenou von Helli, která zemřela již roku 1859. Stavební podoba Raně barokní kaple má šestiboký půdorys a střechu zakončenou lucernou. K ní přiléhá věž, v jejímž přízemí se nachází sakristie. V sousedství kaple stojí barokní socha svatého Jana Nepomuckého z doby okolo roku 1740. Zařízení Většina původního zařízení kaple se ztratila. Roku 1974 začalo restaurování oltáře, ale pro nedostatek prostředků bylo zastaveno a obnoveno v roce 1987. Během první poloviny devadesátých let dvacátého století byl hlavní oltář odvezen a později zmizela také kazatelna. Nyní je rozvilinový oltář bez sochařské výzdoby prezentován v poutním kostele v Mariánské Týnici spravovaném Muzeem a galerií severního Plzeňska. Na místě se dochovala se pouze oltářní mensa a torzo varhan umístěné na kruchtě. Odkazy Reference Literatura JAROSLAV, Kamper; WIRTH, Zdeněk. Soupis památek historických a uměleckých v království Českém. 1. vyd. Svazek 30. Politický okres stříbrský. Praha: Archaeologická kommisse při České akademii císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění, 1908. 328 s. Kapitola Hracholusky – Kaple sv. Diviše, s. 54–57. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Diviše na Wikimedia Commons
Kaplička svaté Barbory na Hradčanech

Kaplička svaté Barbory na Hradčanech v Praze se nachází v Loretánské ulici v ohradní zdi malého Černínského paláce. Je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Výklenková kaple svaté Barbory byla vystavěna v letech 1725–1730 podle návrhu Františka Maxmiliána Kaňky na náklad hraběte Štěpána Kinského. Obraz uvnitř pochází od malíře Václava Vavřince Reinera (přemalovaný). V roce 1858 byla kaple obnovena. Popis Kaplička je postavena ve tvaru půleliptické niky se záklenkem a bočními nikami, které lemují dórské sloupy na soklech a pilastry. Ve středu v kartuši je proveden znak Kinských. Římsa po stranách ukončuje fronton a je stočena do volut. Nad sloupy jsou volutová křídla se segmentově vzdutou částí římsy. Vstup je chráněn ornamentálně ztvárněnou mříží. Freska Freska na zadní stěně kaple líčí legendu, která se váže k tomuto místu: zpověď loupeživého rytíře, v pozadí děj legendy o loupeživých rytířích naražených na kůl, z konchy shlíží na výjev svatá Barbora. Odkazy Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Díl II. Karlova třída - U Půjčovny. Praha: Pavel Körber, 1903-1904. 1246 s. Dostupné online. S. 671. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaplička svaté Barbory na Wikimedia Commons
Park Charlotty G. Masarykové

Park Charlotty G. Masarykové (dříve park u Písecké brány, nebo sad u Písecké brány) se nachází na Praze 6 poblíž Písecké brány. Je ohraničen ulicemi Na Valech, Badeniho, Mickiewiczova, Na baště sv. Ludmily, Na baště sv. Jiří a Tychonova. Park je rozdělen na dvě části ulicí K Brusce. Park byl zřízen v roce 1913 po odkupu vojenských pozemků obcí, pravděpodobně podle návrhu architekta Karla Skaláka. V roce 1973 byl park zapsán na seznam kulturních památek. V roce 2000 byl park rekonstruován a v následném roce přejmenován na Park Charlotty G. Masarykové, ženy prvního československého prezidenta Tomáš Garigua Masaryka. Další rekonstrukce probíhala v letech 2003 až 2006. Na místě parku se původně nacházel obranný příkop. Charakter parku tvoří tvar bývalého barokního opevnění. Mezi stromy v rostoucími v parku se dají nalézt topol černý a bílý a platan javorolistý. Nalézají se zde dva pomníky věnované osobám, které padli v květnu roku 1945. Jeden je věnován Jiřímu Juklovi a Janu Součkovi, druhý Františku Burdovi a Janu Somolovi. Dále od roku 1996 je v části parku při ulici Badeniho umístěno sousoší izraelského sochaře Israela Hadany, které je vytvoříl pro výstavu izraelské grafiky konané o rok dříve na Staroměstské radnici v Praze a následně věnoval Galerii hlavního města Prahy. Jedná se o tři jehlany z ocelového plechu. Jeden z nich má hladké stěny, ve druhém jsou vyřezány otvory ve tvaru Československa před druhou světovou válkou a ve třetím je vyřezána báseň Ti, kdo nesou vzpomínky na všechen čas v hebrejštině. Významnými stavbami v okolí parku jsou Písecká brána a Bílkova vila. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Park Charlotty G. Masarykové na Wikimedia Commons
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Hradec Králové)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Hradci Králové v Hradci Králové je barokní rektorský kostel, který stojí na tamním Velkém náměstí, kde stavebně navazuje na jezuitskou kolej – Nové Adalbertinum. Historie Kostel postavili příslušníci jezuitského řádu v letech 1654–1666 podle plánů architekta a člena řádu Carla Luraga. V roce 1762 kostel nejprve vyrabovali pruští vojáci, načež jej silně poškodil požár. Již v roce 1765 ho však obnovil stavitel František Kermer a téhož roku došlo i k jeho novému vysvěcení. Po zrušení jezuitského řádu papežem Klementem XIV. v roce 1773 přešel kostel do majetku armády a stal se posádkovým kostelem. Když ho armáda začala v roce 1857 opravovat, opět vyhořel. V roce 1900 připadl kostel opět jezuitům, kteří jej zcela opravili. Architektura a mobiliář Kostel je jednolodní stavba s párově uspořádanými bočními kaplemi a bohatě zdobeným průčelím se dvěma postranními věžemi o výšce 44,2 m. Loď je 40 m dlouhá, 20 m široká a 20,3 m vysoká. Lucerna dosahuje do výše 30 m. Kněžiště zaujímá prostor 9 x 9 m. Půdorys kostela je odvozen ze základního jezuitského typu chrámu Il Gesù. Průčelí kostela se dvěma věžemi napodobuje vídeňský styl. Vstup do kostela je umístěn v severním průčelí, v jehož výklencích stojí od roku 1704 sochy sv. Ignáce, sv. Františka Xaverského, sv. Aloise a sv. Stanislava. Hlavním vchodem se vchází do předsíně, nad níž je umístěn kůr se vzácnými dvoumanuálovými barokními varhanami z roku 1765, které postavil kralický varhanář Josef Streussel (1732–1776). Výzdoba kleneb z let 1664–1666 byla svěřena zřejmě štukatérovi Domenicu Gallovi a řádovému freskaři Kryštofu Reffelovi (Reicheltovi). Ta byla po statických problémech kopule nahrazena roku 1730 mariánskými freskami olomouckého malíře Jana Kryštofa Handkeho. Ale ani tyto malby, včetně většiny oltářů se kvůli požáru nedochovaly. Z původního mobiliáře vyniká výzdoba kaple sv. Ignáce z Loyoly, která jako jediná unikla zhoubnému požáru kostela. Na oltáři je umístěno mistrovské plátno malíře Petra Brandla: Glorifikace sv. Ignáce z roku kolem 1730. Presbytář byl po požáru opatřen iluzivní freskou hlavního oltáře od Josefa Kramolína (1765) a obrazem Nanebevzetí Panny Marie od Ignáce Raaba. Boční oltáře a kazatelna mají sochařskou výzdobu od místních sochařů Karla A. Devotyho a Ondřeje Deckera. Plátna na oltáře dodala dílna Ignáce Raaba. Klenby a zdi kaplí a také kruchtu vymaloval znovu Kramolín. Zpovědnice s moralizujícími reliéfy jsou barokní a lavice ze století 19. Kaple sv. Josefa se samostatným vstupem na východní straně kostela má freskový oltář a obraz sv. Rodiny od Kramolína. Na stěnách visí čtrnáct obrazů křížové cesty pocházející od akademické malířky Ludmily Jandové. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Hradci Králové na Wikimedia Commons Kostel Nanebevzetí Panny Marie na www.hradeckralove.org Kostel Nanebevzetí Panny Marie na www.historickasidla.cz
Židovský hřbitov v Hroubovicích

Židovský hřbitov se nalézá v obci Hroubovice v okrese Chrudim v jižním svahu na severním okraji obce a je přístupný po lesní cestě. Hřbitov vymezený kamennou zdí je nejrozsáhlejším židovským hřbitovem v celém okrese s asi 250 dochovanými náhrobky, z nichž některé jsou velmi solidní řemeslné a umělecké úrovně. Hřbitov je od 9. září 1996 chráněn jako nemovitá kulturní památka ČR. Historie Nejstarší dochovaný náhrobek na hřbitově pochází z roku 1788 a poslední pohřby proběhly před druhou světovou válkou. Hřbitov představuje poslední doklad tradičního židovského osídlení obce Hroubovice. Ve druhé polovině 90. let 20. století byl hřbitov vyčištěn od nežádoucí vegetace a byla zahájena rekonstrukce hřbitovního areálu. Popis Areál hřbitova je vymezený kamennou zdí na nepravidelném polygonálním půdorysu, na severní straně je do zdi vložena vstupní brána, v severozápadním rohu stojí u zdi hřbitova budova obřadní síně vybudované v letech 1913 – 1915 z bílých cihel a v jihovýchodním rohu se nachází budova staré márnice vybudované z neomítnutých nepravidelných opukových kamenů. Hřbitov je uzamčen. Klíč od hřbitova je k zapůjčení na OÚ Hroubovice. Náhrobky jsou soustředěny v horní části hřbitova asi v sedmi řadách, nejvyšší bod hřbitova je na severovýchodě. Pohřbíváno bylo odzdola, protože nejstarší dochované náhrobky jsou dole a nahoře při zdi jsou nejmladší. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek v Pardubickém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov na Wikimedia Commons
Kostel svatého Jiří (Hrádek)

Kostel svatého Jiří se nalézá na návrší na okraji obce Hrádek v okrese Hradec Králové. Barokní kostel svatého Jiří tvoří významnou krajinnou dominantu obce a celého jejího okolí. Areál kostela je vymezen ohradní zdí s branou u silnice na západní straně a márnicí (bez památkové hodnoty) v severovýchodním koutě hřbitova. Kostel je chráněn jako kulturní památka ČR. Národní památkový ústav tento kostel uvádí v katalogu památek pod rejstříkovým číslem ÚSKP 29516/6-620. Historie Jednolodní raně barokní kostel pocházející z roku 1690 byl vybudován na místě původního staršího gotického dřevěného kostela založeného v roce 1384 a zničeného za třicetileté války. Kostel byl opraven v roce 1891. Autenticky dochovaná raně barokní architektura s renesančními náhrobky z 16. a 17. století umístěnými na vnější zdi kostela. V současnosti je kostel svatého Jiří filiálním kostelem Římskokatolické farnosti Nechanice. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Jiří na Wikimedia Commons Římskokatolická farnost Nechanice Kostel na památkovém katalogu Kostel na hrady.cz
Andělský mlýn

Andělský mlýn (Horní, Engelsmühle) v Mašovicích v okrese Znojmo je bývalý vodní mlýn, který stojí na Mašovickém potoce východně od obce a mašovického dvora v Mločím údolí. V letech 1958–1987 byl chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn je v písemných pramenech zmíněn roku 1618 s tím, že je uvedena i jeho předchozí existence, kdy byl v majetku znojemských křižovníků. V letech 1629–1664 mlynář odváděl ročně 1 zlatý a 6 kr. V letech 1694–1695 nechal probošt Frendl mlýn a vodní dílo přestavět za 286 zlatých; z té doby pochází kartuš s proboštským znakem nad vchodem. V roce 1831 došlo k nejnutnějším stavebním úpravám a k opravě vodního díla, byla vyzděna lednice, zaklenut odtokový kanál, pořízeno nové vodní kolo, vantroky a zastřešení kola doškovou střechou. Koncem 19. století mlynář při mlýně zřídil výletní hostinec. Během 20. století bylo mletí zastaveno. Popis Pozdně renesanční mlýn má dochovanou sgrafitovou výzdobu. Voda na vodní kolo vedla náhonem. V 16. století měl mlýn dvě vodní kola s dvěma složeními. Okolí mlýna Kolem mlýna vedou turistické značené trasy 4524 ze Znojma do Gránice a 7548 z Mašovic do Podmolí. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Mašovice na webu ČÚZK, Archivní mapy
Església de Sant Maximilià de Hukvaldy

L'Església de Sant Maximilià està situada a la part superior de Hukvaldy. Es va construir el 1759 pel bisbe Maximilian Reichsgraf von Hamilton. Probablement va ser consagrada el dia del seu patró el 12 d'octubre de 1769. Es va construïr quan l'administració del palau episcopal del castell es va traslladar a la mansió de nova construcció sota el castell de Hukvaldy, davant de l'església. El cardenal Maxmilián Josef Sommerau-Beckh tenia l'església molt ben decorada (l'altar major fou pintat pel pintor Kuppenweisser). La torre principal es va reconstruir a l'estil del cardenal Maximilien de Fürstenberg. L'arquebisbe Theodor Kohn va dur a terme una reparació exhaustiva del cor i l'orgue. És un edifici d'una sola nau senzilla amb una torre frontal alta i una cúpula rematada amb llanterna. L'edifici va ser construït amb un estil purament barroc i, junt amb el castell de l'arquebisbe forma un conjunt arquitectònic que completa el color del pintoresc poble de Hukvaldy. El 1861, es va fer una reconstrucció neobarroca de la façana segons el disseny de G. Meretta. Referències
Větrný mlýn (Dolní Sklenov)

Větrný mlýn holandského typu se nachází v obci Hukvaldy část Dolní Sklenov, okres Frýdek-Místek. Byl zapsán do Ústředního seznamu kulturních památek ČR. Historie Větrný mlýn stojí na úbočí kopce Vrchy v nadmořské výšce 330 m. Na původním místě stál dřevěný větrný mlýn, který v josefínském katastru z roku 1787 je uveden jako Klepáč. V roce 1804 stál na svahu kopce zděný větrný mlýn, na který teprve v roce 1830 byla instalovaná otáčivá střecha. Mlýn byl funkční až do konce 19. století, pak bylo z mlýna odstraněno mlecí zařízení, lopaty větrného kola uřezány a mlýn upraven pro bydlení. Po ukončení druhé světové války mlýn pustl. V roce 1953 památkový ústav požadoval po MNV zajištění mlýna proti krádežím. V roce 1960 byl mlýn zakoupen do osobního vlastnictví a upraven na rekreační středisko. Popis Větrný mlýn byl čtyřpodlažní omítanou zděnou stavbou na kruhovém Půdorysu, ve tvaru komolého kužele, zakončen vysokou kuželovou střechou krytou šindelem. Mlýn je jedenáct metrů vysoký s vnitřním průměrem pět metrů a 7,5 metrů s vnějším průměrem. Použitým materiálem je lomový kámen. Střecha krytá šindelem. Přízemí mlýna sloužilo k bydlení, první patro jako skladiště, druhé jako mlýnice s mlecími kameny a třetí patro bylo vybaveno náhonovým zařízením s palečnicovým kolem. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Hukvaldech Seznam větrných mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Větrný mlýn na Wikimedia Commons Literatura JANOŠKA, Martin. Větrné mlýny v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. 1. vyd. Praha: Libri, 2003. 179 s. ISBN 8072771531.