NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Madeta

Madeta a. s. je česká potravinářská firma zabývající se zpracováním mléka a výrobou mléčných výrobků. Závody firmy zpracovávají 1,5 milionu litrů mléka denně, vyrábí více než 240 druhů výrobků (například Nivu a pomazánkové máslo) a exportují své výrobky do 15 zemí. Historie Firma vznikla v roce 1901 v Táboře pod názvem Mlékárenské družstvo táborské. Zkratkou z tohoto názvu později vznikla značka Madeta, a to buď jako akronym nebo zkratka anglických slov made in Tábor – vyrobeno v Táboře. Název byl používán od roku 1944, v roce 1945 byl oficiálně registrován. V roce 1913 byla společnost největším zpracovatelem mléka v Čechách. V roce 1951 došlo ke znárodnění provozů firmy a v roce 1960 následoval vznik národního podniku Jihočeské mlékárny, pod který podnik Madeta náležel. Po listopadové revoluci došlo v roce 1992 k restrukturalizaci a koncentrování výroby. O deset let později firma přijala název Madeta, a. s. Výrobní závody Firma má sídlo v Českých Budějovicích a čtyři výrobní závody v Jihočeském kraji specializované na část sortimentu mléčných výrobků: Český Krumlov – CZ 3704 (niva a další plísňové sýry) Jindřichův Hradec – CZ 16 (Lipánek, Lahůdka, tvarohy, jogurty, zakysané smetany, zákysy, Romadur, Jihočeský syreček, od roku 2012 také Jihočeský cottage) Planá nad Lužnicí – CZ 208 (máslo, tavené a přírodní sýry, Jihočeské pomazánkové) Pelhřimov – CZ 218 (mléko, smetana, podmáslí) Závod v Řípci (CZ 615) specializující se na sýry byl v roce 2018 zrušen. Již před tím byly zrušeny výrobny v Táboře, Českých Budějovicích, Strakonicích nebo Prachaticích. Pod společnost v minulosti patřily i další pobočky, například výrobna v Nových Hradech, Táboře, Protivíně, Jarošově nad Nežárkou nebo drůbežárna v Třeboni. Další informace Madeta se skládá z firem Madeta a. s. a Madeta Agro a. s., zabývající se nákupem mléka a poskytováním služeb zemědělcům. Původně třetí samostatná firma Madeta Logistic a. s., zajišťující dopravu a logistiku, byla převzata Madetou a. s. k 1. lednu 2009. Společnost provozuje vlastní e-shop, nabízí také služby v oblasti skladování, logistiky a distribuce. Madeta měla od roku 1944 zaregistrovanou a patentovanou ochrannou známku ve tvaru trojúhelníku s kravskou hlavou, od roku 2001 má firma zapsanou známku oblého obdélníkového tvaru s tmavým pozadím. Majitelem a generálním ředitelem společnosti je českobudějovický podnikatel Milan Teplý. Tržby společnosti činily v roce 2024 7,55 miliardy korun, čistý zisk pak 241 milionů korun. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Madeta na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Madeta

MADETA a. s. – czeskie przedsiębiorstwo spożywcze, działające na rynku mleka i przetworów mlecznych. Zakłady należące do firmy przetwarzają około półtora miliona litrów mleka dziennie, w ofercie pozostaje około 240 wyrobów, w tym eksportowane do 15 krajów. Historia Przedsiębiorstwo powstało w 1902 r. w Taborze jako spółdzielnia mleczarska pod nazwą Mlékárenské družstvo táborské (Mleczarska Spółdzielnia Taborska). W cztery lata później powstała obecna nazwa, jako akronim poprzedniej. W 1913 Madeta była największym przetwórcą mleka w Czechach. Znacjonalizowana została w 1948 r. Po aksamitnej rewolucji w 1992 r. doszło do restrukturyzacji przedsiębiorstwa, a w 2002 stało się ono spółką akcyjną MADETA a.s. Zakłady znajdują się w następujących miejscowościach: České Budějovice, Český Krumlov, Jindřichův Hradec, Planá nad Lužnicí, Pelhřimov, Prachatice, Řípec i Strakonice. Przedsiębiorstwo posiada także spółki-córki, które zajmują się np. transportem lub pozyskiwaniem surowców. Zobacz też Blaťácké zlato – wyrób przedsiębiorstwa Przypisy Bibliografia https://web.archive.org/web/20071023055533/http://www.madeta.cz/cz/uvod – strona Madety (dostęp 2010-01-22)
Třebeč

Třebeč je vesnice, část města Borovany v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se 3,8 kilometru jihovýchodně od Borovan. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1364. Přírodní poměry Severně od vesnice protéká řeka Stropnice, kolem které se rozkládá národní přírodní rezervace Brouskův mlýn a evropsky významná lokalita Stropnice. Jižně od vesnice leží přírodní památka Chrastí. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1975 Třebeč byla samostatnou obcí, se kterým patřila nejprve do okresu České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice), ale v roce 1950 v okrese Trhové Sviny a od roku 1960 opět v okrese České Budějovice. Od 1. července 1975 je částí města Borovany v okrese České Budějovice. V letech 1850–1960 k obci patřilo Třebíčko, od 12. června 1960 do 30. června 1975 Dvorec a od 1. ledna 1963 do 30. června 1975 také Lhotka. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Třebeč na Wikimedia Commons Třebeč v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Jamné (Boršov nad Vltavou)

Jamné (německy Jamles) je malá vesnice, část obce Boršov nad Vltavou v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Leží zhruba devět kilometrů jihozápadně od Českých Budějovic. V roce 2011 zde trvale žilo čtyřicet obyvatel. Historie O předhistorickém osídlení okolí Jamného svědčí (dnes již nedochované) mohylové pohřebiště z doby halštatské v lokalitě Pozděrazská paseka asi ¾ km jihozápadně od vsi. V písemných pramenech se vesnice (Jampne) poprvé připomíná roku 1347, kdy náležela Rožmberkům. Rožmberský urbář z roku 1379 uvádí, že Jamné bylo v oněch dobách spravováno z hradu Dívčí kámen (villa Yampny ad castrum Meydstein) a platy ze zdejší poddaných šly špitálu v Českém Krumlově. Když byl hrad později ponechán svému osudu, připadlo Jamné přímo pod krumlovské panství, jehož osudy sdílelo až do zrušení poddanství; poslední vrchností zde byli od roku 1719 Schwarzenbergové. Obyvatelstvo * Vysoký počet domů v roce 1950 je způsoben započtením neobydlených domů a rekreačních chat. Obecní správa Od roku 1850 tvořilo Jamné část obce Vrábče, dokud spolu s ní nebylo 1. července 1985 začleněno pod obec Boršov nad Vltavou. 24. listopadu 1990 se Vrábče znovu osamostatnila, Jamné však zůstalo součástí Boršova nad Vltavou. Další fotografie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jamné na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Jamné v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Jamné v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN) Jamné na webu Selské baroko
Zahorčice (Boršov nad Vltavou)

Zahorčice (dříve a neoficiálně často psáno Záhorčice) jsou malá vesnice, část obce Boršov nad Vltavou v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Leží zhruba osm kilometrů jihozápadně od Českých Budějovic. Na katastru leží i část Jamné. V roce 2011 zde trvale žilo 64 obyvatel. Historie V nejstarších dobách bývaly Zahorčice rozdělené mezi drobnou šlechtu z okolí. Menší část patřila vladykům z Poříčí, z nichž Jindra prodal roku 1385 plat na jednom ze Zahorčických poddaných českobudějovickému měšťanu Hansi Pehmovi. Větší díl vesničky počátkem 15. století náležel křemežské větvi Dubenských z Chlumu, od nichž toto zboží roku 1455 koupil Oldřich z Rožmberka. Od té doby po další čtyři století sdílely Zahorčice osudy krumlovského panství: V roce 1601 je poslední z Rožmberků Petr Vok prodal císaři Rudolfu II., z dalších panovníků Ferdinand II. v roce 1622 udělil panství Český Krumlov včetně Zahorčic Janu Oldřichovi z Eggenberku, po vymření jehož rodu připadlo dědictví roku 1719 Schwarzenbergům. Schwarzenbergové pak zůstali zahorčickou vrchností až do zrušení poddanství. Obyvatelstvo Obecní správa Od roku 1850 tvořily Zahorčice část obce Vrábče, dokud spolu s ní nebyly 1. července 1985 začleněny pod obec Boršov nad Vltavou. 24. listopadu 1990 se Vrábče opět osamostatnila, Zahorčice však zůstaly součástí Boršova nad Vltavou. Pamětihodnosti Kaple svatého Jana Nepomuckého na návsi, pseudogotická z roku 1916 na místě starší zvoničky Výklenková kaplička Panny Marie ze druhé poloviny 19. století v zatáčce silnice do Vrábče asi 300 metrů severozápadně od vsi, kulturní památka České republiky. Další fotografie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zahorčice na Wikimedia Commons Zahorčice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN) Zahorčice na webu Selské baroko
Doubíčko (tvrz)

Tvrz Doubíčko stávala na sever od obce Branišov v okrese České Budějovice, na severovýchodě Návesného rybníka, asi 100 metrů od Hluché bašty. Historie Kdy tvrz vznikla není známo. První známým majitelem byl Oldřich Poledne, který zemřel někdy před rokem 1375. V 1. čtvrtině 15. století je jako majitel zmiňován Jan Hrůza, který k ní připojil statek Vlhlavy. Jelikož během husitských válek stál na straně Oldřicha II. z Rožmberka, nedá se vyloučit, že došlo k útoku husitů na tvrz. Beneš Hrůza později tvrz postoupil Janu Koňatovi z Olešnice, ke konci 15. století se na krátkou dobu dostala do držení Hřebenářů z Hřebene a následně Kořenských z Terešova. V této době nebyla obývána a pustla. V roce 1548 ji od Jiřího a Kryštofa Kořenských odkoupilo spolu s Branišovem město České Budějovice. Na konci 17. století už z tvrze zbývaly pouze zřícené zdi. Dnes zde najdeme jen tvrziště. Odkazy Literatura D. KOVÁŘ, Českobudějovicko I. Levý břeh Vltavy, s. 20-21. České Budějovice: VEDUTA 2008 Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Doubíčko na Wikimedia Commons
Kostel Panny Marie Bolestné (Dobrá Voda u Českých Budějovic)

Poutní kostel Panny Marie Bolestné v Dobré Vodě u Českých Budějovic je nejvýznačnější barokní památka v Českých Budějovicích a jejich okolí a jedna z vrcholných barokních památek celých jižních Čech. Díky působení Kiliána Ignáce Dientzenhofera a Václava Vavřince Reinera, tedy dvou významných pražských umělců, patří kostel k nejpozoruhodnějším barokním stavbám v širokém okolí. Architektura Kostel má oválnou loď, konkávně prohnuté západní průčelí s hranolovou věží, presbytář obdélníkového půdorysu a dvě mělké boční kaple. Hlavní loď je kryta zajímavou zvonovitou kupolí. Architektem byl Kilián Ignác Dientzenhofer. Interiér Velmi bohatá vnitřní výzdoba, na níž práce probíhaly ještě mnoho let po dostavění kostela. Hlavním tvůrcem byl Václav Vavřinec Reiner a na jeho freskách převládají biblické motivy. Hlavní oltář od G. B. Allia je pozdně barokní, s malbami od Bartoloměje Čurny z konce 19. století. Práce na vnitřní výzdobě a příslušenství (varhany a kazatelna) trvaly až do roku 1761. 16. září 1916 zabavila rekviziční komise dva ze tří kostelních zvonů: Největší a nejmenší (umíráček). K náhradě dvojicí nových a jejich vysvěcení došlo 16. března 1924. Historie Stavba byla zahájena v roce 1733, budova byla dokončena v roce 1735. V roce 1763 byl kostel vysvěcen pražským světícím biskupem Janem Ondřejem Kayserem. Program záchrany architektonického dědictví V rámci Programu záchrany architektonického dědictví bylo v roce 1996 na opravu památky čerpáno 1 600 000 Kč. Okolí kostela V okolí kostela se nachází Křížová cesta a Boží hrob. Výklenkové kaple byly zřízeny v letech 1837 až 1839, obnoveny 1880, nejnověji 1996 s moderně pojatými obrazy od Renaty Štolbové. Do Dobré Vody k poutnímu Mariánskému prameni vedla od roku 1768 z Českých Budějovic Křížová cesta přes Suché Vrbné, kde se dochovala jediná kaplička této cesty. Odkazy Reference Encyklopedie Českých Budějovic. 2., opravené a rozšířené vyd. České Budějovice: Statutární město České Budějovice a NEBE s. r. o., 2006. ISBN 80-239-6706-1. Související články Dobrá Voda u Českých Budějovic Římskokatolická farnost Dobrá Voda u Českých Budějovic Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Panny Marie Bolestné na Wikimedia Commons Svěcení nových zvonů a jiné dění okolo kostela Kostel na stránkách obce
Sieben Schmerzen Mariens (Dobrá Voda)

Die Kirche der Sieben Schmerzen Mariens (tschechisch Kostel Panny Marie Bolestné) ist eine römisch-katholische Wallfahrtskirche in Dobrá Voda (deutsch Gutwasser) im Okres České Budějovice in Tschechien. Geschichte Die Wallfahrt von Gutwasser entstand während der Gegenreformation, als der Prager Erzbischof Ernst Adalbert von Harrach 1630 nach einer Marienerscheinung an einer als wundertätig angesehenen Heilquelle eine Kapelle errichtete. Bereits zwei Jahre später konnte durch Bischof Simon von Hornstein eine der Schmerzhaften Jungfrau Maria gewidmete Kirche geweiht werden. Der Besuch Kaiser Karls VI. und seiner Frau Elisabeth Christine 1732 gab den Anstoß zum Neubau der Wallfahrtskirche, mit deren Planung 1733 Kilian Ignaz Dientzenhofer beauftragt wurde. Die Ausführung lag in den Händen von Anselmo Lurago, die Steinmetzarbeiten wurden von Zacharias Horn und Jakub Slavík durchgeführt. Die Fertigstellung der Kirche erfolgte im Jahr 1735. Architektur Die Kirche von Gutwasser wurde in Form eines gerichteten Zentralbaus erbaut, dessen von einer Flachkuppel überdeckter Raum um einen Eingangsbau und einen Chor verlängert und seitlich durch Nischenräume kreuzförmig erweitert ist, wobei als eine Besonderheit innerhalb der Sakralbauten Dientzenhofers die flache Kuppel in die Kreuzarme ausgreift. Die von einem niedrigen Turmaufsatz bekrönte, konkav geschwungene Fassade wird von drei Statuen des Budweiser Bildhauers Josef Dietrich bekrönt. An den Kuppelpfeilern zuseiten des Choreingangs fanden Kreuzaltar und Kanzel Aufstellung. Die Altarfiguren stammen von dem Passauer Bildhauer Giovanni Battista d’Allio, die Fresken schuf der Prager Maler Wenzel Lorenz Reiner. 1760–1761 erhielt die Kirche eine Orgel mit zweigeteiltem Prospekt sowie einem Rückpositiv mit rückwärtig angebautem Spieltisch aus der Werkstatt von František Fialka in Bechyně. Einzelnachweise Literatur Heinrich Gerhard Franz: Bauten und Baumeister der Barockzeit in Böhmen. Entstehung und Ausstrahlungen der böhmischen Barockbaukunst. VEB Verlag E. A. Seemann, Leipzig 1962, S. 151. Weblinks
Chata ve Staré oboře

Chata ve Staré oboře je lovecký zámeček v areálu Staré obory, asi 1 km severovýchodně od zaniklé obce Zlatěšovice, v katastrálním území Hluboké nad Vltavou. Pro veřejnost je objekt nepřístupný. Historie Jedná se o stavbu, která původně stála na svahu Boubína. Během první pozemkové reformy však byly Schwarzenbergům boubínské lesy vyvlastněny a tak v roce 1931 nechal Adolf ze Schwarzenbergu stavbu na Boubíně rozebrat a přenést ke Hluboké, kde stojí do současnosti. Během 30. let 20. století se dočkala rozšíření. Za druhé světové války zde byla ozdravovna prominentů SS, v 50. letech pak sloužil jako školící středisko lesních dělníků. Později zde bylo rekreační zařízení ministerstva zemědělství, v jehož majetku je i v současné době. Literatura D. KOVÁŘ, Českobudějovicko I. Levý břeh Vltavy, s. 97-98. České Budějovice: VEDUTA 2008
Židovský hřbitov v Hluboké nad Vltavou

Židovský hřbitov v Hluboké nad Vltavou je situován asi 600 m západě od centra města pod hrází Munického rybníka, přímo proti čerpací stanici při silnici na Týn nad Vltavou. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Popis a historie Hřbitov, jenž má dnes rozlohu 1275 m², byl založen kolem poloviny 17. století. Dochovalo se kolem 190 náhrobků barokního a klasicistního typu s nejstarším dochovaným datovaným rokem 1750. Pohřby se zde konaly do roku 1941, což je také datum na jednom z moderních náhrobků. Následujícího roku místní náboženská obec, založená v roce 1752, nacistickým vyvražděním zanikla. Areál, který ohraničuje kamenná omítnutá zeď, je ve volně přístupný kovovou bránou. V roce 1993 byl díky Nadaci pro rozkvět kulturního dědictví rekonstruován. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Hluboké nad Vltavou na Wikimedia Commons Související články Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek v Jihočeském kraji Synagoga v Hluboké nad Vltavou Židovský způsob pohřbívání
Jüdischer Friedhof (Hluboká nad Vltavou)

Der Jüdische Friedhof in Hluboká nad Vltavou (deutsch Frauenberg), einer Stadt im Okres České Budějovice in Tschechien, wurde zu Beginn des 18. Jahrhunderts angelegt. Der jüdische Friedhof ist seit 1988 ein geschütztes Kulturdenkmal. Der älteste Grabstein stammt aus dem Jahre 1750. Der Friedhof weist heute noch zahlreiche barocke und klassizistische Grabsteine auf. Siehe auch Jüdische Gemeinde Hluboká nad Vltavou Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 1: Aach – Groß-Bieberau. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08077-2 (Online-Ausgabe). Weblinks Einzelnachweise
Munice (Hluboká nad Vltavou)

Munice (číslo pomnožné) jsou vesnice a část města Hluboká nad Vltavou v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Leží na silnici z Hluboké do Zlivi, přibližně jeden kilometr západně od konce zástavby Hluboké. Vesnicí protéká Munický potok napájející Munický rybník. Na části katastrálního území je evropsky významná lokalita Hlubocké obory. Ve vsi je vesnická památková zóna. Historie Ottův slovník tvrdí, že ves Munice a s ní spojený rod Municů (též Munice, Municové) jsou připomínány již v jedenáctém století. První písemná zmínka o vesnici pochází až z roku 1384. V osadě se dochovaly stavby ve stylu selského baroka, novorománská kaple na návsi. Obyvatelstvo Obecní správa V letech 1850–1867 byly Munice součástí obce Zliv. Poté byly samostatnou obcí až do 14. června 1964, kdy byly připojeny k Hluboké nad Vltavou. Pamětihodnosti Usedlosti čp. 19, 20 a 23 Kaple na návsi Hasičská zbrojnice Kamenná studna Křížky Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Munice na Wikimedia Commons Munice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Učební a výcvikové středisko Hluboká nad Vltavou-Poněšice

Učební a výcvikové středisko Hluboká nad Vltavou-Poněšice je učební zařízení Akademie múzických umění, které se nachází v obci Poněšice nedaleko Hluboké nad Vltavou. Středisko vzniklo v roce 1960. Kapacita je 60 osob, které přespávají v nově zrekonstruovaných dřevěných chatách. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Učební a výcvikové středisko Hluboká nad Vltavou-Poněšice na Wikimedia Commons Poněšice na webu AMU Poněšice jsou místem vzdělání a odpočinku, novinky.cz
Zlatá Ktiš

Zlatá Ktiš (též Goldentisch Teich) je splavovací nádrž (klauzura) v Novohradských horách. Nachází se na Černé, na jižním svahu Jeleního hřbetu v nadmořské výšce 766 m. Má rozlohu 5,24 ha a maximální hloubku (u výpusti) 5 m. Historie Nádrž byla vybudována v roce 1789 a na její jižní straně o dva roky později vznikla stejnojmenná osada o 11 domech. Jako splavovací nádrž (klauza) sloužila k posílení toku a pro lepší plavbu dlouhého polenového dřeva z novohradských lesů krátkodobým intenzivnějším vypouštěním nahromaděné vody po dobu plavení. Při povodni v roce 1794 došlo k poškození hráze, proto byla v roce 1796 zesílena a zvýšena. K protržení hráze došlo i při povodních v srpnu 2002. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zlatá Ktiš na Wikimedia Commons
Dobřejovice (Hosín)

Dobřejovice (dříve, a hovorově dodnes Dobřejice, německy Dobeschejowitz) jsou vesnice, část obce Hosín v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 3,5 kilometru severně od Hosína. Je zde evidováno 131 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 235 obyvatel. Dobřejovice leží v katastrálním území Dobřejovice u Hosína o rozloze 20,45 km². Historie Poblíž vesnice bývalo v době bronzové hradiště. První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1490, kdy patřila ke hradu Hluboká. V 19. století se u Dobřejovic těžilo uhlí. Přírodní poměry Severně od vesnice leží přírodní rezervace Libochovka. Na části katastrálního území je evropsky významná lokalita a ptačí oblast Hlubocké obory. Obyvatelstvo Obecní správa Od vzniku obecního zřízení roku 1850 do roku 1964 byly Dobřejovice samostatnou obcí, od roku 1964 jsou částí obce Hosín. V roce 1923 byl název úředně změněn z Dobřejic na Dobřejovice. V letech 1850–1868 pod Dobřejovice patřily Chotýčany a v letech 1850–1923 také Vlkov. Pamětihodnosti Na vrchu Hradec se severně od vesnice nachází hradiště Hradec u Dobřejovic ze starší doby bronzové. K památkově chráněným objektům patří také jedenáct různých mohylníků. Osobnosti František Franěk, účastník protinacistického odboje Odkazy Reference Literatura KOVÁŘ, Daniel. Českobudějovicko. Svazek II. Pravý břeh Vltavy. České Budějovice: Veduta, 2008. 344 s. ISBN 978-80-86829-41-8. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dobřejovice na Wikimedia Commons Dobřejovice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Krasejovka

Krasejovka (Krasejov, Krasijovka, Krasejovská, německy Krassau) je malá vesnice, část obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi čtyři kilometry jižně od Kamenného Újezda. Prochází zde silnice I/3. Krasejovka je také název katastrálního území o rozloze 4,82 km². V katastrálním území Krasejovka leží i Bukovec a Milíkovice. Krasejovka leží také v katastrálním území Otmanka o rozloze 0,93 km². Historie Původní ves Krasejov patřila k Pořešínu. První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1388, kdy jí získaly krumlovské klarisky. Klášter byl zrušen roku 1782. Elektrifikace obce proběhla v roce 1936. Roku 1955 bylo založeno jednotné zemědělské družstvo. Přírodní poměry Severozápadně od vesnice leží přírodní památka Děkanec. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1975 Krasejovka byla samostatnou obcí, se kterým patřila nejprve do okresu Český Krumlov (v letech 1850–1910 Krumlov), ale v roce 1950 v okrese České Budějovice-okolí a od roku 1960 v okrese České Budějovice. Od 1. ledna 1976 je částí obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice. V letech 1850–1960 k obci patřily Dolní Svince a v letech 1850–1975 také Milíkovice. Pamětihodnosti zájezdní hostinec Bartochův dvůr (čp. 17) koněspřežná dráha – násep s klenutým mostkem výklenková kaplička návesní kaple z roku 1922 (datována 1920) litinový kříž u dvora Bartochov Další fotografie Odkazy Reference Literatura KOVÁŘ, Daniel. Českobudějovicko. Svazek II. Pravý břeh Vltavy. České Budějovice: Veduta, 2008. 344 s. ISBN 978-80-86829-41-8. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Krasejovka na Wikimedia Commons Krasejovka v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Milíkovice (Kamenný Újezd)

Milíkovice jsou malá vesnice, část obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi tři kilometry na jih od Kamenného Újezda. Milíkovice leží v katastrálním území Krasejovka o výměře 4,82 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1397, kdy je uváděn Jan z Milíkovic. Vesnice bývala rozdělena mezi několik vrchností. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1975 Milíkovice byly osadou obce Krasejovka, se kterým patřily nejprve do okresu Český Krumlov (v letech 1850–1910 Krumlov), ale v roce 1950 v okrese České Budějovice-okolí a od roku 1960 v okrese České Budějovice. Od 1. ledna 1976 jsou částí obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice. Odkazy Reference Literatura KOVÁŘ, Daniel. Českobudějovicko. Svazek II. Pravý břeh Vltavy. České Budějovice: Veduta, 2008. 344 s. ISBN 978-80-86829-41-8. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Milíkovice na Wikimedia Commons Milíkovice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)