NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Březí (Kamenný Újezd)

Březí (též Březí nad Vltavou, německy Freiles) je malá vesnice, část obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 2,5 kilometru severozápadně od Kamenného Újezdu. Březí leží v katastrálním území Kamenný Újezd o výměře 18,16 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1375. Vesnice leží podle hypotézy historika Karla Pletzera na místě bývalého dvora Kukulovice, o kterém jsou zmínky z roku 1407. Pod Březím stával most přes Vltavu, který existoval až do 19. století. Od vzniku obecního zřízení roku 1850 patří vesnice pod Kamenný Újezd. Na území Březí a Boršova nad Vltavou leží areál těstáren, bývalého Zátkova mlýna. Obyvatelstvo Pamětihodnosti Kovaný kříž Dva mohylníky Osobnosti Růžena Zátková (1885–1923), malířka a sochařka ovlivněná futurismem Odkazy Reference Literatura KOVÁŘ, Daniel. Českobudějovicko. Svazek II. Pravý břeh Vltavy. České Budějovice: Veduta, 2008. 344 s. ISBN 978-80-86829-41-8. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Březí na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Březí v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Březí v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Nový hřbitov v Hořicích v Podkrkonoší

Nový hřbitov v Hořicích v Podkrkonoší je historické, stále používané pohřebiště na vrchu Gothard nad městem Hořice v okrese Jičín v královéhradeckém kraji. Jedná se o největší část komplexu hořických hřbitovů. Na rozdíl od sousedního starého hřbitova, který patří římskokatolické církvi, je nový hřbitov majetkem města Hořice. Hlavní vstupní brána na hřbitov je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Nový hřbitov na Gothardu byl založen v roce 1892 v sousedství původního pohřebiště, nacházejícího se kolem kostela sv. Gotharda. V letech 1892–1905 vznikla monumentální, 14,5 metrů vysoká vstupní brána podle návrhu Bohuslava Moravce a Antonína Cechnera, profesorů hořické kamenické školy. Bránu následně realizovali zčásti také jejich žáci. Sochařská výzdoba brány je dílem Quida Kociana a Mořice Černila. Od svého založení je tento Nový hřbitov hlavním hořickým městským pohřebištěm. Stále je používán k pohřbům. Stavební podoba Hřbitov má půdorys protáhlého obdélníka, ve východní části nepravidelného a sousedícího s někdejším hořickým Novým židovským hřbitovem tak, že nový městský hřbitov jej obklopuje úzkým výběžkem na jižní straně. Celá plocha pohřebiště má výměru 6 200 m². Na hřbitově je celá řada pozoruhodných náhrobků, reprezentujících místní kamenickou tradici. Na jihozápadě bezprostředně sousedí (přes zeď) se starým hřbitovem u kostela sv. Gotharda, se kterým ovšem není komunikačně propojen. Z jihu sousedí se zahrádkářskou osadou. Osobnosti, pohřbené na hřbitově Quido Kocian (1874–1928), český sochař Mořic Černil (1859–1933), český sochař, výtvarný pedagog prof. Antonín Rudl (1864–1938), pedagog starosta města Hořic Kristina Ringlová (1878–1957), vizionářka zjevení v Suchém Dole u Police nad Metují, dožila v hořické nemocnici PhDr. Stanislav Brandejs (1891–1957), diplomat a regionální historik Josef Wagner (1901–1957), český sochař, žák Jana Štursy Helena Rudlová (1897–1965), spisovatelka, dcera starosty Antonína Rudla RNDr. Stanislav Brandejs (1897–1965), profesor Univerzity Karlovy v Praze, syn PhDr. Stanislava Brandejse Marie Wagnerová-Kulhánková (1906–1983), sochařka, manželka Josefa Wagnera PhDr. Jan Rulf, CSc. (1952–1997), archeolog prof. PhDr. Vladimír Borecký, CSc. (1941–2009), český psycholog, filosof a mystifikátor Ivan Jilemnický (1944–2012), hořický rodák, výtvarník a sochař Galerie Odkazy Reference Související články Kostel svatého Gotharda (Hořice) Starý hřbitov v Hořicích v Podkrkonoší Gothard (Jičínská pahorkatina) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu nový hřbitov v Hořicích na Wikimedia Commons Turistický portál města Hořice: Vrch Gothard
Vysílač Veselský kopec

Vysílač Veselský kopec se nachází na Veselském kopci v nadmořské výšce 557 m n. m. Objekt zajišťuje distribuci digitálního rozhlasového signálu pro město Nový Jičín a jeho blízké okolí. Polohopis Vysílač na Veselském kopci tvoří dominantu krajiny nad Jindřichovem a je dobře viditelný i z Hranic a okolí. Štíhlá silueta jeho kulaté věže vystupuje nad obliny kopců, lesy a louky Vítkovské vrchoviny. Vysílané stanice Digitální rozhlas Z Veselského kopce vysílá digitální rozhlas DAB+: Ukončené vysílání Analogová televize Od roku 1975 do roku 1990 se odtud na kanálu 34 vysílala ČST 2, následně přejmenovaná na ČT1. Vypínání analogového vysílání probíhalo v listopadu 2011. Digitální vysílání DVB-T Vypínání regionálního DVB-T multiplexu probíhalo 31. října 2020. Nejbližší vysílače Odkazy Reference Externí odkazy https://www.technickytydenik.cz/rubriky/archiv/novy-vysilac-je-na-veselskem-kopci_31284.html https://www.televizniweb.cz/2019/10/vyluka-pro-vysilac-novy-jicin-a-co-nas-ceka-do-konce-mesice/
Přítluky

Přítluky (German: Prittlach) is a municipality and village in Břeclav District in the South Moravian Region of the Czech Republic. It has about 800 inhabitants. Administrative division Přítluky consists of two municipal parts (in brackets population according to the 2021 census): Přítluky (614) Nové Mlýny (126) Nové Mlýny forms an exclave of the municipal territory. Geography Přítluky is located about 13 kilometres (8 mi) northwest of Břeclav and 38 km (24 mi) south of Brno. It lies in the Lower Morava Valley. The municipality is situated on the left bank of the Thaya river. The village of Nové Mlýny lies on shores of the Nové Mlýny reservoirs, named after the village. History The first written mention of Přítluky is from 1222, when the parish church was mentioned. Demographics Economy Přítluky is known for viticulture. The municipality lies in the Velkopavlovická wine subregion. Transport There are no railways or major roads passing through the municipality. Sights The main landmark of Přítluky is the Church of Saint Margaret. The current structure was built in 1784 and has preserved Gothic elements from the older church. The church has a separate tower, which was built in 1765. References External links Official website
Přítluky

Přítluky es una localidad del distrito de Břeclav en la región de Moravia Meridional, República Checa, con una población estimada a principio del año 2018 de 806 habitantes. Se encuentra ubicada al sur de la región, a poca distancia al sur de Brno, y cerca de la orilla del río Dyje —un afluente del río Morava que, a su vez, lo es del Danubio— y de la frontera con Austria y Eslovaquia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Přítluky.
Přítluky

Přítluky (en allemand : Prittlach) est une commune du district de Břeclav, dans la région de Moravie-du-Sud, en République tchèque. Sa population s'élevait à 799 habitants en 2020. Géographie Přítluky se trouve à 14 km au nord-ouest de Břeclav, à 40 km au sud-sud-est de Brno et à 217 km au sud-est de Prague. La commune est limitée par Zaječí à l'ouest et au nord, par Rakvice à l'est, par Lednice et Bulhary au sud. Le quartier de Nové Mlýny forme une exclave à l'ouest de la section principale de la commune ; elle est limitée par Šakvice au nord, par Rakvice à l'est, par Bulhary au sud et par Milovice à l'ouest. Histoire La première mention écrite de la localité date de 1222. Notes et références Portail de la Tchéquie Portail de la Moravie
Přítluky

Přítluky település Csehországban, Břeclavi járásban. Přítluky Bulhary, Lednice, Rakvice, Zaječí, Šakvice, Pavlov és Milovice településekkel határos. Lakosainak száma 774 fő (2025. január 1.). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Přítluky

Přítluky, Duits: Prittlach, is een gemeente in Tsjechië 40 km ten zuiden van Brno. Het grondgebied van de gemeente bestaat uit twee delen, een met de plaats met dezelfde naam Přítluky en een enclave met het dorp Nové Mlýny. Nové Mlýny ligt aan het oosten van een stuwmeer in de rivier de Thaya. De stuwdam voor het meer staat voor een deel in Nové Mlýny. Het dorp Přítluky ligt twaalf kilometer van de grens met Oostenrijk. De gemeente telde 783 inwoners in 2024.
Притлуки

Притлуки (чеш. Přítluky) је насељено мјесто са административним статусом сеоске општине (чеш. obec) у округу Брецлав, у Јужноморавском крају, Чешка Република. Становништво Према подацима о броју становника из 2014. године насеље је имало 796 становника. Референце Спољашње везе
Přítluky

Přítluky är en ort i Tjeckien. Den ligger i distriktet Okres Břeclav och regionen Södra Mähren, i den sydöstra delen av landet, 220 km sydost om huvudstaden Prag. Přítluky ligger 171 meter över havet och antalet invånare är 740. Terrängen runt Přítluky är huvudsakligen platt, men västerut är den kuperad. Runt Přítluky är det ganska tätbefolkat, med 139 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Břeclav, 13,3 km sydost om Přítluky. Trakten runt Přítluky består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Přítluky.
Biskupská zahrada

Biskupská zahrada je parkově upravený prostor v hradebním parkánu poblíž Slepého ramene v Českých Budějovicích v Jihočeském kraji. Dosahuje rozlohy 0,2 ha a je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky s evidenčním číslem 28298/3-804. Vznik a historická podoba Zahrada vznikla na místě existujícího gotického hradebního parkánu dříve než samotné biskupství, pravděpodobně v roce 1769 společně se vznikem piaristické koleje v současné Biskupské ulici č. 4. Po založení biskupství v roce 1785 se na náklady prvního biskupa Johanna Prokopa Schaaffgotscheho změnila v reprezentační prostor, rokokovou zahradu s řadou okrasných i funkčních prvků. Vybavena byla letohrádkem s umělou jeskyní, skleníky a vodními hříčkami. K nim patřily kruhové bazény s vodotrysky vybavené vyměnitelnými nástavci. Rokokové záhony sloužily mimo jiné k pěstování bylin. Během sezóny se v zahradě letnily palmy a jiné subtropické rostliny. Novodobý stav Po roce 1948 připadla zahrada státu a byla zpřístupněna veřejnosti. Před rokem 1989 se v zahradě pořádaly různé kulturní akce, například výstavy výtvarníků. Jako veřejně přístupný park se stanovenou otevírací dobou fungovala ještě začátkem 90. let 20. století. Vybavena byla dětským hřištěm s kolotočem, prolézačkami a lavičkami. Později církev požádala stát o prodej zahrady. Územní pracoviště České Budějovice Úřadu pro zastupování státu ve věcech majetkových rozhodlo, že Biskupská zahrada je majetkem pro stát nepotřebným a za částku 1,5 milionu korun prodalo nemovitost církvi. Nový vlastník zahradu veřejnosti uzavřel a zpřístupňuje ji jen při zvláštních příležitostech, jakými byly například některé Dny památek nebo Dny evropského dědictví. Dosud se dochovaly stopy pozdější volné romantizující úpravy. Severní část zahrady má charakter okrasného parku se zbytky cest, keřových skupin a několika solitéry stromů s dominující středovou lípou, několika jírovci, hlošinami a šeříky. Jižní partie vymezená osou Glorietu a brány z biskupství má romantizující charakter. Směrem k jihu navýšený terén – stíněný korunami akátů a krytý porostem brčálu barvínku – poskytuje vyhlídku na původní soutok Vltavy a Malše, Sokolský ostrov a park Háječek. Pamětihodnosti vyhlídka na někdejší soutok Malše s Vltavou Na původ Biskupské zahrady v hradebním parkánu odkazují dochované hradební prvky a čtveřice obranných věží: Solní branka Menší městská věžová brána pocházející nejpozději ze 14. století uzavírá zahradu ze severu. Otakarova bašta Polokruhová gotická bašta z 13. století zasazená do vnitřní (hlavní) hradební zdi, která dosahovala výše až 7 metrů, lemuje zahradu z východu. Gloriet Původně polygonální bašta, součást v vnější hradební zdi, parkánové hradby, která byla v době rokoka upravena do podoby glorietu, ze západu odděluje zahradu od nábřeží Slepého ramene. Opravy zdi a glorietu proběhly v letech 2012–2013 Železná panna Hranolová gotická hradební věž ze 14. století uzavírá Biskupskou zahradu z jihu. Odkazy Reference Související články Biskupská rezidence v Českých Budějovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Biskupská zahrada na Wikimedia Commons
Nizozemské velvyslanectví v Praze

Nizozemské velvyslanectví v Praze (nizozemsky Nederlandse Ambassade in Praag) je zastupitelský úřad Nizozemského království v České republice, který má sídlo v domě U Božího oka čp. 276/XIX v Gotthardské ulici čp. 6, v Praze 6–Bubenči. Budova je od roku 1958 chráněná jako kulturní památka. Prehistorie a historie Místo je archeologickou lokalitou pravěké laténské kultury a raně středověkých nálezů germánských, které pocházejí již z průzkumů v 19. století. Budova velvyslanectví stojí na parcele jednoho z dvorců osady Přední Ovenec, která byla vytyčena již ve středověku, na terase svažitého terénu velkého pozemku. Zčásti zalesněná zahrada je orientovaná na východ a sahá až k ohradní zdi Královské obory Stromovka. Po zboření středověkého kostela sv. Gottharda a výstavbě nového kostela z roku 1801 následovaly postupně také přestavby dvorců a usedlostí na domy. Statek Přední Ovenec vlastnil Josef Ignác Buček, povýšený do stavu svobodných pánů s predikátem z Heraltic, a po něm Johann Schlöcht s manželkou Barborou a dětmi Mořicem, Barborou a Janem. Tak došlo také ke stavbě tohoto klasicistního domu od neznámého architekta. Jeho situaci ve dvoře zachycuje indikační skica stabilního katastru z roku 1840. Gotthardská ulice byla tehdy silnicí vedoucí ke Královské oboře. V pražských adresářích z let 1871–1907 se dům nazývá vila a vlastnil ji společně se sousedním čp. 28 majitel realit a mlýna Heinrich Legler z Rokycan (1826–1901) s manželkou Agnes Savoye (1827–1887). Sousední dům čp. 28, ve kterém Legler jako bezdětný vdovec zemřel, bývá někdy označen U města Vídně s nájemcem Jakubem Wienem. Budova Třípodlažní obdélná budova o devíti okenních osách je ve svahu orientovaná průčelím směrem na severozápad. Vstupní průčelí má uprostřed osově umístěný trojosý rizalit završený trojbokým štítem, v jehož tympanonu je umístěno domovní znamení: reliéf Božího oka v trojboké paprsčité svatozáři. Správa služeb diplomatického sboru dala budovu adaptovat pro velvyslanectví Nizozemského království po roce 1997, kdy velvyslanectví opustilo Nostický palác, v němž sídlilo již od doby meziválečné. Odkazy Reference Literatura VLČEK, Pavel (ed.) a kolektiv, Umělecké památky Prahy. Velká Praha I (A-L). Praha: Academia 2012, s. 135 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nizozemské velvyslanectví v Praze na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Gloriet (České Budějovice)

Gloriet (též Čínský pavilon či parkánová bašta) je původně gotická věž vnější hradby městského opevnění Českých Budějovic (Jihočeský kraj), která byla v souvislosti se založením Biskupské zahrady přestavěna na rokokový gloriet. Hradební věž Parkánová zeď, jíž byla bašta součástí, vznikala pravděpodobně ve 14.–15. století. Podle vedut ze 17. a 18. století šlo o nezastřešenou polygonální baštu, která byla dovnitř parkánu otevřená. Vznik Glorietu Zahrada, k níž se Gloriet váže, začala vznikat pravděpodobně v roce 1769 s výstavbou Piaristické koleje. Rokoková úprava ale nastala až v letech 1797–1813 na podnět a náklady prvního českobudějovického biskupa Johanna Prokopa Schaaffgotscheho, který nechal Piaristickou kolej přestavět na vlastní rezidenci. Polygonální bašta byla přestavěna na rokokový (případně romantický) zahradní letohrádek – Gloriet, v němž se nacházela umělá jeskyně. Do patra, které uzavřela šindelem krytá mansardová střecha, stoupalo vnější zděné dvouramenné schodiště. Hladce omítaná průčelí byla v prvním patře osazena jednoduchými okny bez rámů. Vstupovalo se pouze ze zahrady, vchod od Slepého ramene byl proražen později. Novodobý stav Po roce 1948 sloužil Gloriet jako vstup do Biskupské zahrady pro veřejnost. Původní (předrevoluční) evidenční list nemovité kulturní památky již o schodištích hovoří v minulém čase, strop popisuje jako snesený a uvádí existenci vstupu z nábřeží. Ještě po roce 2000 nesl Gloriet tabulku s otevírací dobou zahrady. Roku 2012 došlo k opravě parkánové zdi, v roce 2013 následovala rekonstrukce Glorietu. Odkazy Reference Související články Biskupská rezidence v Českých Budějovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Gloriet na Wikimedia Commons
Zemanova kavárna

Zemanova kavárna je funkcionalistická budova stojící v centru Brna v parku v ulici Koliště. Současná budova je replikou původní stavby, která stála v letech 1926–1964 nedaleko Janáčkova divadla. Historie Původní budovu Zemanovy kavárny navrhl architekt Bohuslav Fuchs v čistě funkcionalistickém stylu v roce 1925 na zakázku kavárníka Josefa Zemana, aby nahradila dřevěný pavilón Café Schopp, který stál na korze nedaleko současného Janáčkova divadla, tj. přibližně 200 m severozápadně od současné polohy. Budova kavárny byla postavena v roce 1926. Kavárna byla v padesátých letech 20. století znárodněna a poté sloužila jako mateřská škola. V roce 1964 byla zbourána, aby nepřekážela výstavbě Janáčkova divadla. V devadesátých letech vypracovali architekti Zbyněk Pech a Jana Janíková návrh na repliku původní stavby, ke které přibyl jeden suterén. Jelikož se nedochovaly fotografie interiéru, hledali se pamětníci, kteří by přiblížili jeho tehdejší podobu. Naneštěstí se ve svých vzpomínkách rozcházeli, a tak byl interiér vybaven nábytkem z 20. a 30. let. Základní kámen nové budovy byl položen 12. dubna 1994. Nová Zemanova kavárna byla slavnostně otevřena v den 100. výročí narození architekta Bohuslava Fuchse 24. března 1995. V roce 2012 prošla replika kavárny rozsáhlou rekonstrukcí a změnila název na Pavillon (odkazující se k někdejšímu dřevěnému pavilonu, na jehož místě vyrostla prvorepubliková Zemanova kavárna). Za opravou kavárny i dalších dvou funkcionalistických památek – kavárny Era a Münzovy vily – stojí brněnský podnikatel Igor Fait. Ačkoli replika kavárny nebyla památkově chráněna, zásahy do stavby vzbudily kontroverze v architektonické obci. Spoluautor repliky Zbyněk Pech či architekt Osamu Okamura kritizovali, že interiér si nezachoval Fuchsovu prostorovou dispozici a že např. změna osvětlení a úprava baru nekorespondují s autorovou původní ideou. Odkazy Poznámky Reference Literatura VONDRÁČKOVÁ, Jana. Zemanova kavárna v Brně. Původní stavba od Bohuslava Fuchse a její replika z 90. let 20. století. Brno: [s.n.], 2007. Dostupné online. Bakalářská práce (Masarykova univerzita v Brně, Fakulta filozofická). Související články Seznam funkcionalistických staveb v Brně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zemanova kavárna na Wikimedia Commons Domovská stránka Zemanovy kavárny Zemanova kavárna (kavárna Pavillon) Tvorba architekta funkcionalismu Fuchse přinesla novou estetiku iDnes.cz 23. 3. 2010
Café Zeman

Das Café Zeman (tschechisch: Zemanova kavárna) in Brünn ist ein Werk des bekannten tschechischen Architekten Bohuslav Fuchs (1895–1972) und ein frühes Beispiel der funktionalistischen Moderne. Entstehung und Abriss Fuchs wurde 1925 mit dem Bau eines Cafés im Park in der Straße Na Kolišti beauftragt, auf dem Ort des ehemaligen Cafépavillons Schopp. Im Jahre 1926 wurde das Café Zeman erbaut und eröffnet. Es war eines der ersten im funktionalistischen Stil erbauten Gebäude in der Tschechoslowakei. Der Bau des neuen Janáček-Theaters im Jahre 1964 bedingte den Abriss des Cafés. Wiederaufbau 1991 wurde erwogen, dieses architektonisch bedeutsame Gebäude wieder aufzubauen. Die Brünner Stadtverwaltung unterstützte das Projekt. 1994 begannen die Bauarbeiten. Am 24. März 1995, zur hundertsten Wiederkehr des Geburtstages von Bohuslav Fuchs, wurde das Kaffeehaus feierlich eröffnet. Die Öffentlichkeit konnte das Café zum ersten Mal am 15. April 1995 besuchen. Literatur Robert Schediwy: Rekonstruktion: wiedergewonnenes Erbe oder nutzloser Kitsch? Lit, Wien / Berlin / Münster 2011, ISBN 978-3-643-50262-9. Weblinks Geschichte des Cafés und Abb. Einzelnachweise
Žabakor

Žabakor je přírodní rezervace ve Středočeském kraji v okrese Mladá Boleslav. Nachází se v katastrálních územích obcí Březina a Žďár. Jádrem rezervace je rybník Žabakor napájený potokem Žehrovka, ale patří k ní také menší rybník Oběšenec v oddělené části chráněného území. Rezervace s celkovou rozlohou 80,38 hektarů je významnou botanickou a ornitologickou lokalitou. Přírodní rezervace je součástí chráněné krajinné oblasti Český ráj. Poloha Rybník leží v nadmořské výšce 240 m mezi vesnicemi Březina, Doubrava a Žďár (na katastrálním území Březiny). Na západní straně v blízkosti rybníka prochází dálnice D10 a silnice II/610. Okolí rybníka je tvořeno rovinatými mokřinami a loukami. Kilometr směrem k jihu se zvedají Příhrazské skály. Historie Rybník Žabakor (dříve Žabykor) byl založen pravděpodobně v 16. století a je největším rybníkem v chráněné krajinné oblasti Český Ráj. Okolnosti vzniku rybníka nejsou známé. Rybník byl během své historie přinejmenším dvakrát dlouhodobě vypuštěn. Poprvé se tak stalo ve druhé polovině 18. století, ale zřejmě kvůli tomu, že půda nebyla vhodná pro zemědělské využití, byl poměrně brzy obnoven. Podruhé se tak stalo koncem 19. století, ale napuštěn byl znovu již roku 1899. Žďárský a Žehrovský rybník, výše proti toku Žehrovky, po svém vypuštění již obnoveny nebyly. K plavbám na lodičkách a lovu kachen jej využívala rodina Rohanů – majitelů nejenom rybníka, ale celého zdejšího Svijanského panství. Na hlavním ostrově Velký Hladov dokonce nechal hrabě Rohan vybudovat park. K ostrovu se dalo dostat suchou nohou po navršené hrázi definitivně zaniklé v průběhu 60. let 20. st. Více než 100 let je sledován ornitology. Tvar a velikost rybníka se vyvíjí. Potok Žehrovka, napájející Žabakor, původně protékal rybníkem, nyní voda potoka částečně rybník míjí korytem na severní straně. Ještě v padesátých letech byl rybník mnohem menší a jeho povrch pokrývaly lekníny do té míry, že se přes něj téměř nedalo projet loďkou. Od roku 1998 je spolu se sousedním menším rybníkem Oběšenec chráněnou přírodní rezervací. Fauna V rezervaci bylo zjištěno 25 druhů vodních měkkýšů včetně dvou druhů ohrožených mlžů: hrachovky Pisidium amnicum a okružanky Sphaerium nucleus. Ptactvo K nejzajímavějším pozorovaným ptákům patří moudivláček lužní (Remiz pendulinus), sibiřský druh budníčka pruhohlavého (Phylloscopus inornatus), dále cvrčilka slavíková (Locustella luscinioides), žluva hajní (Oriolus oriolus), chřástal kropenatý (Porzana porzana) a moták pochop (Circus aeruginosus). Z protahujících druhů pak potáplice severní (Gavia arctica), hohol severní (Bucephala clangula), orlovec říční (Pandion haliaetus), zrzohlávka rudozobá (Netta rufina) nebo hoholka lední (Clangula hyemalis). Okolí rybníka je lovištěm výrů (Bubo bubo), čápů (Ciconia ciconia), volavek (Ardea cinerea), jestřábů (Astur gentilis) nebo krkavcovitých (Corvidae). Od roku 1961 zde byl stále častěji pozorován orel mořský (Haliaeetus albicilla), k prvnímu zahnízdění pak došlo v roce 2000. Dospělá samice tohoto dravce zde byla roku 1998 postřelena myslivci při lovu kachen. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žabakor na Wikimedia Commons