NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Václava (Sazovice)

Kostel svatého Václava je římskokatolický chrám ve středu obce Sazovice v okrese Zlín. Jeho válcový tvar je inspirován rotundami z doby svatého Václava. Dokončen a vysvěcen byl v roce 2017. Architektem byl Marek Jan Štěpán. Kromě své náboženské funkce je kostel i kulturním a komunitním centrem. Historie Obec nikdy vlastní kostel neměla, a věřící proto dojížděli na bohoslužby do kostela Nejsvětější Trojice v Mysločovicích. Jedinou sakrální stavbou v Sazovicích byla zvonička z roku 1708, zničená koncem druhé světové války a v roce 1947 nahrazená novou. Záměr postavit kostel vznikl v Sazovicích ještě před druhou světovou válkou. Její dopad a poté komunistická éra jej však na desetiletí pohřbily. V roce 2011 se k myšlence vybudování kostela místní obyvatelé vrátili a založili Spolek pro stavbu kostela. Základní kámen posvětil papež Benedikt XVI. v Loretu 4. října 2012. Před koncem roku 2014 už byl hotový projekt a získána všechna povolení. Kostel se stavěl zhruba dva roky. Investiční náklady dosáhly kolem 20 milionů korun. Zásadní část věnoval místní mecenáš, přispěly i farnosti a firmy a část se vybrala ve veřejné sbírce. Pozemek spolku věnovala obec. V roce 2017 byl kostel oceněn v soutěži Nejlepší z realit – Best of Realty, kde získal zvláštní cenu poroty. Časopis Azure ho před Vánocemi 2017 zařadil mezi deset nejlepších staveb postavených na světě v roce 2017. Popis Kostel má válcový tvar a vypadá jako „papírový smotek“, z něhož se odchlipují lístky. V místech rozevření stěn jsou umístěna okna, která však neumožňují přímý výhled ven. „Chtěl jsem, aby kostel vypadal co nejméně materiálně, aby byl co nejvíce odhmotněn. Vstup člověka do chrámu má být totiž cestou od vnějšího materiálního světa k vnitřnímu duchovnímu,“ uvedl architekt Štěpán. Boční odražené světlo dovnitř chrámu přivádějí zářezy ve válci. Světlo přivádí i kulatý průhled ve stropě, lemovaný třemi stranami trojúhelníku symbolizujícího Boží oko. Interiér je jednoduchý, má navozovat v lidech pocit ztišení a klidu. Lavice jsou uspořádány na soustředných polokruzích, kapacita kostela je 180 lidí. Kostel je vybaven varhanami. Reproduktory jsou skryté pod omítkou, aby nerušily čisté linie prostoru. Součástí stavby je i společenské centrum, sál a klubovna. Na stěnách jsou reliéfy svatého Václava a Madony od Vladimíra Kokolii. Ve 12 metrů vysoké zvonici je umístěna zvonkohra. Tu i celý kostel 13. května 2017, přesně na sté výročí zjevení Panny Marie ve Fatimě, vysvětil tehdejší olomoucký arcibiskup Jan Graubner. Jde o filiální kostel farnosti Mysločovice. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons
Malé Dubičné

Malé Dubičné je osada a základní sídelní jednotka obce Dubičné v okrese České Budějovice. Nachází se 6 km východně od centra Českých Budějovic, na Lišovském prahu, na jihovýchodním svahu Dlouhého vrchu, v nadmořské výšce 535 m. Základní sídelní jednotka Malé Dubičné má výměru 116 ha, v roce 2011 v ní žilo 52 obyvatel (v roce 2001 23, v roce 1991 24). Nachází se zde kaple Panny Marie, sv. Antonína a sv. Václava z let 1927 až 1928. Historie Malé Dubičné vzniklo až v roce 1798, kdy zde sedlák Antonín Kneissl zbudoval první usedlost (č. p. 22). Do roku 1850 přibyly další tři domy. V roce 1930 mělo Malé Dubičné 12 domů a 65 obyvatel. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Malé Dubičné na Wikimedia Commons
Hôtel International Prague

L'Hôtel International Prague (auparavant Hotel Družba, Hotel Čedok, Hotel International, Hotel Holiday Inn et Hôtel Crowne Plaza) est un gratte-ciel d'architecture stalinienne de 88 mètres situé à Prague en Tchéquie, dans le district de Dejvice. Il a été construit de 1952 à 1956 dans le style du réalisme socialiste et est un monument culturel tchèque depuis 2000. Description L’hôtel a été construit dans le style réaliste socialiste. C’est le plus grand bâtiment d’architecture stalinien de Prague, avec 88 mètres de haut, et il s’est inspiré des Sept Sœurs de Moscou dans le cadre de l’exportation soviétique du « style empire » stalinien. L’hôtel est divisé en deux ailes symétriques, avec une grande tour centrale, et l’ancien gymnase des officiers a été transformé en salle de congrès avec un bar. Voir aussi Gratte-ciel staliniens de Moscou Palais de la Culture et de la Science de Varsovie Palais de la Culture et de la Science de Riga Maison de la Presse de Bucarest Palais du Peuple de Sofia Palais des Expositions de Shanghai Liens externes (en) Site officiel Portail de la culture russe Portail des gratte-ciel Portail de l’hôtellerie Portail de Prague
Hotel Crowne Plaza Prague

Hotel International Prague (voorheen ook Hotel Družba, Hotel Čedok, International, Holiday Inn, en Hotel Crowne Plaza Prague) is een hotel in de Tsjechische hoofdstad Praag. Het pand staat in de wijk Dejvice, het is het grootste bouwwerk van Praag in stalinistische stijl. Het hotel werd tussen 1952 en 1954 gebouwd in opdracht van het Tsjecho-Slowaakse Ministerie van Defensie. De hoogte van het zestien verdiepingen tellende gebouw is 88 meter, dat is inclusief tien meter antenne en een anderhalve meter hoge rode ster. Onder het gebouw bevindt zich een schuilkelder die bescherming diende te bieden bij een nucleaire aanval. Deze voorziening is buiten gebruik. Externe link (cs) (de) (en) website Hotel International Prague
Hotel International Prague

Hotel International Prague, dawniej Hotel Crowne Plaza Prague – największy budynek architektury stalinowskiej w Pradze, w Czechach. Znajduje się w dzielnicy Dejvice. Budynek został zbudowany w latach 1952–1954 na polecenie ministra obrony Alexeja Čepički dla potrzeb kwatermistrzowskich resortu. Ma 88 m wysokości (do dachu 67 m plus 10 m kielich i 1,5 m czerwona gwiazda) i ma szesnaście pięter. W budynku został wybudowany schron na 600 osób, obecnie wykorzystywany jako pomieszczenia służbowe. W 1957 roku został przejęty przez BP Čedok, w 1990 sprywatyzowany. Zobacz też Pałac Kultury i Nauki Linki zewnętrzne Fotografia hotelu
International (гостиница, Прага)

«International» (ранее Дружба, Чедок, Holiday Inn, Crown Plaza) — четырёхзвёздочный отель и крупнейшее здание в Праге в стиле сталинской архитектуры, расположенное в районе Дейвице Праги 6. Охраняется как памятник культуры с 2000 года. Здание было построено в 1952—1954 годах под контролем министра обороны Чехословакии Алексея Чепички. Здание имеет высоту 88 м (крыша на высоте 67 м, а также 10-метровый шатёр и красная звезда высотой 1,5 м) и 16 этажей. В здании также есть убежище гражданской обороны на 600 человек, в настоящее время используемое для хранения одежды персонала. Первоначально гостиница называлась «Дружба» (чеш. Družba), последующие названия связаны с её владельцами — по государственному туристическому агентству «Чедок» (с 1957 года), а Holiday Inn и Crown Plaza являются филиалами InterContinental Hotels Group, проданной в 2014 году австрийской компании Герстнер. На огромном гобелене в вестибюле изображён вид сверху на Прагу вместе с другими сталинскими памятниками, такими как памятник Сталину и советским танкистам. Примечания Ссылки Официальный сайт
Židovský hřbitov ve Vlašimi

Židovský hřbitov ve Vlašimi byl založen ve druhé polovině 19. století. Leží na severovýchodním okraji města při silnici 125. Je ohrazen dobře udržovanou zdí ve tvaru nepravidelného pětiúhelníku. Na pozemku o rozloze 1 863 m² je zachováno 59 náhrobních kamenů, mnohdy torzovitých, a několik hrobových obrub. Hřbitov je chráněn jako kulturní památka České republiky. Odkazy Reference Literatura FIEDLER, Jiří. Židovské památky v Čechách a na Moravě. Praha: Sefer, 1992. 200 s. ISBN 80-900895-1-8. S. 57. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu židovský hřbitov ve Vlašimi na Wikimedia Commons
Jüdischer Friedhof (Vlašim)

Der Jüdische Friedhof in Vlašim (deutsch Wlaschim), einer tschechischen Stadt im Okres Benešov in der Mittelböhmischen Region, ist ein jüdischer Friedhof, der in der Mitte des 19. Jahrhunderts angelegt wurde. Auf dem jüdischen Friedhof in Vlašim sind nur noch wenige Grabsteine vorhanden. Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 1: Aach – Groß-Bieberau. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08077-2 (Online-Ausgabe). Weblinks International Jewish Cemetery Project (abgerufen am 10. Januar 2015)
Kostel svatého Petra a Pavla (Podbořany)

Děkanský kostel svatého Petra a Pavla v Podbořanech v okrese Louny je pozdně barokní sakrální stavba, která se nachází východně od centra města na malém návrší. Kostel je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Původní gotický kostel zde stál již v 15. století. Tento původní kostel vyhořel v roce 1599 spolu s městem. Současný barokní kostel byl postaven v roce 1781. Architektura Jde o jednolodní stavbu zakončená trojbokým presbytářem se sakristií na severní straně. V průčelí kostela, na jeho západní straně, je vyzdvižena hranolovitá věž, pod kterou vede hlavní vchod. Nároží lodi je zkoseno. Nároží věže jsou vyžlabena. Fasáda kostelní lodi je členěna pilastry, presbytáře a sakristie jsou členěny lizénovými rámci. Presbytář i sakristie jsou zaklenuty valenou klenbou. Triumfální oblouk je půlkruhový. Loď je sklenuta valeně s výsečemi na pásech, které vybíhají z polopilířů členěných pilastry. Ve vrcholu klenby je štukové zrcadlo. Kruchta je zděná s obloukově vypnutým středem. Je podpírána dvěma masívními toskánskými sloupy, avšak nepodklenuta. V podvěží se nachází valená klenba. Zařízení kostela Zařízení interiéru kostela pochází z druhé poloviny 18. století. Je značně rustikální, bez klasicistních zásahů, s plochou rokajovou ornamentikou. Hlavní oltář má nástěnnou portálovou architekturu s obrazem pocházejícím ze 20. století a sochy dvou světců. Dva boční oltáře jsou tabulové, sochařské, a jsou zasvěceny sv. Janu Nepomuckému a sv. Janu Křtitelovi (při triumfálním oblouku v lodi). Na oltáři sv. Jana Nepomuckého se kolem niky se sochou nacházejí akantové řezby se stuhou. Dva boční oltáře v lodi kostela jsou portálové se sochami světců. Na oltáři Panny Marie se nachází obraz z 20. století a na oltáři Nejsvětějšího Srdce Páně novodobá socha. Řečniště kazatelny je vyzdobeno malovanými výplněmi. V presbytáři se nacházejí barokní sochy sv. Josefa a sv. Floriána, v lodi kostela sochy sv. Jana Nepomuckého a sv. Dominika, a dále Panny Marie pod křížem a krucifix. Barokní kamenná křtitelnice je původní. Fara U kostela se nachází pozdně barokní fara z roku 1788. Je to jednoduchá obdélná jednopatrová stavba. Fasády fary jsou členěny lizénový rámci. Místnosti v přízemí mají valenou klenbu s výsečemi a se stýkajícími se výsečemi. U kostela stojí sloup Nejsvětější Trojice z období kolem roku 1700, který byl obnoven v roce 1868. Odkazy Reference Literatura Noc kostelů 23.05.14. Litoměřice: Biskupství litoměřické, 2014. 82 s. S. 57. POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech P/Š, sv. III.. Praha: Academia, 1980. 540 s. S. 107. Související články Římskokatolická farnost – děkanství Podbořany Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Petra a Pavla, Podbořany (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Petra a Pavla v Podbořanech na Hrady.cz
Špitálka (usedlost)

Špitálka je usedlost v Praze-Dejvicích na Hanspaulce. Usedlost se nalézá na adrese Na Špitálce 12/17. První zmínky o vinici pochází z první poloviny 16. století, viničný lis zde stál od roku 1539. Vinice byla známá také pod názvem Arcibiskupská vinice. Původní vinice patřila křižovnickému klášteru neboli špitálu sv. Františka, podle něhož má jméno. Byla silně poškozena během válek 1742. Současná budova pochází z konce 18. století a dnes slouží k bydlení. Usedlost je památkově chráněná od roku 1958. Podle usedlosti je pojmenována autobusová zastávka Špitálka. Historie Jako většina dejvických vinic, vznikla i Špitálka spojením původních, menších vinic. Na spojené vinice postavil již roku 1539 Jiřík Koník viničný lis. V roce 1568 měla vinice rozlohu 14 strychů. V roce 1573 byla vinice prodána Janu Komedkovi z Rovin, hofmistrovi na arcibiskupově dvoře. Toho samého roku koupil vinici pražský arcibiskup Antonín Brus z Mohelnice. Antonín Brus byl zároveň velmistr řádu křižovníků s červenou hvězdou. Vinice se podle majitele nazývala v té době Arcibiskupská a vrchnostenské právo k ní mělo v té době proboštství. Ovšem, podle pražského kláštera křižovníků, též nazývaného Špitál svatého Františka, se začalo vinic brzy přezdívat Špitálka. V době, kdy vinici vlastnil Antonín Brus a poté jeho následník Zbyněk Berka z Dubé, došlo ke zdvojnásobení pozemků vinice, k přestavbě a zvětšení viničního lisu a ke vzniku obytné části – vlastní usedlosti Špitálka. V roce 1619 odebraly zemské stavy vinici křižovnickému velmistru a v roce 1620 ji poté prodali Václavu Litoměřickému z Jizbice zároveň došlo k jejímu vyjmutí z vrchnostenského vlastnictví a stala se nakrátko svobodnou nemovitostí. Po Bitvě na Bílé hoře bylo ovšem stav vrácen před rok 1619. Během válek o rakouské dědictví byly v roce 1742 vinice i usedlost zničeny francouzskými vojáky. Křižovníci však vinici i usedlost brzy zase obnovili. Podle Josefínského katastru patřilo ke Špitálce 5 jiter vinice a 2 jitra zahrad a pastvin, pole zde nebyla, zatímco podle Stabilního katastru (před polovinou 19. století) to bylo pouze 100 sáhů vinice a 7,5 jitra polí (celkem 7 jiter a 1410 sáhů). Koncem 18. století došlo k přestavbě usedlosti a od té doby sloužila křižovníkům jako letní sídlo, od počátku 19. století byly bývalé vinice pronajímány. Současnost Budova se čtvercovým základem, která se dnes na místě bývalé usedlosti Špitálka nalézá, vznikla na konci 18. století. Hlavní budova má valbovou střechu a má podkroví. Kromě toho se k budově z východní strany přimyká bývalé hospodářské stavení s podkrovím a sedlovou střechou. Budova slouží jako obytný dům a je v soukromém vlastnictví. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 293 – 295 Související články Hanspaulka Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Špitálka na Wikimedia Commons
Špejchar v Litni

Špejchar v Litni je vžité označení pro budovu čp. 5 v Litni v okrese Beroun. Dům je situován na pravé straně náměstí ve směru od nádraží. Popis a historie Jedná se o jednopatrovou budovu se sedlovou střechou. Jeho zdivo, dispozice a okna prokazují pozdně renesanční původ. Na východní stěně špejcharu je ve štítu viditelné neomítnuté kamenné zdivo. Označení špejchar pochází z jeho původního účelu, kdy sloužil k ukládání obilí z obecních polí. Později si jej pronajímali od obce židé obchodující s obilím, kteří měli významné postavení na trhu s obilím v Litni a kteří v Litni bydleli právě v domech na Hořejším náměstí (jak se tehdy dnešní Náměstí nazývalo) V 1. polovině 19. století zde byly ukládány prostředky pro hašení požárů. Budova proto byla rozšířena směrem na východ. Nově přistavěná část byla označována jako hasičská kolna a Sbor dobrovolných hasičů v Litni (který je nejstarším sborem v okrese Beroun) ji využíval až do roku 1946, kdy získal jako svou zbrojnici synagogu v Litni. Poté byl špejchar využíván k různým především skladovacím účelům. Od počátku 20. století bylo využití špejcharu předmětem různých návrhů například na vytvoření městských lázní, ale i návrh na demolici a jiné využití pozemku v centru obce. V 70. letech 20. století byl interiér špejcharu upraven pro kulturní účely a bylo zde umístěno unikátní miniaturní loutkové divadlo s jevištěm ve dvou poschodích budovy. V západní části špejcharu jsou zachovány původní dřevěné konstrukce krovu a schodiště. V podlaží budovy je v západní části hlediště divadla a ve východní výstavní prostory. V roce 2013 byla upravena místnost v přízemí na výstavní síň. V roce 2015 zastupitelé Městyse Liteň uvažují o obnovení aktivit loutkového divadla a dalších úpravách špejcharu návazně na výstavbu kanalizace v Nádražní ulici. V roce 2013 byla instalována Naučná stezka Liteň, a špejchar se stal jejím výchozím zastavením. Galerie Odkazy Reference Literatura KREISINGER, Josef. Liteň a přifařené k ní obce. Beroun: vlastní náklad, 1896. 79 s. KUČA, Karel. Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku / 3.díl Kolí-Mi. Praha: LIBRI, 2002. 952 s. ISBN 80-85983-15-X. Kapitola Liteň, s. 517–519. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Špejchar v Litni na Wikimedia Commons
Židovský hřbitov v Rychnově nad Kněžnou

Židovský hřbitov v Rychnově nad Kněžnou se nachází ve svahu na severozápadě města Rychnov nad Kněžnou v ulici U židovského hřbitova, asi 600 m na západ od zdejšího zámku. Má rozlohu 3163 m2 a je chráněn jako kulturní památka České republiky. Popis a historie Prameny dokládající založení hřbitova se různí. Podle jednoho byl založen v roce 1588, podle jiného roku 1616. Do dnešních dnů se zde dochovalo na 400 náhrobků neboli macev. Nejstarší z nich pocházejí z konce 17. století, nejmladší z roku 1942. Je mezi nimi řada cenných barokních stél. Nachází se tu i hrob otce spisovatele Karla Poláčka. Areál hřbitova obehnaný ohradní zdí se dvěma vstupními brankami leží při silnici do Lokotu. Kromě kamenných náhrobních stél je zde ještě zděná márnice. V jejím interiéru je pamětní deska z roku 1984 se jmény rychnovských obětí holokaustu. Zdejší židovská komunita přestala existovat v roce 1940. Další fotografie Odkazy Reference Související články Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek v Královéhradeckém kraji Seznam kulturních památek v Rychnově nad Kněžnou Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Rychnově nad Kněžnou na Wikimedia Commons Památkový katalog NPÚ Hřbitov na www.hrady.cz
Jüdischer Friedhof (Rychnov nad Kněžnou)

Der Jüdische Friedhof in Rychnov nad Kněžnou (deutsch Reichenau an der Knieschna), einer Stadt im Královéhradecký kraj in Tschechien, wurde vermutlich gegen Ende des 16. Jahrhunderts angelegt. Der jüdische Friedhof ist seit 1988 ein geschütztes Kulturdenkmal. Die ältesten Grabsteine (Mazevot) datieren aus dem Jahre 1690. Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 3: Ochtrup – Zwittau. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08079-6 (Online-Ausgabe). Weblinks Einzelnachweise
Национален музей (Прага)

Националният музей (на чешки: Národní muzeum) е най-големият държавен музей в Прага, създаден в началото на 19 век. Главно здание Неоренесансовото здание на Националния музей има височина над 70 m и дължина на фасадата около 100 m. То е построено в периода от 1885 до 1890 г. Негов автор е Йозеф Шулц. Зданието се намира на Вацлавския площад и е неговата архитектурна доминанта. Пред зданието през 1912 г. е поставен паметник на Свети Вацлав, творба на Йозеф Вацлав Мисълбек.
Museu Nacional de Praga

El Museu Nacional de Praga (en txec:Národní muzeum) és un dels principals museus de Praga. Ocupa un edifici neorenaixentista situat al capdamunt de la plaça de Venceslau, la principal de la ciutat. El seu vestíbul central serveix també de panteó dels grans txecs. Història Es va fundar el 1818 com a Museu patriòtic de Bohèmia ( Vlastenecké muzeum v Čechách). El 1848 pren el nom de Museu txec ( České muzeum), de 1854 a 1919 el de Museu Real txec ( Muzeum Království českého). L'edifici ocupat pel museu és obra de Josef Schulz, l'arquitecte del Teatre nacional de Praga, construït en la mateixa època (1885 - 1890). Des de fa 150 anys el museu domina la plaça de Venceslau i és un símbol ineludible de la cultura i la nació txeques. L'agost de 1968, després de la Primavera de Praga, la seva façana va ser danyada pels trets dels tancs de les unitats del Pacte de Varsòvia que havien envaït Praga i prenien posició al voltant dels estudis de la Ràdio Txecoslovaca, situats no lluny d'allà. Enllaços externs Web oficial
Museo Nacional de Praga

El Museo Nacional de Praga (en checo: Národní muzeum) es uno de los principales museos de Praga. Ocupa un edificio neorrenacentista situado en lo alto de la plaza de Wenceslao, la principal de la ciudad. Su vestíbulo central sirve también de panteón de los grandes checos. Historia Se fundó en 1818 como Museo patriótico de Bohemia (Vlastenecké muzeum v Čechách). En 1848 toma el nombre de Museo checo (České muzeum), de 1854 a 1919 el de Museo Real checo (Muzeum Království českého). El edificio ocupado por el museo es obra de Josef Schulz, el arquitecto del Teatro nacional de Praga, construido en la misma época (1885-1890). Desde hace 150 años el museo domina la plaza de Wenceslao y es un símbolo ineludible de la cultura y la nación checa. En agosto de 1968, tras la Primavera de Praga, su fachada fue dañada por los tiros de los tanques de las unidades del Pacto de Varsovia que habían invadido Praga y tomaban posición alrededor de los estudios de Radio Checoslovaca, situados no lejos de allí. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo Nacional de Praga. Sitio del Museo nacional
Nemzeti Múzeum (Prága)

A prágai Nemzeti Múzeum (csehül: Národní muzeum, NM) az elsődleges múzeumi intézmény Csehországban. Az elnevezést használják az intézmény főépületére is, mely a belvárosi Vencel téren található. Története Az intézményt 1818-ban alapították Hazafi v. Honismereti múzeum (Vlastenecké muzeum v Čechách) néven. 1848-ban Cseh múzeumra (České muzeum) keresztelték át, majd 1854-1919 között a Cseh királyság múzeuma (Muzeum Království českého) nevet viselte. Mai nevét az első Csehszlovák köztársaság megalakulásával vette fel. Az új épület megépülése előtt a Šternbergi (1821-1846), majd a Nosticei palotában (1846-1892) székelt. Az új neoreneszánsz stílusú főépület Josef Schulz tervei alapján épült. A központi „Panteon” terem díszítése az 1885-1890 között készült. A monumentális epítmény a Václav tér domináns pontja. Az 1968-as prágai tavasz alkalmával a homlokzat a szovjet hadsereg lövéseitől megsérült, majd az 1970-es években a metró építésével kapcsolatban került veszélybe. A teljes épületegyüttes sosem volt restaurálva, így mára elég rossz állapotba került. 2006-ban az intézménynek ígérték oda a valamikori föderatív országgyűlés épületét. Kiállítások és kihelyezett kiállítótermek Könyvtár A múzeumnak van könyvtár részlege is, mely a kéziratok és archív nyomtatványok részlegével együtt a főépületben kapott helyet. A folyóirat gyűjteményt a Helytartói nyári palotában helyezték el. A Žďár nad Sázavou-i könyvmúzeumot is a Nemzeti Múzeum Könyvtára üzemelteti. Források Hivatalos oldal