NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Burg Vikštejn

Die Ruine der Burg Vikštejn (deutsch Burg Wigstein) befindet sich auf dem Gemeindegebiet von Vítkov im Okres Opava in der Region Mährisch-Schlesien in Tschechien. Sie liegt 20 Kilometer südwestlich von Opava. Geschichte Die Burg Vikštejn liegt auf einem Fels oberhalb der Mohra. Sie sollte den Weg nach Troppau überwachen und wurde vermutlich in der zweiten Hälfte des 13. Jahrhunderts zusammen mit Wigstadtl von Witek von Krawarn (Vítek z Kravař) errichtet. Erstmals urkundlich erwähnt wurde sie 1377 bei der Teilung des Herzogtums Troppau. 1461 übergab Herzog Ernst von Troppau die Burg dem Budiwoj von Morawitz (Budivoj z Moravice). Fünf Jahre später wurde sie vom böhmischen König Georg von Podiebrad konfisziert und seinem Hauptmann Heinrich Birka von Nassiedel (Hynek Bírka z Násíle) übergeben. Während des Böhmisch-ungarischen Krieges wurde die Burg Vikštejn 1474 von Matthias Corvinus zerstört. Unter Jan Plankner von Kinsberg (Planknarové z Kynšperka) wurde sie ab 1525 im Stil der Renaissance umgebaut. Ab dem Ende des 16. Jahrhunderts war sie im Besitz der Oderský von Liderau (Oderský z Lidéřova). Während des Dreißigjährigen Krieges wurde die Burg 1626 von den Dänen unter General Mansfeld beschädigt und 1646 von den Kaiserlichen zerstört. Nach einer Restaurierung in der zweiten Hälfte des 17. Jahrhunderts diente sie unter dem neuen Besitzer Franz Karl Wipplar von Uschütz wirtschaftlichen Zwecken. Nach 1776 wurde sie verlassen und dem Verfall preisgegeben. Literatur Joachim Bahlcke, Winfried Eberhard, Miloslav Polívka (Hrsg.): Handbuch der historischen Stätten. Band: Böhmen und Mähren (= Kröners Taschenausgabe. Band 329). Kröner, Stuttgart 1998, ISBN 3-520-32901-8, S. 661. Weblinks Eintrag auf hrady.cz Geschichte (tschechisch)
Vildštejn

Vildštejn (německy Wildstein) je románský hrad přestavěný na zámek v okrese Cheb. Nachází se na kamenném ostrohu nad potokem Sázek ve městě Skalná. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Hrad vznikl okolo roku 1200 a patří tedy k nejstarším českým hradům. Prvním známým majitelem byl Gerold uváděný k roku 1224. O rok později byl pánem hradu Vojtěch Nothaft. Rod Nothaftů držel hrad do roku 1299, poté ho prodali Janu Rabovi z Mechelsgrünu. Jeho potomci měli panství v držení až do roku 1349, kdy ho prodali rodu Frankengrünerů z Chebu, které v držení panství po sto letech roku 1439 vystřídali Gumerauerové. Od nich koupili hrad i panství Šlikové, po deseti letech pak Wirspergové a v roce 1596 Trautenbergové, kterým panství patřilo až do roku 1799. V letech 1799–1884 na panství hospodařili Wilhelmové, poté až do první světové války Wolkenstein-Trostburgové a do druhé světové války továrnická rodina Geipelů. Na počátku 15. století byl hrad poprvé zásadně rozšířen, v 16. století bylo částečně zastavěno nádvoří. Kolem roku 1783 byl v předhradí postaven dvoukřídlý zámek. Krátce po roce 1607 hrad Vildštejn odkoupili Trautenbergové, kterým hrad přestal vyhovovat. Proto si v roce 1783 vystavěli v jeho předhradí zámek. Trautenbergové však se svými poddanými nevycházeli právě nejlépe, neboť jim ukládali nadměrné roboty. Navíc vedli s Chebem spory o právo várečné. Po roce 1799 docházelo k častému střídání majitelů – Wilhelmové, Wolkenstein-Trostburgové, továrník Geipel a jeho rodina – ovšem nikdo z nich se zde výrazněji nepodepsal. Hrad přestal jako šlechtické sídlo sloužit již krátce po založení zámku (od roku 1843 byl hrad využíván jako sladovna), zámek to samé čekalo v polovině 19. století. Nejprve sloužil měšťanům jako obytná budova, později i k hospodářským účelům. Ve druhé polovině 20. století patřil pod státní statek a chátral. Teprve v roce 1985 se započalo s celou rekonstrukcí hradního areálu. Od roku 1999 je hrad v soukromém vlastnictví. Od roku 2001 je hrad přístupný veřejnosti. V přízemí hradu se nachází malý a velký rytířský sál, kde je zřízena restaurace Hodovna s tradiční českou kuchyní a domácí výrobou uzenin. V románské kapli, která je původní částí hradu jsou uloženy ostatky ženy, které zde byly v roce 1987 nalezeny zazděné v komínové šachtě. V prvním patře byl zřízen pseudorománský sál, kde se konají kulturní akce, konference, svatby a další. Celé druhé poschodí je vyhrazeno pro hasičské muzeum se značným množstvím pozoruhodných historických exponátů. V rámci republikového programu Náš venkov 2020 získala obec Skalná za rekonstrukci hradu cenu Patria Nostra. Architektura Hrad byl vystavěn v románském slohu s prvky štaufské hradní architektury jako vodní hrad. Od okolí jej oddělovalo umělé jezero. Později byl goticky a částečně renesančně přestavěn, románské prvky jsou ale zachovány. V předhradí vznikl ještě zámeček ve slohu barokního klasicismu. Galerie Odkazy Reference Související články Geofyzikální muzeum (Skalná) Seznam hradů v Karlovarském kraji Seznam zámků v Karlovarském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vildštejn na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Kasteel Vildštejn

Het Kasteel Vildštejn (Duits: Wildstein) is een kasteel in het Tsjechische stadje Skalná, dat tot 1950 bekend was onder de naam Vildštejn. Het kasteel werd in het jaar 1166 gesticht voor de familie Nothaft uit Cheb. Oorspronkelijk werd het kasteel gebouwd in romaanse stijl, in de 15e eeuw werd het herbouwd in gotische stijl en in de 16e eeuw omgebouwd tot renaissance-kasteel. In 1783 werd een nieuw rococokasteel naast het bestaande kasteel gesticht. Het gedeeltelijk vervallen kasteel wordt tegenwoordig gebruikt voor tentoonstellingen en als restaurantlocatie.
Vlčtejn (hrad)

Vlčtejn (též Vilštejn či Vildštejn) je zřícenina hradu v obci Vlčtejn severozápadně od Blovic v okrese Plzeň-jih. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka. Dějiny Koncem 13. století byl majitelem hradu Holen z Vlčtejna, přívrženec Záviše z Falkenštejna. V první polovině 14. století byli majiteli již Rožmberkové, kteří původní dřevěný hrad přestavěli do dnešní podoby. Na hradě sídlil purkrabí, který spravoval rožmberský majetek. Roku 1421 hrad ovládl Jan Žižka při své cestě na Plzeňsko, purkrabím byl ustanoven Vilém Kostka z Postupic. Po bitvě u Lipan (1434) byl purkrabím Svojše ze Zahrádky. Ale už od roku 1446 byl majitelem hradu Bedřich z Donína, stoupenec poděbradské jednoty, a proto si Jiří z Poděbrad vybral hrad Vlčtejn pro schůzku se strakonickou jednotou, poraženou 4. června 1450 v bitvě u Rokycan. Na hradě se sešli 9. června a 11. června zde uzavřeli smlouvu známou jako vlčtejnská (či vildštejnská). Vlčtejn koupil Jan Varlejch z Bubna (1514–1525)[ujasnit] s městečkem Blovice, ale zároveň jako majitel vystupuje Jan z Roupova, který od Bedřicha z Donína koupil Spálené Poříčí a Žákavu. Syn Jana z Roupova Kryštof prodal Vlčtejn Janu Hradišťskému z Hořovic. Jeho dcera Markéta Karlova z Hořovic vlastnila i blízké Hradiště u Blovic a oba statky spojila. Manžel Markéty Karlovy z Hořovic, Petr Tobiáš Karel ze Svárova, hlasoval pro Fridricha Falckého jako českého krále, a proto po bitvě na Bílé Hoře mu byl hradišťánský statek zkonfiskován, ale pak byl vrácen jeho synům. Po jejich smrti získal statek Maxmilián Rudolf z Gutštejna, manžel zemřelé dcery Kryštofa Rudolfa. Nový majitel neměl potomky, a tak statky získala jeho vdova Polyxena Kateřina Vratislavová z Mitrovic, jež se znovu provdala za Jana Josefa z Újezda. Po vymření rodu získali Hradiště a Vlčtejn Krakovští z Krakova. Roku 1872 přešel majetek do držení rodu Pálffyů. Galerie Odkazy Reference Literatura NOVOBILSKÝ, Milan; ROŽMBERSKÝ, Petr. Hrad Vlčtejn. Plzeň: Ing. Petr Mikota, 2000. 48 s. (Zapomenuté hrady, tvrze a místa; sv. 23). ISBN 80-902692-4-9. SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého: Klatovsko. Svazek IX. Praha: Jiří Čížek – ViGo agency, 2000. 268 s. Kapitola Vildštejn hrad, s. 212–219. Související články Seznam hradů v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vlčtejn na Wikimedia Commons Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž tématem je Vlčtejn (hrad) Vlčtejn na stránkách Hrady.cz Hrad Vlčtejn na stránkách obce
Burg Vlčtejn

Die Burg Vlčtejn (auch Vildštejn, deutsch Wildstein) ist eine Burgruine in der gleichnamigen Gemeinde Vlčtejn, etwa 15 km südlich von Pilsen in Tschechien. Geschichte Der Adelssitz wurde 1284 erstmals indirekt erwähnt (Holenus de Wilenstayn). Vor 1360 kam die Burg in den Besitz der Rosenberger. Diese bauten die Burg um und gaben ihr ihre heutige Gestalt. Im Jahre 1421 wurde die Burg von einem hussitischen Heer unter Jan Žižka eingenommen. 1450 wurde auf der Burg ein Abkommen zwischen Georg von Podiebrad und der geschlagenen Strakonitzer Union unterzeichnet. Bis in das 17. Jahrhundert war die Burg bewohnt, am Ende des Jahrhunderts verfiel sie. Im Jahr 1822 wurde der Palas neu überdacht, verfiel aber in Kürze wieder. Die Vorburg wurde 1824 als Baumaterial abgetragen. Beschreibung Vlčtejn ist eine kleine Adelsburg. Das Hauptgebäude der Anlage ist ein kleiner, auf einem Felssporn stehender Palas, zugänglich durch ein turmartiges Torgebäude. In der Vorburg befand sich wahrscheinlich nur ein einziges größeres Gebäude. Die Burg war von einer doppelten Befestigungs- und Grabenanlage umkreist. Die Burgruine ist frei zugänglich. Literatur Zdeněk Fiala (Redaktion): Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Band 4: Miloslav Bělohlávek: Západní Čechy. Svoboda, Praha 1985, S. 386–388. Milan Novobilský, Petr Rožmberský: Hrad Vlčtejn (= Edice Zapomenuté hrady, tvrze a místa. Bd. 23). Mikota, Plzeň 2000, ISBN 80-902692-4-9.
Zbirohy (hrad)

Zbirohy (též Zbiroh) je zřícenina hradu nad řekou Jizerou nedaleko města Turnov ve správním území obce Koberovy. Postaven byl ve 14. století na zbirožských skalách. Dochovaly se z něj opěrné zdi, věž a sklepení. Pozůstatky hradu jsou chráněny jako kulturní památka. Historie Kdo a kdy hrad založil, známé není. Kraj kolem patřil v polovině 14. století potomkům rozrůstajícího se rodu Markvarticů, což zde byli Lemberkové a Vartenberkové. Koncem tohoto století zde byl domácím pánem Markvart z Vartenberka, který se vzbouřil proti králi Václavovi IV. Ten reagoval rychle, Zbiroh i sousední Hrubý Rohozec oblehl, roku 1390 dobyl a vše zabavil. Zbiroh pak prodal Otovi z Bergova na Troskách. Ten jej přestavěl a ponechal si v držení během celých husitských válek. Hrad patřil k oporám krále Zikmunda, ovšem později zde sídlili lapkové a tak byl zemskou hotovostí znovu dobyt a roku 1442 pobořen. Od této události již k opravám nedošlo a hrad se začal rozpadat. Při řešení pozůstalosti Jana z Bergova (syn předešlého Oty) v roce 1458 byl uveden jako pustý. Při dělení panství v roce 1613 pustý hrad připadl Janu Jiřímu z Vartenberka. Památku postupně poškozuje narůstající turistický provoz. Stavební podoba Čtyřdílný hrad byl postaven na úzkém a příkrém skalnatém ostrohu v ohybu řeky Jizery v nadmořské výšce okolo 450 metrů. Jeho podoba byla výrazně ovlivněna skalními útvary. Na východě bývalo lehce opevněné předhradí, které od hradního jádra odděloval šíjový příkop. Nad ním stávala v čele jádra pravděpodobně obytná čtverhranná věž zvaná Kazatelnice. Za ní se nacházela cisterna a palác se dvěma křídly a půdorysem písmena L. Severní křídlo bylo podsklepené, přičemž sklepy využívaly přirozené terénní konfigurace. Ke skalním blokům byla přizděna obvodová zeď a ze západního křídla paláce na severu vybíhala oblá baštovitá část. Jižní stranu jádra chránil parkán, kterým zřejmě vedla přístupová cesta. Podoba další části hradu, západně od jádra, je nejasná a dochovaly se zde zejména pozůstatky obvodového opevnění. Pověst Zachovala se pověst o loupeživém Černém rytíři, který hrad v 15. století dobyl a jehož duch se zde stále objevuje. Přístup Nejbližší železniční zastávka je v obci Malá Skála u Jizery tři kilometry daleko. Je možné také dojet do vesnice Zbirohy a po zelené turistické značce vystoupat necelý kilometr vzhůru s převýšením padesáti metrů. Zříceniny jsou obklopené stromy a volně přístupné. Od Turnova sem vede pět kilometrů dlouhá, zeleně značená cesta. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zbirohy na Wikimedia Commons Zbirohy na webu Hrady.cz
Burg Zbiroh

Die Burg Zbiroh, auch Zbirohy genannt, befindet sich bei Malá Skála (Kleinskal) im Český ráj (Böhmisches Paradies) in Tschechien. Sie befindet sich auf einem Felsen über dem Fluss Jizera in etwa 452 m Höhe und 5 km nordwestlich von Turnov. Von der mittelalterlichen Burg sind heute nur noch ein Teil der Außenmauern, einige ausgehauene Räume und die Zisterne erhalten. Geschichte Über die Geschichte der Burg ist nur wenig bekannt. Begründet wurde Zbiroh Anfang des 14. Jahrhunderts während der Herrschaft von König Wenzel IV. Burgherr war Marquardt von Wartenberg, welcher sich jedoch auch als Raubritter betätigte und Handelsreisende überfiel. 1388 wurde die Burg darum von königlichen Truppen erobert. Während der Hussitenkriege Anfang des 15. Jahrhunderts wurde Otto der Ältere von Bergow, Nachkomme des Adelsgeschlechts Lobdeburg, Eigentümer von Zbiroh. Während dieser Kriege brannte die Burg ab. Später war die Burg wiederum in der Hand von Raubrittern. Deshalb wurde sie im Jahr 1442 erobert und geschleift. 1448 wird die Burg als öd und verlassen bezeichnet. Literatur Tomáš Durdík: Burgen Nordböhmens. Propagační tvorba, Praha 1987, ISBN 80-85386-50-X. Siegfried Weiss: Český Ráj (Bildband zum Böhmischen Paradies, mehrsprachig), Olympia Verlag Praha 1987, Panoramabild von Burg Zbirohy S. 158 (Mauerwerk mit Schlitzscharte), Hinweise zur Geschichte S. 199. Weblinks
Zamek Zbirohy

Zamek Zbirohy – zabytkowe ruiny średniowiecznego zamku położonego na skalistym wzgórzu nad doliną rzeki Izery, pomiędzy miastami Turnov i Malá Skála. Zbudowany w XIV wieku, stanowi przykład arystokratycznej architektury obronnej z okresu panowania króla Wacława IV. Jego historia i architektura odzwierciedlają charakterystyczne tendencje w rozwoju czeskich zamków późnośredniowiecznych, łączące funkcje obronne z dążeniem do komfortowego bytowania. Historia Zamek został wzniesiony przed 1390, kiedy to jako własność Markvarta z Vartenberka został zdobyty przez wojska królewskie. Markvart, prowadzący od lat 80. XIV wieku spory z miastami łużyckimi oraz napadający na kupców, naraził się królowi Wacławowi IV. Po nieudanych próbach pojednania, władca nakazał zajęcie jego siedzib, w tym Zbirohu. Po konfiskacie majątku, na zamku osadzono królewskiego burgrabiego, co poświadczają źródła z 1392. Markvart, wypuszczony z więzienia w tym samym roku, zmarł wkrótce potem. W okresie wojen husyckich zamek należał do Otto von Bergowa, który opowiedział się po stronie katolickiej. Zbiroh nie odegrał większej roli w konfliktach, choć prawdopodobnie został odbudowany po zniszczeniach z końca XIV wieku. W 1442 lub 1447 zamek został zdobyty i zniszczony jako siedziba band rabusiów. Od 1458 opisywany był jako niezamieszkana ruina. W 1538 i 1543 ponownie potwierdzono jego opuszczenie, mimo ewentualnych napraw przeprowadzonych w 1463 przez Hynka z Valdštejna. W 1613, podczas kasacji majątku, zamek przypadł Janowi Jerzemu Vartenberkowi. Architektura Zamek zbudowano na wąskim, stromym skalistym cyplu w zakolu rzeki Izery, na wysokości około 450 metrów n.p.m. Jego układ był nieregularny, czteroczęściowy, dostosowany do ukształtowania terenu. Składał się z podzamcza lub zewnętrznych obwarowań, prawdopodobnie drewnianych, oddzielonych od rdzenia zamku skalną fosą. Centralną część stanowiła czworoboczna wieża o wymiarach 8 x 4,5 metra, kontrolująca drogę wjazdową. Na najwyższym skalnym bloku wznosił się zamek górny, składający się z dwóch podpiwniczonych budynków mieszkalnych, usytuowanych po przeciwnych stronach dziedzińca. Piwnice wschodniego skrzydła wykorzystywały naturalne formacje skalne, a zachodnie skrzydło zakończone było okrągłym murem w formie baszty. Na dziedzińcu znajdował się czworoboczny zbiornik na wodę deszczową, a od południa zamek otaczał zewnętrzny mur parchamu, przez który prowadził wjazd na górny dziedziniec. Stan obecny Do czasów współczesnych zachowały się fragmenty murów obronnych, budynków mieszkalnych, częściowo wykute w skale pomieszczenia, dolne partie czworobocznej wieży oraz dobrze zachowany zbiornik na wodę deszczową. Niektóre mury noszą ślady napraw z lat 20. XX wieku. Ruiny są swobodnie dostępne i otoczone drzewami. Do zamku prowadzi zielony szlak turystyczny z wsi Zbirohy, oddalonej o około 1 kilometr. Przypisy
Burg Zubštejn

Die Ruine der Burg Zubštejn (auch Zubrštejn; Lapis bzw. Kámen; deutsch Zuberstein) befindet sich zwischen den Dörfern Kobylnice und Pivonice im Okres Žďár nad Sázavou in Tschechien. Geographische Lage Die Höhenburg liegt im Hügelland der Nedvědická vrchovina im südlichen Teil der Böhmisch-Mährische Höhe auf einer langgestreckten bewaldeten Kuppe etwa 500 Meter oberhalb von Pivonice. Umliegende Ortschaften sind Kobylnice im Nordosten, Koroužné im Osten, Švařec und Borovec im Südosten, Lesoňovice im Südwesten und Pivonice im Westen. Zwei Kilometer nördlich befindet sich die Burgruine Pysseletz und in gleicher Distanz nach Nordwesten die Reste der Burg Aueršperk. Geschichte Die Burg Zubštejn erhielt ihren Namen nach den Kopf eines Auerochsens (tschechisch Zubr), der das Wappen der Herren von Pernstein ziert. Sie wurde zu Beginn des 13. Jahrhunderts von einem Familienzweig der späteren Herren von Pernstein gegründet, der sich zunächst „de Lapide“ bzw. tschechisch „z Kamene“ nannte. Einige Familienmitglieder benutzten auch den Namenszusatz „von Zubrstein“ (z Zubštejna). Erstmals belegt ist der Burgname im Jahre 1344 im Namenszusatz von Archleb/Atluš und Emmeram/Jimram de Lapide (Jimram z Kamene). 1348 war sie verfallen und wurde als ehemalige Burg bezeichnet. Wenig später wurde sie wieder hergestellt. Wegen Verschuldung mussten die Adligen „de Lapide“ bzw. „von Medlov“ 1358 die Herrschaft Zubrstein, die bis an Neustadtl reichte und auch die Dörfer Rokytno und Zubří umfasste, an den Markgrafen Johann Heinrich verkaufen. Dieser ließ die Burg ausbauen und vergrößern. Sein Sohn Jobst von Mähren verpfändete sie zunächst an Jan von Křižanov und 1397 an die Herren von Kunstadt. 1446 konnte Johann von Pernstein die Herrschaft zurück erlangen. Er überschrieb Burg und Herrschaft Mitte der 1460er Jahre seinem Sohn Sigmund von Pernstein. Nach dessen Tod 1473 fiel beides als Wittum seiner Witwe Elisabeth von Boskowitz, die mit ihren kleinen Töchtern auf der Burg Zubštejn wohnte. Nach ihrer Wiederverheiratung vor 1476 mit Linhard von Guttenstein (Linhart z Gutštejna) fiel die Burg an ihren Schwiegervater Johann zurück bzw. dessen zweitgeborenen Sohn Wilhelm II. von Pernstein, der 1521 starb. Zwischen 1522 und 1547 wurde die Burg verlassen und verfiel. Nachdem sie Mitte des 17. Jahrhunderts ein Räubernest geworden war, wurde sie zerstört. Von der Burg sind Teile des Palas, Bergfriedes und der Burgmauer sowie der Brunnen erhalten. Weblinks https://www.hrady.cz/index.php?OID=332
Burg Zvířetice

Die Ruine der Burg Zvířetice (deutsch Alttabor) liegt am Fluss Jizera (Iser) im Okres Mladá Boleslav (Bezirk Jungbunzlau) in Tschechien, einen Kilometer von der Stadt Bakov nad Jizerou (Bakow an der Iser) entfernt. Geschichte Die Burg wurde wahrscheinlich zu Beginn des 14. Jahrhunderts erbaut. Der Platz, unweit des alten Handelsweges von Prag nach Zittau, war günstig gewählt. An drei Seiten bieten steile Felsen natürlichen Schutz, nur die Westseite musste mit einem Burggraben und einer Mauer bewehrt werden. Erbauer der Anlage war Zdislav von Lemberg, Sohn der heiliggesprochenen Zdislava. Dessen Nachkommen nahmen den Familiennamen Ze Zvířetic an und nutzten die Burg bis zum Beginn des 16. Jahrhunderts als Hauptwohnsitz. 1504 wurde der Familiensitz verkauft. Die Burg ging zuerst an Václav Sezimov z Ústí, 1528 an das Geschlecht Wartenberg und 1610 an Georg Wratislaw von Mitrowitz. Dieser starb sechs Jahre später kinderlos und vermachte sein Vermögen Jan Vlk z Kvítkova. Dessen Güter wurden nach dem Ständeaufstand 1618 konfisziert und 1623 von Albrecht Wenzel Eusebius von Waldstein aufgekauft, der die Herrschaft Jahr später seinem entfernten Vetter Maximilian von Waldstein übertrug. Dessen Enkel Ernst Josef von Waldstein (1654–1708) verband Zvířetice und einige umliegende Güter zu einem großen geschlossenen Grundbesitz; Wohnsitz der Herrschaft wurde aber ab 1690 das neu ausgebaute Schloss Mnichovo Hradiště. Die ursprünglich gotische, in der zweiten Hälfte des 16. Jahrhunderts im Renaissancestil umgebaute Burg wurde durch zwei Brände stark beschädigt und nach dem zweiten Brand 1720 nicht mehr aufgebaut. Die Anlage ist heute eine Ruine. Der Bergfried, der im 19. Jahrhundert zu einem Aussichtsturm umgebaut wurde, ist frei zugänglich. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Tschechien Weblinks interregion.cz (tschechisch) Zvířetice auf hrady.cz
Château de Český Šternberk

Le château de Český Šternberk ou château de Sternberg (en tchèque : Hrad Český Šternberk) est une forteresse gothique de Bohême (aujourd'hui en République tchèque), située à Český Šternberk, à 46 km au sud-est de Prague et surplombant la rivière Sázava. Historique La construction a été entreprise par Zdeslav de Sternberg en 1241. Le château appartient à la même famille des comtes de Sternberg depuis cette date, malgré quelques changements au cours de l'histoire. Le château est pillé à deux reprises, en 1467 quand les troupes du roi de Bohême, Georges de Poděbrady, le conquièrent, et en 1627 lors d'une jacquerie, qui prend et pille le château. En 1712, la fin de la lignée entraîne la perte du château jusqu'à son rachat par le comte Zdenko de Sternberg en 1841. Le Coup de Prague et la prise du pouvoir par les communistes entraînent l'expropriation de la famille, qui récupère le château en 1992, en vertu de la loi de restitution. Architecture Si ses épais remparts lui donnent l'air d'une forteresse gothique, le château en lui-même présente de nombreuses caractéristiques ajoutées au fil du temps, en particulier lors des remaniements en style du gothique tardif à la fin du XVe siècle. Intérieur Initialement de style baroque, l'intérieur du château a été remanié en style baroque. Les collections du château comprennent une collection de gravures sur cuivre de l’époque de la guerre de Trente Ans, une collection de miniatures du XVIIe siècle (dite argenterie hollandaise) et tableaux de maîtres du royaume de Bohême comme Peter Johannes Brandl. Galerie Notes Liens externes Site officiel Ressource relative aux beaux-arts : Grove Art Online Ressource relative à l'architecture : MonumNet Site officiel du château Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine Portail des châteaux