NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hôtel de ville de Smichov

L’hôtel de ville de Smichov est un bâtiment néo-Renaissance situé dans le quartier de Prague 5 - Smichov. Le bâtiment est inscrit à la liste des monuments culturels immobiliers depuis 1976. Histoire Smichov était une ville indépendante jusqu'en 1922. La première élection du conseil municipal eut lieu le 10 octobre 1848. Le premier maire (purkmistr) fut élu un an plus tard. Parmi les personnalités importantes, citons par exemple le propriétaire de l'usine František Ringhoffer (1862) . Sur l'emplacement de l'ancien hôtel de ville, un bâtiment d'un étage fut construit sur l'ancienne rue Kinský en 1853 pour accueillir l'administration municipale. L'espace pour la mairie n'était pas suffisant. En 1858, la maison entière fut achetée au constructeur et au burgrave Josef Barth pour le prix de 17 000 pièces d'or . En 1874, le bâtiment fut reconstruit, augmenté d'un deuxième étage et une tour de l'horloge fut ajoutée. Dans les nouveaux locaux se trouvaient également des écuries pour 3 paires de chevaux et une brigade de pompiers avec du matériel. En 1876, le pavé de la rue entière était pavé de mosaïque et, dès 1874, un chemin de fer à double voie tiré par un cheval appelé tramway, avec arrêt devant l'hôtel de ville, fut introduit ici Extérieur La conception de la façade du bâtiment et des locaux représentatifs a été commandée par l'architecte Josef Schulz. Au centre de la façade, au-dessus du toit, une tour avec un dôme, dans laquelle est placée une horloge circulaire, conçue par V. Krečmer. La tour, les sculptures, statues et sculptures ont été créées par le sculpteur Antonín Popp. Références Littérature BÖHM Josef: Monographie de Smíchov. Smíchov 1882 JUNGMANN Jan: Smíchov, ville située derrière la porte jezd. Muzeum hl. m. Prahy. Prague 2007 ROUBALIK Stanislav: Stary Smichov. Prague 1948 Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague
Pickova vila (Smíchov)

Pickova vila (též Vila Pick) je památkově chráněný dům, který se nachází v ulici U Mrázovky (č. p. 2071/7) v Praze na Smíchově, lokalita Malvazinky. Vilu vystavěl v letech 1930–1931 pro podnikatele židovského původu Emila Picka brněnský architekt Arnošt Wiesner. Od roku 1994 je zapsána na seznam kulturních památek. Jedná se o dům o čtvercovém půdorysu s řadou vysokých komínů a kýlovou střechou pokrytou břidlicí. Stěny jsou nabarveny na bílo a porůstají břečťanem. Vila nese svůj název po původním majiteli, který zemřel koncem roku 1945 po návratu z Terezína, kde byla rodina vězněna od roku 1940. Jeho manželka a syn Pavel krátce nato emigrovali do Velké Británie a později do Kanady. Zdůvodnění památkové ochrany Památková ochrana vily byla vyhlášena 3. května 1994 a v rozhodnutí se uvádí, že jde o významné dílo v duchu tzv. moderního tradicionalismu, s velmi expresivním řešením zejména střešní části (obloukovitá kýlovitá břidlicová střecha s vysokými komíny). Součástí dochovaného architektonického řešení jsou i různé výrazné technické detaily. Jedná se o významné dílo české moderní architektury. Galerie Odkazy Reference Související články Pickova vila (Čáslav) Emil Pick Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pickova vila na Wikimedia Commons
Vila Helenka (Smíchov)

Kordova vila Helenka je secesní dům na pražském Smíchově v ulici Na Václavce. Vilu postavil v roce 1903 smíchovský stavitel Alois Korda pro svou pětičlennou rodinu a pojmenoval ji po své dceři. Secesní výzdobu fasád sgrafitty navrhl malíř František Kobliha. Vila na čtvercovém půdorysu stojí ve strmém svahu, který se zvedá ze severovýchodu na jihozápad. Jde o pětipodlažní budovu. Vstup do vily je z ulice ve východní části po schodech pod terasu, která je vynášena mohutnými sloupy. V první patře se tak nachází prostorná terasa s výhledem na centrum Prahy. Na druhé straně pak vile vévodí věžička zastřešená pyramidální dřevěnou střechou s přesahem, inspiprovaná orientem. Dominantní je též velké kruhové okno dělené na části orientované na jih a západ, na které navazují dva dřevěné balkony. Výrazná je secesní štuková dekorace na žluté fasádě v podobě květin, do ulice slunečních hodin v podobě usmívajícího se slunce a západním směrem andělem se žlutými velkými křídly. Vše je laděno do teplých barev (žlutá, červená), dřevěné prvky jsou cihlově červené. Spodní část budovy je obložena hrubě opracovaným kamenem, při pohledu z ulice je zjevná schodovitá stupňovitost. V interiéru je taneční sál, jehož stěny zdobí rostlinný dekor s palmovými listy. Vstupní část má podlahu dlaždicovou, v ostatních místnostech jsou parkety. Ve vstupní hale je kovové dekorativní schodiště s dekorativní lampou, chodba vedoucí k obývacím pokojům orientovaným do ulice (původní kanceláře Aloise Kordy) a k ložnicím, vedoucím do zahrady. V prvním patře jsou ložnice (původně byt vlastníka). V podkroví, je velká místnost a původní Kordův ateliér. Vlastníkem vily byl sám Alois Korda (* 1867 Butovice), vyučený zednický mistr a od roku 1896 evidovaný na Smíchově jako stavitel. , který měl ve věži svoji pracovnu. V roce 1993 byla vila zapsána do seznamu kulturních památek Česka a v roce 2009 byla rekonstruována. Galerie Odkazy Reference Literatura Přemysl Veverka, Ivan Matějka, Zdeněk Lukeš, Pavel Vlček a Martin Ebel:Slavné stavby Prahy 5. Foibos Praha 2005, ISBN 80-903661-3-9 Související články Vila Václavka Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Helenka na Wikimedia Commons Web Slavné vily.cz
Doubková

Doubková (Daubková, Na Skalce) je bývalá usedlost v Praze na Smíchově v ulici Bieblova. Je chráněna jako kulturní památka České republiky pod názvem „Skalka“. Historie Usedlost byla na vinici postavena kolem roku 1730. Poblíž se nacházelo hliniště, ve kterém se těžila hlína pro cihelnu patřící Santošce. Roku 1813 získala usedlost s pozemky rodina Daubkova, která vlastnila více usedlostí a pozemků v okolí (Santoška, Václavka, Březinka, Klavírka, Hliniště). Rodině patřila usedlost přes sto let. Popis Jednopatrová klasicistní budova s řadou oken má valbovou střechu s výrazným čelním štítem. Z ohradní zdi zbylo pouze torzo, které zdobí socha svatého Jana Nepomuckého z konce 18. století v nadživotní velikosti. Sady Na Skalce Na části pozemků Doubkové a Santošky nechal rytíř Daubek v letech 1891–1894 zbudovat sady s jezírkem v centrální části podle návrhu zahradního architekta Františka Thomayera. Po jejich dokončení je věnoval Smíchovské obci. V nejvyšším bodě parku na skalisku nad jezírkem stojí železný vyhlídkový pavilon. Na severní straně parku stával dřevěný pavilon, původně umístěný na Národopisné výstavě konané roku 1895. Ten sloužil jako restaurace a zbořen byl v 70. letech 20. století. Na pozemcích usedlosti stojí činžovní domy, které ještě začátkem 20. století patřily rodině Daubkově. Obytná budova usedlosti slouží k bydlení, v hospodářských stavbách jsou kanceláře. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 68–69, 103. Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Usedlost Doubková na Wikimedia Commons
Malvazinka (usedlost)

Malvazinka je usedlost v Praze 5-Smíchově v ulici U Malvazinky. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Vinici koupil roku 1628 malostranský měšťan Tomáš Malvazy, po kterém získala vinice a později i usedlost jméno. V 19. století se rozšířila o sousední vinici Protivku, pojmenovanou od roku 1706 podle svého majitele staroměstského písaře Antonína Hynka Protivy. Barokní viniční usedlost byla časem rozšířena na hospodářský dvůr a kolem roku 1800 došlo k její klasicistní přestavbě do současné podoby. Roku 1840 ji vlastnil Jan Grein a v té době zde bylo kromě obytného domu několik hospodářských budov a skleník. K dalším stavebním úpravám došlo koncem 19. století a ve 20. století. Roku 1875 odkoupila smíchovská obec část pozemků pro výstavbu nového hřbitova jako náhradu za zrušený malostranský hřbitov. Pro hrobníka byl zřízen byt ve starém viničním domku, ve 20. století pak dostal hrobník domek nový. Z celé rozsáhlé usedlosti Malvazinka zbyl jen jeden samostatně stojící dům v nevelké zahradě. Usedlost se po roce 1945 dostala do vlastnictví státu, který sem v letech 1950–1952 umístil žloutenkové oddělení motolské nemocnice a po přestavbě od roku 1955 budova sloužila jako poliklinika Státního sanatoria, určeného pro léčbu prominentních státních a stranických funkcionářů. V budově usedlosti bylo umístěno lůžkové oddělení. Původní zdravotnické zařízení vzniklo v roce 1933 jako Státní sanatorium SANOPZ (Sanatorium poštovních zaměstnanců, založeno 1933) se sídlem v ulici Na Cihlářce č. 6, později přestěhované do nově postavené Nemocnice Na Homolce. Po roce 1989 celý areál včetně hlavní budovy kliniky získala Rehabilitační klinika Malvazinky (od roku 1993 Mediterra s.r.o.). V budově usedlosti sídlí ředitelství Mediterra s.r.o. Popis usedlosti Původně barokní viniční usedlost přeměněná na hospodářský dvůr, kolem roku 1800 klasicistně přestavěná a v 19. století dvakrát upravovaná, fasády získaly řadu neobarokních prvků. Po roce 1929 byly výrazně přestavěny interiéry. Samostatně stojící budova na půdorysu písmene "L" s přistavěným úzkým křidélkem. Fasáda hlavní budovy je členěna lisenovými rámci, v přízemí pásováním. Na jižní straně jižního křídla jsou v patře tři balkony s dekorativním neobarokním kovaným zábradlím. Obdobný balkon je i na východním průčelí, před kterým je terasa. Budova má valbovou střechu, nad jižním křídlem dominuje drobná věžička. K západní fasádě severního křídla se pojí brána se zábradlím, které má podobu novobarokních kovaných mříží. Na pilířích brány jsou dvě kamenné reliéfně zdobené vázy. Vilu obklopuje zahrada s několika parkovacími plochami a novodobými přístavky garáží. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 183-184. Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Usedlost Malvazinka na Wikimedia Commons Město Praha. Odbor památkové péče. Smíchov: Malvazinka, Čp. 177, U Malvazinky 7
Žichovice (zámek)

Žichovice jsou tvrz přestavěná na zámek ve stejnojmenné obci v okrese Klatovy. Zámecký areál je od roku 1964 chráněn jako kulturní památka. Historie Roku 1559 koupil vesnici Žichovice od Viléma z Rožmberka Jan Kavka Říčanský z Říčan a někdy poté v ní založil renesanční tvrz. Podle Augusta Sedláčka tvrz nechal postavit až jeho syn Jan, který statek zdědil v roce 1577. První písemná zmínka o tvrzi pochází z roku 1603 (podle Památkového katalogu už z roku 1577), kdy od něj statek koupil za 25 tisíc kop míšeňských grošů Jindřich Libštejnský z Kolovrat. Ke statku tehdy patřilo kromě vsi popluží s poplužním dvorem, pivovar, spilka, sladovna, les, chmelnice, mlýn a dále vsi Čepice, Domoraz s poplužním dvorem, Nezamyslice s ovčínem a Kejnice. Novému majiteli patřila také panství Hrádek, Střela, Řepice a Frymburk. Žichovice od něj v roce 1631 získal syn Oldřich František Libštejnský z Kolovrat, ale když v roce 1650 zemřel bezdětný, zdědila je jeho matka Alžběta († 1663), rozená z Lobkovic. Ta potom statek odkázala Vilémovi Krakovskému z Kolovrat. Za něj se panství výrazně rozrostlo, a když je v roce 1689 zdědil Jan František Krakovský z Kolovrat, patřilo k němu mimo jiné sedmnáct vesnic. Přes velikost majetku se majitel zadlužil, a v roce 1707 je musel prodat Marii Anně Iselinové z Lanau. Ta Žichovice ještě téhož roku prodala pasovskému biskupovi Janu Filipovi z Lamberga. Biskup získal také Rabí, Budětice, Žihobce a Strádaly a vytvořil z nich svěřenství v ceně 266 206 zlatých. Jeho majitelem se stal biskupův synovec hrabě František Antonín z Lambergu (1678–1759), jehož potomkům a příbuzným z jiných rodových větví české majetky patřily až do roku 1945. Ve druhé polovině dvacátého století v zámku místní národní výbor zřídil byty a část budovy sloužila potřebám školy, která v zámku provozuje školní družinu. Stavební podoba Jádrem zámku jsou dvě vzájemně kolmo postavené budovy, z nichž menší pochází z renesanční tvrze, zatímco delší křídlo bylo přistavěno až koncem osmnáctého století. Na renesanční budově se dochoval náročný štít členěný drobnými pilastry, nikami a koncovými volutami. Ze střechy vybíhá čtverhranná věž, přístupná z průjezdu vřetenovým schodištěm. Fasáda budovy je zdobena sgrafity. Místnosti a chodby v přízemí jsou zaklenuté valenými klenbami. V mezipatře se nachází velký sál se štukovou výzdobou a valenou klenbou s výsečemi. Boční dvoudílné křídlo je architektonicky méně hodnotné. Bývala v něm valeně klenutá zámecká kaple Stigmatizace svatého Františka. V kapli se nacházel pozdně gotický obraz svaté Barbory a svaté Kateřiny z doby okolo roku 1500, který je uložen v Národní galerii v Praze. K památkově chráněnému areálu patří také hospodářské budovy, bývalý pivovar a kovárna (čp. 59) a park s ohradní zdí a bránou. Odkazy Poznámka Reference Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Žichovice na Wikimedia Commons
Katovna (Jeseník)

Katovna v Jeseníku je barokní stavba na ulici Palackého, která je chráněna jako nemovitá kulturní památka. Popis Přízemní budova na půdorysu stlačeného obdélníka s převýšenou „slezskou střechou“ prolomenou drobnými obloučkovými vikýřky (ty v současné podobě odpovídají soudobému využití podkroví). Střecha je kryta šindelem. Hlavní průčelí je prolomeno čtyřmi okenními osami s kvazikasulovými okny. V kratších bočních průčelích jsou tři okenní osy. Vstup je ve středu hlavního průčelí, jde o plochý portikus s obloučkovým frontonem. Historie Spolehlivě doložená historie domu sahá do závěru 18. století a této době odpovídá i architektura pozdního baroka s některými rokokovými ozdobami. Dům vznikl jako obytný, dobře rozvržený měšťanský dům při obnově města, ovšem ani starší jádro ze 17. století není vyloučeno. Jméno katovna je paradoxní nebo spíše jen legendární, neb obydlí kata není doloženo, ba ani pravděpodobné, vzhledem k poloze a architektuře budovy. Současnost Součástí Katovny je také současná expozice s multimediálními prvky Niského knížectví, která pomocí moderních technologií přináší velký rozsah informací o společném historickém vývoji města Jeseníku a blízkého polského města Glucholazy. Obě města patřila v minulosti pod správu historického územního celku nazývaného Niské knížectví, jehož hlavním městem byla polská Nisa. Expozice je rozdělena do pěti tematických celků, které se prolínají historií obou regionů. Těmito tématy jsou: lázeňství, zlato, Slezsko, církev a turistika. Expozice je koncipována pokročilou interaktivní formou, kde každý návštěvník si může sám o sobě ověřit své znalosti a získat památeční vysvědčení. V budově se nachází také informační centrum pro turisty. Odkazy Reference Literatura KUČA, Karel. Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku - II. díl. Praha: Libri, 2000. 938 s. ISBN 80-85983-14-1. SAMEK, Bohumil. Umělecké památky Moravy a Slezska. Praha: Academia, 1999. 782 s. ISBN 80-200-0695-8. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katovna na Wikimedia Commons Katovna in: Hrady.cz
Rakovnická radnice

Rakovnická radnice stojí v jižní řadě domů na západní straně hlavního Husova náměstí. Spolu se svou hodinovou věží je jednou z dominant Rakovníka, sídlí v ní městský úřad a je chráněna jako kulturní památka České republiky. Dřívější radnice První rakovnická radnice byla od roku 1444 umístěna v Herdynkově domě v Zákostelí (u kostela sv. Bartoloměje). Až v roce 1515 byla z rozhodnutí radních postavena mistrem Janem na současném místě samostatná radniční budova, kterou dokončil věží s hodinami mistr Souček. V patře měla kromě kanceláře a archivu městského písaře velkou zasedací místnost, pozdně gotické štíty byly zdobeny malbami od rakovnického malíře Daniela a ve dvoře se nacházel obecní pivovar a kamenná kašna (později byla městská kašna s chrličem ve tvaru lva umístěna na náměstí přímo před radnicí, ale v roce 1831 byla odstraněna). Radnice se několikrát opravovala a došlo i k opakované výměně hodin na věži, když po větší rekonstrukci roku 1598 byl vsazen nekvalitní hodinový stroj. Během třicetileté války byla během drancování města v letech 1631, 1634 a 1639 značně poničena a zpustošena. Poté byla sice v roce 1679 mistrem Mikulášem Hofmannem z Kolešovic obnovena, ale její definitivní konec znamenal velký požár města v roce 1733, kdy celá shořela. Současná radnice Následující rok tak začala výstavba prakticky nové, již barokní radnice, přestože v jejím jádru se zachovaly gotické a renesanční části té původní. Stavbu včetně nové věže prováděl Tomáš Horák a dokončil ji v roce 1738. Bohatě členěné průčelí ale muselo být po dalším požáru roku 1753 obnoveno a sama radnice pak v následujících letech (1849, 1865, 1878, 1894, 1906) prošla ještě několika opravami. Jde o řadovou jednopatrovou budovu se sedlovou střechou, jejíž střední rizalit přechází nad hlavní římsou s balustrádovou atikou do výrazné, 39 metrů vysoké zvonice, rámované pilastry, která nese hodiny a je ukončena osmibokou cibulovitou bání s lucernou. Fasáda radnice je bílá, zejména v patře výrazně zdobená štuky v cihlové barvě. Na kartuši ve středu průčelí v úrovni atiky je vyobrazen znak města a o patro níž byla umístěna kamenná pamětní deska s reliéfem Sixta z Ottersdorfu, rakovnického rodáka. Hlavní vstup s dvoukřídlými dveřmi a půlkruhovým portálem se nachází na západní straně průčelí. V interiéru radnice se také zachovala bohatá štuková dekorace a nástěnné malby, např. nad hlavním dvouramenným schodištěm je nástropní malba z 18. století znázorňující pohled na nebe, přičemž při spodním okraji je zobrazeno město Rakovník. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu radnice v Rakovníku na Wikimedia Commons
Vila Jana Náhlovského

Vila Jana Náhlovského je neorenesanční vila situovaná v centru Jaroměře, na okraji Masarykových sadů. V objektu od roku 1949 sídlí městská knihovna. V roce 1994 byla Ministerstvem kultury České republiky prohlášena kulturní památkou České republiky. Vila je součástí městské památkové zóny města Jaroměř. Historie Vilu si nechal v roce 1888 postavit právník (mlynář) Jan Náhlovský. Architektonický návrh pochází zřejmě od Františka Hellmanna. S určitostí to říci nelze, Hellmann totiž stavitelské zkoušky složil až v roce 1896 a v době stavby vily byl pouhým zednickým mistrem, ale na základě porovnání s jeho dalšími realizacemi (např. Adalbertinum v Hradci Králové) to lze předpokládat. Po smrti Jana Náhlovského dům zdědil Jan Náhlovský mladší, statistik a publicista. Ten zároveň vlastnil vilu v Praze. Od roku 1949 v budově sídlí městská knihovna. Od roku 1994 je budova kulturní památkou. Architektura Vila je situována na jihozápadním okraji městské památkové zóny a původně uzavírala areál Náhlovského mlýna. Čerpá inspiraci z italské renesance. Hlavní průčelí je symetrické, s dvojicí nárožních rizalitů s tympanony. Okna jsou vsazena v šambránách zdobených balustrádami a doplněna trojúhelníkovými a obloukovými suprafenestrami. Valbová střecha je nízká, krytá nakoso položenými eternitovými šablonami, komíny jsou z režného zdiva ukončeny s římsou a betonovou krycí deskou. Světlík je ukončen bohatě dekorovanou mříží. Nápadná je růžovo-okrová omítka s bílými prvky. Vnitřní dispozice vily je rozvinuta kolem centrální, světlíkem prosvětlované haly, na niž navazují dvě symetricky uspořádané obytná křídla. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Městská knihovna na Wikimedia Commons
Radnice v Dobříši

Radnice v Dobříši je převážně kamenná stavba ze slohu klasicismu. Stojí na místě bývalé dřevěné radnice. Současná budova byla dostavěna v roce 1821. Historie budovy Původní dřevěná budova Přestože nese radnice označení radnice staré, ještě před tou dnešní tu stával rathaus s totéž funkcí, který byl postaven ze dřeva v roce 1661. Ten měl 1 patro, kolem kterého byla umístěna pavlač. Roku 1666 byly do tehdejší věžičky vsazeny hodiny. V budově radnice byla také obecní hospoda, jejíž výčepní měl na starosti také vytápění budovy a natahování výše zmíněných hodin. Od roku 1758 byl dům opraven a bylo zde zřízeno i vězení. Nová kamenná budova Jelikož dvě století budova značně chátrala, rozhodlo se o stavbě nové, nynější budovy, která nahradila budovu původní. Její stavba byla dokončena roku 1821. Za 2 roky byly do věžičky vloženy nové hodiny. V letech 1866–1960 (do zrušení dobříšského okresu) tu sídlil i okresní soud a finanční úřad. Dále tu sídlily Komunální služby, které zde měly správní středisko a některé z provozoven. Mezi lety 1950 a 1990 tu také v části stály veřejné záchodky. Po nich tu byla restaurace. Po roce 1990 se do budovy stěhuje zpět městský úřad. V roce 2000 byl objekt zrenovován a přestavbou půdy vznikly nové kanceláře. Od roku 1958 je památkově chráněna. Současnost Budova je současně omítnuta novými vápennými omítkami smetanově bílé barvy, má nízkou hodinovou vížku a představuje architektonicky zcela střídmou a nenáročnou stavbu místní správy na venkovském českém městě v 1. polovině 19. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Radnice na Wikimedia Commons Mestodobris.cz
Hradčany flygplats

Hradčany flygplats (tjeckiska: Letiště Hradčany, även Letiště Ralsko) är en före detta militär flygplats i Tjeckien. Den ligger i regionen Liberec, i den norra delen av landet, 60 km norr om huvudstaden Prag. Hradčany flygplats ligger 275 meter över havet. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hradčany flygplats.
TV Barrandov

TV Barrandov ist ein tschechischer Fernsehsender. Er strahlt unter anderen die Serien Columbo, Law & Order: Special Victims Unit, Der Bulle von Tölz, Derrick und Der Bergdoktor aus. Geschichte TV Barrandov erhielt die Fernsehlizenz 2006. Am 11. Januar 2009 wurde der Sender von Moravia Steel und weiteren Aktionären gegründet. Im September 2012 erfolgte der Verkauf des Senders an Empresa Media von Jaromir Soukup. Weblinks www.barrandov.tv Einzelnachweise
TV Barrandov

TV Barrandov is a Czech television channel, launched in 2009. It was founded and started to broadcast in 2009. It currently broadcasts in Czech. In 2015 after Chinese company CEFC China Energy invested in TV Barrandov's parent company Empresa Media, the tone of TV Barrandov's coverage of China changed with all neutral and negative reporting about China being replaced by positive reporting. TV Barrandov is currently dealing with a bad financial situation. On 20 January 2024 TV Barrandov stopped broadcast after reportedly being cut from electricity due to debts. Broadcast was restored after 10 hours. In May 2024, according to Evidence skutečných majitelů (Records of beneficial owners) businessman Jan Čermák bought another 50 percent of publishing company Empresa Media from Jaromír Soukup and became only owner of TV Barrandov. Soukup later denied transaction and said there is error in records. The operating company Studio TV Barrandov closed in late May 2026, however, as of 10 June, the channel was still operational, granted that the three Barrandov channels had to resort to third-party companies to continue broadcasting. References External links Official website