NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kaple svatého Michaela (Úpice)

Kaple svatého Michaela (v literatuře se lze setkat i s označením patrocinia kaple jako svatého Michala) je barokní římskokatolická sakrální stavba v Úpici. Původně byla součástí hřbitova, který byl v pozdější době zrušen. Kaple je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Kapli nechal vystavět v letech 1698–1699 tehdejší úpický farář Martin Benedikt Hůlek, který jí pojal též jako svou hrobku. Patrocinium kaple mělo odkazovat na památku farářova otce Michala Hůlka. Farář Hůlek byl v této kapli po své smrti skutečně pohřben. Kolem kaple se původně rozkládal hřbitov, zrušený ve druhé polovině 19. století. V prostoru někdejšího hřbitova je, mimo jiných osob, pohřbeno 31 vojáků, kteří padli v prusko-rakouské válce v roce 1866. V roce 1994 byla kaple rekonstruována. Architektonická podoba Kaple je centrální stavba oválného půdorysu, završená cibulovitou střechou se sanktusníkem. V ose kaple se nachází nižší obdélný přístavek, sloužící jako sakristie. Do vnější zdi kaple je vsazeno několik nápisových náhrobních desek, upomínajících na některé osobnosti, pohřbené na někdejším starém hřbitově. V prostoru před kaplí se také nachází památník vojákům, padlým ve prusko-rakouské válce v roce 1866. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Úpice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple svatého Michala na Wikimedia Commons Hrady.cz Stezka Úpice
Sýpka v Úvalně

Barokní kontribučenská sýpka čp. 50 stojí na návsi obce Úvalno v okrese Bruntál naproti farnímu kostelu svatého Mikuláše. Objekt byl 13. září 1993 Ministerstvem kultury České republiky prohlášen kulturní památkou České republiky. Historie Kontribučenská sýpka nebo také rychta byla postavena v roce 1699. Takovéto sýpky sloužily k uskladnění naturální daně (kontribuce), např. obilí, shromážděné od sedláků z celé obce (vesnice), které se pak odevzdalo panovníkovi nebo, pokud bylo nařízeno, nepříteli. Tyto sýpky se ale ve skutečnosti staly „železnou rezervou“ a zásobou pro celou vesnici na léta neúrody. Rozvoj kontribučenských sýpek nastal vydáním patentu Josefa II. z roku 1789 do roku 1864, kdy byla jejich funkce zrušena a budovy převážně sloužily k uskladnění obilí z polností panských dvorů. Sýpka v Úvalně byla opravována v 19. a 20. století. Dochovaly se zde konstrukce a částečně zařízení mlýnice. V prvním desetiletí 21. století byla sýpka opravena, veřejnosti byla zpřístupněna v roce 2011. V objektu sýpky se nachází galerie, zrcadlové bludiště (to je dokonce větší než to pražské), labyrint dveří a je také využívaná pro společenské akce. Muzeum bylo zřízeno v budově fary č. 15. Popis Exteriér Sýpka je zděná dvoupodlažní stavba na půdorysu obdélníku zakončená dvojicí souběžných valbových střech spojených dřevěným žlabem. Fasády jsou omítané členěné nárožními lizénami s šesti nepravidelně umístěnými okenními osami. Interiér V pravé části přízemí jsou místnosti zaklenuté valenými klenbami s výsečemi, v levé části je trámový strop s podpěrami. V patře jsou dřevěné podlahy s otvory na zrno a trámové stropy. V podkroví jsou dřevěné vaznicové krovy. Střechou prochází dva mohutné komíny. Středem budovy vede schodiště. V přízemí jsou zachovány barokní dveře, v patře empírové. Odkazy Reference Související články Sýpka Seznam kulturních památek v okrese Bruntál Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sýpka na Wikimedia Commons Kontribučenské sýpky na Wikizdrojích
Úvaly Railway Bridge

The Úvaly Railway Bridge (Czech: Úvalský železniční viadukt, also known as Devět kanálů) is a railway bridge in Úvaly in the Czech Republic. It is located on the Prague–Kolín railway line. The structure is 135 m (443 ft) long, built in a slight arc over the valley of the Výmola river. The bridge was built in 1844 out of sandstone and granite blocks, reaching a height of 13 m (43 ft). This section of the railway line between Pardubice and Prague was entrusted to chief engineer Jan Perner, who designed the bridge. A second concrete bride was built 1.5 m (4 ft 11 in) away from the structure in 1954–1955, due to an expansion of the line, the addition of a third track to that section of the railway. Since 2008, it has been a cultural monument of the Czech Republic. References
Pont ferroviaire d’Úvaly

Le Pont ferroviaire d’ Úvaly (tchèque : Úvalský železniční viadukt, aussi connu comme Devět kanálů) franchit la rivière Výmola, près d’Úvaly en Tchéquie. Le pont mesure 135 mètres de long. Il est en forme d’arc léger, et passe au-dessus de la vallée de la rivière Výmola. Il a été construit en 1844 à partir de blocs de grès et de granit, atteignant une hauteur de 13 mètres. Cette section de la ligne de chemin de fer entre Pardubice et Prague a été confiée à l'ingénieur en chef Jan Perner (en), qui a conçu le pont. Une deuxième bride en béton a été construite à 1,5 mètre de la structure en 1954–1955, en raison d'un agrandissement de la ligne, pour l'ajout d'une troisième voie à cette section du chemin de fer. Le viaduc est déclaré monuments culturels de la République tchèque (kulturní památka) en 2008. Situation ferroviaire Histoire Caractéristiques Notes et références Voir aussi Articles connexes Monument culturel en Tchéquie Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail du chemin de fer Portail des ponts Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Kostel Panny Marie Bolestné (Mramotice)

Kostel Panny Marie Bolestné v Mramoticích u Znojma je římskokatolický kostel zasvěcený Panně Marii Sedmibolestné. Je filiálním kostelem farnosti Přímětice. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel byl vystavěn mezi lety 1838–1839 v empírovém slohu. Slavnostně vysvěcen byl pak roku 1839. Roku 1846 byla ke chrámu přistavěna věž a do ní zavěšen zvon a roku 1898 byly na kůr instalovány nové varhany. Exteriér Kostel stojí u silnice v zástavbě rodinných domů. Před vstupem do chrámu stojí kamenný kříž a vedle kostela se nachází pomník obětem první světové války. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Přímětice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple Sedmibolestné Panny Marie na Wikimedia Commons
Kostel svatého Jana Křtitele (Mýto)

Kostel svatého Jana Křtitele je barokní kostel stojící na náměstí v Mýtě. Je chráněn jako kulturní památka. Popis Kostel má jednu obdélnou loď se čtyřmi barokními okny. Na západní straně lodi je vztyčena čtyřboká věž. Na východní straně navazuje na loď presbyterium obdélného půdorysu s trojbokým ukončením a čtyřmi barokními okny. Na severní stěnu presbyteria navazuje obdélná sakristie. Severovýchodní nároží sakristie je výrazně otupeno. Z lodi vedou dvě předsíně, čtvercová z jižní stěny a obdélná ze severní. Kostel je krytý taškami, bobrovkami. Věž má tři patra, se zvonem ve třetím patře. Na střeše je šestiboký sanktusník. Historie O založení kostela se zasloužili bratři Petr II., Jošt I., Oldřich I. a Jan I. z rodu Rožmberků. Gotický kostel se začal stavět kolem roku 1350. Za třicetileté války kostel vyhořel a byl obnoven v letech 1680 až 1682. V roce 1720 byla původní gotická okna přestavěna na barokní. O rok později byla dostavěna věž podle návrhu architekta Tomáše Haffeneckera. Loď byla opravována v letech 1735 až 1736. Na konci 19. století vikář František Ehrenberger nechal přelít 520kg zvon a ještě ho na podzim 1891 stihl nechat pověsit; za pět týdnů poté zemřel a odkázal kostelu všechno své jmění v hodnotě 8 000 zlatých. Z věnovaných peněz byla opravena věž a pořízeny nové věžní hodiny z dílny Karla Adamce. V roce 1917 byl Ehrenbergerův zvon zrekvírován pro válečné účely. V kostele byl objeven pískovcový gotický portál a v presbytáři freska představující svatého Bartoloměje a svatého Ondřeje, datovaná do období kolem roku 1490. Odkazy Reference Literatura Umělecké památky Čech. Příprava vydání Emanuel Poche. Svazek II. K/O. Praha: Academia, 1978. 580 s. S. 442–443. Související články Seznam kulturních památek v okrese Rokycany Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons Římskokatolická farnost Rokycany
Vodojem Něchov

Věžový vodojem stojí ve východní části obce Něchov v okrese České Budějovice. Spolu s vodojemem v Nesměni byli součástí besednického skupinového vodovodu. Vodojem v Něchově byl v roce 2012 Ministerstvem kultury České republiky prohlášen kulturní památkou České republiky. Historie V letech 1924 až 1927 byl postaven obcemi Něchov, Nesměň, Besednice a Todně skupinový vodovod, který využíval pramen na svazích Besednické hory a gravitačním způsobem přiváděl vodu do obcí Něchov a Nesměň. V těchto obcích byly postaveny nadzemní vodojemy, které byly mezi sebou propojeny a byly přibližně ve stejné nadmořské výšce. Z těchto vodojemů byla voda rozváděna do příslušných obcí. Na výstavbě besednického skupinového vodovodu se podílely firmy Kress a Lanna Praha. Celkem bylo včetně subvencí státu vynaloženo více než 1,5 milionů korun. Výstavbu vodojemu v Něchově provedla firma Lanna Praha pod odborným dohledem Ing. Oldřicha Lebla v roce 1927. Vodojem v Nesměni postavila firma Kress. Návrh výstavby vodojemů skupinového vodovodu vypracoval ing. Františka Doskočila z Trhových Svinů. Zkušební provoz byl zahájen v srpnu 1928 a kolaudace proběhla až v květnu 1929. Na konci druhé světové války v roce 1945 byl poškozen bombardováním a opět po opravě byl dán do provozu v roce 1952. Popis Vodojem je skeletová železobetonová konstrukce na kruhovém půdorysu vysoká 17 m. Skelet je tvořen šesti pilíři, mezi nimi je vyzděný prostor z opracovaného kamene. Pilíře s navenek jeví jako lisény, které nesou válcový betonový reservoár o průměru 5 m a o objemu 85 m³, zakončený kupolí s lucernou s luxferovými okny. Spodní část je válcová s plechovými vchodovými dveřmi a se dvěma okénky. Prostor mezi pilíři je opět vyzděn opracovaným kamenem. Horní část je zakončena jednoduchou betonovou římsou. Na ni navazuje kuželová část se třemi okénky (jedno později bylo zakryté). U vchodu je pamětní deska a vlys s nápisem Lanna Praha 1927. Odkazy Reference Literatura HLUŠIČKOVÁ, H. (editor) a kol. Technické památky v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. I. – IV. Díl. Praha: Libri, 2002-2004, 2444 s. ISBN 80-7277-042-X Související články Seznam kulturních památek v Trhových Svinech Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vodojem Něchov na Wikimedia Commons
Kostel svatého Mikuláše (Němčice, okres Prachatice)

Kostel svatého Mikuláše, dříve kostel svatého Václava, v Němčicích, okres Prachatice, s přilehlým hřbitovem, obehnaným zdí, je kulturní památka České republiky a farní kostel římskokatolické farnosti Němčice u Netolic. Historie Kostel byl postaven v polovině 13. století. (byl zasvěcen svatému Václavovi). V letech 1385 až 1390 byl přestavěn, vzniklo dvojlodí, bylo přistaveno nové kněžiště. V letech 1515 až 1521 proběhla pozdně gotická přestavba. V roce 1742 byla vestavěna kruchta. Věž pochází z roku 1764. Popis kostela Kněžiště je zaklenuto třemi poli křížové klenby, ve svornících klenby jsou erby Jindřicha z Rožmberka a Magdalény ze Šternberka. Barokní hlavní oltář pochází z konce 17. století. Eucharistický svatostánek a postranní sochy svatého Lukáše a svatého Jana Evangelisty pocházejí z roku 1764. Na hlavním oltáři je gotická socha Madonny z 90. let 14. století. V kněžišti je také pozdně gotický křídlový oltářík z první poloviny 16. století a dva boční oltáře, a to oltář svatého Jana Nepomuckého (socha sv. Jana pochází z roku 1758) a oltář svatého Linharta, z 1. poloviny 18. století. V lodi jsou dva boční oltáře z konce 17. století. Kazatelna pochází z konce 17. století. Oltář svatého Isidora, který pochází ze začátku 18. století, je v předsíni. V kostele je 15 náhrobníků z 15. a 16. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše na Wikimedia Commons
Park Michalov

Park Michalov je nejvýznamnějším městským parkem v Přerově. Nachází se mezi řekou Bečvou a lesem Žebračkou v městské části Přerov I-Město, přibližně půl kilometru na severovýchod od historického centra města. Jeho rozloha činí přibližně 20,5 hektarů. Od roku 1992 je park památkově chráněn. Historie V místech dnešního parku se až do druhé poloviny 19. století rozkládal lužní les, který byl již od 17. století patrně podle jména svého tehdejšího majitele označován jako Michalov. Les se ve druhé polovině 19. století stal oblíbeným výletním cílem obyvatel Přerova, přičemž město odkoupilo budoucí areál parku v roce 1870. Když pak o devět let později vznikl ve městě Spolek pro vysazování a okrašlování města Přerova, začal zde tento spolek vysazovat okrasné keře a stromy. Následovaly podněty k založení městského parku vycházející především ze zmíněného okrašlovacího spolku. Park Michalov byl díky iniciativě okrašlovacího spolku a jeho předsedy Leopolda Riedla založen podle plánů zahradního architekta Františka Thomayera. Hlavní práce byly dokončeny v roce 1905, avšak sadové úpravy pokračovaly i v dalších desetiletích. Michalov začal kvůli zanedbané údržbě v 70. a 80. letech 20. století chátrat. Aby byla zastavena jeho další devastace, byl v roce 1992 prohlášen kulturní památkou. Další zkázu Michalovu však přinesl rok 1997, kdy musel park podobně jako zbytek města čelit mohutným červencovým povodním, v jejichž důsledku muselo být přibližně 200 stromů vykáceno. Následně prošel park Michalov rozsáhlou rekonstrukcí dokončenou v roce 2004. Galerie Odkazy Reference Související články Žebračka Přerov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Park Michalov na Wikimedia Commons Michalov - městský park v Přerově Městský park Michalov Obnova Michalova
Kostel svatého Martina (Polná na Šumavě)

Kostel svatého Martina se hřbitovem byl vystavěn na vyvýšeném místě na jižním okraji vesnice Polná na Šumavě. Vesnice vznikla na křižovatce cest Černé v Pošumaví, Horní Plané, Chvalšin, Kájova a z Hořic na Šumavě. Jádro vesnice se nalézá na pravém břehu potoka Polečnice, ale významná zástavba se rozvinula i na protějším břehu. Jelikož se kostel nachází v jižní části vesnice, byl hlavní vstup situován na severní straně kostela, tedy směrem k převažující obytné zástavbě. Stavební fáze Jednolodní kostel sv. Martina s čtvercovým klenutým kněžištěm bez sakristie byl zbudován v první třetině 14. století a v interiéru vyzdoben nástěnnými malbami. První písemná zmínka o kostele pochází až z roku 1417. Při pozdně gotické úpravě byla rozšířena okna v kněžišti a v lodi. Koncem 80. let 15. století byla k severní straně presbytáře připojena sakristie – kaple s kostnicí v suterénu, což dokládá letopočet 1488, který je vytesaný do kamenné desky vedle svatostánku. Stavební podoba Jedná se o jednolodní kostel s čtvercovým kněžištěm, uzavřeným jedním polem křížové klenby. K severní stěně presbytáře je přiložena sakristie s polygonálním závěrem a klenutou kostnicí v suterénu. Na západní straně kostela stojí v ose hranolová věž a ze severu lodi je připojena předsíň a schodiště na kruchtu. Lomená okna na jižní straně lodi a kněžiště již postrádají kružby. Interiér sakristie uzavřela čtyřcípá hvězdová klenba s křížem diagonálně vedených žeber, ve východní polovině byla užita část hvězdové klenby. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Martina na Wikimedia Commons
Hrnčířský rybník

Hrnčířský rybník je rybník u vesnice Hrnčíře, která je součástí Šeberov, tvořícího městskoučást Praha-Šeberov. Rybník je součástí přírodní památky Hrnčířské louky, je to její největší rybník. Má dva přítoky, z jihozápadu Kunratický potok a z jihu další potok, stejně tak má dva odtoky, které se ale spojují do Kunratického potoka. Po hrázi vede silnice (ulice K Labeškám) spojující Hrnčíře s Kunraticemi a Kunratickou spojkou. Hráz je dlouhá přibližně 300 metrů a šířku má 13 m. Celková délka pobřeží je kolem 930 m. Historie a zajímavosti Hrnčířský rybník patří do soustavy deseti rybníků v okolí Hrnčíř a Šeberova, v pramenné oblasti Kunratického potoka. Dalšími jsou Šeberovský (nebo také Mlýnský), Brůdek, Jordánek, Jordán a Sladkovský rybník, a už mimo Hrnčířské louky ležící Šmatlík, Kovářský, Šmejkal a Nový. Nejsou seřazeny v kaskádě, jsou na jednotlivých menších potůčcích, které se pak spojují a vytvářejí Kunratický potok. Nejstarší známý doklad o záměru založit u Hrnčíř rybník pochází z roku 1433, není ale přesněji známo, kdy byl tento záměr realizován. Rybníky jsou různého stáří, vznikaly postupně, podle některých pramenů jich tu bylo šest už ve středověku a na vojenské mapě z 2. poloviny 18. století je rybníků v této lokalitě zakresleno dokonce jedenáct. Po pravém i levém břehu vedou od silnice cesty, obejít celý rybník se ale pohodlně nedá. Je využíván k chovu ryb. Odkazy Reference Související články Hrnčířské louky Seznam rybníků v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hrnčířský rybník na Wikimedia Commons
Карлови Вари

Карлови Вари (на чешки: Karlovy Vary; на немски: Karlsbad, Карлсбад) е град в Западна Чехия, център на Карловарския край. Население 53 708 души (2008). География Град Карлови Вари се намира в северозападната част на Чехия. Разположен е при водосливането на реките Охрже и Тепла. В областта недалеч се намира Славковският лес и Храдище с характерна флора и фауна. Градът е известен със своите минерални извори, стъкларска и хранително-вкусова промишленост. Областта е богата на залежи на каолин, от които се получава суровина за производство на порцелан; развита е и индустрия за бутилиране на минерална вода и нейното опаковане. История Приблизително около 1350 г. император Карл IV при своя престой в замъка Локет отишъл да ловува в локетската гора и на мястото на извора основал обществена баня, наречена Horke Lazne u Lokte, която по-късно била преименувана на Карлови Вари. На 14 септември 1370 той дава на селището статут на населено място. Тук се произвежда известният билков ликьор Бехеровка. През 1929 е открито летище. След Втората световна война голяма част от немското население на града се изселва към Германия. От 1946 се провежда ежегодният Международен филмов фестивал Карлови Вари. Население 51 537 (2005) 53 708 (2008) Известни личности Родени в Карлови Вари Виктор Кафка (1881 – 1955), психолог Йохан Йозеф Лошмит (1821 – 1895), физик и химик Починали в Карлови Вари Наталия Каравелова (1820 – 1905), българска революционерка Галерия Външни препратки Официален сайт
Karlovy Vary

Karlovy Vary (tysk: Karlsbad) er en by i den vestlige del af Bøhmen i regionen Karlovy Vary i Tjekkiet. Byen ligger ved floden Teplás udmunding i floden Ohře (tysk: Eger). Karlsbad er en af de bedst kendte, og samtidigt mest traditionelle, kurbyer i verden. Indbyggertallet er pr. 2008 på 53.708. Verdensarv fra 2021 Den 24. juli 2021 indskrev UNESCO Karlovy Vary som verdensarv og byen blev én af de 11 byer i Europas store kurbadesteder. Eksterne henvisninger
Karlovy Vary

Karlovy Vary () ou Carlsbad (alemão: Karlsbad) é uma cidade checa localizada na região de Karlovy Vary, distrito de Karlovy Vary‎. É uma cidade termal situada na parte ocidental da República Checa, na confluência dos rios Ohře e Teplá. Karlovy Vary é assim chamada depois que o imperador Carlos IV fundou a cidade na década de 1370. A cidade é historicamente famosa pelas suas termas. A cidade também é conhecida pelo seu Festival Internacional de Cinema e pelo seu licor famoso Karlovarská Becherovka. Karlovy Vary é uma cidade rica e destino popular para muitas celebridades e tem muitas belezas arquitectónicas. Até à sua expulsão em 1945, a maioria de habitantes desta cidade falava alemão. A cidade de Karlovy Vary foi cenário de vários filmes, tais como As Férias da Minha Vida com a atriz Queen Latifah e 007 - Cassino Royale estrelado por Daniel Craig com a gravação ocorrendo no majestoso Grandhotel Pupp, um luxuosíssimo hotel que conta com 228 quartos divinamente decorados, reconhecido mundialmente pela excelência dos serviços em hotelaria. A cidade também é famosa pelo licor Becherovka. Este licor foi inventado por Jan Becher (daí Becherovka, ou seja, “do Becher”), na cidade de Karlovy Vary. Sua receita é um segredo guardado a sete chaves, e reza a lenda que somente duas pessoas sabem exatamente quais os trinta ingredientes da fórmula, e sua exata proporção. Verdade ou não, o fato é que já tentaram copiar a fórmula em outros lugares, e nunca conseguiram. Um fator dessa exclusividade, dizem os tchecos, é a água de Karlovy Vary, reconhecidamente diferenciada. A culinária de Karlovy Vary é bastante requintada para atender os turistas de alto padrão que visitam a cidade, contudo o visitante tem a disposição numerosos bistrôs e quitandas com preços acessíveis que vendem os famosos biscoitos waffers gigantes, outra atração imperdível da cidade. A cidade de Karlovy Vary também é mundialmente famosa pelos cristais da marca Moser de alta qualidade e pureza com o know-how dos melhores artesãos da Bohêmia. A empresa é conhecida pela fabricação taças finas, vidros decorativos (tais como vasos, cinzeiro, castiçal), presentes de luxo e diversas gravuras de arte. Devido à qualidade, Moser é um dos mais cobiçados cristais de decoração. A rainha da Inglaterra, Elisabeth II, e o Rei Juan Carlos da Espanha são clientes fieis dos cristais produzidos em Karlovy Vary. Referências Ligações externas Página da Câmara Municipal Informação acerca da cidade
Karlovy Vary

Karlovy Vary (în germană Karlsbad, „Băile lui Carol”) este un oraș și stațiune balneară în nord-vestul Cehiei, la poalele Munților Metaliferi. Are 52.000 de locuitori, fiind situat la vărsarea râului Teplá în Eger (Ohře). Istoric Karlsbad este vechiul nume al celebrei stațiuni balneare Karlovy Vary din Cehia. A fost numele oficial până în anul 1945, când germanii sudeți au fost expatriați din Cehia. Denumirea Karlsbad provine din germană și semnifică „Băile lui Carol”, referindu-se la împăratul romano-german Carol al IV-lea, împărat care a domnit între 1355-1378, avându-și cetatea de scaun la Praga. Cartiere Evenimente Festivalul Internațional de Film de la Karlovy Vary - care are loc în luna iulie Personalități marcante Personalități marcante care au vizitat Karlovy Vary: Madeleine Albright Mustafa Kemal Atatürk Johann Sebastian Bach Ludwig van Beethoven Johannes Brahms Frédéric Chopin Feodor Dostoievski Michael Douglas Antonín Dvořák Sigmund Freud Theodor Fontane Morgan Freeman Johann Wolfgang von Goethe Edvard Grieg Johann Gottfried Herder Iosif al II-lea Carol Quintul Ferdinand Laub Franz Liszt Gottfried Wilhelm Leibniz Karl Marx Petru cel Mare Friedrich Schiller Robert Schumann Richard Wagner Albrecht von Wallenstein Heinrich Schliemann Václav Havel Note Legături externe Homepage oficial (si în limba germană) Video-Ghid al orașului (germ., engl., ceh., rus.) Arhivat în 25 februarie 2009, la Wayback Machine. Imagini și hartă din anul 1725 (?), de A. F. Zuerner, Editura Schenck (Amsterdam) Imagini și hartă din anul 1733, Editura Homannischen Erben (Nürnberg) Izvoarele fierbinți din Karlovy Vary, 15 ianuarie 2012, Claudia Moșoarcă, Descoperă - Travel Karlovy Vary - orașul apelor miraculoase Arhivat în 19 septembrie 2012, la Wayback Machine., 12 iulie 2012, Irina Stoica, Revista Magazin