Buquoyská hrobka (Nové Hrady)

Buquoyská hrobka je pohřebiště šlechtického rodu Buquoyů na východním konci hřbitova, založeného v roce 1810, v Nových Hradech v okrese České Budějovice. Hrobka byla postavena v novogotickém stylu v letech 1902–1904. Hrobka byla zbudována podle projektu pražského architekta Josefa Schulze, autora hlavní budovy Národního muzea v Praze. Stavbu provedl panský stavitel Karel Bůžek. Nechal ji vybudovat velkostatkář a politik hrabě Karel Bonaventura Buquoy-Longueval (1854–1911), jmenovec císařského generála a vítěze na Bílé hoře, kterému císař Ferdinand II. 6. února 1620 daroval konfiskovaná panství Nové Hrady, Rožmberk a Libějovice. Hrobka byla prohlášena kulturní památkou a je zpřístupněna v rámci městských prohlídek. Exteriér Buquoyská hrobka se nachází na třetím novohradském hřbitově při ulici Vitorazská. Novohradská hrobka byla postavena na půdorysu kříže. Má dvě části – kryptu v přízemí a kapli v patře, která je přístupná po dvouramenném schodišti. Jedná se o orientovanou stavbu s pětibokým presbytářem, na jižní straně se šnekem do zvonice. Byla zbudována z režného cihelného zdiva, kamenná výzdoba je z pískovce, podezdívka a dříky sloupů ze žuly. Nad vchodem do zádušní kaple je umístěna rozměrná pozlacená mozaika zobrazující Pannu Marii Záblatskou. V publikacích i na internetu je chybně uváděno, že se jedná o mozaiku podle výtvarné předlohy Maxe Švabinského, avšak mozaiku vytvořil mnichovský umělec Luigi Solerti a předlohou byla Panna Marie Záblatská, která je od sklonku 17. století dodnes umístěna v kostele sv. Petra a Pavla v Nových Hradech. Panna Maria stojí na půlměsíci, obklopená zlatou září a korunována párem andělů. Nese na ruce Ježíška a oba drží růženec. Pod Pannou Marií se nachází dva erby, vlevo je erb Buquoyů a vpravo erb Rogendorfů. Obrázek Panny Marie Záblatské přivezl Karel Bonaventura Buquoy (1571–1621) z vítězné bitvy u Záblatí v roce 1619. V tympanonu portálu v přízemí je umístěn kamenný reliéf s buquoyským erbem neseným párem gryfů a rodovým heslem ve francouzštině DIEU ET MON ROI (Bůh a můj král). Hrobka je v místě křížení hlavní a příčné lodi završena sanktusníkovou věžičkou se zvonicí. Interiér Hlavní loď má čtvercový půdorys, její klenba je hvězdicová s hruškovitě profilovanými žebry, boční lodě jsou sklenuty segmentově, presbytář je pětiboký, předsíň je sklenuta křížovou klenbou. Dubový oltář, který zhotovil řezbář L. Mráz v Praze, zdobí socha Piety. Dveře a lavice v kapli zhotovil z dubového dřeva novohradský truhlář V. Weltschek. Autorem vitráží a malířské výzdoby byl J. Žemlička z Českých Budějovic. V osmdesátých letech 20. století bylo z krypty do kaple přesunuto osm rakví. Nacházejí se po stranách, čtyři na každé straně. V kapli se slouží zádušní mše. V přízemní kryptě je od sedmdesátých let 20. století zřízena smuteční síň. Naproti vchodu v ose krypty je za katafalkem výklenek zdobený mozaikou, před kterou se nachází socha Ukřižovaného Krista. Poblíž vstupních dveří se v severní části nachází místnost původně určená pro obřadníka, v současnosti se využívá jako technická a skladovací prostora (uložení már). Naproti na jižní straně je místnost pro výstav rakve (márnice), chladírna a pro její chod nezbytná strojovna. Blízké okolí Za hrobkou je záhadný náhrobek Gabriely Thun-Hohenstein, rozené hraběnky Longueval-Buquoy a hraběte Josefa Filipa z Thun-Hohensteinu. Není spolehlivě objasněno, proč nebyli pohřbeni uvnitř hrobky. Na náhrobku je německý nápis: Před hrobkou se nachází tři pomníky, které připomínají významné momenty Nových Hradů. Jeden je věnován padlým rudoarmějcům, kteří zemřeli při osvobozování města Nové Hrady v květnu 1945. Blízko něj se nachází pomník, který je zbudován pro všechny, kteří zemřeli za 2. světové války a také pro ty, kteří zemřeli poslední den války, tedy 8. května 1945. Poslední pomník je věnován obětem 1. světové války a zároveň má připomínat sté výročí vzniku Československé republiky v roce 1918. Seznam pochovaných Hrobka byla postavena pro 28 rakví, pochováno v ní však bylo jen osm příslušníků rodu Buquoyů (tři manželské páry) a jejich příbuzných (sourozenci z rodu Cappy). Další členové rodu zůstali uloženi v původní rodinné hrobce z roku 1648, kterou nechala zbudovat hraběnka Marie Magdalena di Biglia (1573–1653) v klášterním kostele sv. Petra a Pavla v Nových Hradech. Poslední majitel velkostatku, Karel Jiří (Karl Georg), 15. hrabě Buquoy, se pohřbu do hrobky nedočkal, po 2. světové válce byl obviněn z kolaborace s nacisty. Nejdříve měl být deportován do Německa, ale po tzv. Vítězném únoru byl komunistickým režimem v květnu 1948 odsouzen k vězení. Zemřel 17. května 1952 po věznění v Plzni-Borech ve vězeňské nemocnici na Mírově v Brně. V kryptě se v jedné nice nachází kamenná deska se jménem Maria a s datem úmrtí 10. ledna 1929. Jedná se o Marii Buquoyovou, jež se narodila Karlu Buquoyovi, poslednímu majiteli velkostatku, a jeho manželce Marii Valerii Kinské z Vchynic a Tetova (1896–1963). Při porodu dítěte však došlo ke komplikacím s placentou a ještě téhož dne zemřela. Chronologicky podle data úmrtí V tabulce jsou uvedeny základní informace o pohřbených. Fialově jsou vyznačeni příslušníci rodu Buquoyů, žlutě jsou vyznačeni manželé a manželky, pokud zde byli pohřbeni, nebo příbuzní z jiných rodů. Zeleně jsou vyznačeny osoby, jejichž ostatky sem byly přemístěny ze starších hrobek. Modře jsou vyznačeni manželé Thun-Hohensteinovi, kteří byli pohřbeni na hřbitově za hrobkou. Červeně jsou zvýrazněni majitelé statku Nové Hrady. První zmínky o pánech z Longueval pocházejí z konce 11. století. Zde jsou generace počítány až od Maxmiliána de Longueval (1537–1581), který byl španělským králem Filipem II. povýšem do hraběcího stavu a přijal jméno Buquoy. U manželek a manželů z jiných rodů je generace v závorce a odpovídá generaci chotě nebo choti. U sourozenců Filipa a Constance z Cappy není generace uvedena. Podle uložení Rakve byly původně uloženy v kryptě, rozložení rakví v kapli je následující: Pohřbení na jiných místech Po druhé světové válce byl Karel Jiří Buquoy uvězněn a zbytek rodiny vysídlen do zahraničí, proto jim nebylo umožněno pohřbívání v novohradské rodové hrobce. Osoby jsou zvýrazněny zeleně ve dvou sloupcích a mají speciální číslování. Příbuzenské vztahy pohřbených Následující schéma znázorňuje příbuzenské vztahy. Červeně orámovaní byli pohřbeni v hrobce, arabské číslice odpovídají pořadí úmrtí podle předchozí tabulky. Vzhledem k účelu schématu se nejedná o kompletní rodokmen Buquoyů. Zeleně jsou vyznačeni manželé Gabriela Buquoy-Longueval (1859–1934) a Josef Filip z Thun-Hohensteinu (1856–1932), kteří mají náhrobek za hrobkou. Modře je vyznačen Karl Georg (Karel Jiří) Buquoy (1885–1952), poslední majitel velkostatku, kterému byl majetek zabaven v roce 1945. Oranžově jsou zvýrazněny osoby, které jsou uvedeny v tabulce pohřbení na jiných místech. Odkazy Poznámky Reference Literatura HOKR, Vladimír. Příběhy novohradských domů. [s.l.]: Novohradská občanská společnost, 2007. 128 s. ISBN 978-80-85033-75-5. Kapitola Nový zámek. V knize uvedené ISBN 978-80-58033-09-1 je chybné. JUŘÍK, Pavel. Jihočeské dominium. Praha: Libri, 2008. 448 s. ISBN 978-80-7277-359-6. S. 425–426. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Buquoyská hrobka na Wikimedia Commons