NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bílý dům (Brno)

Bílý dům je budova v Brně na Žerotínově náměstí čo. 6. V sále Břetislava Bakaly, který je součástí budovy, působí Divadlo Bolka Polívky. Dějiny budovy Osmipodlažní administrativní budova byla podle návrhu architektů Miroslava Spurného a Františka Jakubce postavena v letech 1974–1976 pro brněnský Městský výbor KSČ. Po roce 1989 se objekt stal sídlem zdravotnického střediska s poliklinikou. Od 1. ledna 2014 byla na základě rozhodnutí městské rady a zastupitelstva sloučena zdravotnická zařízení na Žerotínově náměstí se zdravotnickým zařízením v Zahradníkově ulici. Ředitelkou sloučených středisek se stala Kamila Krausová. V Bílém domě sídlila do roku 2013 i Vyšší zdravotnická škola. Popis Jde o osmipodlažní objekt se střešní terasou. K budově přiléhá třípodlažní válec s konferenčním sálem Břetislava Bakaly. Většinu povrchů fasády tvoří sklohliníkový obvodový plášť a pásy hliníkových oken, v neprůhledných částech s obkladem bílou skleněnou mozaikou a kamennými deskami. Schodiště je obloženo deskami z bílého vápence a členěno vertikálními okny. Využití domu Kromě polikliniky je součástí objektu také předsazený multifunkční sál Břetislava Bakaly, pojmenovaný po brněnském hudebním skladateli a dirigentovi. Sál je určen až pro 300 osob s možností projekce filmů, koncertů, přednášek a dalších aktivit. Od dubna 2024 je sál domovskou scénou Divadla Bolka Polívky. V roce 2015 plánovalo město Brno, vlastník Bílého domu, že do roku 2020 zrekonstruuje objekt polikliniky v Zahradníkově ulici, kam by se sdružila obě zdravotnická zařízení, a budovu Bílého domu prodalo. K přesunu polikliniky ani k prodeji budovy nedošlo. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bílý dům na Wikimedia Commons Centrum dětských odborných zdravotnických služeb, Vyšší odborná škola zdravotnická, Sál B. Bakaly v Encyklopedii dějin Brna
Zum Friedefürsten Church

The Zum Friedefürsten Church (German: Rundkirche zum Friedefürsten) is a baroque Lutheran round church in Klingenthal, Saxony, south-eastern Germany. It has an octagonal floorplan and is the largest of its kind in Saxony. The church is the most important historical monument in Klingenthal and dominates the town centre. The church was officially finished in 1737. References
Letiště Mnichovo Hradiště

Letiště Mnichovo Hradiště (ICAO: LKMH, IATA: HRA) je veřejné mezinárodní letiště poblíž Mnichova Hradiště ve Středočeském kraji. Se svými dvěma vzletovými a přistávacími drahami (betonovou drahou o rozměrech 1550 x 30 m a travnatou drahou o rozměrech 1000 x 30 m) je certifikované pro letadla s maximální vzletovou hmotností do 39 tun. Povahou provozu se řadí mezi regionální letiště s provozem všeobecného letectví, letů obchodní letecké dopravy a leteckých prací. Zázemí letiště umožňuje odbavení cestujících a nákladu, poskytování dalších základních služeb při pozemním odbavení letadel včetně plnění pohonnými hmotami. Provozní použitelnost Letiště je provozně přístupné za podmínek VFR den. Běžná provozní doba letiště je celoročně od 07:00 hod. do 15:00 hod. UTC. Tuto provozní dobu lze na základě požadavku provozovatelů letadel prodloužit od občanského svítání do občanského soumraku. Letiště mohou využívat letouny, kluzáky, motorové kluzáky, vrtulníky a sportovní létající zařízení (ultralehká letadla). Služby Letiště ve své letištní provozní zóně (ATZ) zajišťuje poskytování informací známému provozu (služba RADIO). Vlastním vybavení hasičské a záchranné služby letiště poskytuje odpovídající úroveň ochrany leteckému provozu. Zajišťuje také mezinárodní odbavení posádek, cestujících a nákladu, včetně letů do třetích zemí. Na letišti je dostupná služba FOLLOW ME, řízení provozu na odbavovací ploše a základní služby při pozemním odbavení letadel, včetně plnění leteckými pohonnými hmotami, leteckým benzínem AVGAS 100LL a leteckým petrolejem JET A-1. Odkazy Reference Související články Seznam letišť v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Mnichovo Hradiště na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Aeroportul Mnichovo Hradiste

Aeroportul Mnichovo Hradiste (IATA: HRA, ICAO: LKMH) este un aeroport din Mnichovo Hradiště⁠(d), okres Mladá Boleslav⁠(d), Boemia Centrală, Cehia ce deservește zona Mnichovo Hradiště⁠(d)​. Situat la o altitudine de 244 m, aeroportul dispune de 2 piste. Este operat de Aero - taxi OKR, a.s.⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de 2 piste. Pista 07/25 are suprafața de beton și dimensiunile 1.970 m × 30 m. Pista 08/26 are suprafața de Iarbă și dimensiunile 1.000 m × 30 m. Terminale Note Vezi și
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Moravská Třebová)

Děkanský kostel Nanebevzetí Panny Marie v Moravské Třebové na Kostelním náměstí je raně novověkou církevní stavbou. Jde o farní kostel farnosti Moravská Třebová. Od roku 1964 je kostel zapsán do státního seznamu kulturních památek. Historie Roku 1270 je na místě doložena raně gotická svatyně. Tu ale poškodil požár roku 1541. Od roku 1549 započala její obnova. Roku 1572 byl stavitel Prokeš Riemer pověřen stavbou věže. Roku 1726 byl kostel poničen požárem a tehdejší majitelé třebovského panství, Lichtenštejnové, jej téměř od základů nechali obnovit. Obnovy se ujal architekt Antonio Maria Nicolao Beduzzi (1675–1735), který byl císařským dvorním divadelním inženýrem Josefa I. a od 20. let 17. století také lichtenštejnským dvorním architektem. Výzdoba V kostele se nachází četná malířská a sochařská díla tzv. olomouckého a severomoravského okruhu. Jsou zde sochy sv. Anny a sv. Jáchyma a početné alegorie. Malby jsou dílem mohelnického malíře Judy Tadeáše Josefa Suppera. Ten se v Moravské Třebové usadil roku 1736. Je autorem freskové výzdoby, kterou dokončil až jeho syn František Karel Silvestr. Loretánská kaple Loretánská kaple byla přistavěna ke kostelu roku 1767 a jejím stavebníkem byl třebovský měšťan Matouš Klosy. Kaple zaujímá cíp mezi věží a závěrem kostela – kratší stranou je přistavěna k věži, delší stranou k boční kapli chrámové lodi. Je zastřešena, na vrcholu střechy má vlastní sanktusník. V hrobce pod kaplí je pohřben malíř Juda Tadeáš Supper. Reference Literatura SEDLÁK, Jan (ed.); CHRISTIANOVÁ, Dana; KRYL, Ladislav; MARTINKOVÁ, Jana; PANOCH, Pavel; ŘÍHOVÁ, Vladislava; SVOBODOVÁ, Jitka. Cesta od renesance k baroku. Slavné stavby Moravské Třebové. 1. vyd. Moravská Třebová: Město Moravská Třebová a Fiobos Books, 2002. 220 s. ISBN 978-80-87073-48-3. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons
Morový sloup (Moravská Třebová)

Morový sloup v Moravské Třebové se nachází na náměstí T. G. Masaryka. Historie V letech 1715–1716 sužovala Moravskou Třebovou morová epidemie. Výstavbou sloupu byl pověřen Jan Sturmer, původem z Královce, měšťan a cechovní sochař olomoucký. Výzdoba Sloup je zlacený, opatřený i latinskými nápisy a sochami světců. Ve spodní rovině jsou sochy sv. Šebestiána, sv. Rocha, sv. Karla Boromejského a sv. Františka Xaverského. Dále zde jsou menší sochy sv. Josefa, sv. Antonína Paduánského, sv. Petra z Alkantry a sv. Jana Nepomuckého. Odkazy Literatura SEDLÁK, Jan (ed.); CHRISTIANOVÁ, Dana; KRYL, Ladislav; MARTINKOVÁ, Jana; PANOCH, Pavel; ŘÍHOVÁ, Vladislava; SVOBODOVÁ, Jitka. Cesta od renesance k baroku. Slavné stavby Moravské Třebové. 1. vyd. Moravská Třebová: Město Moravská Třebová a Fiobos Books, 2002. 220 s. ISBN 978-80-87073-48-3. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Morový sloup (Moravská Třebová) na Wikimedia Commons
Mariensäule (Moravská Třebová)

Die Mariensäule in Moravská Třebová (deutsch Mährisch Trübau), einer tschechischen Stadt im Okres Svitavy der Pardubitzer Region, wurde von 1716 bis 1718 errichtet. Die Mariensäule auf dem Marktplatz, heute nach Tomáš Garrigue Masaryk benannt, ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Die hohe Säule mit der Figur der Muttergottes wird von Heiligenfiguren umgeben. Weblinks Einzelnachweise
Cerveseria Pilsen Stopka

Cerveseria Pilsen Stopka és un pub de Brno, situat al carrer Česká al centre històric de la ciutat, prop de la plaça de la Llibertat. Història L'any 1870 es va establir aquí la taverna U Jonáků, que l'any 1910 va ser adquirida pel restaurador Jaroslav Stopka, un dels restauradors txecs de Brno més famosos de la primera meitat del segle xx. Sota la seva direcció, l'establiment va assolir la seva màxima fama i es va convertir en un dels centres per a estudiants, intel·lectuals i burgesos txecs. Era freqüentada per Leoš Janáček. Des del principi s'hi servia cervesa Pilsner. Després de l'any 1989, l'edifici va ser retornat a la família Stopka, que el va vendre l'any 2009. Des del 2011, el grup de Restaurants Kolkovna gestiona el pub Stopka. L'edifici núm. 5, on es troba la cerveseria, està protegit com a monument cultural de la República Txeca. Aquest edifici, antigament conegut com "U zlatého koníčka" (A la cavalleta daurada), té fonaments gòtics i renaixentistes i originalment era d'una sola planta. El segon pis va ser creat durant la reconstrucció barroca, altres modificacions van ser classicistes. Quan es va establir la fonda a la segona meitat del segle XIX, l'edifici va ser adaptat a aquests propòsits, es van fer modificacions més importants l'any 1919, quan la casa va rebre una façana d'esgrafiats modernista de Ládi Novák (entre altres coses, l'autor de la decoració del pub de Praga U Fleků), i les cobertes de la reducció per a piano de l'òpera de Janáček Les excursions del Sr. Brouček. També es va modificar al tombant dels anys 60 i 70 del segle XX i després de 1989, quan es va acabar el tercer pis cobert amb una teulada de mansarda. Després que la família Stopka vengués la casa, va tenir lloc una reconstrucció total de la casa el 2010-2011, durant la qual els arquitectes van intentar preservar l'atmosfera del local i van substituir la coberta de mansarda dels anys 90 per un revestiment de vidre avançat. En el mateix edifici, també es trobava la seu de la Cambra d'Advocats de Moràvia. Un dels seus membres destacats era el Dr. František Pauk, qui va actuar com a representant legal de Leoš Janáček durant el conflicte amb la cooperativa del Teatre Nacional de Praga, en relació amb la representació de l'òpera Osud al Teatre de Vinohrady. Referències
Stopkova plzeňská pivnice

Stopkova plzeňská pivnice je pivnice v Brně, nacházející se v České ulici v historickém centru města, poblíž náměstí Svobody. Historie V roce 1870 zde vznikla hospoda U Jonáků, kterou roku 1910 převzal hostinský Jaroslav Stopka, jeden z nejproslulejších brněnských českých restauratérů první poloviny 20. století. Pod jeho vedením se podnik dočkal největší slávy a byl jedním z center českých studentů, intelektuálů a měšťanů. Již od začátku čepoval plzeňské pivo. Objekt byl po roce 1989 vrácen rodině Stopků, která ho v roce 2009 prodala. Od roku 2011 provozuje Stopkovu pivnici skupina Kolkovna Restaurants. Budova č. 5, ve které je pivnice umístěna, je chráněna jako kulturní památka České republiky. Tento dům U zlatého koníčka, jak byla budova dříve označena, má gotické a renesanční základy a byl původně jednopatrový. Druhé patro vzniklo během barokní přestavby, další úpravy byly klasicistní. Při vzniku hostince ve druhé polovině 19. století byla budova pro tyto účely adaptována, další rozsáhlé úpravy byly provedeny v roce 1919, kdy dům dostal secesní sgrafitové průčelí od Ládi Nováka (mj. autora výzdoby pražské hospody U Fleků), na přelomu 60. a 70. let 20. století a po roce 1989, kdy bylo dostavěno třetí patro kryté mansardovou střechou. Poté, co Stopkova rodina dům odprodala, proběhla v letech 2010–2011 celková rekonstrukce domu, při které se architekti pokusili zachovat atmosféru lokálu a mansardovou střechu z 90. let 20. století nahradili předsazeným skleněným obkladem. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stopkova plzeňská pivnice na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Lenešice (zámek)

Lenešice jsou zámek ve stejnojmenné obci v okrese Louny. Stojí na okraji hospodářského dvora v západní části vesnice. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie První písemná zmínka o Lenešicích pochází z roku 1226, kdy patřily doksanskému klášteru. Později patřily klášteru v Postoloprtech a po roce 1420 je zabralo město Louny. Od roku 1436 se v držení vesnice vystřídala řada zástavních majitelů, až je v roce 1588 koupil Jan Černín z Chudenic. Jeho syn Jiří Theobald Černín z nich vytvořil samostatné panství a okolo roku 1599 založil renesanční zámek. Ovšem již v roce 1600 prodal panství Veronice ze Šternberka. Její dcery Marie Alžběta a Františka Maxmiliána je prodaly v roce 1650 Janu Bohumírovi z Jungenu. Manžel jeho jediné dcery, František ze Sarau, nechal zámek přestavit. Pískovcový štít v západní zdi datuje přestavbu do roku 1668. Od pána ze Sarau vesnici v roce 1684 koupil Jan Clary-Aldringen, který v prvním patře vybudoval jídelnu a osm pokojů. Janova vnučka Marie Antonie, provdaná za barona Františka z Fin, nechala provést zejména úpravy dnes zaniklé zahrady. Od roku 1788 Lenešice vlastnil terezínský stavitel Jakub Wimmer a od něj je koupil Josef Nepomuk ze Schwarzenberga. Na počátku dvacátých let 19. století zámek vyhořel a v roce 1821 proběhla jeho oprava. Od druhé poloviny 19. století se na zámku vystřídalo několik majitelů. Od roku 1945 ho využívalo JZD, které v něm zřídilo kanceláře a byty. Stavební podoba Patrová budova zámku má obdélný půdorys a valbovou střechu. Devítiosé průčelí člení obdélná okna, která jsou v prvním patře ozdobena zvlněnou nadokenní římskou. Za vstupními dveřmi je předsíň, ze které vede do prvního patra schodiště zaklenuté valenou klenbou. Přízemní místnosti mají trámové stropy a pokoje v patře jsou plochostropé. Některé jsou zdobené štukovými zrcadly. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lenešice na Wikimedia Commons Lenešice na webu Hrady.cz
Dom samobójcy i dom matki samobójcy

Dom samobójcy i dom matki samobójcy (czes. Dům sebevraha a Dům matky sebevraha) – pomnik upamiętniający Jana Palacha, zlokalizowany w Pradze, nad Wełtawą, przy placu Jana Palacha (czes. náměstí Jana Palacha) oraz ulicy Alšovo nábřeží, w sąsiedztwie Mostu Mánesa. Obiekt upamiętnia Jana Palacha, studenta historii i ekonomii politycznej na Wydziale Filozoficznym Uniwersytetu Karola w Pradze, który w proteście przeciwko agresji wojsk Układu Warszawskiego na Czechosłowację i powszechnej apatii czeskiego społeczeństwa, 16 stycznia 1969 dokonał aktu samospalenia przed Muzeum Narodowym na placu Wacława w Pradze. Historia Autorem dzieła jest amerykański architekt i rzeźbiarz, John Hejduk, a pracę inspirował wiersz amerykańskiego poety Davida Shapiro, Pogrzeb Jana Palacha, a także obraz Paula Cezanne'a Dom wisielca. Pierwsza koncepcja (zatytułowana Dom samobójstwa) zakładała tylko jedna bryłę. Konstrukcja monumentu została stworzone w 1986 przez grupę studentów Georgia Institute of Technology w Atlancie pod kierunkiem Jamesa Williamsona we współpracy z Hejdukiem. W 1991, na zaproszenie Václava Havla, Hejduk zainstalował drugą wersję dzieła w Ogrodzie Królewskim na Zamku Praskim. W geście demokratycznej solidarności obiekt dedykowano prezydentowi Havlowi i narodowi Czechosłowacji. W otwarciu wystawy wzięli udział prezydent Havel i Shirley Temple Black, ówczesny ambasador USA w Pradze. Pod koniec dekady drewniane konstrukcje zostały poważnie naruszone przez warunki atmosferyczne, popadły w ruinę i zostały usunięte. Według córki Hejduka, Renaty Hejduk, pomysł zamontowania dzieła na stałe powrócił do życia w 2000, gdy architekt był już na łożu śmierci, ale projekt zrealizowano dopiero po piętnastu latach. Teren na Placu Jana Palacha został zaprojektowany przez MCA Studio pod kierunkiem architektów Miroslava Cikána i Pavli Melkovej, we współpracy z architektem Václavem Králíčkiem i nawiązuje do wcześniejszego planu lokalizacji dzieła na Alšovo nábřeží, które było częścią studium konkursowego na z 2002 autorstwa Václava Králíčka. Od 2014 realizacją zajmowała się Galeria Miejska w Pradze. Monument odsłonięto 16 stycznia 2016. Forma Pomnik jest częścią serii Maski Hejduka. Dzieło, złożone z dwóch brył, postrzega się jako dwie "postaci": matkę i syna. Całość uzupełnia posadowiono w centrum tablica z wierszem Shapiro. Każda część o wymiarach 2.74 na 2.74 metra (9 na 9 stóp) jest zwieńczony koroną ze stalowych "kolców". Rzeźba, wyprodukowana przez czeskie przedsiębiorstwo Kruntorád Metal Design Jana Kruntoráda, jest pokryta polerowaną stalą nierdzewną ("syn"), a "matka" ciemną stalą CorTen. Bryła domu "syna" jest całkowicie zamknięta, ale dom "matki" ma ciasny pokój z jednym oknem, z którego matka wiecznie wypatruje swojego umęczonego syna. Do bryły tej można wchodzić i wyglądać przez okno. Przypisy
Kostel svatého Františka z Assisi (Zákupy)

Kostel svatého Františka z Assisi v Zákupech je římskokatolický klášterní chrám ve městě Zákupy v okrese Česká Lípa. Vznikl v letech 1681–1684 jako konventní kostel přilehlého kapucínského kláštera a společně s ním je chráněn jako kulturní památka České republiky. Přísluší do zákupské farnosti. Historie Celý kostel, zasvěcený Františkovi z Assisi, byl vystavěn v typickém slohu kapucínského řádu v letech 1681–1684 jako konventní kostel přilehlého kapucínského kláštera. Benedikace kostela proběhla v červenci 1683 a dokončený chrám byl vysvěcen 17. září 1684, přičemž světitelem dostavěného kostela byl pražský arcibiskup Jan Bedřich z Valdštejna. Kapucínský klášter byl uzavřen v roce 1950 a od té doby celý areál chátrá. Kostel je orientován, boční kaple směřuje k severu. Podél jižní stěny chrámu byla vystavěna chodba vedoucí do kláštera, jenž navazuje na presbytář. Duchovní správci kostela od roku 1950 jsou uvedeni na stránce: Římskokatolická farnost – děkanství Zákupy. Předtím byli duchovními správci kapucíni z místního kláštera. Odkazy Reference Související články Klášter kapucínů v Zákupech Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Františka z Assisi v Zákupech na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Františka z Assisi, Zákupy (katalog biskupství litoměřického)
Kostel svatého Ignáce z Loyoly (Chomutov)

Kostel svatého Ignáce z Loyoly je římskokatolický kostel zasvěcený svatému Ignáci v Chomutově. Stojí v jihovýchodním nároží náměstí 1. máje v areálu bývalé jezuitské koleje. Jako její součást je od roku 1958 zařazen mezi kulturní památky České republiky. Kostel spravuje město Chomutov a je filiálním kostelem Římskokatolické farnosti – děkanství Chomutov. Historie Jezuity pozval do Chomutova Jiří Popel z Lobkovic, který zde chtěl založit gymnázium. V roce 1590 potom začala výstavba koleje. Její součástí byla provizorní kaple v budově tzv. špejcharu, kterou nahradil raně barokní kostel svatého Ignáce postavený se zbývající částí areálu v letech 1663–1671. Kaple potom byla změněna na divadelní sál. Stavbu vedl italský architekt Carlo Lurago. Hrubá stavba byla dokončena již v roce 1668, kdy jí požehnal pražský arcibiskup Matouš Ferdinand Sobek z Bílenberka, ale k vysvěcení došlo až o tři roky později. Duchovní správci kostela byli nejprve chomutovští jezuité. Po jejich zrušení převzali duchovní správu kněží uvedení na stránce: Římskokatolická farnost – děkanství Chomutov. Stavební podoba Kostel je neorientované jednolodní stavba s dvouvěžovým průčelím, které je vizuálně rozděleno do dvou úrovní. Vyšší úroveň je rozdělena pilastry do tří částí. Nad ní se nachází plně vyvinuté kladí, které nese trojúhelníkový štít. Před spodní úroveň předstupuje portikus završený obloukovitým štítem, který kryje tři portály s dochovanými barokními dveřmi. Obě věže jsou v nejvyšší úrovni osmiboké a zastřešené cibulovou střechou s lucernou. Věžní okna ve střední části jsou obdélná s frontony a v horní části mají segmentové římsy. Boční strany jsou členěné lizénovými rámy a půlkruhovými okny. K závěru lodi jsou připojeny přístavky Božího hrobu, sakristie a oratoř. Na vrcholovém oblouku portiku stojí pětice soch. Uprostřed je na podstavci s lobkovickým erbem socha Panny Marie. Po stranách se vlevo nachází sochy svatého Ignáce a svatého Jiří a vpravo sochy svatého Františka Xaverského a svatého Floriána. Také jejich podstavce jsou zdobené lobkovickými erby. Výjimku představuje podstavec pod sochou svatého Floriána, na kterém je městský znak. Interiér kostela je klenutý valenými klenbami, stěny jsou členěny polosloupy. Hlavní loď je lemována neprůchozími kaplemi, nad kterými se nachází ochoz. Na něj se vstupuje točitými schodišti uvnitř věží. Pod presbytářem se nachází krypta. Vybavení Barokní zařízení pochází z konce sedmnáctého století, ale oltářní obraz svatého Ignáce od Viléma Kandlera vznikl až ve druhé polovině devatenáctého století. Hlavní oltář zdobí sochy svatého Petra a Pavla. Odkazy Reference Související články Jezuitská kolej (Chomutov) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Ignáce z Loyoly na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve filiálním kostele sv. Ignáce, Chomutov (katalog biskupství litoměřického) Bohoslužby ve filiálním kostele sv. Ignáce, Chomutov na webu církev.cz/bohoslužby Program NOCI KOSTELŮ, Chomutov, Kostel svatého Ignáce z Loyoly Kostel svatého Ignáce na webu Hrady.cz
Kostel svaté Markéty (Ouběnice)

Kostel svaté Markéty v Ouběnicích je římskokatolický filiální kostel v Ouběnicích na Benešovsku spravovaný z votické farnosti. Původně románský kostel, zřejmě z 12. století, byl přestavěn kolem roku 1300 a v roce 1759 barokně upraven. Zařízení kostela je novogotické. Až do 30. června 2009 byl kostelem farním, od té doby patří jako filiální pod správu farnosti votické. Mše svatá se zde slouží v lichém týdnu v neděli v 9:30 hodin. Historie a budova kostela Ouběnický kostel byl původně románský, postavený zřejmě ve 12. století. První historické zprávy o něm však pocházejí až ze 14. století. Kolem roku 1300 byl kostel přestavěn. Ouběnický kostel byl již jistě ve 14. století kostelem farním. Poslední zpráva v historických pramenech o kostele pochází z roku 1411, z doby husitské nevíme ničeho, ale je pravděpodobné, že v Ouběnicích, stejně jako v celém okolí i většině Čech zavládla víra utrakvistická (podobojí). Další zpráva je až z roku 1677, kolátorem (patronem, tím, kdo udílel obročí) byl tehdy Jan Jiří Radecký z Radče, hrob jehož rodu se v kostele nachází. Podle této zprávy byl kostel značně sešlý a vlastnil jen jednu kasuli a jednu albu a náleželo k němu 11 vesnic v okolí. Tehdy byl ještě kostel zasvěcen sv. Linhartu. Někdy od počátku 18. století byl kostel bez vlastního duchovního správce a spravován byl patrně z Bystřice. V roce 1759 zbarokizován. Až na počátku století 19., kdy se ouběničtí a tomičtí obyvatelé začali zasazovat o zřízení duchovní správy při kostele, jelikož v zimě bylo obtížné docházet do bystřického kostela. Dočkali se toho po deseti letech, kdy císař František I. dovolil, by Ouběničtí na své vlastní útraty vystavěli faru pro faráře, kterého měli vydržovati taktéž na své útraty. Od té doby byla v Ouběnicích duchovní správa. Roku 1888 byl zřízen nový, neogotický hlavní oltář. Po zasloužilém faráři a osobním děkanu, bystřickém rodáku Františku Jirouškovi se farářem stal roku 1889 významný český spisovatel Bohumil Zahradník-Brodský, do Ouběnic za ním často přijížděli jeho přátelé, kupř. Jindřich Šimon Baar, Alois Jirásek, Jakub Deml či Jaroslav Vrchlický. Farář Zahradník-Brodský se ve farnosti zasadil např. o stavbu kampeličky či založení melioračního družstva a roku 1901 se stal čestným občanem obce. Roku 1894 byly pořízeny nové boční oltáře, roku 1901 nové varhany. Poslední větší stavební úpravy byly provedeny v roce 1996. Loď je v půdorysu skoro čtvercová, krytá plochým stropem. Klenba presbytáře má silná žebra. Okolo kostela je hřbitov. Ke kostelu je připojená věž s hodinami. Odkazy Reference Literatura PODLAHA, Antonín. Posvátná místa království českého: Dějiny a popsání chrámů, kaplí, posvátných soch, klášterů i jiných pomníků katol. víry a nábožnosti v království Českém : Řada první: Arcidiecese pražská. Svazek VI. Vikariát Sedlčanský a Votický; část XV. Vikariát Votický. Praha: Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1912. 227 s. (Posvátná místa Království českého). Dostupné online. Kapitola 4. Ouběnice (Alběnice), fara, s. 121 – 127. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Markéty na Wikimedia Commons Stránky votické farnosti Historie ouběnické farnosti i kostela