NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svaté Ludmily (Mělník)

Kostel svaté Ludmily v Mělníku je jednolodní barokní stavba původně z roku 1585 římskokatolické mělnické farnosti litoměřické diecéze. Nachází se v Pražské ulici. Historie K místu, kde stojí kostel, se váže legenda o kněžně Ludmile, zdejší rodačce, kterou jako čerstvě pokřtěnou křesťanku nechtěli místní pohané vpustit do města, proto byla nucena přespat na tomto místě. Dle téže legendy zde zůstával trávník i v zimě zelený. Kostel byl postaven roku 1585 v místě, kde byl původně zamýšlena výstavba špitálu pro chudé. Pozemek s původním domem a přilehlou zahradou darovala městu v roce 1583 za účelem výstavby kostela místní měšťanka Ludmila (či Anna) Mettelicová, vdova Hronová po císařském rychtáři Hronu Divickém z Divic. Uskutečnění výstavby se však již nedočkala, zemřela v roce 1584. V roce 1639 za třicetileté války byl zničen Švédy a byl opraven až v letech 1673–1683 v barokním slohu. Další rekonstrukcí prošel v letech 1906–1907 a v 90. letech 20. století. Kazatelna s vyobrazením čtyř svatých otců je z roku 1699, hlavní oltář s obrazem svaté Ludmily je z roku 1746. Zvonice V areálu kostelního parčíku, na místě někdejšího hřbitova, stojí dřevěná zvonice (Číslo rejstříku ÚSKP: 26196/2-1358) z let 1906-1907 se zvonem z roku 1598, nejstarším zachovaným v Mělníku. Zvonice je pokryta šindely a byla sem přenesena z národopisné výstavy v roce 1895. Jejím autorem je architekt Antonín Wiehl. Odkazy Literatura PODLAHA, Antonín. Soupis památek historických a uměleckých v království Českém. Svazek 6, politický okres mělnický. Praha: Archaelogická komise při České akademii císaře Františka Josefa pro vědy, slovesnost a umění, 1899. (Soupis památek). Dostupné v archivu pořízeném dne 2017-02-07. Kapitola Mělník - Kostel sv. Ludmily, s. 131–132. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Ludmily na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Ludmily; Pražská, Mělník (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Ludmily, Mělník na webu Hrady.cz http://stredovek.com/list_photo.php?category=jineobjekty&object=Melnik%20-%20zvonice%20kostela%20sv.Ludmily
Olešnice (přírodní památka)

Přírodní památka Olešnice se nalézá západně od města Chlumec nad Cidlinou. Jedná se převážně o rovinaté území s mírnými svahy. Na lokalitě převládají lesní porosty s dominujícími dubohabřinami. Předmět ochrany Předmětem ochrany je zajištění stabilní populace silně ohroženého druhu roháče obecného vhodnou údržbou stávajících biotopů (zejména skupin starých stromů ponechaných až do stadia rozpadu, včetně torz a jejich zbytků a pařezů pokácených stromů). Fauna Na lokalitě bylo pozorováno celkem 78 druhů brouků z celkem 29 čeledí. Tři druhy – zlatohlávek skvostný (Protaetia speciosissima, syn. Potosia aeruginosa), krajník hnědý (Calosoma inquisitor) a roháč obecný (Lucanus cervus) jsou zvláště chráněné. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Hradec Králové Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Olešnice na Wikimedia Commons
Dům Palička

Dům Jiřího Paličky a Emilie Paličkové je funkcionalistická stavba v Osadě Baba, která vznikla v letech 1931–1932 podle návrhů nizozemského architekta Marta Stama a Jiřího Paličky jako vlastní dům Jiřího Paličky a textilní výtvarnice Emilie Paličkové-Mildeové. Dům postavila stavební firma MOK, kterou Jiří Palička vlastnil. Konstrukce domu Dům má železobetonový skelet, vyplněný 15 cm obvodovým zdivem, 5 cm jádra a 5 cm heraklitové konstrukce. Stropní desky jsou silné 8 cm, štuk na fasádě je obohacen vodotěsným aditivem. Dveře v domu jsou z olšové překližky a mají ocelové zárubně, dům je opatřen teplovodním ústředním topením. Stavba má podélnou prostorovou koncepcí, která byla silně ovlivněna specifickými požadavky stavebníka. Zajímavostí konstrukce je terasa v přízemí, místo obvyklého umístění na střeše. Terasa je zakryta dalším podlažím, které je tvořené jednotraktovými místnostmi ložnice, pracovny, budoáru a šatny, vše v jednotném modulu 290 cm, čímž je vyjádřena i možnost dalšího rozšiřování domu. Místnosti jsou spojené společnou terasou. Z terasy vede schodiště přímo do zahrady. Stavitelé domu Stavebníky domu byli manželé Jiří Palička a Emilie Paličková-Mildeová. Jiří Palička byl stavitel, jeho firma realizovala mimo jiné v letech 1937–1938 vilu pro vrchního magistrátního ředitele Karla Babku a jeho dceru, herečku Lídu Baarovou. Emilie Paličková-Mildeová byla významná textilní výtvarnice a krajkářka. Pozdější úpravy V letech 1995–1996 byla kvůli zatékání zvýšena střešní atika, což esteticky velmi narušilo vzhled celého domu. Další rekonstrukce proběhla s novým majitelem v letech 2003–2004 podle návrhů architektů Ladislava Lábuse a Norberta Schmidta, kteří věnovali velké úsilí zachování původní záměrů architekta Marta Stama, včetně například zateplení, které prakticky nezměnilo vnější vzhled domu. Tato rekonstrukce bývá označována jako příklad přístupu k moderní památce. Prolézačka Sputnik V zahradě domu je plastika – prolézačka – Sputnik, autora Zdeňka Němečka, z 60. let 20. století, která původně stála na dětském hřišti ve Stromovce, měla být jako nebezpečná zlikvidována, nakonec bylo povoleno ji novému majiteli (Rudolfovi Břínkovi) odvézt. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům Palička na Wikimedia Commons Vila Jiřího Paličky a Emílie Paličkové na stránkách Slavné stavby Archivováno 14. 6. 2015 na Wayback Machine. Rekonstrukce Paličkovy vily na stránkách Archiweb
Kostel svatého Vendelína (Perštejn)

Kostel svatého Vendelína v Perštejně na Chomutovsku pochází z konce 18. století. Kostel, který v sobě kombinuje prvky pozdního baroka a klasicismu, je chráněn jako kulturní památka. Od roku 1998, kdy jí byl prohlášen, prošel rozsáhlou a náročnou rekonstrukcí. Historie Kaple zasvěcená svatému Josefu vznikla v Perštejně už roku 1724. Dal ji vystavět majitel panské papírny Josef Hergl a mše v ní sloužil kněz z Klášterce nad Ohří. V závěru 18. století kaple již nestačila zvyšujícímu se počtu věřících, a tak byl v Perštejně roku 1788 postaven prozatímní dřevěný kostelík u cesty do Údolíčka. Nebyl však zdařilým dílem a hrozilo i jeho zřícení. Roku 1797 byl tedy vysvěcen nový kostel, zasvěcený svatému Vendelínovi. Autory jeho vnitřní výmalby jsou tvůrci z rodiny Grueberů a malíř F. Gaube z Klášterce. Po druhé světové válce kostel chátral, v polovině šedesátých let 20. století již byla střecha v havarijním stavu. Část stropu se pak zřítila do chrámového prostoru. Oprava krovu a střešní krytiny byla provedena až v roce 1972 a byl při ní využit krov z kostela svatého Martina v Rusové. Ten byl zbořen společně s vesnicí, která se ocitla v ochranném pásmu vodní nádrže Přísečnice. Perštejnský kostel byl po opravě používán jako skladiště. Rekonstrukce V roce 1996 byla založena obecně prospěšná společnost usilující o rekonstrukci perštejnského kostela. O dva roky později získala jeho střecha novou krytinu, později byla opravena věž a fasáda. Závažný problém představovalo silné poškození stropní konstrukce hnilobou a dřevokazným hmyzem. Její oprava si vyžádala transfer stropních maleb v unikátním rozsahu – rozkládají se totiž na ploše 326 metrů čtverečních. Jejich fragmenty byly přeneseny na sádrokarton a po opravě stropu vráceny na své původní místo. Následovaly restaurátorské práce, oprava průčelí, obnova kazatelny a hlavního oltáře. Finance na rekonstrukci poskytly Severočeské doly Chomutov, Česko-německý fond budoucnosti, obec Perštejn a Ústecký kraj. Pravidelné bohoslužby se v kostele nekonají. Je využíván k výstavám, které zobrazují minulost Krušných hor a připomínají jejich zaniklá města a obce. Odkazy Reference Literatura Umělecké památky Čech. Příprava vydání Emanuel Poche. Svazek III. P/Š. Praha: Academia, 1980. 540 s. Heslo Perštejn, s. 40. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Vendelína na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Vendelína, Perštejn (katalog biskupství litoměřického)
Římskokatolická farnost Velešín

Římskokatolická farnost Velešín je územním společenstvím římských katolíků v rámci českokrumlovského vikariátu českobudějovické diecéze. Je také sídlem většího farního obvodu, z něhož jsou excurrendo spravovány farnosti Svatý Jan nad Malší, Besednice a Soběnov. O farnosti Historie První zmínky o místní plebánii i kostele jsou z roku 1285. V roce 1387 získali Velešín Rožmberkové (Oldřich I. z Rožmberka), roku 1391 byl Velešín povýšen na městečko a v roce 1433 byl obsazen husity. Na konci 15. století získala původně plochostropá loď kostela svatého Václava klenbu svedenou do tří centrálních pilířů, podobně jako u kostela v Kájově, a 21. srpna 1491 byl kostel po úpravách věže vysvěcen biskupem Benešem z Valdštejna. Ve stejném roce je na velešínském náměstí zmiňován i pozdně gotický kostel sv. Filipa a Jakuba, zrušený v roce 1785 a roku 1792 rozprodaný na dva byty. Po Rožmbercích získali Velešín páni ze Švamberka, od roku1620 pak Buquoyové. Od roku 1644 jsou vedeny matriční knihy. Svou stávající podobu získal kostel svatého Václava v letech 1750–1754, kdy byl barokně přestavěn, roku 1763 byl vysvěcen biskupem Janem Ondřejem Kayserem. Roku 1906 byla místní farnost povýšena na děkanství. Současnost Farnost má sídelního duchovního správce, v letech 2006 až 2016 jím byl R. D. Martin Bětuňák. Toho v únoru 2016 vystřídal R. D. Jan Mikeš. Dne 15. července 2020 převzal Velešín i okolní farnosti polský kněz R. D. Mgr. Rafał Piotr Kaca. Ve farnosti bývají pravidelně slouženy bohoslužby pro rodiny s dětmi, konají se ministrantské schůzky a další akce. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Besednice Římskokatolická farnost Soběnov Římskokatolická farnost Svatý Jan nad Malší Externí odkazy Profil farnosti v Katalogu diecéze českobudějovické
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Kroměříž)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Kroměříži je římskokatolický farní kostel stojící na Riegrově náměstí v historickém jádru Kroměříže ve Zlínském kraji. V Ústředním seznamu kulturních památek České republiky je kostel veden pod číslem 33844 / 7-6009. Historie Kostel nechal postavit v roce 1247 biskup Bruno ze Schauenburku. Snad roku 1539 bylo založeno literátské bratrstvo Nanebevzetí Panny Marie a sv. Michaela Archanděla, které fungovalo v kostele Nanebevzetí Panny Marie a v tehdy nedaleko stojícím kostelíku sv. Michala, zbořeném roku 1789. Když během třicetileté války vpadla do Kroměříže 26. června 1643 švédská vojska pod velením generála Lennarta Torstensona a s pomocí odbojných Valachů vyplenila město, vyrabovali a zcela vypálili i původní kostel. Z kostela zůstalo jen jádro věže a holé zdi. Dobytí Kroměříže během třicetileté války barvitě líčí i Kroměřížská selicha dochovaná v rukopise z roku 1702. Obnovy se kostel dočkal až za biskupa Wolfganga Hanibala ze Schrattenbachu roku 1724. Matka boží nad svatostánkem je dílem akademického malíře a grafika Josefa Führicha (1800 – 1876). Novodobá historie V rámci regulace řeky Moravy byly v letech 1907-1909 od mostu přemístěny sochy sv. Václava od sochaře Jana Antonína Becka (1864-1937), sv. Cyrila, sv. Metoděje od sochaře Antonína Tomáše Becka (1835-1908) a sv. Vendelína k severní části balustrády kostela. Samotná balustráda původně zdobila arcibiskupské stáje u Mlýnské brány, zrušené při stavbě novější části arcibiskupského gymnázia a kněžského semináře na počátku 20. století. V roce 1971 se socha sv. Vendelína od sochaře Františka Prchala (otce Jana Václava Prchala) po pádu rozbila a byla nahrazena sochou sv. Anny z roku 1919 od kroměřížského sochaře Jana Neumanna přivezenou v roce 1966 ze Staré Vody. Sochy na balustrádě V dolní části kostelní věže je umístěna pamětní deska Josefu Mlčákovi zastřelenému v roce 1945 při vyvěšování praporu z okna věže. Od roku 2010 se v kostele provádí postupné opravy. V letech 2013 až 2015 došlo k rozsáhlému restaurování oltáře čtrnácti svatých pomocníků v boční Lurdské kapli. Jedná se o řezbářskou práci z borového a lipového dřeva z období let 1715 až 1720. Autorství bylo přisuzováno Františku Ondřeji Hirnlovi, nyní se ale odborníci přiklánění k Davidu Zürnovi. Výška oltáře činí 8 m, šířka 4 m a hloubka 0,9 m. Uprostřed velkého stylizovaného stromu visí obraz Panny Marie s Dítětem. Podle pověsti kroměřížští občané objevili po vypálení kostela za třicetileté války v troskách kostela neporušený (dnes už neexistující) oltář a na něm tento obraz. Aktuální kněží Farnost je spravována excurrendo z vedlejší farnosti Sv. Mořice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Kroměříži na Wikimedia Commons Stránka farnosti
Карлов мост

Ка́рловият мост (на чешки: Karlův most) е историческа забележителност на град Прага, мост над река Вълтава, съединяващ старинните централни квартали на Прага Мала страна и Старе место. Строителството му започва по нареждане на Карел IV през 1357 г. на мястото на съборения от придошлите води Юдитин мост и завършва през 1402 г. Неговата дължина е 520 m, а ширината – 9,5 m. Мостът е изграден на 16 арки, облицовани с блокове от пясъчник. На моста са разположени 30 скулптури. Стратегическо значение Мостът е свързващо звено между резиденцията на чешките крале Пражкия замък и кв. Старе место. Освен това с него са свързани още няколко събития: през моста върви така нареченият „Кралски път“; през 1648 г. шведите атакуват Прага през моста. Скулптури В периода на барока мостът е украсен с уникална галерия от скулптури, създадени от най-добрите майстори от онова време – Матиаш Бернард Браун, Ян Брокоф и синовете му Михал и Ян, както и Фердинанд Максимилиан. Всичките скулптури и скулптурни групи на моста са 30, като по-голямата част от тях са създадени в периода от 1683 до 1714 г. Сред тях са: „Видението на Свети Луитгард“ (1710), автор М. Браун – считана за най-красивата скулптурна група на моста; Групата „Светия кръст“ – най-старата скулптурна група, датираща от 1657 г. Галерия Източници
Pont de Carles

El pont de Carles (Karlův most) és un pont al Vltava a la ciutat de Praga a Txèquia, entre el barri de Malá Strana i el nucli antic. És el pont més antic de la ciutat i està on abans hi havia el pont de Judit, destruït el 1342 per una inundació. Els ciutadans l'anomenaven pont de pedra (Kamenný most) o pont de Praga. Això no obstant, des de l'any 1870 aquest pont és conegut a pont de Carles. Aquest nom li fou atorgat pel fet que Carles IV en va ordenar la construcció, l'any 1357. Carles IV és conegut a Praga gràcies a l'empenta que va donar a la ciutat durant el segle xiv. Jan Ottl va començar la construcció i va ser acabada per Peter Parler, que el va acabar cap a l'any 1400. Parler també va treballar en la construcció de la capella de Sant Wenceslau dins de la catedral de Sant Vit. A ambdós extrems del pont hi ha dues torres, l'una a l'entrada del barri de Malá Strana i l'altra al cantó del nucli antic. Entre els 515 metres de llargada i 10 m d'amplada, hi ha trenta escultures de sants que van ser col·locades entre els anys 1683 i 1928. En l'actualitat, l'estàtua més popular és la del sant patró del país, sant Joan Nepomucè. Aquest sant és famós perquè va ser llençat pel pont l'any 1393 per Venceslau IV. La llegenda explica que qui refregui el sant tornarà a Praga. La majoria de les estàtues al pont són còpies, perquè les originals es troben al Vysehrad i al Lapidarium. No solament les estàtues fan aquest pont especial, sinó mants músics, pintors i venedors de productes fets a mà fan màgic aquest indret. Galeria Referències
Karlov most

Karlov most (češ. Karlův most) je poznati povijesni most koji preko rijeke Vltave povezuje Stari grad s Malom Stranom. Most je dugačak 621 m, a širina mu je 10 m. Most je ukrašen s 30 kipova i statua, većinom u baroknom stilu, koje su izvorno podignute oko 1700., ali sada su sve zamijenjene replikama. Most je službeno nazvan Karlov most 1870. godine, a do tada se nazivao Praški most ili Kameni most. Povijest U 12. stoljeću izgrađen je Juditin most preko Vltave. 1342. dogodila se velika poplava koju Juditin most nije izdržao, te je donesena odluka o gradnji novog mosta. Kamen temeljac za ovaj most položio je kralj Karlo IV. Legenda kaže, pošto je bio veliki numerolog, za datum izgradnje odabrao je 9. srpnja 1357. godine, u 5 sati 31 minutu (kada se poredaju sve znamenke dobije se simetričan niz neparnih brojeva - 1 3 5 7 9 7 5 3 1). Tijekom velikih ratova most je uništen i popravljan na više mjesta. Posljednji dan konjske linije na mostu bio je 15. svibnja 1905., kada je zamijenjen električnim tramvajem, a kasnije, 1908. godine, s autobusima. Glavni popravci mosta održani su između 1965. i 1978. godine na temelju suradnje između različitih znanstvenih i kulturnih institutima. Danas je most dostupan samo pješacima. Izvori
Ponte Carlo

Il ponte Carlo (in ceco Karlův most ; in tedesco Karlsbrücke) è uno storico ponte in pietra sulla Moldava, situato nella città di Praga, e collega la Città Vecchia al quartiere di Malá Strana: è tra i più famosi monumenti della capitale della Repubblica Ceca. Misura 515 m di lunghezza, ha una larghezza compresa tra i 9,40 e 9,50 m e un'altezza di 13 m sopra il livello normale della Moldava. Il ponte è una delle più grandi attrazioni turistiche della città, ed è molto frequentato dagli artisti di strada, dai musicisti e dai venditori di "souvenir" durante tutto l'anno. Storia La sua costruzione, iniziata nel 1357, fu commissionata da Carlo IV, allora Re di Boemia e Imperatore del Sacro Romano Impero, all'architetto Petr Parléř, famoso anche per aver costruito la Cattedrale di San Vito ed il Castello di Praga. Fu terminato nel 1402. A modello venne preso il Ponte di pietra (Steinerne Brücke) di Ratisbona. Venne edificato per sostituire il Ponte di Giuditta (che fu il primo ponte in pietra ad essere costruito sul fiume nel 1170 e che prende il nome dalla regina Giuditta di Turingia), spazzato via da una piena della Moldava nel 1342. Il momento della fondazione del nuovo ponte venne stabilito dai principali astrologi dell’epoca: il 9 luglio 1357 alle ore 5:31 (135797531), un triangolo magico di numeri che doveva preservare nei secoli il ponte. Secondo una leggenda, si dice che all'atto di costruire il ponte, all'impasto della malta vennero aggiunti dei tuorli d'uovo, al fine di renderne più solida la struttura. Carlo IV chiese a tutti i villaggi del regno di contribuire alla costruzione. Le due estremità del ponte furono fortificate attraverso la costruzione di due torri, e la protezione del ponte fu affidata all'ordine dei Crocigeri della stella rossa. In origine il ponte era chiamato semplicemente "ponte di pietra" (Kamenný most) o "ponte di Praga" (Pražský most), assumendo la denominazione attuale solo nel 1870. Nel 1432 tre pilastri vennero danneggiati da una piena. Nel 1464, su ordine di Giorgio di Poděbrady, venne costruita (presumibilmente sulle vestigia di una torre romanica) una torre di fortificazione, la Staroměstská Věž, all'ingresso occidentale del ponte. Durante la Guerra dei trent'anni il ponte fu teatro di cruente battaglie, allorché le truppe svedesi assediavano la città dalla sponda occidentale della Moldava. A partire dal XVIII secolo, per volere dei Gesuiti, sui suoi lati vennero sistemate delle statue barocche di santi, 30 in tutto (quelle che si possono ammirare attualmente sono però delle copie delle statue originali). Statue Percorrendo il ponte dalla Città Vecchia verso Malá Strana, le statue che si incontrano sono le seguenti: Lato sud, andando dalla città vecchia verso Malá Strana: Lato nord, andando dalla città vecchia verso Malá Strana: Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul ponte Carlo Collegamenti esterni (EN) Ashim Paun, Charles Bridge, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. Ponte Carlo, su archINFORM. (EN) Ponte Carlo, su Structurae.
Karelsbrug

De Karelsbrug (Tsjechisch: Karlův most en Duits: Karlsbrücke) is een beroemde brug over de Vltava (Moldau) in Praag. De brug ligt in het district Praag 1 en verbindt de Oude Stad met de wijk Malá Strana. In 1357, op 9 juli, om 5.31 uur, legde koning Karel IV de eerste steen. Dat tijdstip komt overeen met het numerologische palindroom 135797531. De vorige brug, de Judithbrug uit de 12de eeuw, was in 1342 ingestort. Tot 1841 was de Karelsbrug de belangrijkste verbinding tussen de Oude Stad en de Praagse burcht. Oorspronkelijk heette de brug de Stenen Brug (Kamenný most), maar in 1870 werd dat Karelsbrug. De brug is 516 meter lang en bijna 10 m breed. De constructie bestaat uit 16 bogen met ijsbeschermers. Het verhaal gaat dat door de mortel die voor de brug gebruikt is, eiwit gemengd werd om een grotere stevigheid te verkrijgen. De brug wordt beschermd door drie torens, waarvan 1 aan de zijde van de Oude Stad (de oostzijde). Deze toren wordt weleens beschouwd als het mooiste gotische bouwwerk ter wereld. Op de brug staan 30 standbeelden. De meeste zijn in de barokstijl en werden geplaatst tussen 1683 en 1714. Tot de bekendste beelden behoren dat van de priester en martelaar Johannes van Nepomuk en de beeldgroep van de "wrede Turk". De originele zandstenen beelden waren in de loop der tijden zo verweerd dat ze zijn vervangen door replica's. De originelen zijn te zien in het plaatselijke lapidarium. De sinds 1978 uitsluitend voor voetgangers toegankelijke brug is een van de belangrijkste bezienswaardigheden van Praag. Trivia In 2009 werd op deze brug ceremonieel het voorzitterschap van de Raad van de Europese Unie door Tsjechië overgedragen aan Zweden, met een vat bier op de plek waar de Zweden tijdens de Dertigjarige Oorlog Praag binnenvielen. Het aanraken van de sokkel van het beeld van Johannes van Nepomuk zou geluk en voorspoed brengen. Fotogalerij
Ponte Carlos

A Ponte Carlos (em checo Karlův most) é a ponte mais antiga de Praga. Atravessa o rio Moldava da Cidade Velha até à Cidade Pequena. É a segunda ponte mais antiga existente na Chéquia. Sua construção começou em 1357 a pedido do rei Carlos IV e foi finalizada em princípios do século XV. Sendo a única forma de atravessar o rio, a Ponte Carlos transformou-se na via de comunicação mais importante entre a Cidade Velha, o Castelo de Praga e as zonas adjacentes, até 1841. Originalmente, esta via de comunicação chamava-se Ponte de Pedra (Kamenný most) e Ponte de Praga (Pražský most), mas leva sua denominação atual desde 1870. Estrutura A ponte tem 516 metros de comprimento e quase 10 metros de largura, apoiando-se em 16 arcos. Está protegida por três torres distribuídas entre ambos os lados, duas delas em Malá Strana, as restantes na Cidade Velha. A torre localizada no lado da Cidade Velha é considerada por muitos como uma das construções mais impressionantes de arquitetura gótica no mundo. A ponte é decorada por 30 estátuas em ambos os lados. A maioria delas foram construídas entre 1683 e 1714 e são em estilo barroco, representam vários santos e patronos venerados naquela época. Entre os artistas que decoraram a ponte com suas obras se encontravam os mais proeminentes da Boêmia: Matthias Braun, Jan Brokoff e seus filhos Michael Joseph Brokoff e Ferdinand Maxmilian Brokoff, entre outros. Entre as esculturas mais notáveis, encontram-se as de Santa Lutgarda, o Calvário e a de São João Nepomuceno. Também é conhecida como a estátua do cavaleiro Bruncvík. A partir de 1965 todas as estátuas foram sendo substituídas com réplicas, sendo exibidas as obras originais no Museu Nacional. Referências Ligações externas Webcam na Ponte Carlos
Karlsbron

Karlsbron (tjeckiska Karlův most) är en bro över floden Moldau i Prag som byggdes under Karl IV:s regeringstid. Bygget påbörjades år 1357 som ersättning för den äldre Judithbron som rasade under högvattnet 1342. Den nya bron öppnades 1402. På Karlsbron utkämpades 1648 hårda strider mellan den svenska armén och Gamla stans befolkning. Fram till 1841 var Karlsbron den enda vägen över Moldau inom Prag. Efter Karlsbrons 650-årsjubileum 2007 inleddes en restaurering som pågick till 2010. Arbetet har kritiserats för att dussintals utbytesstenar utgör stilbrott mot intilliggande gamla stenar. Bilder Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Karlsbron.