NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Braník Bridge

Braník Bridge (Czech: Branický most), also known as the Bridge of the Intelligentsia (Czech: most intelligence) is a reinforced-concrete rail bridge with a pedestrian path in Prague, Czech Republic, crossing the Vltava river from Malá Chuchle to the border of Braník and Hodkovičky. The bridge is 910 metres long and 14 metres wide. As a part of Branická spojka (the Braník Branch Line) the structure links the Prague–Plzeň line to the Nusle–Modřany branch line. The walkway links the Braník district to the Malá Chuchle district. History The bridge was planned as a part of the Prague Rail Bypass. Work began in 1949 and the structure was finished in 1955. Name The bridge is commonly known as the Braník Bridge after the Braník district. However its unofficial name, the Bridge of the Intelligentsia, is more popular with older residents of the city. After the communist coup d'état of 1948, Czechoslovak intelligentsia were forced to work as labourers. Large numbers of Prague intellectuals (lawyers, philosophers, teachers, etc.) worked on the bridge, giving it its unofficial name. References
Most Branicki

Most Branicki (cz. Branický most, pot. Most Inteligencji) – most kolejowy z chodnikiem dla pieszych nad Wełtawą, w Pradze, stolicy Czech. Znajduje się w południowej części Pragi, między dzielnicami Malá Chuchle i Braník. Na moście biegnie łącznica kolejowa, łącząca dworce Radotín i Praha-Vršovice. Most został zbudowany w latach 1949–1955, a oddany do eksploatacji został w 1964 roku. Mieszkańcy Czech nazywają tę budowlę Mostem Inteligencji, nawiązując do faktu, że na jego budowie pracowało mnóstwo ludzi z czechosłowackiej inteligencji (lekarze, prawnicy, nauczyciele itd.), którzy byli zmuszeni przez reżym komunistyczny pracować jako robotnicy. Przypisy Linki zewnętrzne Most Branicki
Браницкий мост

Браницкий мост (чеш. Branický most, называемый также Мост интеллигенции чеш. Most inteligence) — железнодорожный мост через Влтаву в Праге, соединяет районы Мала Хухле и Браник. Построен в 1949—1955 гг., введен в эксплуатацию в 1964 году. Планировался как часть железнодорожного аналога Йижни Спойка, то есть ветви Радотин—Вршовице, целью которой было провести грузовые перевозки дальше от центра Праги. Изначально трасса задумывалась как двухколейная, но реализована была только в одноколейном варианте, так как продолжалась в туннель в Мала Хухле, который одноколейный. Трасса соединяет железнодорожные ветви Прага—Плзень и Нусле-Модржаны. Мост, кроме реки Влтавы, идет над обоими этими ветвями, а также над линиями городского транспорта вдоль реки. В середине западной дуги есть ответвление, которое по плану должно было переходить в новый участок с туннелем в Глубочепы и Йинонице. Ширина моста 14 м, он состоит из 15 пролетов длиной 53,5 м. Железнодорожное полотно находится на высоте 19 м над поверхностью реки, по высоте разность между концами моста составляет 6 м. Длина моста 910 м. Если бы мост был двухколейным, он бы стал самым длинным двухколейным железнодорожным железобетонным мостом в Европе. История Разговоры о необходимости строительства моста велись среди профессионалов с начала XX века. Были предложены проекты такими инженерами, как Йозеф Кублер (Josef Kubler), Ян Башта (Jan Bašta), Мирослав Хлумецки (Miroslav Chlumecký). После Второй мировой войны руководство страны не поддерживало идею строительства. Но неожиданно в 1949 году было решено начать работы, несмотря на то, что не были готовы планы развития железных дорог в Праге. Это объясняется тем, что надо было срочно найти работу для многочисленных представителей интеллигенции, которая вынуждена была перейти в рабочие профессии. Примечания Литература Dušan Josef. Encyklopedie mostů v Čechách na Moravě a ve Slezsku (чеш.). — třetí vyd. — Praha: Libri, 2019. — S. 342-343. — 552 S. — ISBN 978-80-7277-580-4.
Zoo Plasy

Zoo Plasy je jedna z nejmenších českých zoologických zahrad, nacházející se ve městě Plasy severně od Plzně. Vznikla v roce 2016 postupným rozšiřováním Fantasy Golf – Cesta kolem světa, kde jsou v rámci jednotlivých kontinentů umístěna zvířata a rostliny. Snaží se tak o netradiční propojení zábavy, odpočinku a vzdělání. Historie Z původního adventure minigolfu, který je v provozu od roku 2012 a obsahoval tematické celky fauny a flóry dle kontinentů, vznikla v roce 2016 rodinná zoologická zahrada. Ve stejném roce získala licenci MŽP, čímž se stala oficiální zoologickou zahradou. Základní přehled chovaných živočichů Stav k 31. 12. 2016. Savci: Kočka bažinná, Lemur kata, Lev, Makak červenolící, Malpa hnědá, Mýval severní, Nosál červený, Surikata a Tygr Ptáci: Alexandr čínský, Amada Gouldová, Amazoňan modročelý, Amazona aestiva, Amazoňan žlutolící, Ara arakanga, Ara ararauna, Berneška rudokrká, Čírka obecná, Hohol islandský, Hohol severní, Husa indická, Chůvička japonská, Kachnička karolínská, Kachnička mandarínská, Kakadu žlutočečelatý, Korela chocholatá, Křepelka čínská, Kulíšek nejmenší, Labuť černá, Papoušek vlaštovčí, Papoušek červenokřídlý, Papoušek královský, Papoušek mnohobarvý, Papoušek nádherný, Papoušek vlnkovaný, Papoušek zpěvavý, Rosela Pennantova, Rosela pestrá, Puštík brýlatý, Puštík hnědý, Puštík vousatý, Sova pálená, Sovice sněžní, Výr velký, Výr virginský, Zebřička pestrá, Žako šedý konžský, Žako šedý liberijský Plazi: Kajmanka supí, Želva ostruhatá Ryby: Jelec jesen, Karas obecný, Karas zlatý, Kapr obecný, Kapr koi Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zoo Plasy na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Horákova kaple

Poutní kapli Panny Marie, Matky ustavičné pomoci známou jako Horákova kaple postavil u vyvěrajícího pramene ve svém lese v roce 1866 zemědělec Bernard Dušek z Dolní Dobrouče poté, co se podruhé zotavil z vážné nemoci. Kaple stojí na krásně upraveném místě, kromě samotné kaple se zde nachází pramen vody s údajně léčivou vodou, odpočinkový altán, sloup se sochou Panny Marie a zastavení křížové cesty. U kaple se nalézá rozcestí turistických cest vedoucích do Dolní Dobrouče, Dolního Houžovce, Lanšperku a Černovíru. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Horákova kaple na Wikimedia Commons Horákova kaple na Hrady.cz Horákova kaple na turistika.cz
Tomkovo náměstí

Tomkovo náměstí je náměstí v Brně nacházející se v městské části Brno-sever na katastrálním území Husovice mezi ulicemi Provazníkova, Cacovická, Valchařská a Kaloudova. Pojmenování V roce 1895 bylo náměstí pojmenováno jako Kárného náměstí, Kárnýplatz, na památku Václava Kárného, husovického rychtáře z konce 18. století. Od roku 1922 neslo náměstí jméno po Aloisi Jiráskovi, Jiráskovo náměstí. V květnu 1942 bylo přejmenováno na Altdorfplatz, česky Stará náves. Své nynější jméno získalo náměstí v roce 1946, kdy bylo pojmenováno podle husovického sokolského činitele a štábního kapitána československé armády Norberta Tomka, který byl v roce 1942 kvůli účasti na sokolském odboji umučen nacisty v koncentračním táboře. Husovická sokolovna leží od počátku 20. století v bezprostřední blízkosti Tomkova náměstí, na Dukelské třídě. Doprava Významnou část náměstí zabírá silniční křižovatka na Velkém městském okruhu. Stavba dalšího úseku spojená s výstavbou mimoúrovňové křižovatky byla zahájena v roce 2021. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tomkovo náměstí na Wikimedia Commons Tomkovo náměstí v Encyklopedii dějin Brna
Моравия

За областта в Сърбия вижте Поморавие Моравия (на чешки и на словашки: Morava; на немски: Mähren; на полски: Morawy; на унгарски: Morvaország) е историческа област в източната част на днешна Чехия. Името ѝ идва от река Морава, която извира от северозападната част на областта. География Моравия заема почти 1/3 от Чехия в източната част на страната, включително Южноморавски край и Злински край, както и дялове от Моравскосилезийски, Височина, Оломоуцки, Пардубицки и Южнобохемски край. На север областта граничи с Полша и Чешка Силезия, на изток – със Словакия, на юг – с Долна Австрия, а на запад – с Бохемия. Северната ѝ граница е образувана от Судетите, които на изток продължават в Карпатите. На юг границата с Австрия се определя от река: Дия. В западната част на Моравия се намират Бохемскоморавските височини, достигащи до над 800 м височина, а най-високият връх е Прадед, в Судетите на северозапад, издигащ се на 1490 м. История До 6 век, когато идват славяните, областта е населявана от келти и германи. В края на 8 век е основано Моравското княжество в югоизточна Моравия, югозападна Словакия (Захорие) и части от Долна Австрия. През 833 г. княжеството става Великоморавия, обхващайки и Бохемия, Унгария, Лужица, Силезия и басейна на Висла. Тази империя рухва под натиска на маджарите около 907 г. Съвременна Моравия след това е независима за известен период, преди вероятно да бъде превзета от Бохемия през 955. Между 999 и 1019 г. областта е част от Полша под управлението на Болеслав I Храбри, след което е присъединена към Бохемия, след което двете области имат обща история при Люксембургите (1349 – 1411) и Хабсбургите. До 1641 столица на Моравия е разположеният в центъра на областта град Оломоуц, след което е преместена в по-големия Бърно. Издигнатата през 1182 г. до маркграфство област има свой отделен парламент, чиито депутати са избирани от немските и чешките среди. След разпадането на Австро-Унгария през 1918, Моравия става част от Чехословакия, а през Втората световна война е окупирана от Германия и обособена в Протекторат Бохемия и Моравия. През 1945 г. немското малцинство е изгонено. При разделянето на Чехословакия Моравия влиза в границите на Чехия през 1993 г. Население Съвременните моравци са славянски народ и говорят диалекти на чешкия. Някои моравци се смятат за отделна етническа група, други са убедени в чешкия си етнически произход. При преброяването от 1991 г. 1 362 000 (13,2%) души от населението на Чехия се обявява за моравско по националност. През 2001 г. техният брой е едва 380 000 (3,7% от цялото население). Зигмунд Фройд е роден в съвременния град Прибор в Моравия, тогава Freiberg, на 6 май 1856 г. Източници
Moravia

Moravia (en checo y eslovaco: Morava; en alemán: Mähren, pronunciado /ˈmɛːʁən/ ()) es una de las tres regiones históricas que conforman la República Checa, junto con Bohemia y Silesia (o Silesia checa). Su capital era Brno. Limita al oeste con Bohemia, al sur con Austria (estado de Baja Austria), al sureste, este y noreste con las regiones eslovacas de Trnava, Trenčín y Žilina, respectivamente; y al noreste con la Silesia checa. Su nombre viene del río Morava, cerca del cual se estableció un grupo de eslavos poco antes del año 600. Los habitantes de Moravia hablan diversos dialectos del checo. A finales del siglo VIII, el principado de Moravia se correspondía con el sureste de la contemporánea Moravia, Záhorie (en el suroeste de Eslovaquia) y partes de la Baja Austria. Poblada por los moravos, un pueblo eslavo, desde el siglo V. A finales del siglo VI fue invadida por los ávaros, quienes establecieron un imperio entre el río Elba y el Dniéper. Tras varios intentos de desembarazarse del yugo ávaro, estos fueron finalmente derrotados por Carlomagno a fines del siglo IX, y Moravia pasa a ser tributaria del Imperio franco. En el año 833 se constituyó como el Estado de la Gran Moravia tras la conquista del Principado de Nitra (Eslovaquia contemporánea; desde el siglo X hasta 1918 parte del Reino de Hungría). Su primer rey fue Mojmír I (desde 830 hasta 846). El segundo regente de la Gran Moravia fue Ratislav I (846-870), quien trató de emancipar su territorio de la influencia carolingia, enviando sus emisarios a Roma. Tras ser rechazado, pidió ayuda al emperador bizantino Miguel III. Ello resultó en la misión de Cirilo y Metodio, que tradujeron los libros litúrgicos al lenguaje eslavo, y que posteriormente fue elevado por el papa al nivel del latín y griego. Tras ser derrotados por los magiares en el año 906, los reinos vecinos se disputaron Moravia. A partir del siglo XI, Moravia se unió a Bohemia y en 1526 ambas quedaron bajo el dominio de los Habsburgo. A partir de entonces formó parte de ese reino, pudiendo seguirse su historia en la Historia de la República Checa. Actualmente Moravia está dividida en las regiones de Moravia Meridional, Zlín, y parte de las regiones de Moravia-Silesia, Olomouc, Pardubice, Vysočina y Bohemia Meridional. Su capital y principal ciudad es Brno. Historia Alrededor del año 60 a. C. el pueblo celta de los boyos se retiró de la región y fue sucedido por las tribus germánicas de los cuados, siendo absorbidos por Roma y reemplazados en el siglo VI d. C. por tribus eslavas. Moravia antigua Unión con Bohemia Edad Moderna Edad Contemporánea Población Ciudades Véase también Países checos Gran Moravia Referencias Jiří Procházka: 1683. Vienna obsessa. Thesaurus Moraviae. Brno 2OO9. ISBN 8O-903476-8-1 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Moravia. czech.cz/es (Moravia en el sitio oficial de la República Checa). Chequia.cz (Moravia del Norte). Chequia.cz (Moravia del Sur). Olomouc-Travel.cz (Olomouc).
Moravska

Moravska (latinsko Moravia, češko in slovaško Morava, nemško Mähren) je zgodovinska pokrajina Češke republike (prej tudi Avstro-Ogrske oz. Avstrijskega cesarstva). Meji na (osrednjo) Češko in Šlezijo ter na sosedji državi Avstrijo na jugu in Slovaško (prej Ogrsko) na vzhodu. Zgodovinsko je bila Moravska del ene prvih slovanskih držav, Velike Moravske. Ime je dobila po reki Moravi, katere ime je predslovanskega izvora s pomenom voda, močvirje. Ozemeljski obseg Moravske se je skozi stoletja izrazito spreminjal. Po propadu Velike Moravske je Moravska prenehala obstajati kot samostojna država in na njenem ozemlju nikoli več ni prišlo do vzpostavitve neodvisne države pod istim imenom. Leta 1019 ali 1020 jo je po sporu z Boleslavom Hrabrim pridobil češki knez Oldřich ter jo pripojil k državi Přemyslidov. Vse od takrat sta Češka (Bohemija) in Moravska politično povezani, čeprav sta imeli obe deželi v srednjem veku in zgodnjem novem veku razmeroma veliko mero avtonomije. Morava je bila od leta 1061 razdeljena na dele, ki so dedno pripadali posameznim članom rodbine Přemyslidov. Na koncu 12. stoletja, v obdobju notranje krize češke vladarske rodbine, je vse moravske dele v enotno Moravsko grofijo združil Konrad II. Otto. Pravni vidik Moravske kot dela češkega kraljestva ni bil docela jasen še v prvi polovici 14. stoletja. Vsem nejasnostim je naredil konec Karel IV. z listino leta 1348, ki je jasno opredelila Moravsko kot fevd češkega kralja, nikakor pa kot fevd Svetega Rimskega cesarstva. S propadom Avstro-Ogrske je uradno izginila iz zgodovine tudi Moravska grofija, vendar pa je Moravska obstala kot Moravska dežela in kasneje kot sestavni del novoustanovljene Češkoslovaške. Leta 1928 je bila Moravska združena s češkim delom Šlezije v Moravskošlezijsko pokrajino, ki je obstajala do leta 1948. Od leta 1949 se njeno ozemlje deli na okraje, katerih meje se ne ujemajo z zgodovinskimi mejami. Vse do danes pa prebivalci Češke republike Moravsko dojemajo kot kulturno celoto. V prvi polovici 90. let 20. stoletja je obstajalo precej močno gibanje za obnovo avtonomije Moravske, od parlamentarnih volitev leta 1996 pa na Češkem takšnih teženj praktično ni več. Nekdanje glavno in tudi danes največje mesto Moravske je Brno, njena zgodovinska prestolnica in kulturno središče pa Olomuc, kjer je tudi sedež "moravske" rimskokatoliške metropolije. Viri in opombe Glej tudi geografija Češke Moravščina (jezik/narečje) seznam propadlih držav
Hřbitovní kaple (Strašnice)

Hřbitovní kaple dr. Karla Farského ve Strašnicích, někdy též Husův sbor v Praze-Strašnicích, je kaple s farním úřadem Československé církve husitské. Nachází se u severovýchodní zdi evangelického hřbitova na Vinohradské ulici v Praze 10-Strašnicích. Historie Kaple byla postavena v 1. polovině 20. století dle návrhu Adolfa Foehra a sloužila německým evangelíkům. Do užívání Československé církve husitské byla předána dne 9. listopadu 1955 rozhodnutím ONV Praha 10, která v ní zřídila kolumbárium. V roce 1958 padlo rozhodnutí, že má dojít k likvidaci hřbitova. Pozemky hřbitova měly slouži pro rekreační a sportovní účely. Ač byl hřbitov oficiálně uzavřen, neoficiálně docházelo k ukládání uren i mezi lety 1948 a 1993. K likvidaci hřbitova nakonec nedošlo. Přestal se používat po roce 1945, oficiálně byl uzavřen se souhlasem Státního úřadu pro věci církevní v roce 1950 usnesením ONV Praha 10. Na hřbitově bylo zakázáno pohřbívání a ukládání uren a měl být po uplynutí deseti let od posledního pohřbu, tj. 7. února 1956, zrušen. V letech 2009 až 2015 proběhla rekonstrukce hřbitovní kaple v rámci druhé etapy oprav hřbitova a některých hrobek a domku pro hrobníka, stejně jako rozvodů užitkové vody a elektrického osvětlení. Při rekonstrukci kaple byl obnoven také německý nápis CHRISTUS IST UNSER LEBEN (Kristus je náš život). Náklady na opravy činily 62 mil. Kč. Kapli slavnostně vysvětil patriarcha Tomáš Butta a místní farář, bývalý patriarcha Josef Špak na Boží hod svatodušní. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hřbitovní kaple na Wikimedia Commons Památkové úspěchy - rekonstrukce evangelického hřbitova ve Strašnicích na pamatky.praha.eu Farnost Praha 10-Strašnice na www.ccshpraha.czl Archivováno 13. 6. 2020 na Wayback Machine.
Plynárna Michle

Plynárna Michle (často také michelská plynárna) je průmyslový podnik a pobočka obchodní společnost Pražská plynárenská a.s. Objekt se nachází v ulici U plynárny v Praze 4-Michli. V objektu se také nachází muzeum, dokumentující plynárenství v celé zemi. Popis Plynárna Michle se nachází nedaleko odstavného nádraží Praha-jih a v okolí se nacházejí další průmyslové objekty michelská teplárna a někdejší mýdlarna, kolem protéká potok Botič. Stejné jméno nese také autobusová a tramvajová zastávka poblíž. Původní budovu plynárny navrhl architekt Josef Kalous. Vznikla mezi lety 1925 až 1927 na úkor starších tepláren na Žižkově a v Holešovicích. Dne 6. ledna 1961 vypukl kvůli poruše požár jednoho z plynojemů. Plynojem měl výšku 84 metrů a šířku 50 m, v době požáru obsahoval 147 tisíc m³ plynu (byl téměř plný). Za den se ho podařilo uhasit, nikdo nebyl zraněn. Celé okolí bylo evakuováno, většina plynu shořela. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam plynáren v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plynárna Michle na Wikimedia Commons
Jednotka sboru dobrovolných hasičů obce Česká Lípa

Hasiči města Česká Lípa (Jednotka sboru dobrovolných hasičů obce Česká Lípa) je jednotka požární ochrany zařazená v integrovaném záchranném systému do kategorie JPO II/1 s historií sahající až do roku 1865, čímž se po JSDH Zákupy řadí mezi nejstarší jednotky ve střední Evropě. Jejím zřizovatelem je okresní město Česká Lípa s přibližně 37 000 obyvateli a jednotka je spolu s JSDH Česká Lípa - Dobranov jednou z jeho organizačních složek. V současné době sídlí v moderní zbrojnici na okraji města v poklidné části Stará Lípa a nepřetržitě zajišťuje přítomnost nejméně jednoho družstva o zmenšeném početním stavu 1+3 se schopností vyjet nejpozději do 5 minut od vyhlášení poplachu. Jednotka poskytuje požární ochranu zpravidla v katastru obce, přilehlých obcích a v okolí s dojezdem nejpozději do 10 minut z místa dislokace. Na žádost operačního střediska vyjíždí ale i mimo své standardní území působnosti. Její členové zde vykonávají službu jako své hlavní nebo vedlejší povolání a v současnosti jich jednotku tvoří 30. Ti se v pracovních dnech střídají po osmihodinových pohotovostních službách a během víkendu po 12 hodinách, čímž zajišťují nepřetržitou přítomnost družstva, a to přímo v prostorách hasičské zbrojnice. Zmíněné družstvo o zmenšeném početním stavu se skládá z velitele družstva, strojníka a dvou řadových hasičů. Na příkaz velitele jednotky, vzhledem k počtu a náročnosti zásahů, vysílá i více družstev a to i o plném početním stavu šesti lidí. Velitelem jednotky je profesionální hasič Luboš Břenda a jeho zástupcem je příslušník Hasičského záchranného sboru Libereckého kraje, profesionální hasič Radek Frydrych, jenž je synem významného českolipského hasiče Zdeňka Frydrycha, který byl za svou práci v roce 1987 oceněn medailí za hrdinství. Roční počet zásahů se v posledních pěti letech pohybuje průměrně kolem 145, čímž se po JSDH Nový Bor řadí mezi nejvytíženější dobrovolné jednotky v Libereckém kraji. Odkazy Reference Externí odkazy http://jsdhoceskalipa.webnode.cz/ https://ceskolipsky.denik.cz/zpravy_region/hori-ma-panenko-hasici-z-lipy-chystaji-bal-bude-prvni-kapitolou-v-kronice-201412.html https://ceskolipsky.denik.cz/hasici/zakupsti-hasici-jsou-hrdi-na-prvenstvi-20090805.html https://ceskolipsky.denik.cz/zpravy_region/nejhorsi-jsou-autonehody-20161127.html Jednotka sboru dobrovolných hasičů http://www.mestoceskalipa.cz/jednotka-sboru-dobrovolnych-hasicu-obce-ceska-lipa/ds-1196
Horní Jílovky

Horní Jílovky je název mělkého lesního rybníka nalézajícího se asi 3 km severozápadně od města Lázně Bohdaneč u silnice I/36 vedoucí do Chlumce nad Cidlinou. Tato silnice je vedena po koruně rybniční hráze. Rybník je v současnosti využíván pro chov rybího plůdku. Spolu s přilehlými rybníky Dolní Jílovky, Tichý rybník, Rozhrna a Skříň tvoří významnou ornitologickou oblast vodního ptactva. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Horní Jílovky na Wikimedia Commons
Dolní Jílovky

Dolní Jílovky je název mělkého lesního rybníka nalézajícího se asi 3 km severozápadně od města Lázně Bohdaneč u silnice I/36 vedoucí do Chlumce nad Cidlinou. Rybník je v současnosti využíván pro chov rybího plůdku. Spolu s přilehlými rybníky Horní Jílovky, Tichý rybník, Rozhrna a Skříň tvoří významnou ornitologickou oblast vodního ptactva. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dolní Jílovky na Wikimedia Commons
Tichý rybník

Tichý rybník se nalézá asi 3 km severozápadně od centra města Lázně Bohdaneč. V bezprostřední blízkosti tohoto rybníka se nalézají další rybníky – Dolní Jílovky a Skříň. Tichý rybník je jedním z nejmladších rybníků v okolí. Byl založen po roce 1919 spolu s rybníkem Udržal na pozemcích bývalého panství barona Richarda Drascheho z Wartinberka po proběhlé pozemkové reformě. Rybník je v současnosti využíván pro chov ryb. Spolu s přilehlými rybníky Dolní Jílovky, Horní Jílovky, Rozhrna a Skříň tvoří významnou ornitologickou oblast vodního ptactva. Po hrázi Tichého rybníka prochází naučná stezka Pernštejnskými rybníky, která seznámí návštěvníky s historií a současností zdejšího rybníkářství a s rozmanitostí přírodních krás. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tichý rybník na Wikimedia Commons
Trhoňka

Rybník Trhoňka se nalézá asi 1 km jižně od obce Bukovka a asi 4 km západně od centra města Lázně Bohdaneč v okrese Pardubice. Rybník se nalézá na potoce Bukovka nad rybníkem Rozhrna. Rybník je v současnosti využíván pro chov ryb. Spolu s nedalekými přilehlými rybníky Dolní Jílovky, Horní Jílovky, Tichý rybník, Rozhrna a Skříň tvoří významnou ornitologickou oblast vodního ptactva. Na hrázi rybníka se nalézá konečné zastavení naučné stezky Pernštejnskými rybníky, která seznamuje návštěvníky s historií a současností zdejšího rybníkářství a s rozmanitostí přírodních krás. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Trhoňka na Wikimedia Commons
Rozhrna

Rybník Rozhrna se nalézá v katastru obce Bukovka asi 0,6 km západně od obce Neratov nebo 3 km západně od centra města Lázně Bohdaneč v okrese Pardubice. Rybník je napájen potokem Bukovka. Rybník byl postaven v druhé polovině 15. století majiteli Neratovského poplužního dvora – Bukovskými z Hustířan. V současnosti je využíván pro chov ryb. Rozhrna spolu s nedalekými přilehlými rybníky Dolní Jílovky, Horní Jílovky, Tichý rybník, Trhoňka a Skříň tvoří významnou ornitologickou oblast vodního ptactva. Po hrázi rybníka prochází naučná stezka Pernštejnskými rybníky, která seznamuje návštěvníky s historií a současností zdejšího rybníkářství a s rozmanitostí zdejších přírodních krás. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rozhrna na Wikimedia Commons