NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
St. Valentin (Most)

Die Holzkirche St. Valentin (tschechisch chrám svatého Valentina) war eine orthodoxe Kirche in Most, Tschechien. Sie wurde 2011 geweiht und 2017 durch den Sturm Herwart zerstört. Lage Die Kirche befand sich im Ostteil Starý Most auf einer kleinen Anhöhe linksseitig der Bílina, vis-a-vis dem Hněvín (399 m n.m.). Nördlich liegt der Tagebausee Most, östlich der kirchliche Friedhof Most sowie südöstlich die Dekanatskirche Mariä Himmelfahrt und Spitalkirche zum Hl. Geist. Unmittelbar nördlich des Standortes der Kirche befand sich die in den 1970er Jahren zerstörte alte Stadt Most. Geschichte Die Kirche wurde 2010 in einem Wäldchen unweit der versetzten Dekanatskirche zum Gedenken an die zum Ende des Zweiten Weltkrieges bei der Befreiung der Tschechoslowakei gefallenen 40.000 rumänischen Soldaten errichtet. Die Baukosten trug der rumänische Staat. Die zur Eparchie Prag gehörige Kirche wurde am 9. Oktober 2011 in Anwesenheit der rumänischen Botschafterin Daniela Gîtman, des rumänisch-orthodoxen Patriarchen Daniel, des orthodoxen Prager Erzbischofs Kryštof und des Moster Primators Vlastimil Vozka geweiht. Später wurde auf dem Areal noch ein hölzernes Sommerbethaus errichtet und mit dem Bau eines Monasteriums begonnen. Am 27. Mai 2014 erfolgte ein nächtlicher Einbruchdiebstahl in der abgelegenen Kirche, das Bethaus wurde angezündet und brannte aus. Am Morgen des 29. Oktober 2017 riss der Herbststurm Herwart den Kirchturm um und zerstörte damit die gesamte Holzkonstruktion der Kirche. Bauwerk Die in Nord-Süd-Richtung ausgerichtete Kirche mit einem knapp 23 m hohen Turm an der Südfassade wurde in traditioneller Holzbauweise nach dem Vorbild der Holzkirchen in der Maramureș im Stil der transsilvanischen Gotik errichtet. Nägel fanden nur bei der Befestigung der Dachschindeln Verwendung. Das zum Bau verwendete Eichen-, Fichten- und Tannenholz wurde aus dem Kreis Maramureș eingeführt und vor Ort durch sechs Zimmerleute aus Bârsana unter Leitung von Meister Ilie Ioan Bența verarbeitet. Der im Kircheninnern befindliche messingene Kronleuchter wurde ebenfalls in Rumänien gefertigt. Vor der Kirche steht ein aus Eichenholz gefertigtes Kreuz der Heiligen Dreifaltigkeit. Weblinks Bericht über die Kirchweihe auf dem orthodoxen Weblog Ambon (tschechisch) Beschreibung auf hrady.cz (tschechisch) Einzelnachweise
Chudenická bažantnice

Chudenická bažantnice je přírodní památka jižně od obce Chudenice v okrese Klatovy. Leží v katastrálních územích Lučice u Chudenic a Pušperk. Důvodem ochrany je lesní komplex smíšených porostů blízkých přirozené skladbě dřevin (se zvlášť starými porosty 300letých dubů) a jeho bylinných společenstev. Galerie Související články Seznam chráněných území v okrese Klatovy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chudenická bažantnice na Wikimedia Commons
Chvalšovické pastviny

Chvalšovické pastviny je přírodní památka poblíž obce Dřešín v okrese Strakonice. Chráněné území se rozkládá asi kilometr západně od vesnice Chvalšovice, na východoseverovýchodně ukloněném svahu pod samotou Štefl. Důvodem ochrany jsou zarůstající pastviny s mozaikou lučních společenstev a společenstev pramenišť s obsáhlým souborem cenných a ohrožených lučních a rašelinných druhů rostlin, jako je např. tučnice obecná (Pinguicula vulgaris), kosatec sibiřský (Iris sibirica), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), vrba rozmarýnolistá (Salix rosmarinifolia), ostřice Hartmanova (Carex hartmanii), srpice barvířská (Serratula tinctoria) a další. Galerie Odkazy Související články Seznam chráněných území v okrese Strakonice Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 386. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chvalšovické pastviny na Wikimedia Commons
Chvojnov (přírodní rezervace)

Chvojnov je přírodní rezervace poblíž obce Milíčov v okrese Jihlava v nadmořské výšce 605–614 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany jsou cenná luční, rašeliništní a mokřadní společenstva Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Jihlava Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chvojnov na Wikimedia Commons
Cidlinský hřeben

Přírodní památka Cidlinský hřeben zahrnuje kopce Kozlov (606 m n. m.) a Hůra (519 m n. m.) na katastrální území Cidlina, Kněžnice a Libuň v okrese Jičín. Předmětem ochrany území jsou velké plochy přirozených lesních porostů na prudkých svazích Kozlovského hřbetu a cidlinské Hůry, které jsou zachovalým zbytkem kdysi hojných lesních porostů v této oblasti. Přírodní památka je ve správě Krajského úřadu Královéhradeckého kraje. Geologie Území zaujímá část Táborského hřbetu na jihovýchodním okraji geomorfologického celku Ještědsko-kozákovský hřbet. Průlomové údolí horního toku Cidliny dělí území do dvou částí. Severozápadní část vyplňují dílčí hřbet s hradním vrchem Kozlov a jižní výběžky vrchu Ředice (649 m n. m.), jihovýchodní část hřbet Hůra. Podkladem jsou převážně karbonské melafyry místy prostoupené tufy a aglomeráty. V erozních zářezech (např. v údolí Cidliny) jsou odkryty permské sedimenty, zejména červenohnědé pískovce a slepence vrchlabského souvrství, případně svrchnokřídové pískovce. Na svazích a jejich úpatích leží čtvrtohorní kamenitohlinité a kamenitopísčité sedimenty. Flóra Převážně je zde přirozená svahová bučina, na nejprudších svazích jihozápadně exponovaných strání s přirozenou dřevinnou skladbou s bukem lesním (Fagus sylvatica), lípou velkolistou (Tilia platyphyllos), javorem klenem (Acer pseudoplatanus). Porosty jsou bohatým nalezištěm vzácných a chráněných druhů rostlin. Pestrost bylinného podrostu je podmíněna i zvýšeným obsahem vápníku v půdě. Roste zde např. lilie zlatohlávek (Lilium martagon), lýkovec jedovatý (Daphne mezereum) nebo árón plamatý (Arum maculatum). Fauna Přirozené složení porostů poskytuje vhodné podmínky pro výskyt řady vzácnějších druhů ptáků, např. lejsek černohlavý (Ficedula hypoleuca), holub doupňák (Columba oenas), puštík obecný (Strix aluco) nebo šoupálek dlouhoprstý (Certhia familiaris).Faunu bezobratlých tvoří podhorské druhy zachovalých smíšených lesů. V bukových porostech a na mokřadních a rašelinných stanovištích je vyšší podíl horských druhů. Na prudkých stráních s jihozápadní expozicí nalézáme i teplomilné druhy např. kříse ušatku kůrovou. Z chráněných brouků zde byl pozorován roháč obecný (Lucanus cervus) a pět druhů střevlíků. Hojná jsou zde kupovitá mraveniště chráněného mravence lesního menšího (Formica polyctena), která dosahují výšky až jeden metr a průměru až tři metry. Odkazy Reference Literatura Koncepce ochrany přírody a krajiny Královéhradeckého kraje Archivováno 8. 3. 2014 na Wayback Machine. (ve formátu .pdf) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cidlinský hřeben na Wikimedia Commons
Cihlářka

Cihlářka je původně viniční pražská usedlost na Smíchově. Kdysi se jí říkalo Žufnička podle majitele Jana Žufníčka, který zemřel před rokem 1640, pravděpodobně zadlužen. Ve 2. čtvrtině 1. polovině 17. století se držitelem této usedlosti stal Jiřík Cihlář – odtud název Cihlářka, který se používá dodnes. Dalším majitelem byl novoměstský měšťan Šimon Černý. Počátkem 18. století byla tehdy malá viniční usedlost přebudována do barokní podoby. Z této doby se dodnes zachoval v patrové místnosti trámový záklopový strop, který je orientálně malovaný a lze na něm spatřit – mimo jiné – motiv vinné révy. Kolem roku 1840 se usedlost skládala z obytné a hospodářské budovy. Usedlost vlastnil Karel Dittrich, jemuž současně (kolem roku 1840) patřily i další usedlosti: Popelka a Provaznice. V 19. století byla před obytnou budovou upravena terasa s prolamovaným zábradlím. V roce 1882 vlastnili usedlost doktor Matouš Fučík a Josef Malina. Ve 20. letech dvacátého století byla usedlost přestavěna na vilu zvanou Mimosa a zbytky bývalé hospodářské stavby zmizely. Od roku 1964 je usedlost Cihlářka chráněnou památkou. Dnes slouží k obytným účelům. Odkazy Poznámky Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora; KOŤÁTKO, Jiří. Pražské usedlosti. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. Související články Seznam pražských usedlostí Zaniklé usedlosti v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Fotografie usedlosti a jejího blízkého okolí na Wikimedia Commons Usedlosti na Černém vrchu (Blaženka, Provaznice, Cihlářka). In: Malé dějiny Smíchova a Košíř. Smíchovské usedlosti. 4. 3. 2011. [Zdeněk Hyan]: Malé dějiny Smíchova a Košíř [online]. 2006-2013 [cit. 2018-05-31].Archivováno 20. 8. 2020 na Wayback Machine..
Cikánská slať

Cikánská slať je vrchovištní rašeliniště v Národním parku Šumava asi 2 km jihozápadně od obce Modrava, na jižním svahu Modravské hory v nadmořské výšce 1103 m. Je protáhlého tvaru a rozprostírá se ve směru východ – západ, uprostřed je zúžené. Je porostlé většinou smrky, zčásti klečí a jen místy je špatný luční porost. Uprostřed rašeliniště je několik malých jezírek, výměra slati je 102,01 ha, hloubka až 620 cm, odhadovaná zásoba rašeliny 1 341 000 m³. Pramení zde Cikánský potůček, levostranný přítok Modravského potoka. Porost tvoří smrky, kleč (Pinus mugo x pseudopumilio), rašeliníky, suchopýr pochvatý, vřes obecný, vlochyně bahenní, klikva, kyhanka sivolistá, ostřice, rosnatka okrouhlolistá. Cikánská slať je turisticky dostupná po zelené stezce spojující Modravu a Březník. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cikánská slať na Wikimedia Commons Cikánská slať na webu o Modravsku Popis s mapkou Článek o výletu v okolí[nedostupný zdroj]
Frankova vila

Frankova vila je rodinný dům čp. 118 v Nedvědici. Investor Investorem vily byl stavitel železničních tratí Alois Frank (19. června 1843 Kolinec – 4. září 1918 Nedvědice), který byl pověřen vedením stavby úseku Tišnov–Rožná na železniční trati z Tišnova do Žďáru nad Sázavou. Alois Frank považoval úsek trati v blízkosti potoka Nedvědičky za natolik zajímavý, že si v Nedvědici nechal postavit vilu s výhledem na trať. Historie Alois Frank poprvé přišel do Nedvědice v roce 1903 ve svých šedesáti letech, jeho vila pak byla dokončena v roce 1905 (nebo 1908). Po odchodu do důchodu v roce 1905 se do vily v Nedvědici nastěhovala také Frankova manželka Aloisie, která v domě žila až do své smrti v roce 1926. Architektura Architektonický návrh vily vytvořil bratr Aloise Franka, plzeňský architekt L. J. Frank. Jedná se o jednu z architektonicky nejcennějších staveb počátku 20. století v Nedvědici. Reference
Vila Černý leknín

Vila Černý leknín, původně nazývaná vila bratří Nováků, je vila v Táboře, postavená na konci 19. století (mezi lety 1898 a 1899) za Bechyňskou bránou v dnešní Příběnické ulici čp. 695/5. Historický vývoj Vila je dílem Františka Nováka, architekta a rodáka z Tábora, který se proslavil svou prací v Budapešti, kde v roce 1903 zemřel ve věku 54 let. Novák si vilu navrhl jako místo pro svůj odpočinek v penzi a postavil ji na dosud nezastavěném pozemku, čímž položil základ budoucí rezidenční čtvrti. Stavbu vily vedl místní stavitel František Klier pod dohledem Novákova bratra Václava. Po dokončení se stala domovem pro Františka Nováka i jeho bratra Václava Nováka s manželkou, proto se vile říkalo „Vila bratří Nováků“. Dědičkou domu se následně stala Františkova dcera Marie, která se provdala za skladatele Emanuela Maršíka. Vila byla v té době pojmenovaná Černý leknín po Maršíkově opeře (premiéra 1921) a tento název nese do dnešního dne. V průběhu let prošla řadou změn. V roce 1952 byla vila zestátněna a sloužila různým účelům (sídlila zde například školka, pionýr, okresní vojenská správa…), než byla v roce 1992 vrácena původní rodině a přeměněna na penzion a galerii. Kvůli nutné nákladné rekonstrukci byla vila prodána rodině Jarošových, kdy po dalších stavebních úpravách sloužila především jako penzion. V tuto dobu zde přespávala řada slavných osobností, např. kapela Boney M. Tento historický dům, který si během let prošel mnoha změnami, pokračuje ve své nové kapitole pod vedením společnosti 4Leaders, s.r.o., která vilu využívá jako kancelářské prostory pro své podnikání. Část vily bude sloužit k pořádání eventů a ubytování. Architektonické charakteristiky Vila Černý Leknín vyniká svou rozmanitostí a velkorysostí, která připomíná zámek ve stylu severské renesance. Kombinuje prvky novorenesance a novogotiky, typické pro konec 19. století, včetně zdobených portálů, balkónů a věží s gotickými prvky. Interiér je stejně impozantní, s dominantní halou a schodištěm, rozlehlou galerií v prvním patře a dalšími reprezentativními prostory. Zahrada prošla v 90. letech významnou úpravou a byla rozšířena o terasu a parkoviště pro hosty. Odkazy Reference Externí odkazy Vila Černý leknín [online]. 4Leaders s.r.o. [cit. 2024-02-15]. Dostupné online.
Kališčák

Kališčák (również Kališovo jezero, Kališok) – bagr w Boguminie położony między dzielnicami Stary Bogumin i Szonychel, tuż obok Odry. Powierzchnia zbiornika wynosi 59,9 ha. Do 1996 roku był używany jako zbiornik na wodę pitną dla części Bogumina. W sezonie letnim pełni funkcję kąpieliska dla miejscowej ludności, jest on także wykorzystywany przez wędkarzy. Jakość wody spełnia wymagane normy do kąpieli, oraz jest stale nadzorowana. Przy Kališčáku mieści się fort piechoty czechosłowackich umocnień wojennych oznaczony jako MO S-3 „U mlýna”. Działa tu także Żwirownia Starý Bohumín. Zobacz też Graniczne Meandry Odry Przypisy Linki zewnętrzne Galeria zdjęć
Kaplica Matki Bożej Śnieżnej na górze Hvězda

Kaplica Matki Boskiej Śnieżnej na górze Hvězda (czes. Kaple Panny Marie Sněžné) – kaplica w czeskiej części Gór Stołowych (czes. Broumovska vrchovina) w Broumowskich Ścianach (czes. Broumovské stěny). Należy do broumovskiej grupy kościołów. Kaplica znajduje się na wzniesieniu Hvězda (pol. Gwiazda lub Policka Góra), w granicach czeskiego obszaru chronionego krajobrazu Chráněna krajinná oblast Broumovsko "CHKO Broumovsko", w środkowo-wschodniej części Broumowskich Ścian, stanowiących czeską część Gór Stołowych, około 12 km na północny zachód od polskiej miejscowości Radków. Kaplica Matki Bożej Śnieżnej stoi na skalnej krawędzi obrywu wzniesienia Hvězda, na wysokości 674 m n.p.m. Została zbudowana w 1733 przez Othmara Zinkego, opata klasztoru benedyktynów w Broumovie, według projektu K. I. Dienzehofera. W 1787 na polecenie cesarza Józefa II, w związku z reformami józefińskimi, kaplicę zamknięto z zamiarem jej sprzedania lub zburzenia. Wobec braku zainteresowania kupnem zaczęła stopniowo popadać w ruinę tak, że zostały z niej jedynie fundamenty do wysokości okien i drzwi oraz mostek łączący skały. W latach 50. XIX wieku na górze przebywał opat Jan Nepomucen Rotter, który widząc ruiny kaplicy postanowił ją odbudować. Dzięki wieloletnim staraniom kaplicę odbudowano w stylu barokowym. W 1855 odbyło się jej poświęcenie. Mury wykonano z piaskowca ciosowego, na rzucie pięcioramiennej gwiazdy, której ramiona zakończone stożkowymi daszkami zwieńczono dachem w kształcie kopuły z okrągłą wieżyczką zakończoną gwiazdą. Architektonicznie kaplicę wkomponowano w skalne otoczenie, z którym idealnie harmonizuje. Kaplicę zbudowano w miejscu, w którym w 1670 roku ustawiono krzyż z pozłacaną pięcioramienną gwiazdą, stanowiący punkt orientacyjny dla podróżnych. Przypisy Bibliografia Broumovská skupina kostelů Kryštofa a Kiliána Ignáce Dientzenhofera : stručný průvodce, Brno: Collegium pro arte antiqua, 2000. s. 28 ISBN 80-239-4365-0. Kilián Ignác Dientzenhofer a umělci jeho okruhu : k 300. výročí narození K. I. Dientzenhofera, katalog výstavy ve Valdštejnské jízdárně, Praha: Národní galerie v Praze, 2000. (Katalogy 38). ISBN 80-7035-003-2. Antonín Cechner, Soupis památek historických a uměleckých v politickém okresu Broumovském, Praha: Archeologická komise při České akademii věd a umění, 1930. s. 282-284. Zdeněk Boháč, Poutní místa v Čechách, Praha: Debora, 1995, s. 286, ISBN 80-85923-07-6. Irena Dibelková, Navštivte poutní místa v Čechách, Praha: Olympia, 2004, ISBN 80-7033-844-X. Bohumír Prokop, Jiří Kotalík; Pavel Sůva, Broumovská skupina kostelů : průvodce školou českého baroka v kraji pískovcových skal. Vernéřovice: Modrý anděl, 2007, s. 32-33, 37, ISBN 978-80-254-6311-6.
Rotunde Heilig Kreuz

Die Rotunde der Auffindung des Heiligen Kreuzes (tschechisch Rotunda svatého Kříže Menšího) ist ein romanisches Kirchengebäude in der Prager Altstadt. Sie wird heute von der Altkatholischen Kirche für liturgische Zwecke genutzt. Geschichte Ihre Erbauung in der Prager Altstadt dürfte auf das Ende des 11. bis Anfang des 12. Jahrhunderts anzusetzen sein. Der Legende nach entstand die Kirche an der Stelle eines Teiches, in den in heidnischer Zeit die Leiche einer gekreuzigten jungen Frau, die sich gegen den Willen ihrer Eltern zum Christentum hatte bekehren lassen, entsorgt wurde. Der Bau könnte zunächst einem Altstädter Anwesen als Privatkapelle gedient haben. Die erste schriftliche Erwähnung der Rotunde stammt aus dem Jahre 1365, als sie bereits den Charakter einer Pfarrkirche besaß. Zur Kirche gehörte früher ein Kirchhof mit Pfarrhaus, das schon während der Hussitenkriege einging. 1625 fiel das Gotteshaus in den Besitz des Altstädter Dominikanerklosters. Durch die Josephinischen Reformen wurde der Sakralbau 1784 profaniert und danach als Lagerraum genutzt. 1860 konnte ein drohender Abriss verhindert werden. Nach dem Übergang in städtischen Besitz wurde die Rotunde von 1862 bis 1865 vom Architekten Ignác Ullmann kostenlos instand gesetzt. Bei Renovierungsmaßnahmen von 1977 wurden Reste des ursprünglichen Ziegelbodens aus dem 13. Jahrhundert und an den Innenwänden gotische Wandmalereien, darunter ein Fresko der Heiligen Drei Könige aus dem 14. Jahrhundert, wiederentdeckt. Ausstattung Der Altar wurde in der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts von Bedřich Wachsmann entworfen. Die Wandgemälde schuf Peter Meixner. Das Gitter gestaltete Josef Mánes. Siehe auch Rotunde St. Longinus Rotunde St. Martin Weblinks Einzelnachweise
Rotunda of the Finding of the Holy Cross

Rotunda of the Finding of the Holy Cross (Czech: Rotunda svatého Kříže Menšího) is a Romanesque rotunda in Prague 1, Old Town quarter, on the crossing of Konviktská and Karolíny Světlé street. Its founding is considered after 1125. Architecture Small and simple building made of smaller marlite stones cut in rows consists of a round nave vaulted into a dome with a roof lantern, and half-round apse at the Eastern side. Apse is decorated by an arched frieze. At the top, there is a lantern with compound Romanesque windows, with, at the very top, gold-plated cross, crescent moon, and an eight-pointed star. Six-sided Romanesque ceramic tiles with a griffin of Vyšehrad type were discovered on the floor, a silver coin (denarius) from 1018 of Prince Jaromír from the Přemyslid dynasty was found near the rotunda in the 19th century. Romanesque marl roofing was discovered during restoration work in 2022. History The first written mention comes from 1365, when the rotunda was a parish church, but the building is much older. It was built on an important trade route that led from Vyšehrad to the Vltava River crossings. It is possible that it originally belonged to one of the old town mansions as a private sanctuary. There was a presbytery nearby, which had disappeared during the Hussite wars, and a cemetery was around the church building. In 1625, the rotunda was given to the Dominicans of the Old Town Monastery by the Church of St. Giles. In 1784, under the reign of Joseph II the sanctuary was shut down as part of ecclesial reforms, and the chapel became a warehouse. In 1860 there were plans to tear down the church due to construction of a new house. By the initiative of Ferdinand Bretislav Mikovec and Josef Mánes, the Umělecká beseda organisation intervened to save the building, and they succeeded. Town council bought the rotunda from a private owner, and architect Vojtěch Ignác Ullmann committed to restore the exterior for no reward. Ullmann also designed an altar, decorated by the painter Jan Popelík. Josef Mánes designed the grills around the rotunda. At present, the rotunda is in use by the Old Catholic Church in Czech Republic and it is administered by Prague Old Catholic parish. Regular worship services are held here. References External links "Rotunda of the Finding of the Holy Cross | Prague City Tourism". www.prague.eu. Retrieved 2025-02-12.
Rotonde Sainte-Croix de Prague

La rotonde Sainte-Croix ou rotonde de la Sainte-Croix retrouvée, traditionnellement appelée aussi église de la Sainte-Croix Mineure pour la distinguer de l'église de la Sainte-Croix Supérieure dans le défunt monastère de Cyriate, est une rotonde romane située dans la Vieille Ville de Prague. Son origine remonte à 1125. Elle est l'une des trois rotondes romanes subsistant à Prague, et à ce titre est inscrite au titre des monuments culturels de la République tchèque. Historique La première mention écrite date de 1365, lorsque la rotonde était une église paroissiale, mais le bâtiment est beaucoup plus ancien. Il a été construit sur une importante route commerciale menant de Vyšehrad et traversant la Vltava. En 1625, la rotonde alla aux Dominicains du monastère de la vieille ville St Gilles. En 1784, sous le règne de Joseph II elle était toujours un sanctuaire dans le cadre des réformes ecclésiastiques du Joséphisme. La chapelle est devenue un entrepôt vers 1860, le monument menaçant de céder la place à la construction d'une nouvelle maison. L'initiative de Ferdinand Břetislav Mikovec et du peintre tchèque Josef Mánes a été soutenue par l'Umělecká beseda et le monument a été sauvé. La rotonde a été rachetée par le conseil municipal et l'architecte Ignác Ullmann s'est engagé à rénover l'extérieur du bâtiment sans aucune rémunération. Ullmann a également conçu un autel décoré par le peintre Jan Popelík. Au cours de la reconstruction, des restes du sol en brique d'origine et des parties des pierres tombales du XIIIe siècle ont été découverts sous le pavé. On y a même découvert un denier représentant le prince Jaromir datant de l'an 1012. Actuellement, la rotonde est utilisée par l’Église vieille-catholique et relève de la paroisse vieille-catholique de Prague. Elle est un lieu de culte régulier. Architecture Il s'agit d'un petit bâtiment simple composé de petits blocs de pierre disposés de façon semi circulaire, coiffé d’un dôme avec lanterne, comportant une abside semi-circulaire du côté est. L'abside est ornée d'une frise courbe. Sur le toit se trouve une lanterne avec des fenêtres romanes, surmontée d’une croix dorée avec un croissant et une étoile à huit branches. Une clôture décorative néo-romane en fonte sépare le terrain sur lequel se trouve la rotonde de la rue. Les restes de peintures murales gothiques du XIVe siècle ont été restaurés par František Sequens. Au-dessus du presbytère, il y a une peinture de l' Annonciation du Seigneur de 1870 par Petr Maixner. Légende Selon la légende, la rotonde se trouve sur le site d'un étang dans lequel une jeune fille crucifiée a été jetée et a accepté le christianisme contre la volonté de ses parents. Au cours d'une tempête nocturne, la croix est apparue comme un signe de Dieu et érigée au-dessus de l'étang. Lors de la réparation des fondations de la rotonde, on a retrouvé une grande croix pourrie. Voir aussi Rotonde Saint-Martin Rotonde Saint-Longin Notes et références Liens externes Ligne de Prague: ROTUNDA SV. KŘÍŽE Portail de l’architecture chrétienne Portail de Prague
Kaplica Świętego Krzyża w Pradze (XI wiek)

Kaplica Świętego Krzyża (czes. kaple sv. Křiže) – zabytkowa rotunda romańska w Pradze z końca XI wieku, znajdująca się na terenie Starego Miasta. Odrestaurowana w latach 1862-1865. Wewnątrz pozostałości XIV-wiecznych malowideł gotyckich. Aktualnie w kaplicy odbywają msze kościoła starokatolickiego. Przypisy