NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Mikuláše Tolentinského (Vysoké Veselí)

Kostel svatého Mikuláše Tolentinského je římskokatolický, orientovaný, farní kostel ve Vysokém Veselí, patřící do farnosti Vysoké Veselí. Je chráněn od 3. 5. 1958 jako kulturní památka České republiky. Poloha Kostel, který je dominantou města, je situován východně od náměstí, visutou lávkou je spojen s bývalým zámkem (nyní školou). Na východní straně na kostel navazuje areál fary. Historie Původní kostel je doložen roku 1335, ale není vyloučeno, že existoval už před založením městečka roku 1311. V roce 1577 vyhořel a městečko bylo přifařeno do Velešic. Obnoven byl kostel v 16. století nebo na začátku 17. století. Barokní základ současného kostela pochází z let 1770–1773 a empírově byl přestavěn po velkém požáru městečka v letech 1835–1840 Aloisem Turkem a Josefem Oppolzerem. Restaurován byl kostel v roce 1833. Architektura Kostel představuje cennou empírově přestavěnou sakrální stavbou. Trojlodní obdélná stavba s pravoúhlým presbytářem, na severní straně presbytáře je obdélná sakristie s oratoří v patře, která je visutou lávkou spojena s areálem bývalého zámku. Mohutná hranolová věž je v západním průčelí. Široká hlavní loď sklenutá valenou klenbou je pilíři oddělena od úzkých bočních lodí, kterou jsou příčně sklenuty valenou klenbou. Presbytář je sklenut plackou, sakristie valenou klenbou s lunetami. Nároží kostela jsou vybraná konkávně, plocha fasády je členěna plochými pilastry, které nesou vysokou hladkou korunní římsu. Výzdoba plochy stěn je provedena pásovou bosáží, okna mají hladké šambrány, nad nimiž bosáž tvoří klenák. Pravoúhlý hlavní vchod je na západní straně, supraporta vytváří římsu a tympanon. Věž má okno s půlkruhovým zakončením. Střecha kostela je sedlová s valbou, sanktusník nad presbytářem zakončený lucernou je osmiboký. Věž má jehlanovitou střechu zakončenou makovicí. Interiér Empírový hlavní oltář z let 1849–1850 je dílem Jana Suchardy ml. (1797-1873), oltářní obraz pochází z vídeňské malířské akademie. Boční oltáře sv. Jana Nepomuckého a Zvěstování Panny Marie z roku 1873 zhotovil řezbář J. Stoklasa, obrazy na nich jsou dílem Josefa Hellicha. Varhany z roku 1851 dodala pražská varhanářská firma Hloušek a Vocelka. Bohoslužby Bohoslužby se konají každý čtvrtek v měsíci od 17.00, v době letního času od 18.00. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše Tolentinského na Wikimedia Commons Památkový katalog Farnosti Chomutice, Ohnišťany, Vysoké Veselí a Smidary Hrady.cz Turistika.cz
Kostel svatého Petra a Pavla (Říčany, okres Praha-východ)

Kostel svatého Petra a Pavla v Říčanech u Prahy je římskokatolický farní kostel, který stojí uprostřed města na Masarykově náměstí. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Z původně gotického kostela bylo zachováno přízemí jižní věže s klenbou a freskami. Současný barokní kostel pochází z roku 1719, západní část jeho lodi a průčelní věž byly postaveny v roce 1900. Popis Kostel je jednolodní, s hranolovou věží v průčelí, s jižní čtvercovou kaplí a obdélným presbytářem. V průčelí věže je obdélný vstupní portál se zvlněnou římsou a vázou. Stěny jsou členěny omítkovými pilastry, mezi kterými je po každé straně kostela pět půlkruhových oken. Na rozích v nikách stojí pískovcové sochy sv. Petra a Pavla, které sem byly přeneseny z původního portálu. Věž kostela je kryta přilbovou plechovou střechou, zakončenou polygonální věžičkou s dvojitým kovovým křížem. Ostatní části kostela kryje sedlová střecha krytá taškami, střecha jižní kaple je zakončena valbou. Vnitřní prostor kostela člení zdvojené pilastry s ionskými hlavicemi, které nesou klenební pasy dvou kupolovitě sklenutých oválných poli. Presbytář je sklenut valeně s lunetami a od lodi jej odděluje půlkruhový vítězný oblouk. Po stranách presbytáře se nacházejí oratoře. K jižní stěně kostela je připojena čtvercová kaple. Ta je sklenuta žebrovou křížovou klenbou na okrouhlý svorník zdobený plastickým křížem. Stěny kaple zdobí gotické fresky: v polích klenby čtyři evangelisté, na stěnách Poslední soud a světci. V pravé boční stěně jsou vsazeny dva náhrobky z červeného mramoru s erby a reliéfy ženských postav s nečitelnými nápisy a daty 1592 a 1599. V západní části kostela je umístěna kruchta s varhanami. Do kostela se vstupuje křížově sklenutým přízemím věže. V místech bývalého hřbitova jsou symetricky po stranách presbytáře umístěny sochy sv. Jana Nepomuckého a sv. Václava. Barokní socha sv. Jana Nepomuckého stojí na kasulovém soklu a je datována rokem 1759. Socha sv. Václava byla pořízena v roce 1936; původně stála za městem v místě zvaném Pod lipami. Sochy z červeného nučického pískovce jsou rovněž památkově chráněny. Odkazy Reference Literatura PODLAHA, Antonín. Posvátná místa království českého: Dějiny a popsání chrámů, kaplí, posvátných soch, klášterů i jiných pomníků katol. víry a nábožnosti v království Českém : Díl I. vikariát Českobrodský, Černokostelecký, Mnichovický a Prosecký. Praha: Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1907. 319 s. (Posvátná místa Království českého). Dostupné online. Kapitola 11. Říčany, fara, s. 198 – 203. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla, Říčany, okres Praha-východ na Wikimedia Commons
Kostel Zvěstování Páně (Zahájí)

Kostel Zvěstování Páně v Zahájí (někdy též kostel Zvěstování Panny Marie) je farní kostel zdejší farnosti, dříve též poutní kostel. Od 3. května 1958 je kulturní památkou. Historie a popis Kostel byl postaven koncem 13. století ve stylu rané gotiky jako farní kostel pro obce Mydlovary, Olešník a Zahájí; v 15. až 17. století pak byl filiálním kostelem ve farnosti Purkarec. Původně měl jednu chrámovou loď s pravoúhle zakončeným kněžištěm. Ve 2. polovině 15. století byla na severní straně přistavěn druhý kostel s presbytářem trojboce uzavřeným. Během bitvy u Zahájí, která proběhla v rámci válek o rakouské dědictví v květnu 1742, oba kostely vyhořely. Při následných opravách a úpravách v barokním stylu byly oba kostely spojeny v jednu dvoulodní stavbu. Okolo kostela je dnes již nepoužívaný hřbitov. Zařízení kostela Na rozměrném portálovém hlavním oltáři z 1. poloviny 18. století je gotická socha Panny Marie. Dále jsou zde sochy sv. Zachariáše, sv. Alžběty, sv. Jáchyma a sv. Anny. V severní chrámové lodi je oltář zasvěcený sv. Janu Křtiteli; oltář pochází z téže doby jako oltář hlavní. Součástí kostela je barokní kamenná křtitelnice s cínovým víkem a dva náhrobní kameny z 18. století. Varhany Rokokové varhany byly vyrobeny v dílně Bedřicha Semráda; do Zahájí byly přemístěny ze starého kostela v Hosíně. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Zvěstování Panny Marie na Wikimedia Commons
Kostel Zvěstování Páně (Zbynice)

Kostel Zvěstování Páně ve Zbynicích (někdy též kostel Zvěstování Panny Marie) je farní kostel římskokatolické farnosti Zbynice a kulturní památka České republiky. Památkově chráněn je celý areál, včetně ohradní zdi s bránou a pamětního kříže z roku 1846. Historie Kostel pochází z 2. poloviny 13. století, kdy byl postaven v raně gotickém slohu, měl apsidu. První písemná zmínka je z roku 1314, kdy už byl kostel uveden jako farní. Koncem 14. století byl postaven nový presbytář a sakristie. Kostelní loď byla upravena v barokním stylu v 2. polovině 18. století. Popis Z podvěží se do kostelní lodi vstupuje přes raně gotický kamenný profilovaný portál. Kostel má jednu loď, která má čtvercový půdorys a plochý strop. Klenutý presbytář je pětiboce uzavřen, má opěráky. Zařízení kostela je barokní. Na hlavním oltáři je socha Madony (16. století) a sochy sv. Petra a sv. Pavla (17. století). Kromě toho je v kněžišti socha svatého Jana Nepomuckého (2. polovina 18. století). Na bočních oltářích jsou obrazy od Jana Herzoga. V předsíni je kamenná křtitelnice. Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Zvěstování Páně na Wikimedia Commons
Památník Tomáše Bati

Památník Tomáše Bati patří k vrcholným dílům zlínského funkcionalismu. Historie a popis budovy Budova od architekta Františka Lýdie Gahury, otevřená v roce 1933, rok po smrti Tomáše Bati, je nejhodnotnější památkou zlínského konstruktivismu a vrcholem fenoménu tzv. baťovské architektury. Na první pohled je idea památníku jednoduchá: prázdný hranol umístěný ve viditelné poloze nad městem, v ose stoupajícího parkového prostoru, tvořený několika moduly zlínského skeletu o rozměrech 6,15 × 6,15 m a opláštěný pouze katedrálním sklem; uvnitř osudný letoun Junkers F 13, ve kterém Tomáš Baťa v roce 1932 zahynul krátce po startu z nedalekých Otrokovic při plánované letecké pracovní cestě do švýcarského Möhlinu. Památník Tomáše Bati je moderní parafrází staveb vrcholné gotiky. Tvoří je pouze železobetonový skelet a sklo. V prvních deseti letech jej navštívilo 1,5 miliónů osob. Svému poslání přestal sloužit v listopadu roku 1944, kdy byl při válečném bombardování Zlína silně poškozen skleněný plášť. Kulturní činnost (již pod hlavičkou přejmenovaného Domu umění) se podařilo znovu obnovit v červnu 1948, zahájením přehlídky výtvarného umění XI. Zlínského salónu. V letech 1954–1955 objekt přestavěl akademický architekt Eduard Staša, aby více než 55 let sloužil současně Filharmonii pracujících a Oblastní galerii výtvarného umění Gottwaldov. Dům umění (původně tedy Památník Tomáše Bati) byl v roce 1985 zapsán do Ústředního seznamu nemovitých kulturních památek ČR. Obnova památníku Při úvahách o obnově Památníku Tomáše Bati se uvažovalo v evropských a celosvětových souvislostech. Závěry odborné konference z října 2006 zněly jednoznačně – navrátit památníku jeho původní podobu a ideovou funkci s tím, že využití má být přizpůsobeno stavbě. Tyto závěry v roce 2011 schválilo Zastupitelstvo města Zlína a v roce 2012–2014 byla na jejich základě vytvořena architektonická studie obnovy. Autorem je architekt Petr Všetečka/Transat architekti. V roce 2013 byl budově navrácen název Památník Tomáše Bati. Náročná realizace obnovy probíhala v letech 2016–2019, financována Ministerstvem kultury, výnosy z veřejné sbírky a městem Zlín. To se také společně s rodinou Baťů, městem Möhlin a dalšími významnými donátory, které oslovila Nadace Tomáše Bati, finančně podíleli na realizaci hlavního exponátu, monumentální repliky letounu Junkers F 13. Unikátním prvkem v interiéru je schodiště ve tvaru písmene Z. Architektonická ikona a vrchol Gahurovy urbanistické tvorby znovu otevřel dveře veřejnosti. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Památník Tomáše Bati na Wikimedia Commons Oficiální stránky Památník Tomáše Bati na Archiweb.cz ŠPIDLOVÁ, Pavla. Památník Tomáše Bati: Proměny, jeho rekonstrukce a navrácení původní funkce objektu. Brno, 2019. 76 s. Diplomová práce. Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Aleš Filip. Dostupné online.
Tomas Bata Memorial

Tomas Bata Memorial (Czech: Památník Tomáše Bati) is functionalist building in Zlín, Czech Republic built in 1933. The Memorial was designed by the Czech architect František Lydie Gahura. History Tomas Bata Memorial is the most impressive architectural work of František Lydie Gahura, it is a modern paraphrase of the constructions of high gothic style period: the supporting system and colourful stained glass and the reinforced concrete skeleton and glass. The building process started in 1932 and the monument was open with ceremony on the day of the first anniversary of Tomáš Baťa death that is on 12 July 1933. Based on the proposals by František Lydie Gahura the monument was meant to be an entrance gate to a complex of four buildings of the learning institute. Between 1936 and 1939 only the Learning Institute I and II were built. In 1954 the monument was rebuilt (academic architect J. Staša) and turned into the House of Arts. Later to be used as an art gallery and philharmonic orchestra in Zlín. But, after 1989, Zlín gradually cast off the inheritance of Communism. The philharmonic and the art gallery were moved to better-suited spaces, and the building on the slope of "Gahura Avenue" began waiting for its new use. Following a society-wide discussion inspired by an idea from the British theorist Kenneth Frampton, an architecture teacher at Columbia University in New York, the decision was made. The building underwent a two-year renovation led by the architect Petr Všetečka and was reintroduced to the public in 2018 in its authentic appearance from the 1930s under the name "The Tomáš Baťa Memorial". Since 2019, this space has been accessible all year round in the form of guided tours. Architecture Tomas Bata Memorial is the most valuable monument of the Zlín functionalism. The idea for the monument is simple – an empty prism placed on a visible spot above the town on the central axis of the ascending park space, made up of several modules of the Zlín 6.15 x 6.15 m frame and clad only with cathedral glass. Inside is Junkers F 13 aircraft in which Tomáš Baťa died in 1932. Gahura reduced the monument to three basic materials of Zlín architecture – concrete, steel and glass. Building's composition express the unique attributes of Tomáš Baťa: generosity, clarity, aspiration, optimism, simplicity and honesty. Gallery References
Kolektivní dům ve Zlíně

Kolektivní dům ve Zlíně je první kolektivní dům realizovaný v Československu. Dvanáctipodlažní dům byl postaven v letech 1945–1950 v centru města. Architektem byl Jiří Voženílek, který působil již v Baťových závodech. Součástí domu bylo 102 bytů, restaurace a školka. Byty různých dispozic bylo možno upravovat proměnami příček. Každý byt měl jen malou kuchyňku, neboť se počítalo s kolektivním stravováním. Dokonce v nájemní smlouvě byl uveden závazek odběru alespoň 20 jídel na obyvatele a měsíc. Restaurace později sloužila jako vysokoškolská menza. Druhý kolektivní dům byl později postaven v Litvínově. Dnes je sál kolektivního domu ve Zlíně s názvem Kolektiv.Haus atraktivním místem pro pořádání unikátních výstav, koncertů, tanečních představení nebo workshopů, ale také místem pro setkávání a sdílení. Programově i provozně ho spravuje příspěvková organizace Živý Zlín. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kolektivní dům ve Zlíně na Wikimedia Commons Kolektivní dům ve Zlíně : dokument České televize (2007)
Židovský hřbitov v Zájezdci

Židovský hřbitov v Zájezdci z první poloviny 18. století se nalézá v západním svahu nad údolní nivou potoka Ležáku, nad velkým protáhlým rybníkem Malá voda mezi obcemi Zájezdec a Přestavlky v okrese Chrudim. Areál židovského hřbitova v Zájezdci je spolu s ohradní zdí z opukového zdiva a márnicí od 9. září 1996 chráněn jako nemovitá kulturní památka ČR. Historie První písemná zmínka o obci Zájezdec pochází z roku 1318. Již v roce 1724 je v obci uváděno 89 usedlých židů, kteří tehdy tvořili asi jednu třetinu obyvatelstva celé obce Zájezdec. Židovský hřbitov v Zájezdci byl zřejmě založen někdy kolem poloviny 18. století. Byl využíván také pro pohřby z okolních i vzdálených vesnic a měst. Poslední pohřby se konaly cca v první třetině 20. století. Původní hřbitov z 18. století byl menší, zaujímal severní polovinu nynějšího hřbitova. Vymezovala jej kamenná zeď a na jeho jihozápadním okraji stávala původní průchozí márnice. Do současné podoby byl hřbitov rozšířen v roce 1882 podle návrhu zednického mistra Václava Pargáska z Chrasti. Novou část hřbitova vymezovala cihelná zeď a na jihovýchodě byla postavena nová budova průjezdné márnice se sedlovou střechou, sloužící zároveň jako vstup na hřbitov. Stará márnice spolu s jižní zdí tehdy zanikla. Opravu hřbitova po vichřici v roce 1906 provedl stavitel Josef Šťovíček z Chrasti. Na hřbitově se dochoval cenný soubor 115 náhrobků dokládajících rozsah původního židovského obyvatelstva vsi Zájezdec. Hřbitov je ve vlastnictví Židovské obce náboženské. Popis Židovský hřbitov v Zájezdci tvoří zbytky ohradní zdi nalézajících se po obvodu zhruba obdélného areálu, v jihovýchodním rohu je do této zdi vsazena průchozí budova márnice, v současnosti využívané jako stodola. Na hřbitově se nalézá hlavně v horní severovýchodní polovině hřbitova skupina skupina značně poškozených hřbitovních náhrobků. Nejstarší zachovaný náhrobek na hřbitově pochází z roku 1789, nejmladší z roku 1919. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam židovských hřbitovů v Česku Seznam židovských památek v Pardubickém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov na Wikimedia Commons
Kostel Prozřetelnosti Boží (Šenov)

Kostel Prozřetelnosti Boží v Šenově je římskokatolický barokní kostel postavený v roce 1764 podle projektu architekta Jakuba Pánka. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Kostel bývá označován jako „barokní perla Slezska“. Historie Výstavba kostela Základní kámen ke stavbě nového kostela posvětil 8. listopadu 1764 frýdecký arcikněz Karel Josef Ibram ze Suché. Na stavbu kostela byl použit kámen z panství Polská Ostrava. Stavba trvala necelý rok a byla dokončena v průběhu roku 1765. Projekt kostela bývá spojován se stavebním mistrem Jakubem Pánkem. Dokončený kostel Prozřetelnosti Boží byl vysvěcen v neděli 9. srpna 1772 vratislavským biskupem Filipem Gotthardem Schaffgotschem. Galerie Odkazy Reference Literatura HRČKOVÁ, Michaela. Jan Schubert (asi 1743–1792) a vnitřní výzdoba kostela Prozřetelnosti Boží v Šenově. In: MEZIHORÁKOVÁ, Klára. Památky Těšínského knížectví. Praha: Artefactum, 2016. ISBN 978-80-86890-93-7. S. 121–133. MÜLLER, Karel. Heraldické památky Těšínska. Český Těšín: Muzeum Těšínska, 2012. 175 s. ISBN 978-80-86696-30-0. PINDUR, David. 250 let kostela Prozřetelnosti Boží v Šenově. Šenov: Římskokatolická farnost Šenov u Ostravy, 2014. 27 s. ISBN 978-80-260-6733-7. PINDUR, David. Zaniklý dřevěný kostel sv. Mikuláše v Šenově v historickém a kulturním kontextu. Těšínsko. 2015, roč. 58, čís. 1, s. 3–26. ISSN 0139-7605. PINDUR, David. Kostel Prozřetelnosti Boží v Šenově. Od rodové nekropole Skrbenských z Hříště k „barokní perle Slezska“. In: MEZIHORÁKOVÁ, Klára. Památky Těšínského knížectví. Praha: Artefactum, 2016. ISBN 978-80-86890-93-7. S. 101–118. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Prozřetelnosti Boží na Wikimedia Commons Šenovský kostel Prozřetelnosti Boží
Kostel svatého Mikuláše (Ševětín)

Kostel svatého Mikuláše v Ševětíně je kulturní památka a farní kostel římskokatolické farnosti Ševětín. Historie Kostel byl postaven v raně gotickém slohu. Koncem 13. století bylo k již existující chrámové lodi přistaveno kněžiště. První písemná zmínka o ševětínském kostele pochází z roku 1356. Nástěnné malby a sakristie pochází z poloviny 15. století. Kostel byl několikrát opravován a upravován (1568, 1635). V roce 1695 udeřil do věže kostela blesk a věž při opravě dostala svoji současnou podobu. V 18. století získala současnou podobu kruchta. Kostel byl původně obklopen hřbitovem a zděnou ohradní zdí. V roce 1993 byly v presbytáři odkryty gotické nástěnné malby, které pak restauroval akademický malíř Alois Martan se synem Martinem a s Romanem Ševčíkem. Popis Kostel je jednolodní stavba s pětiboce zakončeným presbytářem, obdélnou sakristií po severní straně a trojpatrovou věžičkou (zvoničkou) atypicky umístěnou nad spojením chrámové lodi a presbytáře. Presbytář a sakristie mají síťové klenby. Současná podoba věže je barokní a její stylizovaná podoba je součástí obecního znaku. Zařízení kostela Hlavní oltář z roku 1708 a kazatelna jsou barokní. Varhany z přelomu 19. a 20. století jsou dílem varhanářů Mölzera a Skopka. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše na Wikimedia Commons
Kościół św. Jana Nepomucena w Štramberku

Kościół św. Jana Nepomucena w Štramberku – rzymskokatolicki kościół parafialny parafii w Štramberku, wzniesiony w latach 1721–1723 w stylu barokowym. Historia Štramberski kościół został ufundowany 16 maja 1721 roku przez regenta, o. Karla Pfefferkorna z Towarzystwa Jezusowego. Wzniesiony został w latach 1721–1723, a jego konsekracja odbyła się 17 maja 1723 roku. Zastąpił on starszy, gotycki kościół św. Bartłomieja, który stał się z biegiem lat zbyt mały. Przez dłuższy czas nie posiadał wieży, w której można by zawiesić dzwony. Dobudowano ją dopiero w latach 1907–1908. Wcześniej, bo w 1834 roku postawiono przed świątynią krzyż misyjny. Charakterystyka Kościół św. Jana Nepomucena jest obiektem murowanym z cegły, wzniesionym w stylu barokowym. Jest jednonawowy, z półkoliście zamkniętym prezbiterium. Fasada świątyni z wieżą jest podzielona ryzalitem z kamiennym portalem wejściowym i kartuszem. Nad głównym gzymsem znajduje się tympanon. Wewnątrz kościoła, w nastawie ołtarzowej znajduje się rzeźba Kalwarii pochodząca z kościoła pielgrzymkowego Podwyższenia Krzyża Świętego w Kotouču. Charakterystycznym elementem świątyni jest także kaplica Matki Bożej z Lourdes, która pierwotnie stanowiła hol wejściowy kościoła. Dekorację świątyni wykonał pochodzący z Brna malarz Jano Köhler, a obraz Matki Bożej w wieży kościoła nad wejściem Wojciech Petráš ze Štramberka. Kościół posiada cztery dzwony: św. Jan Nepomucen (850 kg), św. Bartłomiej (530 kg), św. Józef i św. Jan Ewangelista (125 kg). Świątynia stanowi integralną część układu urbanistycznego Štramberka, zamykając główny plac miasta (Náměstí) od strony północno-wschodniej. Jest kościołem parafialnym parafii rzymskokatolickiej Štramberk. Wpisany jest do rejestru zabytków ÚSKP pod nr. 13246/8-3467. Galeria Przypisy
Zvonice (Štramberk)

Zvonice kostela sv. Bartoloměje (také Stará věž) ve Štramberku se nachází v okrese Nový Jičín. Je jednou z dominant města Štramberk a byla zapsána do seznamu kulturních památek před rokem 1988. Zvonice se nachází v ochranném pásmu městské památkové rezervace. Historie Věž je pozůstatek gotického farního kostela ze 14. století, který byl zbořen v roce 1782. V severovýchodní stěně je ve výklenku umístěna kamenná socha Madony s Ježíškem. U věže byl vystavěn amfiteátr Pod starou věží, který slouží od roku 1994 k pořádání koncertů, historických divadelních her a dalším kulturním účelům. Architektura Patrová zděná hranolová věž s dřevěným zvonovým patrem. Věž je zakončena stanovou střechou s otevřenou lucernou, krytá šindelem. Zvonové patro bylo doplněno věžními hodinami. Věž je stavebně propojena s hradební zdí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zvonice na Wikimedia Commons
Kaple Nejsvětější Trojice (Švařec)

Kaple Nejsvětější Trojice ve Švařci je římskokatolická kaple zasvěcená Nejsvětější Trojci. Je chráněna jako kulturní památka. Historie Kaple byla vystavěna pravděpodobně místními horníky z německých zemí, kteří zde těžili stříbro. Ve východní stěně za oltářem byla při rekonstrukci roku 2022 nalezena zazděná románská okénka, která počátky stavby datují k polovině 13. století. První písemná zmínka o Švařci pochází z roku 1348, o samotné kapli až z roku 1519. Kolem roku 1700 a v 60. letech 18. století byla dvakrát přestavěna: byla zvýšena o zdivo s půlkruhovými okny, v interiéru byla postavena hudební kruchta a vybudována byla také západní předsíň. V roce 1857 a po druhé světové válce v letech 1946–1947 se dočkala rekonstrukce, při které byla mimo jiné vyměněna střecha a strop. Roku 1957 došlo k odkopání svahu vedle kaple a postavení opěrné zdi, v roce 1958 se opravy dočkala dřevěná věžička. V 90. letech 20. století byla dvakrát vykradena. Roku 2022 byla kaple kompletně zrekonstruována. Vybavení V kněžišti se nachází hlavní oltář s oltářním obrazem Nejsvětější Trojice. Ve věžičce byl původně zavěšen zvon o váze 28 kg, ten byl však roku 1917 použit pro válečné účely. Exteriér Kaple stojí za vsí, nedaleko silnice v přírodě. Opodál jsou dvě chráněná území, národní přírodní památka Švařec a přírodní památka Švařec II. Před kaplí stojí litinový kříž. Galerie Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Štěpánov nad Svratkou Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple Nejsvětější Trojice na Wikimedia Commons