Muzeum Prahy

Muzeum Prahy je městská příspěvková organizace zaměřená na dokumentaci historie Prahy od pravěku po současnost. Spravuje rozsáhlé sbírkové fondy zahrnující archeologické nálezy, historické předměty, umělecká díla i archivní materiály. Muzeum provozuje několik objektů a expozic na území hlavního města Prahy. Hlavní budova muzea se nachází v Praze na Florenci (Praha 8, Nové Město, Na Poříčí 1554/52). V roce 2024 byl novým vedením změněn název instituce z Muzeum hlavního města Prahy na Muzeum Prahy. Historie Muzeum bylo založeno roku 1881, kdy 3. října byla městskou radou schválena Pravidla stálého Komitétu městského musea pražského, jehož hlavním úkolem bylo dobře nastavit fungování nové muzejní instituce, začít se systematickou sbírkotvornou činností muzea a nalézt důstojný stánek pro muzejní sbírky a jejich vystavení. Nejvíce zdůrazňovaným důvodem pro založení instituce byla snaha zabránit prodeji a vyvážení památek do zahraničí, a naopak shromažďovat památky, které souvisejí s dějinami Prahy a se životem Pražanů v minulosti a ukazovat je veřejnosti. První schůze Komitétu se uskutečnila v primátorské síni Staroměstské radnice dne 23. listopadu 1881, členy komitétu byli někteří významní představitelé tehdejšího kulturního a politického života. Předsedou komitétu se stal pražský zastupitel JUDr. R. Nittinger. Dalšími členy se stali advokát a sběratel starožitností JUDr. E. Š. Berger, architekt a obecní starší J. S. Doubek, podnikatel a zakladatel průmyslového muzea Vojta Náprstek, sochař Bohuslav Schnirch, sběratel a milovník umění Hugo Toman, estetik, kunsthistorik a spoluzakladatel pražského Sokola Miroslav Tyrš, malíř a architekt Bedřich Wachsmann, malíř František Ženíšek a architekt Antonín Baum, kterého záhy nahradil architekt Antonín Wiehl. Roku 1882 předal pražský magistrát muzejnímu komitétu kavárenský pavilon, postavený v roce 1876 v místech barokního opevnění Prahy, konkrétně bastionu sv. Kryštofa. Roku 1883 (12. května) zde byla zpřístupněna první expozice. Budova již neexistuje - v roce 1974 ustoupila stavbě magistrály. Muzejní kustos, Břetislav Jelínek (1843–1926), amatérský archeolog a sběratel starožitností, se stal prvním ředitelem muzea a v této funkci pracoval do roku 1913. Štafetu po něm převzal kunsthistorik F. X. Harlas a po něm autor známých pražských „špalíčků“ Antonín Novotný. Za první světové války krátce muzeum řídil Václav Vilém Štech. Významné zásluhy o muzeum a jeho sbírky ve službách komitétu měli do roku 1939 kromě výše jmenovaných i mnozí další historici, kunsthistorici, archeologové, architekti, ale i kulturymilovní právníci či politikové: kněz a historiograf František Ekert, architekt Josef Fanta, advokát, spisovatel a novinář Josef Václav Frič, archeolog a kunsthistorik Karel Guth, politik a sběratel Karel Chudoba, architekt Josef Koula, historik Jan Kapras, kunsthistorik Vincenc Kramář, architekt a návrhář Rudolf Kříženecký, kunsthistorik Antonín Matějček, sochař Josef Mauder, průmyslník, sběratel a mecenáš Josef Václav Novák, historik Václav Novotný, kněz, teolog a sběratel Antonín Podlaha, archeolog Albín Stocký, kněz a historik Eduard Šittler, kunsthistorička Renáta Tyršová, historik Karel Urbánek, pražský archivář a pedagog Václav Vojtíšek, spisovatel Zikmund Winter, kunsthistorik a památkář Zdeněk Wirth, předseda Klubu za starou Prahu Karel Židlický. Logo Od roku 2020 tvořil logo muzea červený čtverec vertikálně rozdělený tenkou bílou linkou a bílým písmenem „M“. Autorkou návrhu byla Klára Horová. V červnu 2024 představil ředitel muzea Ivo Macek novou vizuální identitu muzea. Základní verzi loga tvoří lineární kresba okřídleného lva (gryfa), s názvem muzea v modrofialovém provedení. Autory jsou Mikuláš Macháček, Anna Macháčková a Šárka Zíková ze studia zetzetzet. Základní verzi loga tvoří lineární kresba symbolu s názvem muzea ve výrazném modrofialovém provedení, které má přispět k vizuálnímu odlišení při komunikaci instituce. „Gryf se v našem podání probírá ze strnulého strážce pokladu na hlavní budově na Florenci a v novém logu odvážně vybíhá směrem k lidem,“ popisuje grafický designér Mikuláš Macháček ze Studia zetzetzet. V podání studia zetzetzet je symbol gryfa vlídný, variabilní a poutavý. Dle poroty designérské soutěže je solidním základním kamenem moderní a dynamické značky, kterou se chce muzeum prezentovat. Dá se dobře animovat a široká škála možných podob vycházející z jeho obrysu zajišťuje snadnou rozpoznatelnost i dostatečnou variabilitu. Hlavní budova Kavárenský pavilon byl pro sbírky muzea od počátku příliš malý a také nebyl dostatečně reprezentativní, proto po delších úvahách bylo rozhodnuto o stavbě budovy nové. Původní návrhy předložili architekti Antonín Wiehl a Jan Koula, definitivní projekt vypracoval Antonín Balšánek. Budova v novorenesančním slohu byla vystavěna v letech 1896 až 1898 a slavnostně otevřena veřejnosti 27. září 1900. Jedná se o dvouposchoďovou stavbu, tvořenou dvěma symetrickými bočními křídly s uprostřed vystupujícím rizalitem, který je zakončen tympanonem. V něm je umístěn reliéf Historie s uměním, vědou a řemesly tvoří slávu minulosti naší od Ladislava Šalouna, na jeho vrcholku je socha Alegorie Prahy od téhož autora. Zadní průčelí je rozčleněno půlkruhovým rizalitem. Další výzdoba na vnějším plášti muzea je od. F. Stránského, V. Štaffa, F. Hergesella. Uvnitř budovy ve středu je centrální vestibul se schodištěm, v křídlech se nacházejí výstavní sály. Na výzdobě interiérů budovy se podílel K. Klusáček, Karel Liebscher, Václav Jansa, Vilém Amort, Ludvík Wurzel, A. Procházka. Součástí výzdoby hlavní budovy muzea je řada zajímavých exponátů ze zbořených pražských domů z období asanace města na konci 19. století, výrazné jsou malované stropy z renesančních pražských domů (U Císařských na Václavském náměstí či domu na Vaječném trhu) či kazetový strop z kláštera paulánů na Starém Městě. Některé prostory jsou zdobeny výraznými kamennými exponáty z prostoru historické Prahy, náhrobky, portály, ale i součástmi gotické Prašné brány či autentickou klenbou domu ze Staroměstského náměstí. Schodiště hlavní budovy muzea je vyzdobeno cykloramatickým obrazem Antonia Sacchettiho Pohled na Prahu z malostranské mostecké věže. Od roku 1970 je v budově vystavován unikátní Langweilův model Prahy z první poloviny 19. století. Expozice Kromě stálých expozic muzeum návštěvníkům nabízí i krátkodobé výstavy. Muzeum Prahy spravuje také Podskalská celnice na Výtoni, Dům U Zlatého prstenu (Týnská 6), Müllerova vila (Nad Hradním vodojemem 14), Rothmayerova vila (U páté baterie 50), Zámecký areál Ctěnice, Dokumentační a studijní centrum Norbertov. Hlavní budova Hlavní budova prošla rekonstrukcí a následně byla otevřena na počátku roku 2026. Těžištěm nové expozice v hlavní budově je Langweilův model Prahy – nejcennější exponát muzea. Není představen jako celek na ploše téměř 20 metrů čtverečních, ale po částech rozdělených do 12 cylindrických vitrín. Umožňuje to prohlédnout si detaily jednotlivých staveb. Z fyzického modelu se příběh a atmosféra Prahy první poloviny 19. století, kdy autor modelu Antonín Langweil žil a tvořil, multimediálně přelévá do celé expozice. Návštěvníci nahlédnou do staré Prahy, prostřednictvím živých obrazů se potkají s postavami z různých sociálních vrstev té doby, hraví jedinci si mohou osahat historii prostřednictvím interaktivních her. Zážitek kulminuje v Živém sále, kde se návštěvníci pohledem z Vltavy stávají svědky proměny jejích břehů. Od Vyšehradu po Holešovice; od 19. století až po současnost. Expozice Město v čase se rozkládá na ploše 800 metrů čtverečních, zabírá celé druhé patro hlavní budovy. Základní koncept vznikl v muzeu, architektonické řešení navrhlo studio Loom on the Moon v čele s Martinem Hejlem, animace a filmy dodalo filmové studio Pink Productions a interaktivní hry vznikly ve spolupráci s Ateliérem designu a digitálních technologií UMPRUM. Audiovizuální pojetí expozice umožňuje flexibilně obměňovat obsah, což bude využito zejména v Živém sále, a to i s použitím umělé inteligence. Pro její využívání má muzeum vlastní metodické centrum pro implementaci AI do muzejnictví. Sály ve spodním patře budovy budou sloužit krátkodobějším výstavám. První z nich muzeum odkryje v březnu; potěší zejména dětské návštěvníky interaktivní expozice nazvaná Mraveniště Praha. V plánu jsou také rozmanité doprovodné programy. Součástí muzea je také vlastní chatbot zvaný Grifobot, který návštěvníkům odpoví nejen na provozní otázky, ale do budoucna bude umět vytáhnout i kvalitní a ověřené informace z muzejní databáze, sbírkové dokumentace či vydaných publikací. Částí odborné veřejnosti byla nová expozice kritizována pro nedostatky v obsahu a důraz na multimediální efekty. Jako první instituce svého druhu v České republice muzeum přináší do svých prostor technologii RFID náramků, které si návštěvníci mohou půjčit u vstupu. Umožní jim například sbírat body a soutěžit o drobné ceny v rámci interaktivních her. Další expoziční objekty Pod Muzeum Prahy spadá dále Podskalská celnice na Výtoni, Dům U Zlatého prstenu (Týnská 6), Müllerova vila (Nad Hradním vodojemem 14), Rothmayerova vila (U páté baterie 50), zámecký areál Ctěnice, Dokumentační a studijní centrum Norbertov. Muzeum získalo pro své potřeby Desfourský palác, který je dlouhodobě ve špatném stavu a čeká na rekonstrukci. Odkazy Poznámky Reference Literatura BEČKOVÁ, Kateřina. Svědectví Langweilova modelu Prahy. Praha: Nakladatelství Schola ludu – Pragensia ve spolupráci s Muzeem hlavního města Prahy, 1996. 252 s. ISBN 80-900668-8-7. HARLAS, František Xaver, Stará Praha, nástin vývoje města a průvodce jeho sbírkami, Praha: Lidové nakladatelství, 1911, 210 s. JELÍNEK, Břetislav. Ze zbrojnice Městského musea pražského. Praha: Obec pražská, 1913. Dostupné online. JINDROVÁ, Jarmila. Muzeum hlavního města Prahy. Praha : Olympia, 1970. LIŠKA, Antonín, FRAUENTERKA, Miroslav, ŠTIKOVÁ, Eva. Muzeum hlavního města Prahy. Praha : Sportovní a turistické nakladatelství, 1957. MÍKA, Zdeněk. Muzeum hlavního města Prahy: průvodce. Praha : Muzeum hlavního města Prahy, 2001. ISBN 80-85394-37-5 MÍKA, Zdeněk. 100 let Muzea hlavního města Prahy, Praha 1983 STÁTNÍKOVÁ, Pavla, Městské museum Pražské roku 1883 příspěvek ke 120. výročí otevření první expozice Muzea veřejnosti. Historia Pragensia. Historický sborník Muzea hlavního města Prahy. Praha : Muzeum hlavního města Prahy, 2003. ISBN 80-85394-46-4 WIRTH, Zdeněk. Antonín Wiehl a česká renesance. první. vyd. Praha: Jan Štenc, 1921 (1921 tisk). 27 s. S. 7–11, 26. Zvláštní otisk ze sborníku Umění. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muzeum hlavního města Prahy na Wikimedia Commons Seznam prací v Bibliografii dějin českých zemí (Historický ústav AV ČR) Oficiální stránky