NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hřbitov v Mařaticích

Hřbitov v Mařaticích je hlavní městský hřbitov v Uherském Hradišti, v části Mařatice. Nachází se na jihovýchodním okraji města, v ulici 1. Máje. Historie Okolo mařatického raně barokního kostela Nanebevzetí Panny Marie se pohřbívalo již od jeho postavení roku 1614, hlavní hradišťský městský hřbitov zde byl zřízen roku 1784 po vydání nařízení císaře Josefa II. o zákazu pohřbívání uvnitř městských hradeb. Hlavní přestavba, včetně rozšíření, byla realizována v letech 1870 až 1871, areál se později ještě několikrát zvětšoval. Vstup tvoří sochařskými prvky zdobená brána s přilehlými budovami, které tvoří zázemí hřbitovní správy. Židovský hřbitov byl ve městě založen roku 1879 (později zničen a zrušen). Roku 1936 zde byla vyčleněn oddíl pro pohřbívání obyvatel Mařatic. Nachází se zde též busta ve městě žijící básnířky a spisovatelky Boženy Benešové, která je pohřbena v Praze. Podél zdí areálu je umístěna řada hrobek významných obyvatel města, na místním vojenském hřbitově pohřbeni jsou na hřbitově i vojáci a legionáři bojující v první a druhé světové válce, stejně jako na 400 válečných uprchlíků z Haliče pohřbených začátkem roku 1916. V roce 1979 byla zbudována nová obřadní síň a sociální zařízení. V letech 2016 až 2017 prošel hřbitov rekonstrukcí. V Uherském Hradišti se nenachází krematorium, ostatky zemřelých jsou zpopelňovány povětšinou v krematoriu ve Zlíně. Osobnosti pohřbené na tomto hřbitově Vladislav Vaculka (1914-1977) – akademický malíř, grafik, sochař a keramik Ida Vaculková (1920-2003) – keramička Jan Černý (1874–1959) – politik, ministr zásobování, později premiér Československa Jan Evangelista Protzkar (1820–1903) – starosta města, nositel rytířského řádu (autorem náhrobku Břetislav Kafka) Alois Pražák (1820–1901) – politik Josef Schaniak (1845–1905) – měšťan a stavitel František Beneš (1864–1940) – starosta města František Tomášů (1813–1877) – lékař, první primář městské nemocnice Hrobka rodiny Čundrlovy a Skálovy (autorem náhrobku Franta Uprka) Hrobka rodiny Stanclovy – rodina měšťanů a starostů města Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu hřbitov v Mařaticích na Wikimedia Commons Web hřbitova Historie hřbitova Úpravy na hřbitově (2017)
Husova kolonie

Husova kolonie (lidově Čína) je část Českých Budějovic ležící mezi železničním viaduktem z ulice J. Plachty a rybníkem Šafránek v severovýchodní části města. V roce 2011 zde trvale bydlelo 369 obyvatel. Historie a vývoj Název vznikl na základě Husových oslav konaných tradičně 6. července v místě zvaném U křížku, které se nachází poblíž současného ČSAD. V oblasti se mezi světovými válkami začaly stavět obytné domy a ulice dostávaly názvy podle slavných českých osobností a událostí, například Žerotínova, Rokycanova nebo Mikuláše z Husi. Ačkoli název dlouho nebyl oficiální a preferovalo označení kolonie u Rozumova dvora, vžil se. Nadále se používá i lidové označení „Čína“, které nejspíše souvisí s polohou oblasti, kam se muselo stoupat a ve větru tam bývala „čina“. Po Rozumově statku byla původně pojmenována i jedna z prvních ulic, která byla v roce 1963 přejmenována na Trocnovskou. Po roce 1945 byly vystavěny domy v ulicích Lomená a Krátká a přibývaly podnikové budovy v jihovýchodní a severovýchodní části kolonie. Zde umístěné vysílače využívá Český rozhlas Dvojka a Rádio Dechovka. V severní části se rozkládá zahrádkářská osada, která tak z části Husovy kolonie vytváří rekreační oblast. Od roku 2011 rozlehlé území této osady protíná ulice Generála Píky, která tvoří spojku ulic Nádražní a Okružní, a do konce roku 2012 byl opraven železniční koridor s viadukty. V letech 2014–2015 byla vybudována zanádražní komunikace, která přes zahrádkářskou kolonii rovněž vede. Doprava Husova kolonie je obsluhována linkou číslo 12 městské hromadné dopravy na stejnojmennou zastávku. Podél zanádražní komunikace vede cyklotrasa spojující Rudolfovskou ulici se spojkou Generály Píky. Památky a zajímavosti Od roku 1933 do roku 1950 se rozvojem oblasti zabýval Spolek pro zvelebování Husovy kolonie v Č. Budějovicích. Husova kolonie bývá někdy zaměňována s Havlíčkovou kolonií, která vznikla o několik let dříve, zkracovaný název Husovka se používá také pro označení Husovy třídy. Galerie Odkazy Reference Literatura Encyklopedie Českých Budějovic, Statutární město České Budějovice a NEBE s. r. o., České Budějovice 2006, 2. opravené a rozšířené vydání (ISBN 80-239-6706-1) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Husova kolonie na Wikimedia Commons
Brno-Bosonohy

Brno-Bosonohy is a city district in the southwest of the city of Brno, Czech Republic. It consists of the municipal part and cadastral territory of Bosonohy (German: Parfuß) and a small part of neighbouring Kohoutovice. Bosonohy was originally an independent municipality that was annexed to Brno in 1971. The city district was established on 24 November 1990. About 2,800 people live here. For the purposes of the Senate elections, Brno-Bosonohy is included in electoral district number 59 of Brno-City District. Etymology The name of the village was originally the name of its inhabitants (bosonohové = "those who walk barefoot"). The original German name Barfuss/Parfuss was translated from Czech. Geography Brno-Bosonohy borders on the north with Brno-Žebětín and Brno-Kohoutovice, on the east with Brno-Nový Lískovec, on the southeast with Brno-Starý Lískovec and the municipality of Ostopovice, on the south and southwest with Troubsko, and in the west with Popůvky. Brno-Bosonohy has an area of 7.15 km2 The Leskava stream flows through Bosonohy. There are forests in the north and west of the city district, while in the west is the grove Bosonožský hájek, protected as a nature reserve. Bosonohy still retains the character of a larger village, the centre of which is the square Bosonožské náměstí. History One of the oldest documents of the settlement of today's Bosonohy was found on the wooded Hradisko hill, located northwest of Bosonohy. In addition to the remains of the former fort, objects from the Hallstatt and Jevišovice cultures from the Late Stone Age were found here. Bosonohy was annexed into Brno on 26 November 1971, and was then an independent district of Brno with its own local national committee until 31 December 1975. At first it was named Brno XV-Bosonohy, from 1 May 1972, just Brno-Bosonohy. From 1 January 1976, to 23 November 1990, Bosonohy was part of the Brno I district. After the Velvet Revolution, on 24 November 1990, the current city district of Brno-Bosonohy was established here. On 17 August 2017, the area of the Pavlovská primary school was moved from Bosonohy to Kohoutovice. Demographics Transport Although the D1 motorway from Prague to Brno passes through the southern edge of Bosonohy, the inhabitants of Bosonohy have no direct connection to it. The same is the case with the road to the west, leading from the neighbouring municipality of Troubsko, which can be used to reach neighbouring Brno-Žebětín or nearby Brno-Bystrc. Bosonohy itself has a direct road connection with the city districts of Brno-Kohoutovice and Brno-Starý Lískovec, as well as with Troubsko, with which it is connected by bus lines 401 and 402. The transport connection to the city centre is available via bus lines 69 and N96 (night line), which have a final stop here. The railway line from Brno to Náměšť nad Oslavou and beyond passes through the southern edge of Bosonohy, but there is no stop for it here. Sights On the Bosonožské náměstí square, next to the town hall, there are the Chapel of St. Florian, a monument to the victims of the world wars and a memorial tree line. References
Bosonohy

Bosonohy (niem. Parfuß) – historyczna gmina, dzielnica i gmina katastralna, a od 24 listopada 1990 pod nazwą Brno-Bosonohy również część miasta na południowo-zachodnich obrzeżach miasta Brna o powierzchni 714,77 ha. Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna
Jardín Botánico de Liberec

El Jardín Botánico de Liberec (en checo: Botanická zahrada Liberec) es un jardín botánico que se encuentra en la ciudad de Liberec, de la región de Bohemia, República Checa. Aquí se encuentra el invernadero más reciente de la República Checa, inaugurado en el 2001, sustituyendo a otros que en 40 años se habían quedado obsoletos. Historia Sus inicios se remontan al año de 1876. El fundador de la colección de plantas carnívoras y actual director del jardín, el botánico Miroslav Studnicka empezó la colección hace unos 25 años como parte de un programa de intercambio internacional de semillas de plantas. En un principio las mantuvo en su casa pero cuando fue adquiriendo cierto volumen las transfirió al jardín botánico y una década más tarde la colección adquirió tal volumen que ha llegado a ser bien conocida a lo largo de todo el mundo. Y este estatus, ha sido confirmado con el primer premio que le fue concedido en la muestra que tuvo lugar en Ghent en 1995. Colecciones El principal atractivo de este jardín es su colección única a nivel mundial de plantas carnívoras, y el complejo de invernaderos en el que se albergan, lo que le da una proyección internacional. Sus colecciones se exhiben en: Al aire libre: se muestran más de 1.500 especies de plantas. Invernaderos: un complejo de invernaderos de aluminio interconectados con una extensión de 3.000 metros cuadrados con forma poligonal obra del arquitecto checo Pavel Vanecek, abiertos al público en agosto del 2001, que albergan unas 7500 especies de plantas tropicales y subtropicales en 13 colecciones temáticas, entre las que sobresalen: Colección de orquídeas Colección de cactus. Colección de plantas de Australia Colección de plantas carnívoras, que constituye la mayor colección del mundo. Acuario con forma de túnel de 9.000 litros de agua de capacidad, que alberga especies únicas de peces, como el pez de pulmones africano. Actividades En su hábitat natural las plantas carnívoras son sensibles en sumo grado a la polución atmosférica, por ejemplo la Pinguicula checa se encontraba casi extinta en su medio natural, con solamente una treintena de especímenes. Pero gracias al programa de investigaciones de este jardín se logró salvar la planta mejorándola genéticamente, lo que ha permitido que actualmente miles de ejemplares de Pinguicula checa se hayan reintroducido con éxito en su medio natural. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Jardín Botánico de Liberec. Página oficial (checo) Página sobre el jardín (inglés)
Jardin botanique de Liberec

Le jardin botanique de Liberec (en tchèque, Botanická zahrada Liberec) est un jardin botanique situé dans la ville de Liberec en République tchèque. Datant de 1876, il occupe son emplacement actuel depuis 1895. Il abrite notamment une importante collection de plantes grasses, de plantes carnivores, de cactus et d'orchidées, totalisant environ 7 500 espèces. Il est situé sur Purkynova, 1. Collections Plantes carnivores La collection de plantes carnivores est l'œuvre de l'actuel directeur du jardin, Miroslav Studnicka. Ce botaniste a d'abord collectionné des espèces à son propre domicile, et devant l'ampleur de la collection, a décidé de la transférer dans les serres du jardin botanique. Considérablement enrichie depuis son installation, cette collection est aujourd'hui reconnue à l'échelle internationale. Notes et références Liens externes Portail de la botanique Portail de la Tchéquie
Správní obvod obce s rozšířenou působností Louny

Správní obvod obce s rozšířenou působností Louny je od 1. ledna 2003 jedním ze tří správních obvodů rozšířené působnosti obcí v okrese Louny v Ústeckém kraji. Čítá 41 obcí. Města Louny a Postoloprty jsou obcemi s pověřeným obecním úřadem. Seznam obcí Poznámka: Města jsou vyznačena tučně, městyse kurzívou. Blšany u Loun Brodec Břvany Cítoliby Černčice Dobroměřice Domoušice Hříškov Hřivice Chlumčany Chožov Chraberce Jimlín Koštice Kozly Lenešice Libčeves Líšťany Louny Nová Ves Obora Opočno Panenský Týnec Peruc Pnětluky Počedělice Postoloprty Raná Ročov Slavětín Smolnice Toužetín Úherce Veltěže Vinařice Vrbno nad Lesy Vršovice Výškov Zbrašín Želkovice Žerotín Obyvatelstvo Odkazy Reference Externí odkazy ORP Louny, veřejný dálkový přístup do Registru územní identifikace, adres a nemovitostí ORP Louny, Český statistický úřad
Judit híd

A mai prágai Károly hídtól északra álló Judit hidat (Juditin most) 1158–72 között, I. Vencel uralkodása idején építették. Nevét a király feleségéről kapta. Ez volt az első kőhíd a Moldván, és a drezdai Elba, valamint a regensburgi Duna híd után a harmadik kőhíd Közép-Európában. 7,4–19 méter sugarú nyílásai közül 21 a folyó, 5 a part fölé épült. Teljes hossza 514 méter volt, szélessége 6,8 m. A hidat az 1342-es árvíz elsodorta, nyomait mindössze a parti tornyok őrzik. A kisoldali torony ma is látszik a Károly híd tornya mellett, az óvárosi tornyot azonban beépítették az egykori hídfő helyén emelt épületekbe. Az első ív és azon egy szakállas embert (vélhetőleg Krisztus arcképét Veronika kendőjén) ábrázoló relief maradványai az Assisi Szent Ferenc-templom falában ma is láthatók. Források Szombathy Viktor: Csehszlovákia (Panoráma útikönyvek, Athenaeum Nyomda, Bp. 1981.) ISBN 963-243-185-5 További információk
Judithbrug

De Judithbrug (Tsjechisch: Juditin most) was een brug over de Moldau in de Tsjechische hoofdstad Praag. De brug was de voorloper van de huidige Karelsbrug en bestond eeuwenlang lang als enige vaste verbindingspunt tussen de twee stadsdelen. In 1342 werd de brug door een overstroming zwaar beschadigd en niet meer herbouwd. De Judithbrug was de tweede stenen brug in Centraal-Europa, na die in het Duitse Regensburg, die er model voor stond. De brug werd gebouwd op initiatief van Judith van Thüringen, de (tweede) gemalin van koning Vladislav II van Bohemen, en droeg haar naam. De bouw van de Judithbrug begon na 1157, toen haar houten voorloper was verwoest, eveneens door hoogwater. De brug was in 1160 of 1172 gereed. De Judithbrug was 520 meter lang en tien meter breed. Ze werd door zestien pijlers gesteund. In 1357 liet landsheer Karel IV deze brug vervangen door een constructie van zandsteen om herhaaldelijke beschadigingen te voorkomen, doordat in 1342 de brug zwaar werd beschadigd door een overstroming van de Moldau. Deze nieuwe brug, de Karelsbrug, bevindt zich even zuidelijker. Resten van de brug bevinden zich in het Kruisherenklooster (fundamenten van de toren) en in de rivier. De Judithbrug behoort daarmee tot de weinige romaanse bruggen waarvan delen bewaard zijn gebleven.
Centrální hřbitov v Havířově-Šumbarku

Centrální hřbitov v Havířově-Šumbarku je hlavní městský hřbitov v městské části Šumbark v Havířově. Nachází se v severní části města, v ulici Hřbitovní, nedaleko havířovského nádraží. Historie Hřbitov byl zřízen při výstavbě města Havířova mezi lety 1946 až 1955 nedaleko nádraží jako nový městský hřbitov náhradou za pohřebiště u empírového kostela svaté Anny poblíž říčky Sušanky fungujícího od roku 1806, které bránilo ve výstavbě Hlavní třídy, osového bulváru nového města. Nachází se zde urnový háj a kolumbária. V letech 2016 až 2018 byl hřbitov rozšířen a byla dokončena nová obřadní síň. Rozloha pohřebiště je 2,21 ha. V Havířově se nenachází krematorium, ostatky zemřelých jsou zpopelňovány povětšinou v krematoriu v Ostravě. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Centrální hřbitov v Havířově-Šumbarku na Wikimedia Commons Kolumbaria Archivováno 3. 6. 2020 na Wayback Machine. Rozšíření hřbitova a nová obřadní síň Archivováno 3. 6. 2020 na Wayback Machine. Správa hřbitova
Bramberk

Bramberk je 21 metrů vysoká kamenná rozhledna na 787 m vysokém stejnojmenném postranním vrcholu kopce Krásný v maxovském hřebeni Jizerských hor. První, dřevěnou rozhlednu otevřela 4. srpna 1889 lučanská sekce Horského spolku. Nedaleko této třípatrové, 16 metrů vysoké věže byla roku 1892 přistavěna chata, která zde stojí dodnes. Věž však bývala kvůli špatnému počasí a nedostatku financí často nepřístupná. Proto se tentýž spolek rozhodl vybudovat na témže místě rozhlednu novou. Autorem projektu kamenné věže byl jablonecký stavitel Robert Hemmrich. Nová rozhledna je 21 metrů vysoká žulová věž, na jejíž ochoz ve výšce 18,5 metrů vede 96 schodů a která byla slavnostně otevřena 16. června 1912. V červenci 2015 byla rozhledna prohlášena za kulturní památku. Znovuotevření Od ledna 2008 byla rozhledna i chata na Bramberku zavřená. Majitel pozemku v okolí rozhledny rozvěsil tabulky "Vstup zakázán, soukromý pozemek". Natáhl i dráty přes veřejné turistické cesty, které vedou na vrchol. V srpnu 2010 se rozhledna opět otevřela návštěvníkům, současným nájemcem je město Lučany nad Nisou. Otevírací doba Od května do září je rozhledna otevřena o víkendech, během letních prázdnin dokonce denně. V případě nepříznivého počasí a špatné viditelnosti může být rozhledna uzavřena. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bramberk na Wikimedia Commons Web Bramberk Rozhledny České republiky Do Jizerských hor se vrací rozhledna Bramberk Archivováno 30. 7. 2010 na Wayback Machine. Cesta na Bramberk od Jablonecké přehrady Rozhledna Bramberk na ceskehory.cz
Bramberk

Bramberk (deutsch Bramberg) ist ein 787 m hoher Berg im Isergebirge im Okres Jablonec nad Nisou der Tschechischen Republik. Er liegt nordwestlich der Stadt Lučany nad Nisou (Wiesenthal a.d. Neiße) zwischen den Aussichtstürmen Černá studnice (Schwarzbrunnberg) im Süden und dem Slovanka (Seibthübel) im Norden. Auf dem Gipfel befindet sich die 1892 errichtete und inzwischen mehrfach erweiterte Brambergbaude. 1912 wurde daneben ein steinerner Aussichtsturm errichtet, der 21 m hoch ist. Die Zufahrt auf den Gipfel ist über eine Fahrstraße von Horní Maxov (Ober Maxdorf) aus möglich. Über den Berg führen Wanderwege in sechs Richtungen. Weblinks http://www.bramberk.cz tschechisch
Bramberk

Bramberk (German: Bramberg) is a stone observation tower in the municipality of Lučany nad Nisou in the Czech Republic. It is located on the hill Bramberk (787 m or 2,582 ft above sea level) in the Jizera Mountains. It is 21 metres (69 ft) high, with 87 steps to the top. It was built in 1912. See also Slovanka, another observation tower nearby External links Brief history with photographs in Czech
Bramberk

Bramberk est une tour d'observation située dans la commune de Lučany nad Nisou, en République tchèque. Elle se situe sur la colline Krasny (787 mètres d'altitude). Elle mesure 21 mètres de hauteur et compte 87 marches pour atteindre le toit. Elle a été construite en pierre en 1912. Notes et références Voir aussi Articles connexes Slovanka, une autre tour similaire dans la même commune. Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Nový hřbitov v Táboře

Nový hřbitov v Táboře je hlavní městský hřbitov v Táboře. Nachází se na jižním okraji města, v ulici Nad Sládečkem, u někdejší samostatné obce Měšice. Historie Hřbitov byl vystavěn roku 1921 na velkém pozemku za městem jako nový městský hřbitov náhradou za pohřebiště u barokně upravené hřbitovní kaple svatého Filipa a Jakuba, které sloužilo jako městský hřbitov od konce 14. století a bylo v letech 1969 až 1973 přeměněno v park. Vstup tvoří puristická brána se štukovou datací vzniku a přilehlá přízemní budova, která sloužila jako zázemí hřbitovní správy. Ve městě vznikl též roku 1892 nový židovský hřbitov, když původní přestal kapacitně stačit. Podél zdí areálu je umístěna řada hrobů významných obyvatel města, pohřbeni jsou na hřbitově i vojáci a legionáři bojující v první a druhé světové válce. S odchodem téměř veškerého německého obyvatelstva města v rámci odsunu Sudetských Němců z Československa ve druhé polovině 40. let 20. století zůstala řada hrobů německých rodin opuštěna a bez údržby. Krematorium zde bylo postaveno roku 1982. Osobnosti pohřbené na tomto hřbitově Karel Mareš (1898–1960) – brigádní generál, vojenský pilot, první velitel 311. československé bombardovací perutě RAF Jiří Hrzán (1939–1980) – český herec Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nový hřbitov v Táboře na Wikimedia Commons Městské hřbitovy Tábor Profil hřbitova na sumava.cz Hřbitov na pohrebnik.cz
Sinagoga Klausen

La sinagoga Klausen (en txec: Klausová synagoga) és una antiga sinagoga jueva situada a Praga, a la República Txeca. La congregació es va establir a la dècada de 1570, i la sinagoga es va acabar el 1884, després que una sinagoga anterior, construïda a l'estil barroc primerenc al gueto jueu, fos destruïda. L'any 1984 l'antiga sinagoga va ser reutilitzada permanentment com a museu jueu i és administrada pel Museu Jueu de Praga. Història Sinagogues dels segles XVI i XVII A la dècada de 1570, un reconegut home de negocis i benefactor del gueto, Mordechai Maisel, va decidir construir a l'àrea de l'actual sinagoga de Klausen un kloyz, o complex d'edificis, probablement incloses sinagogues i una escola talmúdica privada. El famós rabí i erudit de Praga Maharal va ensenyar en aquesta escola. El 1689, el gran incendi del gueto va cremar tots els kloyzn i la sinagoga porta el seu nom en honor a ells. El rabí Shelomo Khalish Cohen, de la sinagoga incendiada, que havia format part del complex, va iniciar la construcció d'una nova sinagoga d'estil barroc primerenc al lloc. L'any 1694, l'edifici es va acabar i dos anys més tard s'hi va afegir el monumental aron ha-Qodeix de tres nivells, l'arca de la Torà, gràcies a la dotació de Samuel Oppenheimer, una personalitat acomodada i influent de la monarquia austríaca, que en aquell moment Praga en formava part. Nombrosos rabins importants, per exemple Elazar Fleckeles, també estan connectats amb la sinagoga. Temps moderns El 1883–84, la sinagoga va ser reconstruïda per l'arquitecte Bedřich Münzberger, que també va participar en la decoració de la sinagoga espanyola. La renovació urbana massiva del gueto a principis del segle xx va deixar intacta la sinagoga Klausen, mentre que altres sinagogues barroques com la Zigeuner, la Gran Cort i la Sinagoga Nova van ser enderrocades. Actualment, la sinagoga Klausen és, per tant, l'únic exemple de sinagoga barroca de l'antic gueto. Durant la Segona Guerra Mundial es va ubicar un dipòsit així com una exposició a la sinagoga. Un any després de la guerra s'hi va obrir una exposició sobre festes i costums jueus. La sinagoga es va reconstruir els anys 1960, 1979–81 i 1983 (només l'aron ha-Qodeix). L'any 1984 es va obrir una nova exposició permanent de manuscrits hebreus i primeres estampes. Referències