NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Petra a Pavla (Dětřichov)

Kostel svatého Petra a Pavla je filiální kostel v Dětřichově v římskokatolické farnosti Opatov v Čechách. Mezi kulturní památky byl zapsán 6. dubna 1964. Historie První písemná zmínka o vsi Dětřichov je z roku 1347. Kostel je poprvé připomínán k roku 1350, kdy byl kostelem farním. Původně gotická stavba prošla několika stavebními úpravami. V 16. století byla renesančně přestavěna věž, což připomíná křížově zaklenuté podvěží s hřebínky. Další přestavbou prošel na začátku 18. století, kterou připomíná letopočet 1703 na portálku do sakristie. V roce 1793 postihl obec požár, který se nevyhnul ani kostelu. Následná přestavba v letech 1793–1795 dala stavbě barokní podobu. Z této doby pochází i většina vnitřního vybavení kostela. Znovu opravován byl ještě roku 1824. Tuto opravu datuje letopočet na hlavním klenáku severního vstupu do sakristie. Do 19. století jsou také datovány sochy umístěné v kostele. Popis stavby Stavba je jednolodní, orientovaná, s věží v západním průčelí. Presbytář je zakončen půlkruhově a je stejně vysoký jako loď. Věž je hranolová zakončená cibulovou bání s lucernou. Podvěží je zaklenuto křížovou klenbou s hřebínky. V jednotlivých patrech jsou umístěna úzká půlkruhově zakončená okna, v nejvyšším patře pak velká půlkruhová okna s římsou. Při jižní stěně věže je schodišťový přístavek. Plochostropou loď osvětlují velká okna. U jižní stěny stojí pravoúhlá předsíň. Kruchta v kostele je nesena dvěma dřevěnými sloupy s vyřezávanými kartušemi. Do sakristie se vstupuje dveřmi s rokokovými výplněmi, které jsou umístěny v kamenném portálku s ušima a kapkami. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons
Kostel svatého Jana Křtitele (Křenov)

Kostel svatého Jana Křtitele je vrcholně barokní kostel v obci Křenov v okrese Svitavy. Dříve byl mylně připisován staviteli Janu Blažeji Santinimu-Aichelovi. Historie Kostel byl postaven pod patronátem knížete Josefa Jana Adama z Lichtenštejna. Vznikl jako součást vrcholně barokního architektonického komplexu spolu s farou a kaplí. Dokončen byl roku 1729 jako novostavba. Výmalba byla vytvořena o rok později Janem Kryštofem Handkem. Legenda o Santinim Dle legendy má být autorem kostel geniální architekt Jan Blažej Santini-Aichel. Údajně měl projektovat kostel pro rakouský Salcburk a záměnou plánů mělo dojít k výstavbě salcburského kostela právě v Křenově. Pravděpodobnější je však to, že architekt se u Santiniho pouze inspiroval.[ve zdroji nenalezeno] Kdo je skutečným architektem Dle brněnského historika umění, Jaroslava Sedláře, je autorem lichtenštejnský dvorní architekt italského původu Antonio Maria Nicola Beduzzi (1675–1735). Sedlář došel k tomuto názoru zejména díky srovnání průčelí moravskotřebovského farního kostela Nanebevzetí Panny Marie, kde je Beduzziho autorství archivně doloženo, s průčelím kostela v Křenově. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons
Kostel svatého Jakuba Staršího (Městečko Trnávka)

Kostel svatého Jakuba Staršího je římskokatolická barokní stavba z roku 1752, která se zříceninou hradu Cimburk tvoří panorama Městečka Trnávky. Jedná se o orientovaný farní kostel místní farnosti, který je chráněný jako kulturní památka. Historie Kostel je v obci připomínán už v roce 1406. V roce 1752 byl vystavěn pozdně barokní chrám, zasvěcený stejnému patronovi, tedy svatému Jakubovi Staršímu. V té době byl farářem p. Jeremiáš Josef Frank. V roce 1888 byly při obnově dlažby nalezeny dvě hrobky, jedna se šesti rakvemi a druhá velká pod kruchtou. Kostel prošel ve 20. století několika opravami. Roku 1938 proběhla renovace interiéru a jeho elektrifikace. Nejvýznamnější pak byla oprava střechy mezi lety 1973–1974, kdy původní břidlicová krytina byla nahrazena eternitem a střecha věže pokryta měděným plechem. V letech 1976–1977 dostal kostel novou omítku. Posledním zásahem byla oprava fasády v letech 1995–1998. Popis stavby Kostel je jednolodní stavba s částečně vtaženou věží do západního průčelí, z něhož předstupuje v podobě rizalitu. Kostelní loď je na východě zakončena užším, půlkruhově uzavřeným presbyteriem, k němuž na jižní straně přisedá sakristie. Fasády jsou členěny lizénovými rámci a obdélnými okny završenými segmenty s plošnými šambránami. Nad hlavním západním portálem je umístěn pískovcový erb rodu Lichtenštejnů a nad ním dvě niky, ve kterých jsou sochy svatého Jakuba v nadživotní velikosti a Pieta ve zmenšeném měřítku. Věž má půlkruhově uzavřená okna, nad kterými se pod římsou nacházejí hodiny, uvnitř věže jsou zavěšeny gotické zvony. Klenba kostela je tvořena čtyřmi poli pruské placky s lunetovými výsečemi oddělenými klenebními pasy, interiér je členěn pilastry nesoucími římsu obíhající prostorem. Bohoslužby V kostele se pravidelně konají bohoslužby. Každou neděli v 9:30. Ve středu a v pátek se pak časy střídají podle zimního a letního času mezi 17. a 18. hodinou. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Jakuba Staršího na Wikimedia Commons
Kostel Narození Panny Marie (Opatovec)

Kostel Narození Panny Marie v Košířích u Opatovce je filiálním kostelem farnosti Opatov. Na seznam kulturních památek byl zapsán 10. dubna 1964. Historie První písemná zmínka o obci Opatovec pochází z roku 1347. Pozdně barokní stavba byla vystavěna roku 1793. Opravován byl následně roku 1844. Od roku 1859 byl kostel nějakou dobu farní dokud nebyla farnost přiřazena pod farnost Opatov v Čechách. Poslední rekonstrukcí kostel prošel roku 1997. Architektura Kostel je jednolodní bezvěžová stavba se dvěma sanktusníky. Presbytář je pravoúhlý a neodsazený. Loď je zaklenutá třemi plackami. Na severní straně přiléhá ke stavbě sakristie zaklenutá valeně s lunetami. Nad vstupem do sakristie je letopočet 1844. Vstupní portál má kamenné ostění s ušima, v kterém jsou osazeny barokní dveře nebo jejich replika. Nalevo od nich je menší vstup s plechovými dveřmi. Střecha je sedlová, krytá eternitem, který nahradil původní břidlici. Na střeše umístěny dva sanktusníky zakončené lucernami. Profilace korunní římsy zanikla z větší části při opravách a dochovala se pouze východní straně presbytáře. Západní průčelí má uprostřed plochý rizalit, prostupující až do štítu členěného na dvě etáže, v horní části zachovány profilace říms. Severní a jižní stěna mají dvě půlkruhově zakončená okna. Nižší jsou také v závěru presbytáře. V severní stěně kostela je zazděn náhrobník kněze z první poloviny 19. století. U kostela se nachází krucifix, pocházející z roku 1775. Vybavení Rámový hlavní oltář pochází z roku 1881. Boční oltář zdobí socha Panny Marie Lurdské. Kazatelna je zdobena reliéfy evangelistů a je ze druhé poloviny 18. století. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Narození Panny Marie na Wikimedia Commons
Kostel svaté Anny (Pustá Kamenice)

Barokní kostel Svaté Anny v Pusté Kamenici ze 17. století, lidově též nazýván „červená kaple“ se nachází na malém návrší (634 m n. m.) na východním konci obce. Je ojedinělou ukázkou pronikání vysoké architektury do venkovského prostředí. Půdorys kostela má tvar řeckého kříže a je zmenšenou kopií chrámu svatého Petra v Římě. Nad kněžištěm je vyklenuta 12 metrů vysoká kopule, střecha je sedlová, pokrytá břidlicí, zvonice je oplechovaná. Vnitřní vybavení je novogotické a pochází z 19. století. V interiéru se nachází obraz madony z konce 17. století, další část interiéru pochází z roku 1884–1888. Celý vnitřní prostor je proveden polychromovou úpravou. Kostel je v seznamu kulturních památek od roku 1964. Součástí areálu jsou hřbitovy, katolický a evangelický a dříve i fara, která je nyní v soukromých rukou. V 19. století byla ve svahu za farou velká okrasná zahrada – park. Kostel patří do farnosti Pustá Kamenice, která je spravována excurrendo z farnosti v Krouně. V kostele se pravidelně konají bohoslužby. Historie Původní dřevěný kostelík, vystavěný zdejšími horníky a uhlíři, se zde poprvé připomíná v roce 1350, zanikl po roce 1677. Současný římskokatolický kostel byl vystavěn v letech 1680–1690 za přispění Františka Antonína Berky z Dubé, pána Rychmburku (znak je na portále kostela) je zděný ze smíšeného zdiva v raně barokním slohu. Od té doby proběhlo mnoho úprav a přestaveb. Barokní úpravy byly provedeny roku 1763, kdy vznikl typický průčelní barokní štít, v uvedeném roce byl kostel opraven zásluhou hraběte Filipa Kinského. Další významná přestavba kostela je z roku 1883. V letech 1995 až 1997 proběhla na kostele svaté Anny rozsáhlá generální oprava, byla opravena střecha včetně klempířských prvků a nátěrů plechových částí a byla provedena úplně nová vnější fasádní omítka. Další opravy proběhly v létech 2003 až 2004 Kostel byl od 18. století hojně využíván i ze sousedních obcí, zejména Rychnova, František, Čachnova a Rudy, což dokládají záznamy o svatbách a pohřbech v dobových matrikách. Zajímavosti Kostel pravidelně navštěvoval český herec Radovan Lukavský, který měl chalupu na blízkém Čachnově. Doprava Pustá Kamenice leží při silnici 34. V obci jsou autobusové zastávky Pustá Kamenice, Pec, odb. a Pustá Kamenice, točna, se spoji do Hlinska, Čachnova a Poličky. Železniční zastávky Pustá Kamenice a Pustá Kamenice zastávka jsou vzdálené asi 600 m od kostela a leží na trati Žďárec u Skutče - Polička (označená číslem 261). Silnicí pod kostelem vede cyklotrasa č. 4105 Oldříš – Pec. Galerie Reference Externí odkazy * Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svaté Anny na Wikimedia Commons Kostel sv. Anny – Památkový Katalog Kostel sv. Anny na stránkách obce Pustá Kamenice ŘKF Pustá Kamenice
Soutice (zámek)

Zámek v Souticích na Benešovsku byl vystavěn ve 2. polovině 17. století na místě starší tvrze. Je chráněn jako kulturní památka, a zároveň zařazen na seznam ohrožených památek. Je v soukromém vlastnictví a prochází rekonstrukcí. Veřejnosti je přístupný pouze příležitostně. Historie Soutické panství koupil v roce 1694 od Obyteckých z Obytec svobodný pán Ferdinand Antonín Mladota ze Solopisk. Věnoval se alchymii a v roce 1724 koupil na pražském Karlově náměstí dům, dnes známý jako Faustův dům. Po jeho smrti připadl majetek jeho synovi Františku Michalovi, který však vstoupil do jezuitského řádu. Celý majetek tak získal řád, který ho prodal Františkově matce Marii Magdaléně a sestrám. Soutice připadly jedné ze sester Marii Anně, kvůli dluhům však skončily v dražbě, po které přešly do majetku druhé ze sester Zuzany Františky a jejího manžela ze severoitalského rodu Josefa Františka Puteaniho. Jejich syn, František Antonín baron Puteani, založil roku 1780 v zámku školu pro výcvik hospodářských úředníků. V roce 1895 zámek výrazně poničil velký požár, jemuž kromě budovy padlo za oběť mnoho starožitných předmětů a cenný archiv. Zámek se sice dočkal obnovy, ale byl přitom snížen o jedno patro. Poslední větší oprava proběhla na začátku 20. století. Za komunistického režimu v něm byl umístěn archiv, později sloužil jako škola. Po roce 1989 byl vrácen v restituci dědicům posledního majitele, kteří jej prodali novému vlastníkovi Janu Davidovi Horskymu z Rakouska. Ten nechal opravit vstupní bránu. V roce 2012 zdědil zámek jeho syn Jan Horsky, který pokračuje v rekonstrukci. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Soutice na Wikimedia Commons Zámek Soutice na webu Prázdné domy
Kostel svaté Kateřiny (Vranová Lhota)

Kostel svaté Kateřiny Alexandrijské je římskokatolický farní kostel v obci Vranová Lhota. Historie První zmínka o duchovním patronátě ve Vranové Lhotě je z roku 1507. Na místě od roku 1712 stála barokní kaple. Roku 1788 se na jejím místě začal budovat pozdně barokní kostel. Byl dostavěn roku 1792 spolu s budovou fary. V listopadu 1998 byl prohlášen kulturní památkou a o rok později rekonstruován. Popis Kostel je jednolodní stavba se sedlovou střechou. Kostelu dominuje hranolová věž s jehlancovou střechou. Věž přiléhá k presbyteriu. Nad dveřmi do věže se nachází plastika Dobrého pastýře a reliéf Oplakávání Krista. Na kostele se také nachází pamětní deska Jana Sládka, rodáka z Vranové Lhoty. V interiéru se nachází původní oltář z barokní kaple. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svaté Kateřiny na Wikimedia Commons
Struhaře (zámek)

Struhaře jsou zámek severně od Vítkovic u Lubence v okrese Louny. Postaven byl před polovinou osmnáctého století jako sídlo správce přilehlého hospodářského dvora. Historie První písemná zmínka o tvrzi ve Struhařích pochází až z roku 1579, ale vesnice zde existovala už ve čtrnáctém století, protože v roce 1359 byl zmíněn struhařský farář při obsazení nahořečické fary. Roku 1363 je uváděn vladyka Jindřich ze Struhař a v roce 1423 Petr ze Struhař. Po nich panství získali rytíři z Kračína: Mikuláš z Kračína (1430, 1461) a Václav z Kračína (1480, 1487). Od roku 1490 se majiteli stali páni z Gutštejna, kteří panství připojili k blízké Chyši. Kromě několika desetiletí v sedmnáctém století, kdy Struhaře patřily pánům z Vacínova, už u chyšského panství zůstaly. Zdejší tvrz však byla udržována a nejspíše během sedmnáctého století přestavěna na zámek, který nechal po roce 1730 hrabě Maxmilián Václav Lažanský z Bukové upravit v barokním slohu. Zámek sloužil správě statku a k občasným pobytům šlechty. Po roce 1945 se dvůr dostal do majetku státního statku. Zámek byl přestavěn na byty, kanceláře a skladiště, ale od roku 1980 nebyl udržován a postupně zchátral natolik, že se zhroutily krovy, propadly stropy a došlo k poškození zdiva. Noví majitelé však zahájili postupné opravy. Stavební podoba Jednopatrová zámecká budova má obdélný půdorys a valbovou střechu. U průjezdu, kterým se vjíždí do dvora, se nachází vstup do sklepů a schodiště do prvního patra. Přízemní místnosti jsou zaklenuté křížovými a valenými klenbami. Přístup Dvůr ani zámek nejsou přístupné veřejnosti. Okolo nich vede silnice z Lubence do Vítkovic, po které je značená cyklotrasa č. 2152 z Valče do Blatna a modře značená místní turistická trasa ze Žďárku na vyhlídku Bílý kříž. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Struhaře na Wikimedia Commons
Kostel Nejsvětější Trojice (Chrastavec)

Kostel Nejsvětější Trojice je římskokatolický chrám v obci Chrastavec v okrese Svitavy. Jde o filiální kostel farnosti Svojanov. Historie V letních měsících se ve vsi konaly nedělní pobožnosti u dřevěného kříže. Se stavbou nové kaple ve středu vsi u hlavní cesty se začalo v roce 1864 podle projektu stavitele Gerlicha z Březové nad Svitavou. Realizace však byla přerušena v roce 1866 kvůli prusko-rakouské válce. Práce byly obnoveny až o tři roky později a k vysvěcení kaple svatého Jana a Pavla došlo v roce 1874. V jejím sanktusníku byl zavěšen zvon z dřevěné obecní zvoničky. Později byla přistavěna sakristie a v roce 1882 také věž. Roku 1883 byly do věže pořízeny dva nové zvony od firmy „Adalberta Hillera vdova“. V roce 1888 byl pořízen nový oltář a kostel byl nově zasvěcen Nejsvětější Trojici. Dne 12. října 1916 byly během první světové války všechny tři zvony zrekvírovány pro vojenské účely. Jeden nový zvon byl zakoupen o čtyři roky později. Ten byl roku 1931 nahrazen třemi novými zvony pořízenými z obecní sbírky a ulitými Rudolfem Pernerem v Suchém Vrbném. Po jejich rekvizici 11. března 1942 během druhé světové války byl znovu užíván zvon z roku 1920, který však v roce 1974 pukl. V roce 1948 byl kostel vymalován a o deset let nato došlo k obnovení vnějších fasád.[zdroj?] Náhradou za puklý zvon byly roku 1975 pořízeny dva zvony vyrobené v dílně Dytrychová, posvěcené 6. června 1976. Popis Kostel je malou jednolodní obdélnou stavbou s trojboce zakončeným presbytářem, ke kterému v podélné ose chrámu přiléhá sakristie. Před západním průčelím stojí hranolová věž. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Nejsvětější Trojice na Wikimedia Commons
Kostel Povýšení svatého Kříže (Bradlné)

Kostel Povýšení svatého Kříže v Bradlném, součásti obce Rozhraní, je římskokatolický kostel zasvěcený Povýšení svatého Kříže. Je farním kostelem farnosti Rozhraní. Historie Kostel byl postaven v roce 1790 v pozdně barokním stylu. Jedná se o jednolodní chrám s trojboce uzavřeným kněžištěm, na které v ose stavby navazuje sakristie. Hranolová věž se nachází nad východním průčelím s vchodem. Vybavení V kněžišti se mimo obětního stolu a svatostánku nachází oltářní obraz Povýšení sv. Kříže a dvě sochy světců po stranách (svaté Heleny a Konstantina). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Povýšení svatého Kříže na Wikimedia Commons
Jílové (zámek)

Zámek Jílové leží uprostřed města Jílové v těsné blízkosti městského úřadu. V současné době je částečně veřejnosti přístupný a je ve vlastnictví města. Zámek je zapsán v Ústředním seznamu kulturních památek ČR. Historie Na místě zámku stávala tvrz, kterou v roce 1370 nahradil vodní hrad. Ten byl pak v roce 1574 přestavěn na o dvě patra vyšší renesanční zámek. Původními majiteli byli pánové z rodu Bünau, kteří zámek ale museli po bitvě na Bílé hoře opustit a prodali jej Kryštofu Šimonovi z Thunu. Dnešní podoba zámku pochází z druhé poloviny 17. století, kdy jej vlastnil hrabě František Zikmund Thun-Hohenstein (1639–1702), velkopřevor maltézského řádu v Čechách. V roce 1842 si nevyužívaný zámek pronajal Josef Münzberg a založil zde přádelnu vlny a výrobnu vlněných látek. Na okolních pozemcích časem vznikl park s jezírkem a glorietem, cestičkami, terasovitou zahradou se skalničkami i sportovními plochami. Když v roce 1932 prodali Thunové zámek Děčín, stal se zámek v Jílovém po dlouhé době sídlem rodiny a do roku 1945 zde žil František Antonín IV. z Thun-Hohensteinu. V roce 1945 byl zámek značně poničen při náletech a po druhé světové válce konfiskován, následně byla velká část majetku zničena či rozprodána. K rekonstrukci zámku pak došlo až v novém tisíciletí. Opraveno bylo přízemí a první patro, obnoven byl park i sklepy. Současnost V současnosti je zámek majetkem města a slouží k různým výstavám (kupříkladu o historii města, o historii těžby fluoritu či o historii původních majitelů, rodu Bünau). Součástí zámku je i knihovna. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jílové na Wikimedia Commons Historie zámku na webu města Jílové Archivováno 16. 3. 2017 na Wayback Machine.
Schloss Jílové

Das Schloss Jílové (Tschechisch: Zámek Jílové) ist ein Schloss im nordböhmischen Jílové (Eulau) bei Děčín. Das Schloss ist teilweise für die Öffentlichkeit zugänglich und befindet sich im Besitz der Stadt. Geschichte Eulau wird erstmals in der Urkunde von Karl IV. vom Dezember 1348 erwähnt. An der Stelle des heutigen Schlosses bestand um 1370 eine Wasserburg. Ab 1527 waren die Bünau Besitzer. Diese ließen die Burg zu einem Schloss im Stil der sächsischen Renaissance umbauen. Nach der Schlacht am Weißen Berg mussten die protestantischen Bünau das Land verlassen und verkauften an Christopher Simon von Thun aus Teschen. Unter Franz Sigismund von Thun und Hohenstein, Großprior des Malteserordens in Böhmen wurde die Burg zu ihrer heutigen Form umgebaut. 1842 mietete Josef Münzberg das ungenutzte Schloss und gründete eine Fabrik zur Herstellung von Wollstoffen. In den 1930er Jahren übergaben die Thun-Hohensteins ihr Schloss in Teschen dem tschechoslowakischen Staat und zogen nach Eulau um. Franz von Thun und Hohenstein ließ das Schloss in den Jahren 1928–1930 zu einem modernen Familiensitz umbauen. Er schuf einen romantischen Park mit einem See und einer ihn umgebenden Gloriette, die ursprünglich unter dem Schloss in Tetschen stand. Der Brunnen im Innenhof stammt ebenfalls aus dem Innenhof des Tetschner Schlosses. Im April 1945 wurde das Schloss durch alliierte Bombenangriffe beschädigt. Nach dem Ende des Krieges wurde das Schloss beschlagnahmt. Die Thuns lebten dort bis zum Frühjahr 1946. Später beherbergte das Schloss ein Waisenhaus und dann bis 1998 eine Landwirtschaftsschule mit Internat. Seit dem Jahr 2000 ist das Schloss im Besitz der Stadt Jílové, die das gesamte Areal schrittweise rekonstruiert. Bisher wurden das Erdgeschoss und der erste Stock rekonstruiert und in den Renaissancekellern drei Ausstellungen zur Geschichte von Jílové und seiner Umgebung eingerichtet. Nachweise Zamek Jilove/Eulau (Tschechisch) Weblinks
Klášter theatinů (Praha)

Klášter theatinů (kajetánů) v Praze na Malé Straně je bývalý konvent při kostele Panny Marie Ustavičné pomoci a sv. Kajetána. Dějiny Roku 1648 založil první českou kolej řádu theatinů nejvyšší purkrabí Království českého Bernard Ignác Bořita z Martinic. Řád od roku 1672 sídlil v koleji na Malé Straně. Jako klášterní kostel zpočátku sloužila dnes již neexistující kaple Panny Marie Einsiedelnské na rampě Pražského hradu. Původní stavební plán kostela od italského architekta Guarina Guariniho, člena theatinského řádu, nebyl uskutečněn z důvodu na svou dobu příliš odvážného návrhu. Základní kámen kostela byl položen v roce 1691 pražským arcibiskupem Janem Bedřichem z Valdštejna. Kostel křížového půdorysu, spojený s klášterem vřetenovým schodištěm, byl dostavěn až v letech 1707–1711 architektem Janem Blažejem Santinim-Aichlem. Ten navázal na dřívější rozestavěnou budovu, jejímž autorem byl zřejmě Jean-Baptiste Mathey, je však možné, že jde o dílo Giovanniho Domenica Orsiho. Kostel byl vysvěcen v roce 1717. Za panování císaře Josefa II. byl v roce 1783 klášter v rámci církevních reforem zrušen. Plánovaný prodej klášterního kostela se na naléhání místních obyvatel neuskutečnil a objekt připadl Bratrstvu Božské Prozřetelnosti, které kostel spravovalo. Po dočasné správě objektu Bratrstvem jej v roce 1793 koupil hrabě Rudolf Ferdinand z Morzinu, který zde provozoval divadelní představení. Ve 30. letech 19. století pozemek zakoupil známý vlastenec a lékárník Jan Dobromil Arbeiter v té době se v bývalém klášterním refektáři konala představení českého divadla, provozovaného skupinou vlastenců kolem Josefa Kajetána Tyla. Do roku 1869 pak sloužily budovy kláštera jako činžovní dům, kdy je koupila královna Marie Anna Savojská a darovala ho řádu redemptoristů. Po komunistickém puči byl redemptoristům v roce 1950 pozemek zabaven státem. Na krátký čas zde byl zřízen domov mládeže a později celý komplex připadl ministerstvu vnitra. přičemž kostel zůstal i nadále ve správě římskokatolické církve. V září 2005 byl kostel s částí zahrady redemptoristům navrácen. Odkazy Literatura Pavel Vlček (edt.), Umělecké památky Umělecké památky Prahy – Malá Strana, Academia, Praha 1999) Reference Související články Kajetánské terasy Externí odkazy O klášteře theatinů a kostele Panny Marie na hrady.cz Obrázky, zvuky či videa k tématu Klášter kajetánů-theatinů na Wikimedia Commons
Kostel svatého Václava (Nahořečice)

Kostel svatého Václava je římskokatolický filiální kostel v Nahořečicích v okrese Karlovy Vary. Stojí na nepoužívaném hřbitově obehnaném zdí uprostřed vesnice. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie První písemná zmínka o kostele v Nahořečicích je z roku 1359. Dochovaná podoba pochází z barokní přestavby provedené v období 1681–1698. Během ní byl kostel rozšířen. Přestavbu platil nejprve hrabě František Augustin z Valdštejna a po něm v ní pokračoval hrabě Jan Jiří Clary-Aldringen. Menší opravy probíhaly také v devatenáctém a první polovině dvacátého století. Po druhé světové válce nebyl kostel udržován. Budova velmi zchátrala a vnitřní vybavení bylo z velké části rozkradeno. Celková rekonstrukce proběhla až po roce 2000. Stavební podoba Jednolodní kostel má trojboce zakončený presbytář, k jehož severní straně přiléhá sakristie. Po stranách lodi stojí mělké kaplové výklenky a v západním průčelí hranolová věž. Fasády jsou členěné pouze pilastry. Presbytář je zaklenutý valenou klenbou. Vybavení V kostele bývaly tři oltáře. Hlavní oltář s akantovým rámem zdobily sochy svatého Jana Nepomuckého a svatého Antonína. Doplňovaly ho boční oltáře zasvěcené svaté Barboře a Panně Marii. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons