NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Týnkyrkan

Týnkyrkan (tjeckiska: Týnský kostel), Jungfru Maria kyrka framför týn (týn betyder "medeltida befästning"), är en kyrka vid rådhusplatsen Staroměstské náměstí i Staré Město (på svenska: Gamla stan) i Prag i Tjeckien. Kyrkan började byggas 1365 och fick sitt nuvarande utseende 1435. Interiören är dock företrädesvis i barockstil. Kyrkan var centrum för reformationen och den husitiska rörelsen i Böhmen fram till det trettioåriga kriget. Týnkyrkan är en gotisk kyrka som började byggas 1365. Tycho Brahes grav finns i kyrkan. Den danske astronomen dog år 1601 i Prag där han varit verksam vid Rudolf II:s hov. Týnkyrkan var en central plats i den husitiska rörelsen på 1500-talet och fram till slaget vid Vita berget den 8 november 1620 mellan protestanterna och Ferdinand II:s armé. Efter slaget avrättades 27 tjeckiska protestantiska adelsmän och borgare 1621 framför kyrkan för sitt deltagande i upproret mot Habsburgarna. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Týnkyrkan. Information
Kostel Povýšení svatého Kříže (Jablonec nad Nisou)

Kostel Povýšení svatého Kříže je starokatolický kostel v Jablonci nad Nisou. Projekt stavby vyhotovil jablonecký rodák Josef Zasche v roce 1900. Dokončena byla 31. srpna 1902 a vysvěcena 8. listopadu téhož roku. Kostel, který je od roku 1958 chráněn jako kulturní památka České republiky, patří k významným stavbám sakrální secesní architektury. Dějiny Do konce 19. stol. se starokatolické bohoslužby konaly v Jablonci jen o svátcích, a to v evangelickém kostele. Starokatolická obec se tedy 20. října 1899 rozhodla postavit si vlastní svatostánek. Mohla tento plán začít hned realizovat, protože ve svých řadách měla podnikatele schopné projekt financovat. Zásadní roli v jeho vzniku sehrál podnikatel Josef Scheibler, který v září 1899 koupil stavební pozemek. Starokatolické obci jej věnoval, a navíc stavbu ze dvou třetin financoval. K dalším mecenášům patřil např. zakladatel světoznámé sklářské a šperkařské firmy Daniel Swarovski pocházející z blízkého Jiřetína pod Bukovou či exportér Richard Haasis. Základní kámen stavby byl položen 18. srpna 1900, v den oslavy 70. narozenin císaře Františka Josefa I. Stavební práce provedla firma Emiliana Herbiga, stavební dozor vykonával sám Josef Zasche. Rozpočet stavby činil 52 000 korun, byl však významně překročen: celková částka nakonec vzrostla na 92.000 korun. Dne 4. března 1907 byla do té doby filiální obec Jablonec uznána jako samostatná farní obec. V roce 1911 se kostel dočkal varhan. V roce 1908 měla jablonecká církevní obec 2600 členů, z toho v samotném Jablonci 535 členů. O šest let později to bylo již 3100 členů. První světová válka přinesla nejen pokles členstva, ale i finanční potíže. Z věže kostela navíc byly pro válečné potřeby odebrány dva větší zvony. Na místě tak zůstal jen třetí, nejmenší zvon. V roce 1928 farní obec shromáždila peníze na dva nové zvony – dostaly jméno Víra a Láska, zvon, který zde přežil válku, byl pojmenován Naděje. Období 2. světové války Po německém obsazení pohraničí úřady Německé říše nařídily starokatolickým duchovním přísahat věrnost vůdci Adolfu Hitlerovi, a demonstrovat tak loajalitu starokatolické církve v oblasti Sudet. Vzhledem k tomu, že drtivá většina členů Starokatolické církve v ČSR patřila k německy mluvícímu obyvatelstvu, život farnosti po roce 1945 zásadním způsobem poznamenal poválečný odsun Němců. Po roce 1989 Po sametové revoluci prošel kostel rekonstrukcí. V rámci Programu záchrany architektonického dědictví bylo v letech 1995–2014 na opravu památky čerpáno 2 800 000 Kč (800 000 Kč v roce 1999 a 2 000 000 Kč v roce 2001). V roce 2012 byla zahájena obnova varhan. Bohoslužby Starokatolické bohoslužby se v kostele konají dvakrát týdně. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Povýšení svatého Kříže na Wikimedia Commons Reference Literatura KOBER, Jan; STRNAD, Jan. Kapitoly ze stavebního vývoje Jablonce nad Nisou. Jablonec nad Nisou: Informační centrum MÚ v Jablonci nad Nisou : Městská galerie MY : Spolek přátel města Jablonec nad Nisou, 2004. ISBN 80-239-5585-3. Kapitola Josef Zasche, architekt jabloneckých kostelů.
Vodní nádrž Vír II

Vodní nádrž Vír II je malá přehradní nádrž na řece Svratce postavená roku 1954 pod obcí Vír v okrese Žďár nad Sázavou v Kraji Vysočina. U tělesa hráze leží osada Hamry u Víru. Na kopci nad nádrží se nachází torzo hradu Pyšolec. Hydroelektrárna je umístěna za meandrem řeky a s přehradním jezerem je propojena tunelem. Využití Hlavním úkolem stavby je vyrovnávání toku z hlavní nádrže Vír I. Vodní elektrárna V komplexu je instalována jedna Kaplanova turbína o výkonu 0,730 MW. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní nádrž Vír II na Wikimedia Commons Vír II. na portálu Povodí Moravy, s. p.
Talsperre Vír II

Die Talsperre Vír II (tschechisch: Vodní nádrž Vír II) ist eine Talsperre in Tschechien. Sie befindet sich am Fuße der Burgruine Pyšolec und staut die Svratka. Geschichte Die Talsperre Vír II entstand 1954 als Unterbecken der Talsperre Vír I. Der Damm wurde in der Ansiedlung Dolní Hamry errichtet. Sie wird zur Stromerzeugung genutzt und ist mit einer Kaplanturbine mit einer Leistung von 0,73 MW ausgestattet. Der Stausee hat eine Fläche von 12,5 ha. Weblinks Vír II bei pmo.cz
Kostel svaté Barbory (Šakvice)

Kostel svaté Barbory je římskokatolický chrám v obci Šakvice v okrese Břeclav. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Jde o farní kostel farnosti Šakvice. Kostel je jednolodní orientovaná stavba se čtyřbokou věží v průčelí. Jeho stavba byla zahájena zřejmě během 14. století ve stylu pozdní gotiky (presbytář). Po požáru v roce 1801 byl kompletně rozšířen, změněna byla i fasáda. Při opravách v březnu 2000 byly objeveny malby a prvky sahající až do 12. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Barbory na Wikimedia Commons
Kostel svatého Bartoloměje (Křepice)

Kostel svatého Bartoloměje je římskokatolický chrám v obci Křepice v okrese Břeclav. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Jde o farní kostel farnosti Křepice u Hustopečí. Kostel je jednolodní orientovaná stavba s půlkruhovým závěrem kněžiště a čtyřbokou věží v průčelí. Jde o příklad prolínání forem pozdního baroka a nastupujícího klasicismu na konci 18. století v době josefinismu. Kostel byl dostavěný v roce 1791. Má tři oltáře, v pozadí hlavního oltáře je Kalvárie. Na stavbu byl použit i materiál ze starého kostela, který byl zbořen. Na věži jsou tři zvony, největší pochází z roku 1522, druhý byl vyroben kolem roku 1490. Třetí zvon – „umíráček“ – pochází z roku 1951. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Bartoloměje na Wikimedia Commons
Tsjechische Landbouwuniversiteit Praag

De Tsjechische Landbouwuniversiteit Praag (Tsjechisch: Česká zemědělská univerzita v Praze, afkorting: ČZU) is een openbare agrarische universiteit in de Tsjechische hoofdstad Praag. De onderwijsinstelling bestaat sinds 1906 als afdeling, sinds 1920 als faculteit en sinds 1952 als zelfstandige universiteit. Sinds 1966 heeft de instelling een eigen campus in Praag-Suchdol, een district in het noorden van de stad. De Tsjechische Landbouwuniversiteit is lid van de Euroleague for Life Sciences, een samenwerkingsverband van universiteiten en faculteiten die gespecialiseerd zijn in levenswetenschappen. Ook de Universiteit van Wageningen is lid van deze organisatie.
Czeski Uniwersytet Rolniczy w Pradze

Czeski Uniwersytet Rolniczy w Pradze (cz. Česká zemědělská univerzita v Praze – ČZU) – czeska uczelnia publiczna z siedzibą w Pradze. Została założona w 1952 roku. W 2018 roku funkcję rektora objął Petr Sklenička. W 2026 roku zastąpił go Michal Lošťák. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona uczelni (cz. • ang.)
Valdštejnské náměstí

Valdštejnské náměstí je prostranství v historickém jádru pražské Malé Strany. Do náměstí ústí ulice Sněmovní (přes tzv. Pětikostelní náměstí), Tomášská a Valdštejnská. Historie Dříve se náměstí nazývalo U písecké brány. Nacházelo se totiž na cestě (trasa Valdštejnské ulice) od původní Písecké brány, která stávala při vstupu do města od osady Písek. Cesta od brány se původně v místě náměstí větvila a pokračovala na centrální tržiště (Malostranské náměstí) nebo k dřívějšímu vstupu do hradu jižní branou. Po zániku brány v souvislosti s výstavbou barokního opevnění byl od poloviny 18. století používán název podle přilehlého paláce, v dnešní tvaru od roku 1935. Domy 1, čp. 16, Auersperský palác 3, čp. 162, Ledebourský palác, sídlo Národního památkového ústavu. 4, čp. 17, Valdštejnský palác, sídlo Senátu Parlamentu České republiky 5, čp. 18 (v JV koutě), pův. věž gotického opevnění; majetek Václava Hájka z Libočan, který zde sepisoval svou Kroniku českou Reference Literatura RUTH, František. Kronika královské Prahy a obcí sousedních. Praha: Pavel Körber, 1903-1904. 1246 s. Dostupné online. Kapitola Valdštýnské náměstí, s. 1097–1102. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Valdštejnské náměstí na Wikimedia Commons
Place Wallenstein

La place Wallenstein (en tchèque Valdštejnské náměstí) est une place située dans le centre du quartier historique de Malá Strana à Prague. Les rues Sněmovní, Tomášská et Valdštejnská débouchent sur la place. Histoire Auparavant, la place s'appelait U písecké brány. Elle se situait sur la route (l'actuelle rue Valdštejnská) qui partait de l'ancienne porte Písek, laquelle marquait l'entrée de la ville depuis le village de Písek. La route issue de cette porte bifurquait initialement sur la place et menait soit à la place du marché central (Place de Malá Strana), soit à l'ancienne entrée du château par la porte sud. Après la destruction de cette porte lors de la construction des fortifications baroques, la place conserva son nom actuel depuis 1935, en référence au palais Wallenstein adjacent. Edifices 1, n° 16, Palais Auerspersky 3, n° 162, Palais Ledebour, siège de l'Institut national du patrimoine. 4, n° 17, Palais Wallenstein, siège du Sénat du Parlement de la République tchèque 5, n° 18 (dans l'angle sud-est), tour d'origine de la fortification gothique ; propriété de Václav Hájek de Libočany, qui y écrivit sa Chronique tchèque. Références Bibliographie František Ruth, Chronique de la Prague royale et des communes voisines, Pavel Körber, 1903-1904 (lire en ligne) Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague
Železniční viadukt v Obřanech

Železniční viadukt na rozhraní Maloměřic a Obřan, částí města Brna, se nachází na železniční trati Brno – Havlíčkův Brod a překonává řeku Svitavu a dvě místní komunikace, ulici Obřanskou a Mlýnské nábřeží. Na tišnovské straně na něj navazuje Obřanský tunel. Postaven byl na začátku 50. let 20. století. Historie Obřanský viadukt o délce 140 m a výšce 10,5 m nad hladinou Svitavy se nachází v oblouku nové trati mezi Brnem a Havlíčkovým Brodem, o jejíž stavbě bylo rozhodnuto v roce 1938. Betonový most byl postaven podle projektu M. Tenka z Projekční ústředny ČSD z roku 1949. Společně s oběma opěrami je obložen opracovanými kamennými kvádry. Jeho dvě klenby jsou tvořeny prostými segmentovými oblouky, u spodní části jediného pilíře se nacházejí dva prázdné sokly, kam měly být podle původních plánů umístěny plastiky. Doprava na trati byla slavnostně zahájena 20. prosince 1953. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu železniční viadukt v Obřanech na Wikimedia Commons
Villa Müller (Prag)

Die Villa Müller (tschechisch Müllerova vila, Haus Müller) ist ein Gebäude von Adolf Loos in Prag, 6. Bezirk, Nad Hradním vodojemem 14, im Wohnviertel Střešovice im Westen der Stadt. Der Bauunternehmer František Müller, Hauptinhaber der renommierten Baufirma Kapsa & Müller, ließ die luxuriöse Villa 1928–1930 für sich und seine Frau Milada erbauen, als er mit seiner Familie von Pilsen nach Prag ziehen wollte. Auf Empfehlung von Karel Lhota beauftragte er Adolf Loos mit der Planung. Beide Architekten arbeiteten auf Grund von Loos’ schlechtem Gesundheitszustand zusammen an der Villa. Ihr Bau fiel in die Zeit, als Ludwig Mies van der Rohe in Brünn die Villa Tugendhat erbaute. Nach dem Tod von Müller im Jahre 1951 bewohnte die Witwe das Haus allein; in dieser Zeit des beginnenden Sozialismus verfiel die Villa weitestgehend, da nur zwei Räume im ursprünglichen Sinne genutzt wurden, während die anderen kommunistische Institutionen beherbergten. Nach der Samtenen Revolution kaufte die Stadt Prag das Haus und ließ es nach überlieferten Fotografien von 1998 bis 2000 rekonstruieren bzw. revitalisieren. Das Gebäude ist heute ein Museum und kann nach Voranmeldung besucht werden. Ausstattung Die äußerliche Form der Villa ist ein Würfel. Im Inneren wurden edle Materialien und Dekors aus verschiedenen Epochen kombiniert. Loos hat in der Villa nicht nur funktionale Gedanken verwirklicht, sondern auch seine Raumplan-Theorie, zu der unter anderem ein besonderes Farbkonzept gehört. Auch der Garten wurde in das Konzept eingefügt und entstand in Zusammenarbeit von Loos mit den Landschaftsarchitekten Camillo Schneider, Karl Foerster und Hermann Mattern. Galerie Literatur Oldřich Janota: Berühmte Villen Böhmens, Mährens und Schlesiens, 2010 (Bildband) Weblinks Müllerova vila. In: muzeumprahy.cz. Abgerufen am 28. Juli 2023 (tschechisch, offizielle Website). Müllers Villa: einmaliges Denkmal der modernen Architektur - Aktualität. In: czecot.de. Abgerufen am 28. Juli 2023 Villa Mueller Prague by Adolf Loos. In: galinsky.com. Abgerufen am 28. Juli 2023 (englisch, Artikel mit Bildern des Interieurs). The Villa Müller in Prague In: adolfloos.cz (englisch) Einzelnachweise
Villa Müller

La villa Müller (ou villa Loos) est une luxueuse villa du quartier Ořechovka (cs), à Prague (Nad Hradním vodojemem 14, Prague 6), que les architectes Adolf Loos et Karel Lhota ont construit en 1929-1930 pour František Müller, riche promoteur et propriétaire de l'entreprise de construction publique Kapsa-Müller, quand celui-ci désira déménager avec sa famille de Plzeň à Prague. Historique En dépit des lenteurs administratives et des changements imposés par la direction de l'équipement de la mairie de Prague, la construction a lieu entre 1928 et 1930 alors qu'au même moment Ludwig Mies van der Rohe construit la villa Tugendhat à Brno. Sous le régime communiste, la villa fut réquisitionnée et František Müller et son épouse Milada durent vivre dans deux des pièces de la villa. Après 1989, la ville de Prague acheta la villa et la fit restaurer à partir de photographies d’époque. Elle dépend aujourd’hui du Musée de la ville de Prague et peut être visitée. Style La villa s'inscrit en avant-garde de l'architecture internationale. Loos y a appliqué ses théories fonctionnalistes et le raumplan où l'espace n'est pas simplement divisé en pièces sur différents étages, mais en cubes et chaque espace se divise en plusieurs niveaux. Loos étant surtout un styliste de décoration intérieure, il a créé dans la villa un espace simple et élégant, rejetant toute forme d'ornementation non-fonctionnelle. À noter que Loos n'a pas dessiné de plans précis pour la villa, préférant composer l'espace au-fur-et-à-mesure de la construction. Il considère lui-même la villa Müller comme l'une de ses principales réalisations architecturales. Cette maison peut être comparée à d'autres édifices comme la maison Steiner à Vienne qui bénéficie également d'un plan identique à chaque étage. Cette maison est comme tant d'autres de Loos très sobre à l'extérieur et relativement riche à l'intérieur ; ceci est réalisé afin d'éviter un trop grand étalage de richesses. Galerie Notes et références Pour approfondir Bibliographie (en) Maria Szadkowska, The Villa Müller (en ligne). Articles connexes Ornement et crime, ouvrage théorique d'Adolf Loos Adolf Loos Monument culturel en Tchéquie Villa Tugendhat Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague Portail de la protection du patrimoine
Villa Müller

Villa Müller (Müllerova vila in ceco o Haus Müller in tedesco) è un edificio progettato da Adolf Loos nel 1930. La villa è situata a Praga, Repubblica Ceca. La casa venne progettata per il signor František Müller e sua moglie, Milada Müllerová. Architettura Noto simbolo degli esordi dell'architettura moderna, Villa Müller incarna l'ideale di economia e funzionalità di Loos. La particolare progettazione nello spazio, definita Raumplan, in questa villa raggiunge il suo apice portando a termine un lungo processo di sperimentazione (già presente nel progetto di Villa Steiner, 1910). Lo spazio viene caratterizzato, anche all'interno di una stessa stanza, dal mutare in altezza dei livelli di calpestio, indicando il cambiamento di una funzione o la simbolica importanza di una determinata area: Questa concezione del Raumplan viene meno all'esterno dell'edificio, un volume puro e bianco. In questo è possibile scorgere uno dei principali punti della teoria architettonica di Loos, esposta nel suo saggio del 1908, "Ornamento e delitto". Nel saggio, Adolf criticò aspramente le superfici decorate. Volle inoltre fare una distinzione fra l'esterno, alla portata dello sguardo pubblico, e l'interno, lo spazio privato ed intimo di pertinenza di chi ci abita. Gli interni infatti, al contrario della bianca e austera facciata esterna, sono caratterizzati da mobili confortevoli e superfici di rivestimento in marmo, legno e seta. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Villa Müller Collegamenti esterni Sito ufficiale, su muzeumprahy.cz. Villa Müller, su archINFORM.
Willa Müllerów w Pradze

Willa Müllera w Pradze (cz. Müllerova vila, zwana także Willą Loosa) – luksusowa willa w Pradze w Czechach, w dzielnicy Ořechovka. Stanowi przykład wczesnego modernizmu w realizacji domu jednorodzinnego. Historia i architektura Willę projektował architekt Adolf Loos przy współpracy Karla Lhoty, na zlecenie Franciszka Müllera (zamożnego właściciela firmy budowlanej Kapsa-Müller, który chciał się przeprowadzić z Pilzna do Pragi). Obiekt powstał w latach 1928–1930, czyli ważnym dla czeskiej architektury XX w. okresie, kiedy to Ludwig Mies van der Rohe stawiał w Brnie Willę Tugendhatów. W projekcie Loos położył nacisk nie tylko na funkcjonalne myślenie, ale i wdrożył swoją teorię „Raumplanu“ – przestrzeń domu nie była dzielona na jednakowe piętra, ale rozczłonkowana na przestrzenno-funkcjonalne „sześciany” – osie widokowe poszczególnych izb obiektu przecinały się na różnych płaszczyznach. Dom został wyposażony w taras rekreacyjny z prysznicem i kwietnikiem na dachu płaskim. Na zarzuty, że dom jest bardzo surowy, Loos (wróg wszelkiej ornamentyki), odpowiadał, że stawia go dla zamawiającego, a nie dla komentatorów. Funkcjonalność willi była zresztą bardzo dyskusyjna i wielokrotnie krytykowana. Na przykład parkowanie auta w garażu powodowało, że w całym domu czuć było odór spalin. Sam Franciszek Müller (1890–1951) według niektórych źródeł prawdopodobnie udusił się podczas dokładania paliwa do kotła centralnego ogrzewania. Socjalizm i dziś Wraz z epoką socjalizmu dom został znacjonalizowany, a wdowie po Müllerze, Miladzie (1900−1969) przyznano tylko dwie izby, w tym jedną z usuniętym oświetleniem. W pozostałych osadzono różnego rodzaju państwowe organizacje, na przykład wydawnictwo pedagogiczne skupiające duże ilości osób, które dewastowały willę. Wdowie udało się jednak zgromadzić znaczną ilość oryginalnych sprzętów z wyposażenia willi. Te, których nie zmieściła we własnych pokojach, rozdała lub sprzedała znajomym, w związku z czym większość wyposażenia udało się uratować przed zniszczeniem lub kradzieżą. Po upadku komunizmu większość z nich wróciła do willi. Po aksamitnej rewolucji willę od właścicieli odkupiło miasto Praga, celem jak najwierniejszej rekonstrukcji, której dokonano w 1998 w oparciu o materiały archiwalne. W zespole rekonstrukcyjnym pracowała m.in. Polka Maria Szadkowska, historyk architektury, która została następnie kustoszem obiektu. Dojazd Dojazd zapewniają tramwaje praskie – linie 1, 2 i 18. Zobacz też Willa Tugendhatów Osiedle Baba w Pradze Willa Eduarda Lisky Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona willi
Kościół św. Jana Chrzciciela w Hulczynie

Kościół św. Jana Chrzciciela w Hulczynie – rzymskokatolicka świątynia w mieście Hulczyn, siedziba parafii św. Jana Chrzciciela. Historia Pierwsza wzmianka o świątyni pochodzi z 1378 roku. Pierwotnie w całości gotycki. Wieża oraz fasada zostały później zbarokizowane. W 1597 wieża się zawaliła niszcząc dużą część korpusu nawowego. Świątynię odbudowano w 1608. W 1616 kościół spłonął w pożarze miasta. W 1649 w nowo naprawiony dach wieży budynku uderzył piorun. W 1943 odlano nowe dzwony w miejsce starych, brązowych, zarekwirowanych na cele wojenne. Kościół był remontowany w latach 1998–2001. W 2006 w budynku kościoła zostały umieszczone 24-głosowe organy. Architektura Wieża jest barokowa, korpus nawowy gotycki. Kościół posiada dwie sygnaturki: małą, na nawie świątyni, oraz dużą, nad prezbiterium. Od północy do kościoła dostawiona jest kaplica boczna. Ołtarz główny jest barokowy. Pośrodku znajduje się obraz przedstawiający chrzest Jezusa. Na górze ołtarza widoczna jest figura Maryi z Dzieciątkiem Jezus. Przypisy
Evangelický kostel (Hlučín)

Evangelický kostel je jedním ze tří památkově chráněných kostelů v Hlučíně. Stojí na pozemku p.č. 184, poblíž autobusového nádraží, ulice Opavská č. 1860 a je kulturní památkou ev. č. 10621/8-3899. Byl postaven z podnětu hlučínských evangelíků, kteří chtěli mít vlastní kostel, ve kterém by evangelický jáhen z Ratiboře měl alespoň jednou měsíčně bohoslužby. 3. června 1862 byl položen základní kámen a stavba, kterou vedl Vilém Wetekamp, ředitel Rothschildových statků v Benešově, byla ve velmi krátké době dokončena. Jedná se o hodnotnou, pseudoslohovou stavbu z režného zdiva, vyzdviženou z půdorysu řeckého kříže. V křížení střech je umístěna polygonální věžička zakončená jehlanem. Čtyři štítové stěny mají stejnou výzdobu a členěním jsou prolomeny trojicí oken s půlkruhovými záklenky, rámovány šambránou. Střední okno je vyšší. Vstupní dveře jsou dvoukřídlé výplňové se světlíkem zdobeným kružbou. Kostel má dřevěný strop, malý kůr, kazatelnici, dvojitý mosazný lustr o průměru 1,15 m s vytepanými kalichy. Uvnitř je kostel vydlážděn, a to u oltáře červenými dlaždicemi, v lodi kostela břidlicí. Okna jsou z barevného skla zasazeného do olova. Kolem kostela byl hřbitov, který byl uzavřen bránou a zdí. Brána a zeď byla zbořena a hřbitov zrušen v roce 1965. Odkazy Reference Literatura SAMEK, Bohumil. Umělecké památky Moravy a Slezska. Svazek I. Praha: Academia, 1994. ISBN 80-200-0474-2. Kapitola Hlučín, s. 484. KUČA, Karel. Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Svazek II. Praha: Libri, 1997. ISBN 80-85983-14-1. Kapitola Hlučín, s. 89. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Evangelický kostel na Wikimedia Commons
Universität für Chemie und Technologie in Prag

Universität für Chemie und Technologie in Prag, tschechisch Vysoká škola chemicko-technologická v Praze, kurz VŠCHT, ist eine tschechische Universität mit Sitz in Prag. Die Entstehungsgeschichte der heute eigenständigen Universität greift auf das einstige Prager Polytechnikum (die spätere Tschechische Technische Universität in Prag) zurück. Hier wurde ab 1806 Chemie gelehrt. Nach der Umstrukturierung der Universität im Jahre 1920 wurde (als Fakultät) die Hochschule für chemisch-technologisches Ingenieurwesen (Vysoká škola chemicko-technologického inženýrství, kurz: VŠCHT) errichtet. 1953 wurde die Hochschule aus der Tschechischen Technischen Universität in Prag ausgegliedert und existiert seitdem als eigenständige Universität. Fakultäten Fakultät für Chemische Technologie Fakultät für Technologie des Umweltschutzes Fakultät für Lebensmittel- und Biochemische Technologie Fakultät für Chemieingenieurwesen Persönlichkeiten Vladimir Prelog (1906–1998), Schweizer Chemiker, Nobelpreis für Chemie (1975) Otto Wichterle (1913–1998), tschechischer Chemiker Vladimír Páral (* 1932), tschechischer Schriftsteller František Benda (1944–2017), tschechischer Umweltminister und Geistlicher. Siehe auch Universitäten in Tschechien Weblinks Website der Universität (cz/en) Einzelnachweise