NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Josefa (Hrubá Skála)

Kostel svatého Josefa stojí na okraji Hruboskalského skalního města, v těsné blízkosti zámku Hrubá Skála. Od roku 1964 je chráněna jako kulturní památka. Historie Jednoduchý jednolodní kostel ve stylu romantické novogotiky nechal v roce 1812 podle projektu Jindřicha Hausknechta postavit tehdejší majitel panství hrabě Josef Karel z Valdštejna. Ten byl také po své smrti o dva roky později pochován ve zdejší kryptě. Kostel byl vysvěcen 13. října 1812 Jelikož bylo kněžiště vysekáno do skály, kterou nelze odizolovat, je kostel vlhký. Hlavní novogotický oltář sv. Josefa vyrobila na konci 19. století firma Bušků ze Sychrova. Většinu interiéru postupem času zničila dřevomorka domácí. Ta se nevyhnula ani postrannímu oltáři Panny Marie. Na začátku 70. let 20. století byla zničena i sádrová socha Ježíše z roku 1935, kterou kostelu daroval akademický sochař Josef Drahoňovský. V letech 1815–1820 zde jako administrátor působil český buditel Antonín Marek z Turnova, později známý jako Libuňský jemnostpán. V roce 1848 před svatodušními bouřemi zdejší kaplan Jan Arnold sloužil v Praze na Koňském trhu mši. V březnu 2003 nechal farář František Kocman z Rovenska pod Troskami bez stavebního povolení a souhlasu památkářů zalít zdejší původní pískovcovou podlahu betonem. Díky tomu došlo ke značnému poškození kostela, neboť vlhkost, která dříve odcházela pískovcovými póry, se nyní usazuje na stěnách kostela. V minulosti tentýž farář nechal ke kostelu načerno přistavět sakristii, za což dostal pokutu 300 000 Kč. Popis Kostel je novogotická jednolodní omítaná neorientovaná stavba je uzavřena pětibokým závěrem a postavena ze smíšeného zdiva. Na okapových stranách je zeď zpevněna čtveřicí opěráků. Hlavní vchod se dvěma okny po stranách ve východním neomítaném průčelí jsou sklenuty lomeným obloukem. Nad římsou je trojúhelníkový omítnutý štít s kruhovým vitrážovým oknem. Pětiboké kněžiště na západní straně má po stranách dvě hrotitá okna. Čtvercová sakristie se dvěma kruhovými okny a zadním vchodem se napojuje na závěr. Kostel má oplechovanou sedlovou střechu s věžičkou, ve které jsou zavěšeny tři zvony. V interiéru nad hlavním vchodem je kruchta posazena na pilíře. Loď je zaklenuta valenou klenbou s lunetami. Za hlavním oltářem je kruhové okno. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Josefa na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Josefa, Hrubá Skála (katalog biskupství litoměřického) Bohoslužby ve farním kostele sv. Josefa, Hrubá Skála na webu církev.cz/bohoslužby Program NOCI KOSTELŮ – Hrubá Skála, kostel sv. Josefa kostel sv. Josefa, hrady.cz Kostel, obechrubaskala.cz Hrubá Skála - kostel sv. Josefa, turistika.cz Farář z Hrubé Skály zničil unikátní podlahu, novinky.cz Zámek Hrubá Skála, hrubaskala.info V obci v Českém ráji je pět zvoníků. I šestý by rád zvonil, ale nemá kde, iDnes.cz
Chiesa di San Giuseppe (Hrubá Skála)

La chiesa di San Giuseppe (in ceco Kostel svatého Josefa ) è la parrocchiale che si trova a Hrubá Skála, comune del Distretto di Semily nella Regione di Liberec, Repubblica Ceca. Appartiene alla diocesi di Litoměřice, sede della Chiesa cattolica nella Repubblica Ceca suffraganea dell'arcidiocesi di Praga e risale al'inizio del XIX secolo. Storia Il luogo di culto venne edificato all'interno del complesso del castello di Hrubá Skála all'inizio del XIX secolo per volontà di Josef Karl di Waldstein che ne affidò il progetto a Jindřich Hausknecht. La chiesa divenne sede della nuova parrocchia di Hrubá Skála e la sua consacrazione venne celebrata il 13 ottobre 1812. Descrizione Esterni La chiesa di San Giuseppe si trova a Hrubá Skála, comune della Regione di Liberec, Repubblica Ceca. Fa parte del complesso del castello cittadino ed è molto semplice, con facciata in muratura in stile neoclassico caratterizzata dal grande frontone con oculo rotondo sotto il quale, in asse, si apre il portale principale. Il prospetto è completato da due grandi e alte finestre ogivali che portano luce alla sala. La copertura del tetto è a due falde con piccola torre campanaria con tre campane posta in posizione centrale sopra il presbiterio. Interni La navata interna è unica. Il presbiterio è parzialmente scavato nella roccia e non è adeguatamente isolato dall'umidità. L'altare maggiore dedicato al titolare è neogotico. All'inizio degli anni settanta venne distrutta l'opera artistica più interessante della chiesa, la statua in gesso raffigurante Gesù e realizzata nel 1935 da Josef Drahoňovský. Nella cripta è sepolto Josef Karl di Waldstein, che volle la sua costruzione. Monumento culturale della Repubblica Ceca La tutela dei monumenti della Repubblica Ceca considera la chiesa, nel complesso del castello di Hrubá Skála, un monumento culturale tutelato col numero di catalogo 1000145825. Note Voci correlate Hrubá Skála Castello di Hrubá Skála Distretto di Semily Regione di Liberec Diocesi di Litoměřice Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Giuseppe Collegamenti esterni (CS) farní kostel sv. Josefa, Hrubá Skála, su katalog.dltm.cz. URL consultato l'8 gennaio 2024. (CS) farní kostel sv. Josefa, Hrubá Skála, su bohosluzby.cirkev.cz. URL consultato l'8 gennaio 2024. (CS) Church of Saint Joseph - Kostel sv. Josefa, su en.mapy.cz. URL consultato l'8 gennaio 2024.
Kostel svatého Mikuláše (Svatý Mikuláš)

Kostel sv. Mikuláše ve Svatém Mikuláši je římskokatolický kostel nacházející se v osadě Svatý Mikuláš, části obce Vysočina v okrese Chrudim. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Kostel byl postaven před rokem 1350. Jeho nynější podoba pochází z druhé poloviny 19. století. Kolem kostela je hřbitov se sbírkou litinových náhrobních křížů. Je zde také hrob posledního rváčovského rychtáře z roku 1846. Pověst Vypráví se, že stavbě kostela nepřál čert, který přes noc vždy rozboural část toho, co bylo postaveno. Když již byli stavebníci zoufalí, přišel jim na pomoc svatý Mikuláš. Čerta svojí silou zahnal a ten ve zlosti odkopl kámen, který zrovna přenášel. Kámen s otiskem čertova kopyta je možné dodnes spatřit nedaleko kostela. Vděční stavebníci pak kostel pojmenovali po sv. Mikuláši. Další fotografie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše ve Svatém Mikuláši na Wikimedia Commons
Kostel svatého Vavřince (Ves)

Kostel svatého Vavřince je sakrální stavba vybudovaná ve Vsi, součásti Černous ve Frýdlantském výběžku Libereckého kraje na severu České republiky. Od roku 1966 je kostel s farou chráněn jako kulturní památka. Od 4. června 2019 je památkově chráněna i ohradní zeď s bránou. Popis Objekt byl postaven v roce 1519 v pozdně gotickém stylu. Je považován za nejcennější místní památku. Kostel stojí na návrší uprostřed osady. Sakrální objekt je zde prvně zmiňován roku 1306, což z něj dělá nejstarší písemně zaznamenaný kostel na území celého Frýdlantska (některé zdroje stavbu označují za jednu z nejkrásnějších církevních staveb na Frýdlantsku). Existují však indicie, že zde zděná stavba stála již v 10. století. V kryptě kostela a na hřbitově rozkládajícím se kolem stavby se nachází hroby šlechticů, jimž patřili lenní statky v okolí. Nachází se tu cenné náhrobníky například Ernsta von Borau (z roku 1616) či Friedricha von Uechtritz (1661). Další náhrobníky lze nalézt též ve hřbitovní zdi kruhově ohrazující celý areál. Jeden z nich obsahuje reliéf ukřižovaného z roku 1731. Na hřbitově se navíc nachází též márnice. Součástí areálu je též barokní fara vybudovaná během 18. století. Varhany Uvnitř kostela se nacházely varhany se třemi měchy, které postavil Johann Jakub Josef Richter za cenu 160 zlatých. V roce 1836 nástroj opravoval Friedrich Reiß a za své práce si naúčtoval 50 zlatých a 30 krejcarů. Ke konci 19. století (roku 1890) dostal kostel nový nástroj pořízený za 1300 zlatých u firmy Rieger z Krnova. Dispozice Richterových varhan: Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Vavřince na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Vavřince, Černousy, Ves (katalog biskupství litoměřického) Kostel svatého Vavřince ve Vsi u Černous na webu Hrady.cz Památkový katalog
Majorka (usedlost)

Majorka je bývalá viniční usedlost nacházející se na adrese Podbabská 13/30 v Praze-Dejvicích. Své jméno získala po Eliáši Magaurovi z Greinfenalu, který zdejší vinice vlastnil v 17. století. Podle něj se usedlost jmenovala postupně Magourka, Makourka a dnes Majorka. Usedlost byla omezena stavbou železnice, v roce 1864 zde byla zřízena cihelna. Na přelomu 19. a 20. století zde fungovala továrna na obuv. Obytná budova pochází z konce 18. století. Dnes zde sídlí Ústav pro hydrodynamiku AV ČR. Usedlost je památkově chráněná. Historie V roce 1572 malostranský měšťan Hanuš Denk spojil pět dříve samostatných menších vinic do jedné usedlosti, která měla tehdy rozlohu 14 strychů. V roce 1628 koupil usedlost Eliáš Magaur z Greifenau. Podle něho se usedlost jmenovala původně Magourka, postupně bylo jméno komoleno na Makourku a od počátku 20. století na Majorku. Historické záznamy z doby smrti Eliáše Magoura v roce 1659 uvádějí, že zde byl viniční lis. Vinice se poté staly majetkem děkana metropolitní kapituly, po roce 1707, kdy se stala majetkem dalšího preláta kapituly, který přikoupil další pole, takže v té době měla usedlost dvojnásobnou výměru. V roce 1716 nechal děkan Tobiáš Vojtěch Opitz vybudovat na Magource pozdně barokní kapli Neposkvrněného početí Panny Marie a vytvořil i nadační fond na její budoucí opravy ve výši 50 zlatých. Když byla usedlost prodávána v roce 1734, píše se v kupní smlouvě o 6 kravách, 3 úlech a také mešním rouchu a dvou kališích, víno se tu v té době již nepěstovalo. Od roku 1791 do roku 1864 měla Makourka stejného majitele jako Juliska. V rámci výstavby Severní státní dráhy z Prahy do Drážďan v letech 1842-1851 byla část pozemků Majorky odkoupena pro tuto dráhu. Kolem roku 1860 byla díky svatovítskému arcijáhenovi Františku Dittrichovi opravena mariánská kaple na pozemku (vysvěcena byla 10. 10. 1886), koncem 19. století ji však noví majitelé nechali strhnout. V roce 1864 koupili Majorku podnikatelé, aby zde vybudovali cihelnu. Jejím výhradním majitelem se v roce 1869 stal Isidor Schmied, později ji koupil Antonín Klecanda. V roce 1916 se stali vlastníky Jan a Františka Reinerovi a Jiří a Anna Svagerovi a ti budovy nemovitosti adaptovali na továrnu na obuv. Autorem toto přestavby, stejně jako rozšíření továrny po první světové válce je Ludvík Melzer. V budově bývalé cihelny je dnes sklad a výroba autobaterií, v bývalých obytných budovách dnes sídlí Ústav pro hydrodynamiku AV ČR. Od roku 1958 je nemovitost zapsána do seznamu nemovitých kulturních památek. Odkazy Reference Literatura FIALOVÁ, Ludmila. Charakteristiky pražských příměstských usedlostí a jejich vývoj. Acta Universitatis Carolinae – Geographica. Roč. 1973, čís. 1, s. 27. LAŠŤOVKOVÁ, Barbora. Pražské usedlosti. [s.l.]: Libri, 2001. S. 179–181. VACEK, F. Sborník příspěvků k dějinám hlavního města Prahy. Svazek IV.. [s.l.]: [s.n.], 1923. Kapitola Dějiny Bubenče, Dejvic, Šárky a okolí. Pražský industriál. Příprava vydání L. Beran, V. Valchářová. Praha: ČVUT, 2007. Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Majorka na Wikimedia Commons
Veliká Ves (zámek)

Veliká Ves je novorenesanční zámek ve stejnojmenné obci 14 km jihovýchodně od Kadaně v okrese Chomutov. Zámek je chráněn jako kulturní památka. Historie Předchůdcem zámku byla tvrz zmiňovaná na přelomu čtrnáctého a patnáctého století, kdy měla podle dobového popisu dvě věže a mezi nimi budovu se světnicí. Není jisté, kdy zanikla, ale pravděpodobně se tak stalo po připojení Veliké Vsi k hasištejnskému nebo mašťovskému panství. V roce 1660 velikoveské panství koupili augustiánští kanovníci z pražského Karlova a nechali zde vybudovat barokní zámek jako letní sídlo pro svého opata. Stavba nedokončeného zámku skončila roku 1762, ale už v roce 1785 byl pražský klášter v důsledku reforem císaře Josefa II. zrušen a jeho majetek se dostal do správy Náboženské matice. Od ní panství koupil v roce 1788 Ignác Schreiter a později v roce 1811 zámek dokončil. Novorenesanční podobu zámek získal v letech 1890–1896, kdy patřil Richardu Procházkovi z Prahy, který jej prodal Jaroslavu Kosovi. Ve druhé polovině 20. století zámek využíval státní statek, sídlil v něm místní národní výbor a v patře byly byty zaměstnanců. Po roce 1990 byl zámek vrácen dědičce původních majitelů, od které ho koupila okounovská firma Druhá severočeská stavební společnost. Začátkem roku 2025 byl zámek i s přilehlými pozemky koupen soukromým vlastníkem Pavlem Vošahlíkem.[chybí lepší zdroj] Stavební podoba Zámek je patrová stavba s obdélným půdorysem, před který předstupuje atika ve střední části průčelí se vstupem a volutovým štítem. K zadní části zámku přiléhá hospodářský dvůr a mezi zámkem a rybníkem na jižní straně býval zámecký park. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Veliká Ves na Wikimedia Commons Zámek Veliká Ves na Hrady.cz
Vičice (zámek)

Vičice jsou barokní zámek ve stejnojmenné vesnici asi 3,5 kilometru jihovýchodně od Března v okrese Chomutov. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka. Historie Na konci šestnáctého století vlastnilo Vičice několik různých majitelů. Karel Hruška z Března svou část roku 1591 prodal Linhartu Štampachovi ze Štampachu, který později přikoupil ještě další část od Arnošta z Zettelbergu, a teprve Jan Jindřich ze Štampachu panství roku 1614 sjednotil, když dokoupil zbývající díl od Viléma z Doupova. Panské sídlo vzniklo ve Vičicích poměrně pozdě. August Sedláček datuje výstavbu tvrze až po roce 1609, kdy vesnici vlastnil Jan Jindřich ze Štampachu. Na štítě renesanční tvrze však býval letopočet 1598, který napovídá, že tvrz vznikla o něco dříve. Jan Jindřich ze Štampachu přišel o celý majetek v konfiskacích na konci stavovského povstání a v roce 1623 ho do zástavy získal Jaroslav Bořita z Martinic, od kterého ho koupil jeho zeť Florián Žďárský ze Žďáru. V roce 1670 byly Vičice připojeny k ahníkovskému panství, u kterého zůstaly až do zrušení poddanství. V roce 1702 zámek navštívil císař Josef I., který zde poobědval a zúčastnil se lovu v okolních lesích. Na konci devatenáctého a na počátku dvacátého století zámek patřil Franzi Preidlovi a Emanuelu Karschovi, vlastníkům prunéřovského pivovaru. Po roce 1950 připadl zámecký areál státnímu statku, v jehož majetku postupně zchátral. Po roce 1990 zámek koupila březenská firma Sady a školky Vičice, která ho částečně zrekonstruovala. Stavební podoba Předchůdcem zámku byla renesanční tvrz nebo panský dům. Tvrz přestavěli na barokní zámek Martinicové na počátku 18. století. Půdorys zámku má podobu písmene U s krátkými bočními křídly, která jsou v nárožích zakončena štíhlými polygonálním věžemi s cibulovými střechami. Z nádvoří se do přízemí vstupuje půlkruhovým bosovaným portálem. Některé místnosti jsou zaklenuté hřebínkovými klenbami. Poslední větší úpravy zámku proběhly v roce 1929, kdy bylo do velkého sálu vloženo patro, které umožnilo intenzivnější hospodářské využití objektu. Představu o velikosti hospodářského zázemí zámku podává soupis panství z roku 1794. Podle něj byl zámek v dobrém stavu, ale domek zahradníka byl poškozený. Ve dvoře byl chlév pro deset krav, stáj pro dva koně, chlév pro patnáct prasat a stodola se dvěma mlaty. Dvůr měl vlastní studnu, ale další vodu přiváděl vodovod do vodojemu, do kterého se čerpala pomocí vodního kola z Ohře. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Ústeckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Vičice na Wikimedia Commons Zámek Vičice na Hrady.cz
Kostel svatého Ondřeje (Hodslavice)

Kostel svatého Ondřeje je sakrální stavba v Hodslavicích na severní Moravě na pomezí Moravskoslezského a Zlínského kraje. Kostel je dřevěný, postavený roku 1451 v gotickém slohu. Během 17. a 18. století k němu přibyla empírová přístavba. Edikulový oltář byl vytvořen na přelomu 16. a 17. století. V kostele se též nachází kopie Hodslavické madony, jejíž originál – vytvořený během 15. století – je ovšem uložen jinde. Objekt je nejstarším dřevěným kostelem na území Moravskoslezského kraje. Objekt je chráněn coby kulturní památka České republiky. Historie První sakrální stavba v obci byla postavena ve 14. století z daru vrchnostenskou nadací. Farnost byla zřízena kolem roku 1383. Podle údajů v olomoucké kapitule je zpráva z roku 1419, v níž je zmíněn hodslavský farář Mikš. Stará vyobrazení kostela Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Ondřeje na Wikimedia Commons
Kościół św. Andrzeja w Hodslavicach

Kościół św. Andrzeja (czes. Kostel svatého Ondřeje) – zabytkowy, drewniany kościół w Hodslavicach. Jest to najstarszy drewniany kościół w kraju morawsko-śląskim. Kościół św. Andrzeja w Hodslavicach wpisany został na listę zabytków 3 maja 1958 pod numerem 21592/8-1588. Historia Kościół wybudowany został w latach 80. XV wieku (najstarsze zachowane zapiski o proboszczu parafii w Hodslavicach pochodzą z 1419 roku). Na belce nad wejściem do kościoła znajduje się data 1482. Z kolei na jednej z belek w wieży kościelnej zachował się napis: "roku 1551 – 9 miesiąca – 4 dnia". Prawdopodobnie jest to data remontu świątyni lub przejęcia jej przez Braci Czeskich, którzy użytkowali kościół w Hodslavicach do 1624. W 1624 kościół otrzymał zakon jezuitów z Nowego Jiczyna. Kościół był wielokrotnie remontowany (1864, 1875, 1892, 1895 – po uderzeniu w kościół pioruna, 1941, 1975, 1995). Na początku XX wieku kościół przewidziany był do rozbiórki, ze względu na budowę w jego pobliżu murowanej świątyni. Uratowała go przeciągająca się budowa nowego kościoła oraz uznanie przez namiestnictwo morawskie za zabytek (1908). W 2010 roku rozpoczęły się w kościele kompleksowe prace konserwatorskie. Architektura i wyposażenie Kościół jest orientowany, jednonawowy, wybudowany w konstrukcji zrębowej. Nawa postawiona na rzucie zbliżonym do kwadratu, prezbiterium zamknięte trójbocznie. Na łuku tęczowym zachowały się fragmenty manierystycznej polichromii. Najcenniejszym elementem wyposażenia kościoła jest Madonna Hodslavska - rzeźba przedstawiająca Matkę Bożą wykonana pomiędzy 1400 a 1420. Obecnie w kościele wystawiona jest jej kopia. Przypisy
Evangelický kostel (Hrob)

Evangelický kostel Vzkříšení v Hrobu na Teplicku, postavený ve stylu německé secese podle projektu architektonického ateliéru Schilling & Gräbner, pochází z přelomu 19. a 20. století. Kostel byl první sakrální stavbou ateliéru na českém území, kde je zároveň nejstarším secesním kostelem. Od roku 1958 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Základní kámen kostela, jehož stavitelem se stal Rudolf Wettstein, byl položen symbolicky 12. prosince 1900, přesně 283 let od zničení prvního místního luterského kostela. Bohoslužby Německé evangelické církve se zde začaly konat o dva roky později. Po roce 1945 byl kostel původním vlastníkům zabaven a získala jej Církev československá husitská (CČSH), využívala ho však jen do konce 60. let. Poté byly odvezeny lavice, které skončily v kotelně. Kostel poté dále chátral, na přelomu 20. a 21. století z něj zloději ukradli střešní krytinu a rozbili většinu vitráží v oknech. V roce 2008 byla střecha rekonstruována a zabezpečen vstup, aby nedocházelo k dalšímu ničení interiéru. V roce 2012 byla zahájena veřejná sbírka na opravu kostela, která probíhá i v roce 2020. Kostel zůstává majetkem CČSH, město Hrob jej má v pronájmu. Stará se o okolní park a kostel hlídá před vandaly. Zajišťuje také údržbu unikátních ručně natahovaných hodin, které se nacházejí ve výšce 30 metrů. Bohoslužby se zde nekonají. Galerie Odkazy Reference Literatura LUKEŠ, Zdeněk. Když se Bůh raději díval jinam. Lidové noviny. 27. 06. 2020, roč. XXXIII/149, s. 18. Dostupné online. ISSN 0862-5921. SELLNEROVÁ, Alena; BUREŠ, Jiří; ŘIČÁNKOVÁ, Alena; PAVLÍKOVÁ, Marta; HÁJKOVÁ, Lenka; PÁRAL, Matěj; HANZLÍK, Jan. Sakrální architektura 20. století v Ústeckém kraji. Ústí nad Labem: Národní památkový ústav, územní odborné pracoviště v Ústí nad Labem, 2017. 255 s. ISBN 978-80-85036-68-8. Kapitola Evangelický kostel Vzkříšení v Hrobu, s. 64–67. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu evangelický kostel v Hrobu na Wikimedia Commons DVOŘÁK, Michal. Že se hodiny předcházejí, je lepší, než když se zpožďují, říká kostelník. iDNES.cz [online]. idnes.cz, 2015-05-31 [cit. 2020-06-24]. Dostupné online.
Auferstehungskirche (Hrob)

Die Auferstehungskirche ist eine ehemalige Pfarrkirche in Hrob (deutsch: Klostergrab) in der Aussiger Region in Nordböhmen in Tschechien. Geschichte Aufgrund der unmittelbaren Nachbarschaft zu Sachsen nahm Klostergrab im 16. Jahrhundert den evangelischen Glauben an, und nach Zusicherung der Religionsfreiheit für Böhmen durch Kaiser Rudolf II. im Jahr 1609 erfolgte 1611 in Klostergrab der Bau der ersten reformierten Kirche Böhmens, die jedoch auf Anordnung des Stadthauptmanns von Osek 1617 wieder abgebrochen wurde. Ihre Grundmauern sind freigelegt. Erst im ausgehenden 19. Jahrhundert bildete sich im Zuge der Los-von-Rom-Bewegung in Klostergrab wieder eine evangelische Kirchengemeinde. Mit dem Bau der Kirche wurde 1900 das renommierte Dresdener Architekturbüro Schilling & Graebner beauftragt, das gleichzeitig auch im benachbarten Turn, einem Ortsteil von Teplitz, und mit der Lutherkirche in Dux bedeutende Kirchenbauten errichtete, die Bauausführung übernahm Baumeister Rudolf Wettstein. Die symbolische Grundsteinlegung der Kirche fand am 12. Dezember 1900, dem Jahrestag der Zerstörung des ersten evangelischen Kirchenbaus, statt, ihre Einweihung zu Ostern 1902. Die Kirche gilt als die erste Jugendstilkirche Tschechiens. Nach 1945 wurde das Kirchengebäude der Tschechoslowakischen Hussitischen Kirche übergeben, die sie bis Ende der 1960er Jahre nutzte. Nach Vandalismusakten um das Jahr 2000, bei denen die Glasfenster mit Darstellungen aus dem Leben Martin Luthers zerstört und die Dachdeckung geraubt wurde, fanden 2008 Sicherungsarbeiten statt, um eine weitere Zerstörung des Innenraums zu verhindern. Seit 2012 werden Spenden für die weitere Restaurierung der Kirche gesammelt. Architektur Der von den Architekten Rudolf Schilling und Julius Graebner in roh behauenem Bossenquaderwerk errichtete Kirchenbau wird beherrscht von seinem ohne Zäsur aufsteigenden monumentalen Turmaufbau, dessen Schaft nur in seinem unteren, von Strebepfeilern markierten Bereich eine dreiseitig gebrochene Vorhalle besitzt. Das ehedem stark durchlichtete Kircheninnere der mit schmalen Seitenschiffen ausgestatteten Basilika wird durch die weitgespannten Kreuzgratgewölbe bestimmt. Weblinks Artikel Julius Graebner in der Sächsischen Biographie Evangelische Auferstehungskirche Hrob Einzelnachweise
Rosenauerova kaplička

Rosenauerova kaplička je dřevěná stavba vybudovaná roku 1818 na Šumavě v jižních Čechách. Nachází se na jihovýchodním úbočí Plešivce (978 m n. m.) na břehu Schwarzenberského plavebního kanálu. Jméno stavby odkazuje na stavitele kanálu Josefa Rosenauera. K místu se vztahují dvě pověsti. Podle jedné se zde u svatého obrázku Rosenauer vždy pomodlil. Jednou ho však napadl pytlák a nožem mu způsobil zranění. Z nich se mu však podařilo vyléčit a jako výraz poděkování zde postavil boží muka, která byla posléze na počátku dvacátého století obestavěna dřevěnou kaplí. Dle jiné pověsti se zde Rosenauerovi ve snu zjevila Panna Maria, která mu poradila, kudy dále pokračovat ve stavbě kanálu. U kapličky se též slouží mše svaté. U kapličky se nachází akvadukt, v němž Jezerní potok kříží plavební kanál. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rosenauerova kaplička na Wikimedia Commons