NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vila Vlasta (Luhačovice)

Vila Vlasta se nachází na katastrálním území Luhačovice v ulici Bílá Čtvrť 240 v okrese Zlín. Byla prohlášena kulturní památkou ČR. Historie V letech 1902–1903 nechal novorenesanční vilu postavit podnikatel Osvald Životský. Stavitelem byl F. Brož z Ledče. Vila se nachází nedaleko pramene Aloiska na pozemku o rozloze asi 3 200 m², je obklopena parkem se skleníkem a hospodářskými budovami. Velikost budovy byla projektována s úmyslem, že zde bude pobývat srbský královský pár, se kterým se Životský dobře znal. Později budova sloužila jako kasino nebo dětské sanatorium. V roce 2000 byla prohlášena Ministerstvem kultury České republiky za kulturní památku. Architektura Vila Vlasta je samostatně stojící jednopatrová budova se zvýšeným přízemím na půdorysu obdélníku a tříosým mohutným křídlem, které vystupuje v ose budovy do dvora. Podezdívka je zdobena štukovou bosáží. K pětiosému průčelí na levé straně přiléhá arkádové schodiště s kleštinami, na levé straně přiléhá hranolová věž. V ose průčelí v prvním patře je umístěn arkýř, který je nesen volutovými krakorci ozdobenými secesními ženskými hlavami. Plocha průčelí v přízemí je členěna pásovou bosáží, v patře je omítka hladká. Okna v přízemí mají půlkruhové klenutí s archivoltou, v patře nad kordonovou římsou jsou okna pravoúhlá v šambráně s nadokenní římsou. Nad profilovanou korunní římsou je sedlová střecha s volutovým štítem nad schodištěm. Štít je zdoben pilastry a štukovým dekorem s motivy mušlí, puttů a rostlinných rozvilin a štukovým nápisem MDCCCCII. Věž je dvoupatrová se sdruženými okny, která jsou v přízemí půlkruhově zaklenutá, v patře jsou pravoúhlá vedoucí na balkón, v druhém patře pak půlkruhově zaklenutá s klenákem. Nad nadokenní římsou je plastický nápis Villa Vlasta, pod oknem ve štukovém rolverkovém rámu je nápis Postaveno L. P. 1903. Střecha věže má tvar vysokého komolého jehlanu. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Luhačovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Vlasta na Wikimedia Commons Staré pohlednice Luhačovic
Vila Haná (Luhačovice)

Vila Haná je samostatně stojící vila s hrázděným patrem, situovaná v Luhačovicích na Masarykově ulici čp. 209. Společně se sousední vilou Světlana je známou luhačovickou architektonickou památkou. Historie Vila byla vystavěna v roce 1897. Od roku 2003 je chráněnou kulturní památkou. Stavbu projektoval uherskohradišťský architekt Julius Koop. Byla určena jak k bydlení, tak k případnému komerčnímu využití. Část vily si pronajímal doktor Schön, který ve vile provozoval lékařskou ordinaci.[chybí lepší zdroj] Architektura Jedná se o dvoupatrový dům na obdélníkovém půdorysu, se sedlovou střechou. Přízemí bylo novodobě upraveno: namísto původní bosáže je pokryto hladkou šedou omítkou a v průčelí jsou vsazena velká trojdílná okna. Fasáda prvního patra a podkroví je zachována v původním duchu. Patro je hrázděné, zaujmou především vyřezávané balkony a vyřezávané lišty ve štítě. Ze severovýchodní strany je provedena novodobá přístavba garáže, v zadní části domu pak navazuje další přístavba. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Haná na Wikimedia Commons
Vila Ludmila (Luhačovice)

Vila Ludmila je secesní a modernistická samostatně stojící vila v Luhačovicích. Historie Vila pochází z počátku 20. století (pravděpodobně roku 1910). Od roku 1992 je památkově chráněna. Architektura Jednopatrová vila na čtvercovém půdorysu je umístěna v zahradě. Omítky na fasádě jsou kombinované – částečně hladké a částečně zrnité. Nápadným prvkem uliční fasády, orientované do náměstí, je vstupní vestibul: jedná se o polygonální dřevěnou konstrukci na kamenné podezdívce s prosklenými stěnami. V přízemí je po každé straně vestibulu trojdílné okno a v omítce vedle oken geometrický reliéf. V patře jsou pak okna tři. Krajní jsou trojdílná, francouzského typu, doplněná balkonem se železným zábradlím. Prostřední okno je dvoudílné a nad ním je umístěn nápis LUDMILA. Lichoběžníkový štít je krytý polygonálním kabřincem s konzolami, po stranách štítu pak je nízká atika zdobená plastickými vpadlinami. Ve štítu je malé okénko se zkosenými rohy. Valbová střecha je usazena na fabionové římse. K zadní části budovy je připojena novodobá přístavba, původně garáž, později květinářství a zahradnictví. Reference
Luhačovice (zámek)

Zámek Luhačovice je barokní šlechtické sídlo, které se nachází na Masarykově ulici v jihozápadní části města Luhačovice ve Zlínském kraji. Z roku 1412 pochází nejstarší písemná zpráva o tvrzi v Luhačovicích, která zanikla v době válek s Matyášem Korvínem. Roku 1629 zakoupili luhačovické panství Serényiové a v letech 1730 až 1738 nechal Wolfgang Serényi postavit jednopatrový barokní zámek se dvěma křídly, krytým vstupním schodištěm a hodinovou věží. K zámku patří také park a kaple zasvěcená svatému Josefovi, která sloužila jako luhačovický farní kostel od roku 1784 do roku 1997, kdy ji nahradil moderní kostel svaté Rodiny. V hospodářských budovách přiléhajících k zámku funguje restaurace a galerie, před zámkem je socha svatého Gotharda. Ve dvacátém století prošel zámek rekonstrukcí. Po druhé světové válce Serényiové sídlo opustili a v roce 1948 bylo zestátněno. Město zde umístilo napřed mateřskou školu, později dům dětí a mládeže a základní uměleckou školu. V roce 2017 byl zámek navrácen potomkům Serényiů, rodině Thienen-Adlerflychtů. V roce 2019 bylo dohodnuto, že restituenti budou obývat polovinu zámku a ve druhé polovině zůstane základní umělecká škola, zatímco dům dětí a mládeže se přestěhuje do školy nad nádražím. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Luhačovice na Wikimedia Commons Zámek Luhačovice, thienen.cz
Vila s lékárnou (Luhačovice)

Vila s lékárnou (též vila Lékárna, vila Austria nebo U Najády) je neorenesanční vila v Luhačovicích. Historie Stavba byla vybudována v letech 1884–1887 stavitelem H. Tauberem pro lékárníka Ignáce Seicherta. Po něm byl vlastníkem vily Hugo Tauber (Traub) a poté František Toman. V roce 1950 byl dům znárodněn, do soukromého vlastnictví se vrátil až po roce 1989. Od roku 2000 je vila kulturní památkou. Ve 21. století probíhala v etapách (2009, 2015) rekonstrukce objektu. Architektura Jedná se o samostatně stojící dvoupodlažní dům na obdélníkovém půdorysu, se sedlovou střechou. Hlavní vstup, zvýrazněný balkonovým portikem, je umístěn ve východní fasádě a je přístupný po schodišti. Portikus je lemován kuželkovou balustrádou a na čtyřech sloupech leží kladí s triglyfy a na něm balkon. Nad vstupem je umístěn štít s Aeskulapovou holí, symbolem lékárníků – objekt byl projektován jako lékárna a dům pro lékárníka. Štít nad portikem je vyplněný dřevěnou dekorací, podobně jako další štíty domu. V západní fasádě zaujme mělký centrální dřevěný pavlačový portikus. Jižní průčelí má v patře uprostřed balkón s pultovou stříškou. Fasáda v přízemí je dekorována pásovou bosáží. Nejnápadnějším prvkem stavby je čtyřboká věž na severovýchodním nároží. V jejím přízemí je vstupní portál s hlavou satyra v klenáku. Trojité okno v prvním patře má bohatě zdobenou suprafenestru: Mezi dvěma sedícími najádami je osobní znak Hugo Trauba. Na výrazně předsazené korunní římse je umístěna zkosená valbová střecha. V interiéru vily je v původní podobě zachovaný prostor lékárny s fabionovým stropem. Dále je zachováno původní schodiště s litinovým zábradlím. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila čp. 178 s lékárnou na Wikimedia Commons
Lázeňský dům Inhalatorium

Lázeňský dům Inhalatorium je lázeňská budova v jižní části lázeňského centra Luhačovic. Historie Stavba byla vybudována v roce 1922–23 na místě staršího objektu, který sloužil rovněž jako inhalatorium horké Vincentky. V roce 1987 pak bylo do budovy přivedeno vyústění Janova pramene. V letech 2000–01 byla celá stavba rekonstruována. Od roku 2005 je pak zapsána na seznamu kulturních památek. Svému původnímu účel slouží doposud. Architektura Architektonický návrh budovy je dílem architektů Josefa Skřívánka a Jana Vodňaruka a v době vzniku se jednalo o jedno z největších inhalatorií v Evropě. Budova je zasazená do svažitého terénu, a zatímco průčelí do ulice je dvoupatrové, průčelí orientované do parku je třípatrové a působí výrazně robustněji. V souvislosti s architektonickými styly je nejčastěji zmiňován klasicizující modernismus, někdy též secese. Nápadnými prvky exteriéru jsou především masivní dvoupatrový portikus a mansardová střecha. V interiéru jsou pak zachovány některé původní technické prvky, například funkční dekompresní komory s tlakově odolnými okny a také originální měřící přístroje. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lázeňský dům Inhalatorium na Wikimedia Commons
Dům Bedřicha Smetany

Dům Bedřicha Smetany (také Lázeňský dům Bedřicha Smetany) je čtyřhvězdičkový hotel na Lázeňském náměstí v Luhačovicích postavený v secesním slohu s kubistickými prvky v letech 1908–1910 podle návrhu architekta Emila Králíka. Nachází se 800 metrů od centra města a na pravém břehu řeky Šťávnice. Od roku 1958 je chráněn jako kulturní památka České republiky. Původně měl hotel tvořit trojdílný komplex, ale uherskohradišťský stavitel Josef Schaniak nakonec postavil jen jeho střední část. (V roce 1908 v Luhačovicích postavil Josef Schaniak také Lázeňské divadlo.) Budova později prošla několika rekonstrukcemi. Tu poslední podle původních plánů provedla v letech 1993–1995 akciová společnost Lázně Luhačovice. Čtyřpodlažní budova má obdélníkový půdorys. Na východní straně je členité symetrické průčelí. Před hotelem je umístěna Bruselská fontána akademického sochaře Jana Kavana, která byla součástí československého pavilonu na Světové výstavě v roce 1958 v Bruselu. Dům byl z iniciativy manželky ředitele lázní Marie Calmy Veselé pojmenován po hudebním skladateli Bedřichu Smetanovi. Při příležitosti 25. výročí jeho úmrtí byl dům 1. srpna 1909 slavnostně otevřen, ale ještě následující rok probíhala výzdoba interiéru. Ve vstupní hale je Smetanova busta od sochaře V. Maška. Bustu sem věnoval mecenáš Osvald Životský a odhalila ji Smetanova vnučka Daniela Heydušková. Roku 1908 v Luhačovicích zemřela Smetanova druhá manželka Bettina a je pochována na místním hřbitově. Je po ní pojmenována také jedna z luhačovických ulic. V Luhačovicích pak žila Smetanova dcera Zdeňka (1861–1936) a vnučka Daniela (1894–1965) a vlastnily zde vilu Žofín, kterou rodina koupila od malíře Františka Pečinky. Dům Bedřicha Smetany sloužil jako důležitá součást televizního seriálu z roku 2017 Četníci z Luhačovic. Tvůrci ho přejmenovali na fiktivní hotel Popper. Odkazy Reference Související články Bruselská fontána Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lázeňský dům Bedřicha Smetany na Wikimedia Commons Oficiální stránky Kde se natáčeli Četníci z Luhačovic, můžete bydlet v hotelu Popper
Vila Bellevue (Luhačovice)

Vila Bellevue je rodinný dům ve švýcarském stylu, situovaný v Luhačovicích. Historie Vila byla vybudována v roce 1910 (1902). Kulturní památkou se stala v roce 1992. V roce 2004 byl objekt rekonstruován. V současnosti (2025) je v něm provozován penzion. Architektura Jedná se o samostatně stojící patrový dům na obdélníkovém půdorysu. Fasády na všech stranách jsou dvouosé. Přízemí domu je zděné a okna v něm jsou vsazena v šambránách z omítky. Fasáda je členěna rámy. V patře je dům hrázděný. Okna jsou lemována dřevěným ostěním a nesou vyřezávané konzolové nadokenní římsy. Uliční průčelí má v přízemí i v patře dřevěný balkón. Hlavní vstup do domu je veden z bočního průčelí a je chráněn teráskou se zábradlím a stříškou. V zadní fasádě, orientované do dvora, je jednoosý rizalit. Střecha je tvořena dvěma skříženými polovalbovými střechami s osmibokou věžičkou s arkádami, stanovou střechou a korouhvičkou – věžička je umístěna nad křížením. Štíty jsou svisle deštěné a zdobené motivy vějířů. Fasády jsou provedeny v tmavě a světle okrové, tmavě červené a modré. K průčelí orientovanému do dvora je připojena moderní přístavba, které není součástí památkové ochrany. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Bellevue na Wikimedia Commons
Růžová vila (Luhačovice)

Vila Růžová neboli Alpská růže je secesní lázeňská vila z konce 19. století s výzdobou ve švýcarsko-alpském stylu stojící v lázeňském areálu Luhačovic na adrese Lázeňské náměstí 170. Dnes slouží jako ubytovací a rekreační zařízení. V roce 2001 byla prohlášena za kulturní památku. Historie Vila byla postavena v letech 1883–1884 architektem Václavem Pirchanem. V roce 2007 byla zrekonstruována za finanční podpory Zlínského kraje i města Luhačovice. Popis Jednopatrová stavba obdélného půdorysu stojí na kamenné podezdívce s nárožní pásovou rustikou a bosáží. Průčelí je členěno pilastry a meziokenními pilastry v patře s kanelovaným dříkem, což vytváří výrazný vizuální dojem. Východní průčelí dominují šestitabulková kastlová okna. Fasáda s soklovou, kordonovou a parapetní římsou nese valbovou střechu. Rizalit, zdobený krajkovou dřevěnou verandou, dodává stavbě unikátní charakter. Zadní fasáda, doplněná dřevěnou pavlačí, slouží dnes jako moderní prostory pro lázeňské hosty. Materiály, včetně cihly, kamene, dřeva a plechové krytiny, podtrhávají robustnost a tradiční hodnotu této architektonické perly. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Růžová vila na Wikimedia Commons https://www.turistika.cz/mista/luhacovice-vila-alpska-ruze-vila-ruzova/detail
Společenský dům (Luhačovice)

Společenský dům v Luhačovicích je funkcionalistická budova, která uzavírá severozápadní stranu Lázeňského náměstí (čp. 127) v Luhačovicích, lázeňském městě v okrese Zlín ve Zlínském kraji. Byla postavena v letech 1933–1935 podle projektu Františka Roitha. V roce 2005 byla zapsána do seznamu kulturních památek. Historie a popis Na začátku 30. let 20. století byla v Luhačovicích vypsána architektonická soutěž na vytvoření lázeňského centra pro setkávání hostů, kterých bylo rok od roku více. Zvítězil v ní návrh pražského architekta Františka Roitha, který byl ještě podle připomínek správní rady lázní přepracován; výsledná varianta budovy je symetrická, s reprezentativní vstupní částí, s krytými i otevřenými terasami. Má plochou střechu a v její střední části je patro s pokoji. Stavba má řadu funkcionalistických rysů s detaily ve stylu art deco. Práce začaly v roce 1933, ale neprobíhaly úplně hladce: komplikovaly je prameny minerálních vod, vyvěrající na staveništi. Voda musela být odvedena jinam a celý prostor byl upraven tak, aby už zpátky nepronikala. Stavělo se za plného lázeňského provozu, což znamenalo např. navážet materiál až večer nebo brzy ráno. Stavba byla dokončena v roce 1935; ve své době byla jednou z nejmodernějších lázeňských budov v Evropě. Kromě prostorných sálů a dalších místností pro pořádání společenských akcí v ní je i restaurace. Součástí projektu byla i přestavba celé plochy mezi novou budovou a tehdejší (později, v letech 1947 až 1952 zcela přestavěnou) kolonádou; vzniklo zde Lázeňské náměstí, jehož součástí je i Jurkovičův dům a další objekty včetně tzv. velké fontány. Společenský dům je součástí společnosti Lázně Luhačovice, a.s., je využíván jako společenské a kulturní centrum lázní a poskytuje kongresové i hotelové služby. V interiéru byla zachována i část původního nábytku, originálních svítidel a výzdoby. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Společenský dům Luhačovice na Wikimedia Commons Lázně Luhačovice: hotel Společenský dům turistika.cz: Společenský dům v Luhačovicích Staré pohlednice, lázně Luhačovice: Společenský dům
Vila Světlana (Luhačovice)

Vila Světlana je samostatně stojící vila s hrázděným patrem, situovaná v Luhačovicích. Společně se sousední vilou Haná je asi nejznámější luhačovickou architektonickou památkou. Historie Vila byla vystavěna v roce 1899. Od roku 1992 je chráněnou kulturní památkou. Investorem stavby byl drožkář Josef Výmola, architektonický návrh vypracoval uherskohradišťský architekt Julius Koop a stavbu provedl stavitel J. Schaniak ml. Architektura Jedná se o dvoupatrový dům na obdélníkovém půdorysu, se sedlovou střechou. Přízemí je zděné, s rýhovanou omítkou, v hlavním průčelí se dvěma trojdílnými okny, před kterými je terasa s dřevěným vyřezávaným zábradlím. Mezi okny je v omítce plastický nápis SVĚTLANA. Patro je zdobnější, v hlavním průčelí jsou v něm umístěna dvě francouzská okna s vyřezávanými balkony na konzolách a s bohatě dekorovanými nadokenními římsami. Trojúhelníkový štít má vyřezávané lišty a jsou v něm dvě obdélníková okna, opět zdobená vyřezávanými nadokenními římsami. Budova byla na straně zahradního průčelí rozšířena o novodobé přístavky. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Světlana na Wikimedia Commons
Bučický rybník

Bučický rybník se nachází na říčce Mrlině v katastru obce Rožďalovice v okrese Nymburk. Má tvar půlměsíce a je orientován z jihovýchodu na severozápad. Vodní plocha má rozlohu 28 ha. Navazuje na rozlohou malý Lohovský rybník s cennými rákosinami. Kromě Mrliny je ze severu napájen náhonem z Libáňského potoka a bezejmenným tokem z nedalekého rybníka Pařízek. Bučický rybník je ze všech stran obklopen lesy či rákosinami. Podél vede zelená turistická značka a žlutá turistická značka s naučnou stezkou Bučický mlýn, která začíná v Rožďalovicích a končí u rozcestí Nad Bučicí. U hráze a výpusti rybníka je situován Bučický mlýn s restaurací, který je v letních měsících turisticky vyhledávanou lokalitou. Bučický rybník je součástí ptačí oblasti Rožďalovické rybníky. Slouží jako zásobárna vody pro průmyslové podniky. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Bučický rybník na Wikimedia Commons
Nečaský rybník

Nečaský rybník se nachází na potoce Stříble v katastru obce Budčeves u vsi Břístev v okrese Jičín. Má protáhlý tvar a je orientován ze severovýchodu na jihozápad. Do severní části rybníka zasahuje evropsky významná lokalita Perna. Kromě toku Stříble je napájen i jedním bezejmenným tokem. Nečaský rybník je téměř ze všech stran obklopen poli. Součástí litorálu jsou rovněž cenné rákosiny. Po hrázi vede silnice III. třídy z Rožďalovic do Chotěšic. Nečaský rybník je součástí ptačí oblasti Rožďalovické rybníky. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Nečaský rybník na Wikimedia Commons
Řepín (zámek)

Zámek Řepín je zámecká budova postavená v 19. století v historizujícím novogotickém slohu. Nachází se v zámeckém parku anglického typu v horní části obce Řepín na Mělnicku. Od 3. května 1958 je objekt chráněn jako kulturní památka . Zámek je v soukromém vlastnictví, částečně přístupný je pouze zámecký park. Historie Středověk a novověk V místech dnešního zámeckého areálu stávala tvrz ze 13. století, založená řádem německých rytířů, kteří vesnici vlastnili už v roce 1207 a měli zde svou komendu při kostele Panny Marie Vítězné. Další zmínka o zdejším hradu je z roku 1328, jedná se však zřejmě stále o komendu řádu, neboť němečtí rytíři vesnici drželi až do roku 1411, kdy panství zkonfiskoval král Václav IV. V době husitských válek a následujících letech se majitelé často střídali. Byli mezi nimi Šumburkové, páni ze Zvěřince, či Hrzánové z Harasova. Další zpráva je z roku 1544, kdy si tvrz nechali její noví majitelé, bratři Zikmund, Jiří a Jan z Nežetic, zapsat do zemských desk. Roku 1615 panství koupil Mikuláš z Gerštorfu, jemuž však bylo panství za účast na stavovském povstání proti císaři Ferdinandovi II. po roce 1621 zkonfiskováno a řepínské panství přešlo na českého katolíka Filipa Fabricia Plattera z Rosenfeldu, který byl společně s Vilémem Slavatou a Jaroslavem Bořitou z Martinic roku 1618 objektem defenestrace. Platter řepínské panství spojil s Kropáčovou Vruticí a Vysokou Libní. Po třicetileté válce roku 1650 panství v žalostném stavu koupil Jan Valderode z Eckhausenu, který kolem roku 1670 přestavěl řepínskou tvrz na zámek v barokním slohu a Valderodové z Eckhausenu na zdejším panství sídlili až do konce 18. století. Roku 1806 panství získali Rohanové z Guémenée, kteří zde byli po šedesát let. I za jejich držení byl zámek několikrát stavebně upravován až roku 1876 Artur Rohan řepínské panství prodal Tereziánské akademii ve Vídni, která zámek vlastnila až do roku 1918, kdy byl zkonfiskován československým státem. Dvacáté století Jak stojí na pamětní desce, bylo na konci druhé světové války v roce 1945 v zámku zřízeno velitelství partyzánské brigády vedené sovětským majorem P. A. Kaniševem. Od padesátých let 20. století byly prostory zámku využívány jako domov důchodců. Po roce 1989 Po roce 1989 byl zámek vrácen v restituci původním majitelům z rodiny Štěpánových, kteří trvale žijí v Belgii. Zámek však zůstával opuštěný a byl nabízen k prodeji. O zámecký areál se zajímala např. mladobolestavská Škoda Auto, ale ke koupi nedošlo. V roce 2011 byl architektonickým studiem APA – architektonický a projektový ateliér Praha pod vedením architektky Naděždy Zachardové vypracován návrh využití areálu zámku Řepín jako školící středisko (Educa Řepín). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Řepín na Wikimedia Commons Zámek Řepín na webu Hrady.cz
Smíchovská radnice

Smíchovská radnice je neorenesanční budova čp. 236 na adrese Praha 5 – Smíchov, Štefánikova ulice 13. Budova je od roku 1976 zařazena do seznamu nemovitých kulturních památek. Historie První volba obecního zastupitelstva proběhla dne 10. října 1848, prvním starostou (purkmistrem) byl zvolen Josef Barth. Mezi významné purkmistry patřil například továrník František Ringhoffer (1862). Na místě pozdější radnice byla na tehdejší třídě Kinského v roce 1853 postavena jednoposchoďová budova pro ubytování c. a k. četnictva s průčelím k východní straně. V ní měla městská správa pronajaty dvě místnosti. Prostor pro radnici nedostačoval, a tak byl roku 1858 celý dům od stavitele a zároveň purkmistra Josefa Bartha vykoupen za cenu 17 tisíc zlatých. V roce 1866 poctil smíchovské radní na jejich radnici svou návštěvou císař František Josef I. V roce 1874 byla budova přestavěna, zvýšena o druhé patro a přistavěna věž s hodinami. V nových prostorách byly také stáje pro 3 páry koní a usídlen hasičský sbor s vybavením. V roce 1876 byl chodník celé ulice vydlážděn mozaikovou dlažbou a již roku 1874 sem zavedena dvoukolejná železná dráha koňská zvaná tramway na trase Karlín–Smíchov se zastávkou před radnicí Exteriér Návrh na průčelí budovy a reprezentační prostory byl zadán architektu Josefu Schulzovi. Osmiosá fasáda radnice se středním rizalitem a kuželkovou balustrádou na atice je novorenesanční, završená mansardovou střechou se dvěma vikýři a hodinovou věží s bání a lucernou. Věžní hodiny s kruhovým ciferníkem dodal pražský hodinář Václav Krečmer.. Plastickou dekoraci s městským znakem mezi dvěma alegorickými sochami na vytvořil sochař Antonín Popp. Okolí Vedle radnice v domě čp. 235 sídlila v letech 1872-1920 německá dívčí škola a v domě čp.230 kavárna U Holubů. Naproti radnici stojí výrazná budova novorománského farního kostela sv. Václava a vedle ní letohrádek Portheimka. Nejstarší starostové Josef Ulian (1848) první starosta Josef Barth, stavitel (1849–1861) František Ringhoffer (1862–1864) MUDr. František Kink (1865– Petr Fišer, obchodník s dřívím (1867–1873), zasloužil se o stavbu smíchovské vodárny Karel Dimmer (1874–1877), zasloužil se o stavbu pivovaru Odkazy Reference Literatura BÖHM Josef: Monografie města Smíchova. Smíchov 1882 JUNGMANN Jan: Smíchov, Město za Újezdskou branou. Muzeum hl. m. Prahy. Praha 2007 ROUBALÍK Stanislav: Starý Smíchov. Praha 1948 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Smíchovská radnice na Wikimedia Commons