NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Вышеградский железнодорожный мост

Вышеградский железнодорожный мост, обычно именуемый как железнодорожный мост (чеш. železniční most) — железнодорожный мост через Влтаву в Праге. История Первый мост был построен в 1871—1872 гг. фирмой семьи Харкорт в Дуйсбурге. Мост был одноколейный, стальной, его длина составляла 296,3 м. Мосто состоял из пяти пролетов на трех опорах. Этот первый мост был частью идеи соединить вокзал Франца Иосифа (сейчас Главный вокзал) и Западный вокзал (сейчас Смиховский вокзал) через Нусельскую долину (чеш. Pražská spojovací dráha). Новый мост В конце XIX века старого моста стало уже недостаточно, и было решено построить новый, двухколейный. Строительство проходило в 1900—1901 гг. Главным проектировщиком был инженер Коларж. Также по проекту Коларжа старый мост был заменён новым почти без остановки функционирования (всего за 36 часов). В реке были возведены новые опоры, металлические фермы были сооружены рядом, потом была произведена замена. Это событие нашло своё отражение в художественных произведениях, например в прозе Kruh из собрания «Předměstské povídky» Франтишка Лагнера. Мост составлен из трех ферм длиной по 69,9 м, ширина моста составляет 8,1 м. Примечания Литература Jiří Soukup. Pražské mosty: Studie se zřetelem na současné podniky. — Praha: Weinfurter, 1904. — 80 с. (недоступная ссылка) (чеш.) Jan Fischer, Ondřej Fischer. Pražské mosty (чеш.). — Praha: Academia, 1985. — 220 с.
Andrejšky

Buližníkový hřbet Andrejšky jsou přírodní památka u Starého Plzence v okrese Plzeň-město. Skalní hřbet, protažený v délce 300 m od severu k jihu, leží na severozápadním úbočí vrchu Radyně. Předmět ochrany Přírodní památka, původně evidovaná jako chráněný přírodní výtvor, byla zřízena vyhláškou rady ONV Plzeň – jih v roce 1975 za účelem ochrany vypreparovaných buližníkových skal a kamenného moře, tvořících geologický a krajinářsky typický prvek Radyňské vrchoviny. Geologie a geomorfologie Buližníkový (silicitový) hřbet Andrejšky, tvořený skalami 5–15 metrů vysokými, bývá charakterizován též jako kamýk (skalní suk). Tato bizarní buližníková skupina skal, tvořících vložku v algonkických břidlicích a pocházejících z období starohor, byla vymodelována v důsledku mrazového zvětrávání. Na východním straně chráněného území se nachází kamenné moře, jehož součástí jsou místy velké bloky skal. Přírodní památka se nachází na území geomorfologické jednotky Radyňská vrchovina. Jedná se o jediný buližníkový kamýk na Plzeňsku, který nebyl narušen lidskou činností. Rostlinstvo V chráněném území roste metlice křivolaká (Avenella flexuosa) či brusnice borůvka (Vaccinium myrtillus), hojně jsou zastoupeny různé druhy mechorostů, lišejníků a kapradin, např. osladič obecný (Polypodium vulgare) a kapraď osténkatá (Dryopteris carthusiana). Z dřevin se zde vyskytují běžné druhy: borovice lesní (Pinus sylvestris), bříza bělokorá (Betula pendula), jeřáb obecný (Sorbus aucuparia), smrk ztepilý (Picea abies) a dub letní (Quercus robur). Fotogalerie Horolezectví Andrejšky patří mezi horolezecky využívané lokality, horolezecká činnost je zde povolena bez časového omezení. V sektoru Radyně je Českým horolezeckým svazem evidováno celkem 110 lezeckých cest. Přístup Přírodní památka Andrejšky se nachází na úpatí vrchu Radyně na trase okružní naučné stezky Staroplzenecká při jihozápadním okraji městské zástavby Starého Plzence, zhruba jeden kilometr od zříceniny hradu Radyně na vrcholu stejnojmenného kopce. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Andrejšky na Wikimedia Commons Pořad Českého rozhlasu 22. 4. 2014
Anenské náměstí

Anenské náměstí (německy Anna-platz) patří k nejmenším v Praze, a přestože leží uprostřed Starého Města velmi blízko k hlavním proudům jak pěších turistů (Karlova ulice) tak automobilového provozu (Smetanovo nábřeží), je velmi klidné a působí téměř odlehlým dojmem. Pro Staré město typická dlažba, křivolaké přilehlé uličky a málo frekventovaný průchod domy do Karlovy ulice místu dodávají malebný ráz. Do roku 2018 většina náměstí sloužila jako parkoviště, od září 2018 je polovina náměstí se studnou především pro pěší, vznikla zde malá „oáza". Byla zrevitalizována dlažba, zasadily se dva stromy, přibyl mobiliář včetně stojanu na kola před Divadlem Na zábradlí. Celá rekonstrukce vyšla na 7 milionů korun. Popis Na jihozápadní straně náměstí se nachází Divadlo Na zábradlí, vedle něj palác Pachtů z Rájova, na východní straně původně gotická, barokně přestavěná budova bývalého kláštera dominikánek při kostele svaté Anny, dnes centrum Pražská křižovatka, podle kterého dostalo náměstí svůj název. Dominikánky se zde usadily na místě zrušených templářů a kostel si zbudovaly na místě původní rotundy sv. Vavřince. Severní stranu náměstí uzavírá dům U Francouzské koruny s muzeem astronoma Johanna Keplera, který v domě bydlel. Na jižní straně do náměstí ústí Stříbrná ulice, jedna z nejužších v Praze, směrem ke kostelu vede na noc uzavíraná Zlatá ulice, severní stranu protíná od Novotného lávky směrem podél kláštera ulice Anenská. V prostoru náměstí se nachází barokní studna s ozdobnou mříží s českým lvem, která pochází z konce 17. století a byla původně umístěna před újezdskými kasárnami. Pamětní desky Na zdech několika domů na náměstí jsou umístěny pamětní desky následujícím osobám: Pamětní deska Václava Havla (Anenské náměstí 209/5, autor David Černý) Pamětní deska s bustou Ladislava Fialky (Anenské náměstí 209/5) Pamětní deska Jana Grosmana (Anenské náměstí 209/5) Pamětní deska Iacoba Galla Carniola (nároží Anenského náměstí a ulice Na zábradlí) Pamětní deska Rudolfa Deyla (Anenská 188/3, autor Štefan Malatinec) Další fotografie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Anenské náměstí na Wikimedia Commons
Skakunův most

Skakunův most je železobetonový silniční most převádějící ulici Korunovační na území Prahy 6 přes železniční trať Praha – Lužná u Rakovníka do ulice Ukrajinských hrdinů. Vedle mostu sídlí velvyslanectví Ruské federace. Zastupitelstvo městské části Praha 6 usnesením z 28. února 2022 vyzvalo hlavní město Prahy k přejmenování části ulice Korunovační na ulici Ukrajinských hrdinů a dosud nepojmenovaného mostu Korunovační ulice přes železniční trať na Skakunův most (starosta Prahy 6 na Twitteru uváděl navržený název v podobě „Most Vitalije Skakuna“). Místopisná komise Rady hl. m. Prahy dne 23. března 2022 oba návrhy svým usnesením doporučila a zastupitelstvo hlavního města Prahy je dne 25. března 2022 schválilo, změna platí od 30. března 2022 zápisem do RÚIAN. Most je pojmenován po Vitaliji Skakunovi, jenž zahynul dne 24. února 2022 v ukrajinském Heničesku, kde odpálil most, aby zabránil postupu ruských vojsk. Přejmenování mostu i ulice souvisí s blízkostí ruského velvyslanectví. Ke slavnostnímu odhalení došlo 22. dubna 2022. Most má v evidenci TSK evidenční číslo Y-012. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Skakunův most na Wikimedia Commons
Skakunův most

Lo Skakunův most ("Ponte Skakun") è un ponte stradale in cemento armato di Praga che collega la ulice Korunovační al distretto di Praga 6, sovrastando la linea ferroviaria Praga - Lužná u Rakovníka. Nelle vicinanze del ponte si trova l'ambasciata della Federazione russa presso la Repubblica Ceca. Storia Tramite una risoluzione del 28 febbraio 2022, quattro giorni dopo l'inizio dell'invasione russa dell'Ucraina, l'assemblea distrettuale di Praga invitò la capitale ceca a rinominare una parte della ulice Korunovační in Via degli Eroi ucraini e il ponte anonimo che si trovava lungo quella via sopra la linea ferroviaria: il sindaco di Praga 6 Ondřej Kolář propose su Twitter il nome di Most Vitalije Skakuna ("Ponte Vitalij Skakun"). La commissione topografica del consiglio comunale praghese raccomandò entrambe le proposte e l'assemblea della città le approvò il 25 marzo 2022. Il cambiamento venne applicato dal 30 marzo 2022 con la registrazione nello RÚIAN (acronimo di Registr územní identifikace, adres a nemovitostí, ossia "Registro di identificazione territoriale, indirizzi e beni immobili"). Il ponte prende il nome da Vitalij Volodymyrovyč Skakun, un soldato ucraino morto il 24 febbraio 2022 nella città di Heničes'k dopo aver fatto saltare in aria un ponte per impedire l'avanzata delle truppe russe verso Cherson. La ridenominazione del ponte e quella della strada sono legate alla vicinanza dell'ambasciata russa. La cerimonia di inaugurazione si svolse il 22 aprile 2022. Note Voci correlate Piazza Boris Nemcov Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sullo Skakunův most
Міст імені Віталія Скакуна (Прага)

Міст імені Віталія Скакуна (Скакунів міст, чеськ. Skakunův most) — залізобетонний автомобільний міст у Празі, що межує з вулицями Коруновачна (чеськ. Korunovační) та Українських Героїв у районі Прага 6 і проходить над залізничною колією. Поряд з мостом розміщене посольство Російської Федерації. У резолюції від 28 лютого 2022 року муніципальна рада Праги 6 закликала міську владу перейменувати частину вулиці Коруновачної на вулицю Українських Героїв, а досі неназваний міст на вулиці Коруновачній через залізничну колію — на міст імені Віталія Скакуна. Міст названо на честь Віталія Скакуна, який 24 лютого 2022 року ціною власного життя підірвав автомобільний міст Генічеськ — Арабатська Стрілка, щоб перешкодити просуванню російських військ. Перейменування і моста, і вулиці пов'язане з близькістю російського посольства. Урочисте відкриття моста відбулося 22 квітня 2022 року. Галерея Примітки
Chrám Proměnění Páně (Těšov)

Chrám Proměnění Páně v Těšově u Milíkova v Karlovarském kraji je pravoslavný chrám zasvěcený Proměnění Páně. Historie Původní polodřevěná kaple byla součástí církevních objektů ve kterých se vyučovalo náboženství. Na jejím místě byl postaven zděný chrám který má napodobovat původní sakrální stavby z doby Velké Moravy. Od roku 2008 je chrám součástí mužského monastýru Proměnění Páně. Odkazy Související články Monastýr Těšov Reference Externí odkazy Video o historii monastýru
Wankelův závrt

Wankelův závrt se nachází v Holštejnském údolí v Moravském krasu. Tento závrt vznikl poměrně nedávno, teprve v roce 1855. Dne 5. dubna dopoledne toho roku se udál zajímavý přírodní jev, kdy se za velkého hluku propadly partie země v Hrádském žlebu na ploše 90 metrů čtverečních. Vznikl jícen, který měl v průměru 13 metrů, dno vzniklé propasti bylo oválné o průměru 5–9 m. Hloubka propasti činila 22–24 metrů. Hromovou detonaci bylo slyšet dle pamětníků v okolních vsích, zejména na Holštejně a v Lipovci. Jindřich Wankel předpokládal, že dno se časem rozšíří, což badatelům umožní vniknout do podzemních prostor, ale jeho naděje se nevyplnily. Závrt byl postupně zanášen zeminou, naplavovanou z okolních pozemků, takže za sto let od události byl hluboký pouhé 4 metry a zarostlý stromy; v současné době je jeho hloubka ještě menší. Několik desítek metrů od Wankelova závrtu se nachází jeskyně Spirálka. Literatura Karel Absolon, Moravský kras
Weberova cesta

Weberova cesta (pův. německy Weber Weg) je modře značená turistická magistrála v Krkonoších, vedoucí od Dívčích lávek kolem Boudy u Bílého Labe až k Luční boudě. Úsek Bouda u Bílého Labe – Luční bouda je v zimě uzavřen. Měří 7 kilometrů. Výškový rozdíl start – cíl je asi 650 metrů. V seznamu tras KČT nese číslo 1950. Pojmenována je podle děkana a politika z Vrchlabí Wenzela Webera (1824–1888), který se angažoval v Rakouském krkonošském spolku (později Německý krkonošský spolek) a podporoval zřizování značených turistických tras v tomto regionu. Trasa Trasa začíná u Dívčích lávek. Vede kolem Bílého Labe, soutoku Bílého Labe a Hřímavé Bystřiny k Boudě u Bílého Labe po zpevněné cestě, vhodné i pro cyklisty. Tam ji kříží cesty Hofmanka a Dřevařská cesta, obě značené žlutě. Odtud Weberova cesta pokračuje již po nezpevněné cestě, zčásti stále kolem Bílého Labe až k Luční boudě, kde končí. Modře značená trasa 1950 pokračuje ještě o 2,5 km dále Schustlerovou cestou do Obřího sedla. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Weberova cesta na Wikimedia Commons
Wernerův dům (Pardubice)

Wernerův dům je renesanční dům v centru Pardubic, na nároží Pernštýnského náměstí a Bartolomějské ulice (č. p. 116). Historie V 16. století byl první radnicí Pardubic nárožní třípodlažní renesanční dům č. p. 116, který je orientovaný z čelní strany do severní části náměstí a který je dnes zvaný Wernerův. Nejvýznačnějším vlastníkem domu byl obchodník a koželuh, v letech 1879–1888 starosta, Leopold Werner, jenž hostil taktéž skladatele Antonína Dvořáka, Marii Gebauerovou či Jana Gebauera. Z rodu Wernerova taktéž pochází malíř a grafik Ludvík Vacátko, proslavený především díly s tematikou koní. Roku 1909 byla obnovena malba tří postav školy Lucase Cranacha v opěrném oblouku, tzv. prampouchu, nad ulicí Bartolomějskou. Zadní trakt domu je ukončen patrovu budovou v pseudorenesančním stylu, která měla hlavní vstup původně z Wernerova náměstí. V roce 1964 se stal dům součástí památkové rezervace. Dům byl pod tlakem darován státu. Část Wernerova rodu odešla do Spojených států. Budova byla nákladně rekonstruována v 70. letech 20. století a nově byla doplněna interiéry socialistického bydlení pro zaměstnance památkového ústavu. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Wernerův dům na Wikimedia Commons Literatura Kaufmann, Hans: Maurové a Evropa, Cesty arabské vědy a kultury, Panorama 1982 Šebek, František: Stoleté ohlédnutí, Život Pardubic kolem 1900, Helios, 2000 Hrubý V., Vorel P.: Kostel sv. Bartoloměje. Výstava o jeho historii a pamětihodnostech. Východočeské muzeum Pardubice, listopad 1996 – 1997 Hrubý, Vladimír, Staněk, Jiří: Kostel sv. Bartoloměje v Pardubicích, Pardubice : Helios, 2000, ISBN 80-85211-08-4
Větrný mlýn Medůvka

Větrný mlýn Medůvka ve Valašském Meziříčí je replika původního mlýna německého typu, která stojí v městské části Podlesí při cestě pod skalním útvarem Medůvka západně od vrchu Medůvka. Kolem mlýna vede Cyrilometodějská stezka a cyklotrasa 6018. Historie Původní větrný mlýn postavil před rokem 1900 A. Skýpala nedaleko pasekářské usedlosti; jeho půdorys byl 2,5 × 3 metry. Počátkem druhé poloviny 20. století stála stavba již bez technologie a v roce 1964 byl celý mlýn zbořen. Podle dochovaných historických fotografií postavil roku 2017 nový majitel pozemku repliku původního mlýna a využil technologie z jiných vodních mlýnů. Mlýnské složení pochází z vodního mlýna v Radešicích, hranolový vysévač z Petříkova mlýna pod Týnčany a ostatní části technologie zhotovil František Mikyška. Popis Mlýn stojí na půdorysu o rozměrech 3,5 × 4 metry. Jeho celková výška je 7,5 metru a výška valu od země 5 metrů. Perutě mají průměr 10,5 metru a plně zapéřené mají plochu 21,7 m². Mlýn má jedno obyčejné složení: celé mlecí složení, mlecí kámen, 1 pískovcový kámen, moučnici, násypný koš a hranolový vysévač. Odkazy Reference Související články Seznam větrných mlýnů v Česku
Vila Mignon (Karlovy Vary)

Vila Mignon se nachází v horní části Sadové ulice ve vilové čtvrti Westend v Karlových Varech. Podle vlastního projektu zde v letech 1898–1899 postavil svou rodinnou vilu karlovarský městský stavitel Karl Heller. Historie Vila byla postavena v letech 1898–1899, tedy v období, kdy výstavba atraktivní vilové čtvrti Westend byla rozšiřována do horní části Parkstrasse, dnešní Sadové ulice. Vznikla jako rodinná vila karlovarského městského stavitele Karla Hellera, v tomto případě zpracovatele projektu, stavebníka i stavitele v jedné osobě. Objekt dostal jméno Villa Mignon. V roce 1903 byly ve vyšších patrech přistavěny balkony a v letech 1911–1912 došlo k přístavbě koupelen se sociálním zařízením. Vila patřila rodině Hellerů až do druhé světové války. V letech 1935–1939 jsou jako majitelé zapsáni Amalie Hellerová a dr. Ernst a Margaretha Hellerovi. Po válce byla vila znárodněna a s názvem Javorina se stala depandací Státního sanatoria Bristol. Generální opravu Javoriny dokončil Městský stavební podnik na jaře 1971. Po sametové revoluci došlo k privatizaci vily a k přejmenování na původní název Mignon. Ze současnosti Vila je součástí městské památkové zóny. V roce 2014 byla uvedena v Programu regenerace Městské památkové zóny Karlovy Vary 2014–2024 v části II. (tabulková část 1–5 Přehledy) v seznamu památkově hodnotných objektů na území MPZ Karlovy Vary s aktuálním stavem „vyhovující“. V současnosti (září 2021) je evidována jako objekt občanské vybavenosti ve vlastnictví společnosti Mignon-II s.r.o. Popis Vila stojí v Sadové ulici 1049/55 ve čtvrti Westend. Na severní straně sousedí s vilou Splendid, z opačné strany stojí vila Silva. Na západní straně se rozprostírá Hotelový resort Savoy Westend. Dvoupatrová vila Mignon je založena na pravidelném obdélném půdorysu. Uprostřed jižního průčelí vystupuje hranolová věž zakončená jehlanovou střechou s lucernou. V přízemí věže je umístěn vstup. Na jihozápadním i severozápadním nároží jsou otevřené lodžie s nárožním toskánským sloupkem. Nad nimi jsou nasazeny polygonální arkýře s přilbovou střechou. Za zmínku stojí též parková úprava kolem objektu v přírodně krajinářském pojetí. Zajímavosti V období, kdy byla vila provozována jako depandance Státního sanatoria Bristol „Javorina“, zde bydlívali tuzemští i zahraniční prominenti. V roce 1968 zde byl ubytován Alexander Dubček a sovětský politik Alexej Nikolajevič Kosygin s vnučkou. V roce 1970 přijel, údajně za svojí českou přítelkyní, afghánský král Muhammad Záhir Šáh. Odkazy Reference Literatura HANYKOVÁ, Eva; ZEMAN, Lubomír; ŠPIČKA, Milan. Karlovarské domy – Architekti – Stavitelé. 1. vyd. Karlovy Vary: Lázeňské ediční sdružení ve spolupráci se společností Baustav Karlovy Vary, 2015. 183 s. ISBN 978-80-270-0156-9. Kapitola Vila Mignon, s. 143–144. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Mignon na Wikimedia Commons
Annaburg

Annaburg je lovecký zámeček stojící v lese u vsi Horšov, části města Horšovský Týn v okrese Domažlice. Zámeček dostal jméno po hraběnce Marii Anně z Herberštejna, druhé manželce Františka Norberta z Trauttmansdorffu. Historie Na začátku 17. století byla Vilémem starším Popelem z Lobkovic u dvora u Horšova založena obora se soustavou rybníků. Po roce 1744 byl na ostrůvku jednoho rybníků vystavěn Trauttmansdorffy barokní lovecký zámeček. Po architektonické stránce se jednalo o šestiboký altán zakončený čtyřhrannou věžičkou a krytý dvojitou střechou. Uvnitř se nacházela jedna centrální místnost. V 80. letech 19. století došlo v okolí zámečku k vytvoření květinové výzdoby. V současné době je rybník vyschlý a opuštěné zříceniny zámečku patří školnímu statku SOŠ a SOU Horšovský Týn. V letech 2007–2009 prošel zámeček celkovou rekonstrukcí, kterou provedli žáci a učitelé Pozemního stavitelství. Z důvodu chybějících starších výkresů museli vycházet z dobových fotografií. Dostupnost K zámečku vede neznačená cesta od silnice II/200 nedaleko Horšova, která se později napojuje na silnici II/197. Odbočka na zámeček se nachází přibližně v polovině cesty. Vede sem také trasa NS Horšovskou oborou. Externí odkazy zámek na hrady.cz Annaburg má konečně novou tvář, Domažlický deník
Ptačí pozorovatelna Girov

Ptačí pozorovatelna Girov se nachází v lužním lese Girov, u mokřadu Girov a u řeky Olše v Hrádku v okrese Frýdek-Místek v Moravskoslezském kraji. Je to dřevěná zastřešená nízká vyhlídková věž s jednou plošinou, která je součástí naučné stezky Girov. Pozorovatelnu postavila a spravuje obec Hrádek a je celoročně volně přístupná. Na místě a v jeho okolí lze pozorovat cenné přírodní ekosystémy, hrát fotbal a další sporty, grilovat aj. Rozhledna, která byla postavená v roce 2018, a její okolí, jsou vhodné i pro rodiny s dětmi. Obec Hrádek také pronajímá areál Girov k soukromým akcím. Další informace Nedaleko, jiho-jihovýchodním směrem se nachází pískovcová Kamenná koule v Návsí. Nedaleko, severním směrem se nachází Přístřešek s ochozem Zamčiska. Galerie Odkazy Reference
Apollónův chrám (Lednicko-valtický areál)

Apollónův chrám je jednou ze salet (drobných staveb) v Lednicko-valtickém areálu, který je zapsán na seznamu světového kulturního dědictví UNESCO. Nachází se v okrese Břeclav v Jihomoravském kraji v krajinné památkové zóně poblíž česko-rakouské státní hranice. Monumentální klasicistní stavba z počátku 19. století je chráněnou kulturní památkou. Poloha a dostupnost Chrám se nachází na návrší (220 m n. m.) na břehu Mlýnského rybníka, nedaleko silnice spojující města Lednice a Břeclav (parkoviště naproti kempu Apollo). Okolo chrámu vede značená turistická trasa spojující města Lednice a Valtice, ve vzdálenosti cca 1,5 km je železniční zastávka „Lednice rybníky“ (Trať 247 Břeclav–Lednice) Historie a popis Nedaleko odsud stával dříve Chrám Múz, vyzdobený sochami od Josefa Kliebera (1773–1850). Počátkem 19. století byl zrušen a výzdoba byla převezena do tohoto nově postaveného chrámu z let 1817–1819, zasvěceného antickému bohu Apollónovi. Chrám je vystavěn v té době oblíbeném empírovém stylu, který je příznačný i pro některé další stavby v Lednicko-valtickém areálu. Autorem původního návrhu byl dvorní lichtenštejnský stavitel Josef Kornhäusel, stavbu dokončil jeho nástupce Joseph Franz Engel (1776–1827). Jako vzor byla použita slavná vila herečky Guimardové v Paříži, která je typickou ukázkou francouzské revoluční architektury. Nejvýraznějším prvkem přední strany je osm (+2) dórských sloupů, za nimiž je reliéfní vlys – mytologický výjev boha Apollóna na slunečním voze. V horní části chrámu jsou sochy z Chrámu Múz: v nice hranolovitého nástavce uprostřed je skupina amoretů s Apollónovou lyrou a po stranách na profilované římse jsou dvě dvojice soch, znázorňující múzy. Na vrcholu nástavce je kovové klasicistní zábradlí, protože střecha dříve sloužila jako vyhlídka, na kterou vede točité schodiště. Půdorys budovy je ve tvaru písmene T. Zadní trakt je členěn rizalitem s trojúhelníkovým štítem. Zde je hlavní vchod s pilastry po stranách a se schodištěm. V roce 1877 byla v této části postavena jednoduchá přízemní přístavba, v níž se nacházel byt drába. Interiér saletu tvoří nevelká vstupní hala v přízemí, ze které vede dřevěné schodiště, zavěšené na dvou mohutných vnitřních pilířích, prostupujících celou stavbou. V posledních letech chrám prošel rekonstrukcí v roce 2007. Objekt je oplocen a interiéry – vyhlídková terasa s dalekohledem – jsou veřejnosti přístupné na požádání kdykoliv během roku, jinak bez objednání ve stanovených hodinách. Fotogalerie Detaily soch Múz Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Apollónův chrám na Wikimedia Commons Webové stránky Apollónova chrámu