NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vodní elektrárna Lipno II

Vodní elektrárna Lipno II je umístěna při vyrovnávací vodní nádrži Lipno II a pracuje jako elektrárna průtočná se stálým výkonem. Je součástí vltavské kaskády. Provoz elektrárny je plně automatizován a je dálkově řízen z centrálního dispečinku ve Štěchovicích a z vodní elektrárny Lipno I. Vodní dílo bylo uvedeno do provozu v roce 1957 a obsahuje 1,68 mil. m³ vody. Je zde nainstalována jedna Kaplanova turbína s výkonem 1,5 MW, hltností 20 m³/s, spádem 4 až 10 m. Externí odkazy Skupina ČEZ – výroba elektřiny – Vodní elektrárna Lipno – Lipno II
Malá vodní elektrárna Kořensko

Malá vodní elektrárna Kořensko je umístěna při vodní nádrži Kořensko při levém břehu mezi jezem a plavební komorou. Je součástí vltavské kaskády. Provoz elektrárny je plně automatizován a je dálkově řízen z centrálního dispečinku ve Štěchovicích. Vodní dílo bylo vybudováno v letech 1986–1992 a obsahuje 2,8 mil. m³ vody. Jsou zde nainstalovány dvě Kaplanovy turbíny s výkonem 1,9 MW o průměru 3000 mm, hltnosti 2 × 35 m³/s a spádu 6,2–2,0 m. Voda, kterou Jaderná elektrárna Temelín vrací do Vltavy, teče přes Peltonovu turbínu malé vodní elektrárny Kořensko 2. Vodní elektrárna Kořensko 2 v roce 2023 vyrobila 2 099 MWh elektrické energie. Odkazy Reference Externí odkazy Skupina ČEZ - výroba elektřiny - Kořensko
Wasserkraftwerk Kořensko

Das Wasserkraftwerk Kořensko ist ein Wasserkraftwerk im tschechischen Okres České Budějovice und Teil der Moldau-Kaskade. Das Kraftwerk liegt drei Kilometer nordwestlich von Týn nad Vltavou. Neben der Moldau wird auch noch die Lainsitz gestaut. Beide Flüsse treffen sich etwa 1,8 Kilometer oberhalb des Damms. Die Stauanlage wurde zeitgleich mit der zehn Flusskilometer aufwärts gelegenen Talsperre Hněvkovice gebaut. Dort wird zur Kühlwasserversorgung des in der Nähe gelegenen Kernkraftwerks Temelin Wasser entnommen. Die Abwässer des Kernkraftwerks fließen bei Kořensko zurück in die Moldau. Die Anlage liegt schon im Staubereich der Talsperre Orlík. Ein Aufstau findet nur statt wenn der Pegel der Orlík-Talsperre unter 353,05 m n.m. liegt. Das Bauwerk dient also vor allem dem Verhindern starker Schwankungen des Wasserspiegels in der Stadt Týn nad Vltavou. Am südlichen Ende der Anlage liegt eine Schleuse für Schiffe bis zu 300 t (45 m × 6 m). Der Fluss läuft durch vier Wehröffnungen von je 20 Metern Breite. Für die Energieerzeugung gibt es zwei Kaplanturbinen mit je 1,9 MW. Weblinks https://www.visitvltava.cz/de/wasseranlage-korensko/24/
Petite centrale hydroélectrique de Hučák

La petite centrale hydroélectrique de Hučák (Malá vodní elektrárna Hučák en tchèque) est une petite centrale hydroélectrique qui se trouve sur le barrage de même nom sur le fleuve Elbe à Hradec Králové en Tchéquie. Description La centrale a été construite en 1909 et mise en service en 1912. Construite dans le style art nouveau par l'architecte František Sander (cs), elle est équipée de turbines Francis et elle est encore en activité. La station est la propriété de la société ČEZ. Le bâtiment de l'usine abrite un centre d'information sur les énergies renouvelables. Crédits de traduction (cs) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en tchèque intitulé « Malá vodní elektrárna Hučák » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail des barrages Portail de la Tchéquie Portail des lacs et cours d'eau
Malá vodní elektrárna Nové Mlýny

Malá vodní elektrárna Nové Mlýny na řece Dyji, provozovaná společností Povodí Moravy, se nachází vlevo od přelivu v hrázi Novomlýnské nádrže. Byla uvedena do provozu roku 1989 a využívá dvě turbíny, přičemž jedna Kaplanova turbína má výkon 2,3 MW a hltnost 30 m³/s a druhá přidaná dodatečně pro využití sanačního průtoku má výkon 0,2 MW a hltnost 4 m³/s. Externí odkazy Povodí Moravy – VD Nové Mlýny – dolní - Malá vodní elektrárna
Mikulášský hřbitov

Mikulášský hřbitov leží v Plzni u kostela svatého Mikuláše, jihovýchodně od centra města mezi ulicí Mikulášská a řekou Radbuza. Historie První zmínky o hřbitovu pochází z roku 1406. Byl určen pro plzeňskou chudinu. Významným se stal až při josefínských reformách na konci 18. století, kdy byly zrušeny městské hřbitovy farních i klášterních kostelů. Pohřbené jsou zde mnohé významné osobnosti, například Josef Kajetán Tyl, Emil Škoda, rodina Hahnenkammova, Martin Kopecký, Hynek Palla, Eduard Bartelmus, Josef František Smetana, Martin Stelzer a další. Obrat nastal v roce 1902, kdy byl hřbitov uzavřen, a v polovině 20. století mu dokonce hrozilo i jeho zrušení. Důvodem likvidace hřbitova mělo být plánované rozšíření Mikulášské třídy. Nakonec zvítězil zájem přestavět hřbitov na veřejný park, a tak byly v letech 1966-1969 hroby zrušeny. Část z nich byla úplně zlikvidována, cenné náhrobky se přesunuly do zadní části hřbitova a zbytek prostoru byl upraven do podoby parku. Důsledkem těchto změn však došlo i ke zničení spousty cenných architektonických děl a masivních zděných hrobek. V 90. letech 20. století byl prostor původního hřbitova opět zmenšován a hřbitovní zeď byla posunuta kvůli chystanému rozšíření Mikulášské třídy. K této změně nakonec stejně nedošlo. V současnosti plní úlohu hlavního plzeňského hřbitova Ústřední hřbitov u Rokycanské třídy, vybudovaný v letech 1897-1901. Literatura BĚLOHLÁVEK M. Archív města Plzně. Průvodce po fondech a sbírkách.. [s.l.]: Západočeské nakladatelství, 1987. BĚLOHLÁVEK M. Plzeňská předměstí. Plzeň: Plzeň (vyd. Plzeňský kraj), 1997. FOUD K. Vesnice Plzeňského kraje. Plzeň – sever a Plzeň – město. Plzeň: vyd. Plzeňský kraj, 2010. KOLEKTIV. Průvodce architekturou města od počátku 19. století do současnosti. Plzeň: Plzeň (NAVA), 2013. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mikulášský hřbitov na Wikimedia Commons
Maxova nádrž

Maxova nádrž (též Maxův klauz) je splavovací nádrž nacházející se na říčce Smradlava, na severním svahu hraničního hřebene Moravskoslezských Beskyd v nadmořské výšce 647 m. Jedná se o největší beskydský klauz se sypanou hrází, která je 30 m dlouhá a 8 m vysoká. Objem nádrže je cca 15 500 m³. Historie Maxova nádrž pro zachycení vody k plavení dřeva byla vybudována po roce 1836, kdy při modernizaci frýdlantských železáren došlo ke stavbě pomocných objektů. Pojmenována byla na počest olomouckého arcibiskupa Maxmiliána Josefa Sommerau-Beckha (v úřadu 1836 – 1853). Na konci 19. století převzata do péče lesní správy. Nádrž musela být několikrát opravována (1968, kompletní rekonstrukce hráze proběhla 1992–1993), ovšem po opakovaných povodních z let 2008 – 2013 je opět poškozena. Fauna Nádrž byla osazena pstruhem obecným. Reference Externí odkazy Maxův klauz na www.hrady.cz
Chvojkovy lomy

Chvojkovy lomy v Plzni na Slovanech sloužily k těžbě pískovce. Těžba dosáhla největšího rozmachu ve druhé polovině 19. století a na počátku 20. století. V 60. letech 20. století na části tohoto území vznikly Chvojkovy sady (oficiálním názvem park Přátelství), které slouží k relaxaci i pořádání menších kulturních akcí, v okrajových částech bývalých lomů se nachází také areál sportovního klubu TJ Lokomotiva Plzeň a plavecký bazén. Historie Návrh parku pochází ze 60. let 20. století od Miloslava Hrubce a Bohumila Kmínka a byl inspirován volným prostranstvím na světové výstavě EXPO 1958 v Bruselu. V parku se nachází jezírko a malý amfiteátr s hledištěm, které je kryto soustavou polygonálních střech ve tvaru deštníků. Z okolních svahů je prostor parku přístupný pomocí ramp a schodišť. Při stavbě areálu plaveckého bazénu v 70. letech 20. století byla plocha parku výrazně zmenšena a prostor amfiteátr ztratil své původní ústřední postavení. Dnešní podoba je výsledkem rekonstrukce z let 1995–1997 od Václava Šmolíka, který do vodního jezírka vsadil keramickou plastiku majáku a na okraji parku si se svým kolegou Václavem Ulčem nechal vystavět sídlo své architektonické kanceláře. V letech 2009, 2014 a 2017 proběhla v parku sochařská sympozia, z nichž některá díla v parku zůstala. Obří věž Jednu z dominant Chvojkových lomů tvoří dnes „Obří věž – maják“, která je výsledkem tvůrčí činnosti Ivana Hostaši. Tuto keramickou sochu tvořil ve dnech 17. až 21. června 1996. Hostaša při svém díle spolupracoval i s dalšími keramiky Petrem Markem, Martinem Holanem a Vladem Krátkým. Umělci používali ke zhotovení majáku techniku točení na hrnčířském kruhu z keramické hlíny. Věž dosahuje výšky 9,71 metrů, získala světový rekord „Nejvyšší plastika z keramické hlíny“. Odkazy Reference Literatura ZELINKOVÁ, Veronika. Průvodce architekturou města od počátku 19. století do současnosti. Plzeň: Nava, 2013. ISBN 978-80-7211-433-7. S. 254–255. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chvojkovy lomy na Wikimedia Commons
Schoellerův palác

Schoellerův palác je novorenesanční městský palác vystavěný pro rakouského podnikatele Gustava Adolfa von Schoellera na brněnském předměstí Cejl. Architektura Palác byl vystavěn roku 1868 Josefem Arnoldem na místě zbořené bývalé kaple sv. Anny, v bezprostřední blízkosti továrních budov. Směrem k Mlýnskému náhonu na stavbu navazoval rozlehlý park. Palác umístěný na nároží ulic Cejl a Valcha je charakteristický vrcholně novorenesanční fasádou s mohutným balkonem v ose hlavního průčelí. Pojetím je budova blízká stavbám brněnské okružní třídy, propojení paláce s přilehlou továrnou ji řadí do skupiny předměstských sídel brněnských průmyslníků. Reprezentační interiéry s dobovou výmalbou a štukovou výzdobou byly používány mj. pro pořádání pravidelných plesů. Majitelé Palác byl vystavěn pro podnikatele a bankéře Gustava Adolfa von Schoellera, pocházejícího z významné rakouské průmyslnické rodiny Schoellerů, jejíž jedna větev se usadila v Brně a patřila mezi nejvýznamnější průmyslníky na Moravě. Budova s okolními průmyslovými stavbami patřila rodině až do konfiskace v roce 1945. Odkazy Literatura Zatloukal, Pavel: Brněnská architektura 1815-1915. Průvodce. Brno 2006, s. 60. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Schoellerův palác na Wikimedia Commons Heslo v Encyklopedii města Brna
Chiesa di Santa Maria sotto la catena

La chiesa di Santa Maria sotto la catena (in ceco Kostel Panny Marie pod řetězem) è una chiesa di Praga e una delle più antiche della città. Storia e descrizione Monastero dell'Ordine dei Cavalieri Iaoniti (più tardi Cavalieri di Malta), fu fondata dal re Vladislao II di Boemia nel 1169. La chiesa è al centro del monastero fortificato dei cavalieri, che proteggeva l'accesso al ponte Giuditta, oggi ponte Carlo; la "catena" del nome, sta ad indicare la catena con cui si utilizzava chiudere le vie medievali e, soprattutto, i cancelli della chiesa di notte. Intorno al 1314 fu costruito un coro gotico e una cripta, e, nel 1389, si cominciò la costruzione di un'immensa cattedrale gotica a tre navate, che però non fu mai realizzata. Dell'idea originale rimane solo la imponente facciata, non terminata, con le torri a prisma (che sono coperte oggi da tetti a padiglione provvisori) (il portico con balaustra e pinnacoli è neogotico, del 1830), e il cortile con giardino, dove anticamente sorgeva una piccola basilica romana, demolita per edificarvi le future navate. L'attuale chiesa si trova nel presbiterio gotico, chiuso da una facciata in stile rinascimentale, restaurato in stile barocco da Carlo Lurago dopo il 1644. Nella chiesa furono esposti i corpi dei sovrani di Boemia, Carlo IV e dopo Venceslao IV. Bibliografia Vladimir Soukup, Praga. Mondadori, 2004. ISBN 9788837026318 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Maria sotto la catena Collegamenti esterni Chiesa di Santa Maria sotto la catena, su archINFORM.
Kościół Najświętszej Marii Panny pod Łańcuchem w Pradze

Kościół Najświętszej Marii Panny pod Łańcuchem (czes. Kostel Panny Marie pod Řetězem) – zabytkowy kościół w Pradze na Małej Stranie. Kościół założony został w XII wieku jako świątynia romańska przez joannitów i należał do zespołu obwarowań ich zakonu. W XIII wieku powstało wczesnogotyckie prezbiterium, a w wieku XIV dwie, nigdy ostatecznie nieukończone, wieże oraz łączący je przedsionek. W wieku XVII prezbiterium przebudowano w stylu barokowym. Na ołtarzu głównym znajduje się obraz przedstawiający Madonnę adorowaną przez rycerzy maltańskich autorstwa Karela Škréty. Przypisy
Kostel svatého Jana Křtitele (Svatojanský Újezd)

Kostel svatého Jana Křtitele je římskokatolický filiální kostel ve Svatojanském Újezdu. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Původní orientovaný dřevěný kostel vznikl ve 14. století v době Karla IV. a pražského arcibiskupa Arnošta z Pardubic a byl 12. září 1352 zasvěcen narození sv. Jana Křtitele. Stál na místě současného kostela. Patronem kostela byl vlastník vsi Bořek z Poličan, který měl podací právo jak k tomuto kostelu, tak k filiálnímu kostelu v nedaleké Nové Vsi, dnešních Lázních Bělohradě. V roce 1691 nechal tehdejší majitel panství Berthold Vilém z Valdštejna kostel obložit zvenčí i zevnitř cihlami a kamenem a kostel omítnout. Kostel byl zakryt šindelem. Dřevěná konstrukce byla zachována až do 19. století. Protože hrozilo zřícení kostela, bohoslužby se v něm od roku 1883 nekonaly a byl zbourán. Stavba současného kostela byla zahájena v roce 1887 a následující rok byl dostavěn a v neděli před svatým Havlem byl vysvěcen. Postaven byl nákladem cca 13 tisíc zlatých. Na stavbu přispěla i majitelka bělohradského velkostatku hraběnka Anna z Assenburgu, jejíž alianční rodové erby jsou nad portálem kostela. Architektura Jednolodní orientovaný objekt neogotického slohu je vystavěn z pískovcových kvádrů z lomu ve Vojicích. Střecha byla podbitá prkny a původně pokrytá břidlicí. Loď je osvětlena dvěma okny v jižní a severní stěně a přechází v čtyřboké zaklenuté kněžiště, ke kterému je z jihu přistavěna čtyřboká sakristie se zvláštním vchodem. Ze sakristie je přístup na dřevěnou kazatelnu. Strop je dřevěný, plochý, položený na silných stropních trámech, střecha nad ním je sedlová. Na západním průčelí vysoko ve štítě mírně vyčnívá konzolovitě vysazená vížka z pískovcových kvádrů sloužící jako zvonice zakončená křížem s rozvilinami. Přístup z lodi na kůr a k varhanám je po šestnáctistupňovém levotočivém schodišti, které dále vede do podkroví, kde je lanoví od zvonu a hodinový stroj. Celkem má schodiště 41 stupňů. Nad portálem v cípech jsou pískovcové plastiky rodových erbů. Jižní erb s podsunutou berlou patří Josefu Janu Haisovi, tehdejšímu královéhradeckému biskupovi, který kostel světil. Severní cíp je alianční erb hraběcích rodů z Assenburgu a Kleistů. Jižně od vstupu do kostela je ve zdi zasazena deska s vytesaným seznamem obětí 1. sv. války. Interiér Vnitřní vybavení pochází z konce 19. století. V interiéru kostela je náhrobní kámen Jana Jiříka z Chodce z roku 1606. Bohoslužby Bohoslužby se konají příležitostně. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Křtitele na Wikimedia Commons Atlas Česka
Sportcentrum Lužánky

Sportcentrum Lužánky je sportovní centrum v Brně ve čtvrti Ponava v městské části Brno-Královo Pole, v oblasti sportovních areálů za Lužánkami, v ulic Střední. Centrum bylo vybudováno v roce 2006. Jeho součástí je hokejová hala, již ke svým domácím zápasům využívá hokejový klub HC Technika Brno a univerzitní hokejový tým Masarykovy univerzity HC MUNI, a sportovní hala SportPoint, která je domovem florbalového klubu Bulldogs Brno. Hokejová hala Velká hokejová hala se dvěma ledovými plochami byla vybudována jako první objekt sportovního centra. Jako Hokejová hala dětí a mládeže byla otevřena v roce 2006. Roku 2012 byla realizována administrativní budova centra. Sportovní hala Sportovní hala SportPoint, která navazuje na hokejovou halu, byla otevřena v roce 2013. Hala je vybavená tribunou, jenž má kapacitu 230 diváků (z toho 200 k sezení), pěti šatnami, bufetem a mantinely na florbal. Hala splňuje parametry Českého florbalu kategorie II. Hala je především využívaná pro sporty jako florbal, futsal nebo házenou. Hřiště má povrch taraflex. Odkazy Reference Související články HC Technika Brno Bulldogs Brno Externí odkazy Oficiální stránky
Pumpspeicherwerk Dlouhé stráně

Das Pumpspeicherwerk Dlouhé Stráně ist mit einer Leistung von 2 × 325 MW das größte Pumpspeicherkraftwerk in Tschechien. Betreiber ist das zum tschechischen Energiekonzern ČEZ gehörige Tochterunternehmen Energotis s.r.o. Es befindet sich im Landschaftsschutzgebiet Altvatergebirge westlich des Praděd oberhalb von Kouty nad Desnou auf dem Gebiet der Gemeinde Loučná nad Desnou. Das Unterbecken ist eine Talsperre im Tal der Divoká Desná (Teß), das Oberbecken wurde westlich davon auf dem Dlouhé Stráně (Lange Leite), einem Nebengipfel des Mravenečník (Ameisenhübel, 1343 m) angelegt und erreicht an der Dammkrone eine Höhe von 1350 m (). Die Dammhöhe des Unterbeckens im Tal der Teß liegt bei 824,7 m, es hat ein Fassungsvermögen von 3.405.000 m³. Das Pumpspeicherwerk Dlouhé Stráně ist das Wasserkraftwerk mit der größten Fallhöhe in Tschechien und besitzt europaweit die größte Pumpturbine (umkehrbare Wasserturbine). Vom 2.580.000 m³ fassenden Oberbecken führen zwei Druckleitungen mit 3600 mm Durchmesser über eine Distanz von 1500 m zu den beiden Francis-Reversionsturbinen. Der Höhenunterschied zwischen Ober- und Unterbecken beträgt 525 m. Die Anlage wurde 1978 errichtet und steht seit 1996 im Dauerbetrieb. Die besonderen klimatischen Bedingungen auf dem Kamm des Altvatergebirges, die bereits 1959 zum Einsturz des Altvaterturmes geführt hatten, machten sich auch beim Oberbecken in Form von Undichtheiten nachteilig bemerkbar, so dass im Sommer 2007 die Walo Bertschinger AG mit der Sanierung und Erneuerung der Dichtungsschicht beauftragt wurde. Die Anlage einschließlich der Windkraftwerke und eines Sonnenkraftwerkes ist in den Monaten April bis August, außer an Feiertagen, nach Voranmeldung und gegen Zahlungen eines Eintrittsgeldes in einer dreistündigen Führung zu besichtigen. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Tschechien Weblinks Beschreibung auf energotis.cz Sanierung des Oberbeckens Technische Daten auf pmo.cz Einzelnachweise
Dlouhé stráně Hydro Power Plant

Dlouhé stráně Hydro Power Plant (Czech: Přečerpávací vodní elektrárna Dlouhé stráně) is a large pumped storage plant in the Czech Republic, located on the Desná river. It has 2 turbines with a nominal power of 325 megawatts (436,000 hp) each, providing a total capacity of 650 megawatts (870,000 hp). The elevated reservoir is situated on top of the Dlouhé Stráně mountain, 1,350 metres (4,430 ft) above sea level and the head of turbines is 510 metres (1,670 ft). It has the largest reversing water turbine in Europe. References External links
Длоуге стране

Гидроэлектростанция Длоуге стране (чеш. Přečerpávací vodní elektrárna Dlouhé stráně) — гидроаккумулирующая электростанция в Чехии, крупнейшая гидравлическая электростанция страны. Станция была сдана в эксплуатацию в 1996 году. Водохранилище расположено на высоте 1350 м над уровнем моря, вода из этого водохранилища доводится до турбин через 2 туннеля диаметром 3,6 м и длиной 1,5 км. ГЭС имеет 2 турбины с номинальной мощностью 325 МВт каждая с общей мощностью 650 МВт.
ГАЕС Длоуге Стране

ГАЕС Длоуге Стране (Dlouhé Stráně) — одна з гідроакумулюючих електростанцій Чехії, споруджена на північному сході країни в регіоні Моравія. Станція є найпотужнішою серед всіх гідроелектроенергетичних об'єктів країни. Спорудження ГАЕС розпочалось у 1978-му, проте в середині наступного десятиліття було на певний час заморожене. Після коригування проекту роботи відновились у 1989-го, з наступним введенням станції в експлуатацію у 1996 році. Верхній резервуар об'ємом 2,72 млн м3 споруджено на горі Длоуге Стране на висоті 1350 метрів над рівнем моря. Як нижній резервуар використовується водосховище об'ємом 3,4 млн м3, створене бетонною греблею висотою 56 метрів на річці Divoká Desná (один із витоків Десни, що через Мораву відноситься до басейну Дунаю). Між верхнім та нижнім резервуарами створюється напір у 510,7 метра, що є найбільшим показником у гідроенергетиці Чехії. Машинний зал станції споруджено в підземному виконанні на глибині 130 метрів. Він має розміри 87,5х22,5 метра та висоту 50 метрів. Крім того, в окремому підземному залі розмірами 115х16 метрів та висотою 21,7 метра знаходиться трансформаторне обладнання. Верхній резервуар сполучений з машинним залом двома водоводами довжиною біля 1,5 км кожен, тоді як до нижнього ведуть два тунелі довжиною 0,35 та 0,39 км при діаметрі 5,2 метра. На ГАЕС встановлено дві оборотні турбіни типу Френсіс потужністю по 325 МВт у турбінному та 312 МВт у насосному режимі. Зв'язок з енергосистемою здійснюється через ЛЕП, що працює під напругою 400 кВ. Примітки
Armádní muzeum Žižkov (budova)

Budova Armádního muzea Žižkov stojí na Žižkově v Praze v ulici U Památníku pod vrchem Vítkov. Sídlí zde Muzeum odboje a armády ČR. Je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Budova muzea a vojenského archivu byla postavena v letech 1926–1930 ve stylu klasicizující moderny podle projektu architektů Jana Zázvorky a Jana Gillara. Areál vznikl jako provozní zázemí nově budovaného Památníku národního odboje. Popis Areál je tvořen dvěma objekty – muzejní částí postavenou ve tvaru písmene „U“ a na ní kolmo navazující administrativní částí. Obě stavby jsou seskupené kolem vnitřního prostorného nádvoří. Přístup do areálu je od severovýchodu od svahu Vítkova. Nádvoří je zde otevřeno vysokým loubím, které přímo navazuje na křídlo muzea. Budovy mají různý počet podlaží. Průčelí jsou členěna pravidelným rastrem rozměrných okenních otvorů a mají hrubou režnou omítku. Objekty jsou zastřešeny velmi nízkou valbovou střechou a při běžném pohledu se jeví jako ploché. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Armádní muzeum Žižkov, budova na Wikimedia Commons
Kostel svatého Mikuláše (Nížkov)

Kostel svatého Mikuláše je kostel v Nížkově zasvěcený svatému Mikuláši. Stojí v centru obce v okrouhlém parčíku nedaleko hlavní silnice. Při jeho západním průčelí stojí Nížkovská kostnice. Historie Cisterciáčtí mniši z Oseka, kteří se v Nížkově pokoušeli založit novou filiaci, začali s výstavbou kostela ve 30. letech 13. století. Již v roce 1239 však museli Nížkov opustit a kostel zůstal nedokončen, přesto však sloužil náboženským obřadům. Po roce 1485 byl přestavěn v raně gotickém slohu na místě dřevěného kostelíka. Z počátku 17. století pochází renesanční křtitelnice, kterou pravděpodobně používali i protestanti, kteří místo používali v době před Bílou horou. V roce 1614 kostel získal zvon, který přečkal obě světové války a je v provozu. V roce 1753 nechal polenský děkan Petr Florián přistavět ke gotickému presbytáři barokní loď, vyměnit původní gotická okna a zvýšit hranolová věž o třetí patro. Roku 1852 zde byly instalovány varhany, které vytvořil Jan Viktora z Prahy. Hlavní oltář z roku 1877 je zasvěcen svatému Mikuláši, vedlejší oltáře zasvěcené Panně Marii a svatému Václavu pochází z roku 1870, respektive 1873. V roce 1930 v severní části kostela zřídili oltář sv. Terezie. Z roku 1972 pochází oltář Božího hrobu. Kulturní památkou se stal v roce 1970. Roku 1992 kostel získal další dva zvony. Architektura Jednolodní stavba má pětiboký presbytář, který je síťově a žebrově klenutý, a nachází se zde několik pozdně románských prvků. Sakristie je neobvyklého tvaru, neboť byla zamýšlena jako kaple v boční chrámové lodi. Po stranách hlavního oltáře zasvěceného sv. Mikuláši stojí sochy sv. Petra a Pavla. Barokní kazatelna stojí vedle vchodu do sakristie. V kostele se nachází tři oltáře, hlavní je zasvěcen svatému Mikuláši, vedlejší pak Panně Marii a svatému Václavovi, vedle něhož se nachází renesanční křtitelnice. Před hlavním oltářem visí dřevěný kříž. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše na Wikimedia Commons