Luisiny lázně

Luisiny lázně, původně dle svého zakladatele Loimannovy lázně a později Ústřední lázně či Lázně I, je památkově chráněná budova ve Františkových Lázních (Máchova 246/6). Luisiny lázně byly dlouhodobě nejstarší lázeňskou budovou, ve které byly podávány léčebné procedury (zejména slatinné a minerální koupele). V současné době (2026) je budova těchto lázní uzavřena. Historie Lázeňské koupele na počátku 19. století běžně probíhaly v suterénu lázeňských domů. Františkolázeňský podnikatel a pozdější starosta města Kryštof Loimann proto rozhodl vybudovat samostatné veřejné lázeňské zařízení, první svého druhu ve městě. Postavil jej na svém pozemku u Luisina pramene v roce 1840. Voda z Luisina pramene byla čerpána do rezervoárů, ohřívána parou a rozváděna potrubím ke koupelnám. Místnosti byly vyhřívány teplým vzduchem. Komfort dotvářely plechové, mramorové, serpentinové a měděné vany. Původní stavba na jednoduchém půdorysu písmene L dostala dnešní podobu až mnoha přístavbami v dalších letech. Luisiny lázně byly poprvé otevřeny veřejnosti na jaře 1842, tedy v době, kdy lázeňské koupele ještě běžně probíhaly v suterénu lázeňských domů. Staly se tak prakticky prvními veřejnými lázněmi ve Františkových Lázních. V pozdějších desetiletích opakovaně rozšiřovaná stavba byla součástí rodinného impéria významné františkolázeňské rodiny Loimannových, která ke svému domu Tři Lilie v průběhu 19. století připojila také vlastní prameny, zmíněné lázně, zahradnictví a rozsáhlý park na západním okraji města – dnešní Westend park. Po odsunu německého obyvatelstva byla budova zkonfiskována, ale její účel se nezměnil. Od roku 2012 jsou Luisiny lázně mimo provoz, budovy jsou prázdné a ve velmi špatném technickém stavu. Plánovaná rekonstrukce V roce 2022 byl zveřejněn návrh na rekonstrukci lázní a rozšíření o moderní rehabilitační kliniku a univerzitní kampus za 1,7 mld. Kč. Podle tehdejších plánů měla klinika obsahovat přibližně 200 lůžek a balneoprovoz pro veřejnost. Primárně měla být určena pro léčbu pooperačních stavů a pro pacienty např. po mozkové příhodě. Soukromý investor, s nímž radnice podepsala smlouvu, měl areál opravit a následně provozovat. Projekt přestavby byl rozdělený do dvou částí, a to na rekonstrukci historické budovy městských lázní a na výstavbu nové moderní části kliniky. Tu měl investor napojit na objekt existujícího areálu a uprostřed vytvořit atrium. Plány byly takové, že by první pacienti mohli péče na klinice využít v roce 2025. Zatím se tak však nestalo. Popis Původně dvoukřídlá stavba (ve tvaru písmene L) pochází z let 1838–1840. Do půdorysu písmene E byla rozšířena postupně v několika etapách v letech 1849, 1861, 1864 a 1872 (projekty Adam Haberzettl a Karel Wiedermann). Jedná se o empírový volně stojící přízemní objekt směřující do Máchovy ulice průčelím o 24 okenních osách a do parku průčelím o jedenácti okenních osách. Toto průčelí člení pilastry s korintskými hlavicemi nesoucí kladí. Stěny kryje bosáž, okna mají pravoúhlé rámy s římsami. Průčelí do Máchovy ulice má dva nepravidelně rozmístěné rizality o 3 okenních osách. K hlavní části přiléhá na západní straně nižší třetí křídlo. V jeho nároží vystupující část stavby z hrázděného zdiva s vlastní sedlovou střechou a vyřezávaným ostěním oken, ostatní části pouze s dřevěnou obloučkovou korunní římsou. Odkazy Reference