NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Budova Živnostenské banky (Prostějov)

Bývalá budova Živnostenské banky v Prostějově, jež byla vystavěna v letech 1911–1912, stojí na křižovatce ulic Kravařova č.p. 123/1 a nám. T. G. Masaryka 123/17. Od 7. září 2010 je objekt kulturní památkou. Historie a popis K výstavbě honosného objektu pobočky prostějovské Živnostenské banky v historizujícím slohu došlo mezi léty 1911–1913 pod vedením Osvalda Polívky. Rohový dům o třech poschodích s průčelím do náměstí T. G. Masaryka o třech osách a centrálním arkýřem, přesahujícím druhé a třetí patro, má zdobenou korunní římsu a dekorovaný štít. Po obou stranách od hlavního vstupu jsou umístěna dvě velkoplošná, půlkruhově uzavřená výkladní okna. Ke stavbě bylo využito křídlo staršího objektu, stávajícího v Kravařově ulic a nejspíše pocházejícího z roku 1818. Při stavbě bankovní budovy bylo modifikováno a propojeno s novostavbou. První patro obývaly kanceláře banky a také se v něm nacházel čtyřpokojový byt. Ve zbývajících nadzemních podlažích byly situovány bytové jednotky. Menší přestavbou, jež projektoval František Benda, prošel dům roku 1935, při které byly oddělené garsonky propojeny ve větší bytové celky. Do roku 1951 v budově sídlila banka. Po roce 2000 prošel objekt rekonstrukcí. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům čp. 123 na Wikimedia Commons
Bolechovice Castle

Bolechovice Castle (Czech: Bolechovický zámek) is a castle in the Czech Republic, considered a representative example of a rococo Central Bohemian estate set on a medieval foundation. The castle is set in the middle of a former farmstead. A two-story rococo building, the front wing has a central pediment and the buttresses to the main facade. Above the entrance portal is a cartouche with the coat of arms of Thomas Popovsky Šarfenbach. A rear residential wing was added, probably in the 19th century. History The first mention of the Bolechovice chateau is with the passing of the Marquis of Bolechovice in 1381, followed by Vykéř of Bolechovice, 1423 and Henry of Bolechovice in 1448 and 1450 (as an ally of the Poděbrady family). Early in the 16th century, the castle belonged Jan Žehart of Nasevrk, who sold it in 1539 to Jan Snětsky of Snět. The Snět lordship sold to Bedřichovský of Lomna, and a member of the family Anna Kateřina Měděncová of Vesce in 1622 sold off to Zdenek Lvov Libštejnské of Kolovratt; in 1704 Tomáš Popovský of Šafenbach. The structure was built as a humble abode, not originally as a chateau, but in 1775 it was built as such by Jan Karvínsky of Karvína on the location of the earlier fortification. Owners changed frequently from that time until 1882 when brewer Emanuel Kallberg purchased it and it was passed on to his descendants. Recent history There is currently no available documentation as to the estate's provenance during the second world war, or after, when according to the so-called Beneš decrees, property of Nazi sympathizers was confiscated. Similarly, there is no documentation of how the estate was managed under the Czechoslovak Communist regime, when similar properties were confiscated by the government. The Bolechovice castle was occupied up to and after the Velvet Revolution by the family of the painter Jan Souček, and is currently registered to his wife Emilie Součková along with Milan Kalina, managing editor of Prague's Jewish community journal, Obecní noviny and Bejt Simcha's magazine, Maskilu. Burdened with debt, the castle has recently been seized by its creditors, pending property auction. In recent cultural history, Bolechovice Castle has been host to a variety of cultural events. Sources kol.: Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, díl IV., Svoboda, Praha 1985, 12.3. 2010
Diana (zámek)

Diana je zámek ve stejnojmenné vesnici u Rozvadova v okrese Tachov. Založili jej v první polovině osmnáctého století Kolovratové. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie Krajina v okolí zámku Diana patřila v osmnáctém století k velkodvoreckému panství novohradské větve rodu Kolovratů. Zakladateli zámku byli pravděpodobně František Zdeněk (1659–1716) a František Václav (1689–1738) Novohradští z Kolovrat. První písemná zmínka o zámku pochází až z roku 1742 (1743 nebo už 1732). Zámek byl založen jako lovecký, a proto byl také pojmenován po Dianě, římské bohyni lovu. K zámku přiléhala obora a také anglický park. Členům rodu patřil, s dvouletou přestávkou během druhé světové války, až do roku 1948, kdy byl zestátněn. Ve druhé polovině dvacátého století se majitelem stal tachovský okresní národní výbor, který v něm roku 1960 zřídil domov důchodců. Po sametové revoluci navštívil zámek Diana v roce 1991 jeho předválečný majitel Jindřich Kolowrat-Krakowský, kterému bylo v té době již 94 let a žil v emigraci ve Spojených státech. Po roce 1992 se mu podařilo získat zchátralý zámek v restitucích zpět do rodového majetku a později zahájila partnerka jeho syna Dominika Kolowrat-Krakowská postupnou rekonstrukci. Stavební podoba Jádrem zámku je patrová čtyřkřídlá budova s půdorysem kříže. Z jejího středu vybíhá šestiboká věžovitá nástavba zastřešená kupolí. Na dvě protilehlá křídla navazují menší budovy, které jsou spojené zděnými mosty s dalšími pavilóny. K památkově chráněnému areálu patří také správní budova (čp. 10), obelisk a přírodně krajinářský park. Odkazy Reference Literatura RYŠAVÝ, Vratislav. Lovecký zámeček Diana u Rozvadova. In: Památky západních Čech II - 2012. Plzeň: Národní památkový ústav, ÚOP Plzeň, 2012. ISBN 978-80-85035-06-3. S. 59–62. Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Diana na Wikimedia Commons
Větrný mlýn v Rudici

Větrný mlýn holandského typu se nachází v obci Rudice, okres Blansko. V roce 1964 byl zapsán do Ústředního seznamu kulturních památek ČR. Historie Větrný mlýn byl postaven v roce 1865 Matějem a Františkou Ševčíkovými. Mlýn se nachází jihovýchodně od obce na kopci v nadmořské výšce 510 m na okraji Drahanské vrchoviny. V roce 1922 byla vyměněna modřínová hřídel. V roce 1925 bylo vichřicí zničeno větrné kolo. Mlýn po havárii byl převeden na elektrický pohon. V období druhé světové války byl mlýn zapečetěn a v roce 1945 zrušeno mlecí právo. V roce 1947 byla střecha pokryta plechem. Od roku 1960 vlastnil mlýn ONV Blansko. Od roku 1968 o zchátralý mlýn se sedmnácti trhlinami ve zdivu a bez zbytků mlecího zařízení se začali starat manželé Vaverkovi z Brna. Mlýn byl opraven. V roce 1973 byl ve střeše obnoven vikýř a později osazen borovicovou hřídelí a větrným kolem. To bylo v roce 1987 zničeno bouří, ale záhy bylo obnoveno. Dne 13. srpna 1994 bylo ve mlýně otevřeno muzeum. Legenda O větrném mlýně v Rudici se vypráví legenda o ženě, která přišla do okolí mlýna pást kozu. Jelikož si ale zapomněla kolík, ke kterému by kozu přivázala, rozhodla se jí přivázat k peruti kola větrného mlýna. Následně se vrátila pro kolík, jenže mezitím začal foukat vítr a jak se kolo otáčelo, zůstala koza viset v nejvyšším bodě otočky kola. I přes snahu vesničanů nebyla koza zachráněna a byla nakonec utracena a snědena. Popis Větrný mlýn je třípodlažní válcová zděná neomítaná stavba holandského typu postavená z lomového kamene na kruhovém půdorysu. Stavba je zakončena kuželovou šindelovou střechou na dřevěném bedněném věnci ukončenou vodorovným hřebenem. Vnitřní vybavení se nedochovalo. Okna jsou zasazena v hlazených omítkových šambránách. Stropy jsou dřevěné trámové s fošnovým záklopem. Muzeum Ve mlýně se nachází muzeum věnované historii obce Rudice, mineralogii, speleologii, horolezectví, železářství a hornictví. Stálá muzejní expozice je rozdělena do tří částí, které se nacházejí v přízemí, v prvním a druhém poschodí. V přízemí je expozice představující bydlení v 19. a 20. století a videoprojekce s jeskyňářskou tematikou. V prvním poschodí je sbírka minerálií a expozice hutnictví železa a hornictví v Rudici. Druhé poschodí je věnováno speleologii. V blízkosti mlýna se nachází geopark Rudice s ukázkami hornin Moravského krasu a Drahanské vrchoviny. Expozice Odkazy Reference Literatura JANOŠKA, Martin. Větrné mlýny v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. 1. vyd. Praha: Libri, 2003. 179 s. ISBN 8072771531. Související články Seznam kulturních památek v okrese Blansko Seznam větrných mlýnů v Česku Větrný mlýn (Kořenec) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Větrný mlýn na Wikimedia Commons
Lékárna U Bílého jednorožce

Lékárna U Bílého jednorožce je barokní lékárna v západočeském okresním městě Klatovy na náměstí č. p. 149. Dle informací Národního památkového ústavu je chráněn od 3. května 1958 jako kulturní památka. Historie 1639: jezuité vyměnili tzv. Skřivánkovský dům za Střelcovský dům na klatovském náměstí. 1660: založena jezuitská lékárna 1674: začala svou živnost další klatovská lékárna, zvaná U Bílého orla 1740 se lékárna ve Skřivánkovském domě na náměstí začíná nazývat U Bílého jednorožce 1766: připojena lékárna U Bílého orla 1773: zrušení jezuitského řádu, Jan Michal Firbas kupuje celé zařízení jezuitské lékárny (zhotovené r. 1733 řezbářem Janem Geschwendtem – dokládá vročení za sloupem u vchodu) z poloviny 18. století pocházejí měděné tepané hodiny pod plastikou Michaela 1966: zrušení provozu celé lékárny listopad 2009 – duben 2010: restaurování nábytku a vybavení lékárny červen 2014: dokončena oprava portálu s plastikou jednorožce 2017: restaurátorské práce na mobiliáři (pochází z konce 17. století, z 18. a 19. století) Popis dalšího vybavení lékárny Nad dveřmi do přípravny léků je umístěn obraz Panny Marie Klatovské. V expozici je umístěn i přes dva metry dlouhý narvalí zub. V přípravně je třístupňová pec, do níž se přikládá ze samotné lékárny. Sloužila k sušení rostlin pro přípravu léků. Na pracovních stolcích jsou v expozici kromě užité keramiky také různé nástroje – míchačka mastí, palice na ruční pohon, strojky na pouštění žilou, baňky, cínové stříkačky. Dnešní provoz lékárny Po ukončení pravidelného provozu je lékárna expozicí muzea. Otevřena je od dubna do října od úterý do neděle v době od 9 do 12 a od 13 do 17 hodin. Informace o provozu, změnách a časech prohlídek bývají umístěny na vstupních dveřích z náměstí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lékárna U bílého jednorožce na Wikimedia Commons Informace o lékárně na stránkách města Klatovy
Plánice (zámek)

Plánice je tvrz přestavěná na zámek ve stejnojmenném městě v okrese Klatovy. Od poloviny šestnáctého století bývala centrem samostatného panství, k jehož významným majitelům patřili Šternberkové, Martinicové a Wallisové. Zámecký areál je od roku 1964 chráněn jako kulturní památka. Historie Prvním panským sídlem v Plánici byla renesanční tvrz, kterou si po roce 1556 nechal postavit Vilém ze Šternberka poté, co od svého otce Adama ze Šternberka dostal městečko do správy. Definitivně se jeho majitelem stal, až když Adam v roce 1560 zemřel. Samostatným panstvím Plánice zůstala jen do roku 1562, kdy Vilém ze Šternberka zemřel a městečko zdědil bratr Ladislav ze Šternberka, který jej připojil k zelenohorskému panství. Kateřina z Lokšan, vdova po Ladislavovi, se podruhé vdala za Jiřího Popela z Lobkovic, a plánické panství si poté rozdělili jeho synové Ferdinand a Ladislav. Ke konečnému oddělení Plánice od Zelené hory došlo až roku 1638, kdy Plánici získal Jaroslav Bořita z Martinic. Dědicem plánického panství se po jeho smrti stal syn Maxmilián Valentin z Martinic. Nejprve však musel pravděpodobně vyplatit podíly svých bratrů. Doložena je koupě jedné čtvrtiny statku od vyšehradského probošta Ferdinanda Leopolda Benna z Martinic. Maxmilián Valentin vlastnil také severočeská panství Ahníkov a Prunéřov, která se stala spolu s Plánicí a Němčicemi základem bořitovského svěřenství. Po otcově smrti Plánice 24. srpna 1678 připadla Jiřímu Adamovi z Martinic. Někdy na počátku osmnáctého století byla stará tvrz přestavěna na barokní zámek. Jiří Adam později zdědil také Smečno, a když roku 1714 zemřel, získal tento majetek syn Adolf Bernart z Martinic. Dalším dědicem se stal Adolfův mladší bratr František Michal († 1760) a po něm František Karel, vnuk Maxmilíána Guidobalda, bratra Jiřího Adama. Františkem Karlem rod Martiniců dne 29. listopadu vymřel po meči. Většina majetku byla rozdělena mezi ženy rodu Martiniců, ale Plánice byla ještě předtím roku 1790 prodána hraběti Františku Wallisovi, svobodnému pánu z Karighmainu. O sedm let později po něm Plánici zdědil bratr Josef a dále jeho syn Maxmilián a vnuk Josef Arnošt Wallis. Jejich potomkům statek patřil až do roku 1918, kdy jej koupila Marie Anna Schaffgotschová, jejíž rodině zůstal až do roku 1945. Ve druhé polovině dvacátého století byly v budově zámku zřízeny byty a kanceláře Jednotného zemědělského družstva Úslava. Stavební podoba Jádrem zámku je jednopatrová dvoukřídlá budova (čp. 181) s mansardovou střechou. K ní patří také administrativní budova (čp. 1) s přilehlou hospodářskou budovou, domy čp. 240, 241 a 257, stodola, bývalý pivovar (čp. 179), sýpka a ohradní zeď s bránou. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plánice na Wikimedia Commons
Schloss Stern (Prag)

Das Schloss Stern (tschechisch letohrádek Hvězda) befindet sich auf dem Weißen Berg in Prag. Das Jagdschloss hat einen sechszackigen Stern als Grundriss, dem es seinen Namen verdankt. Der auf dem Weißen Berg bereits 1530 vom böhmischen König und späteren Kaiser Ferdinand I. angelegte Park diente ehemals als Wildgehege. Zur Erleichterung der Jagd wurden zwischen 1541 und 1563 eine Mauer um den Park und das Jagdschloss gebaut. Das Lustschloss Stern wurde 1555/1558 von den italienischen Baumeistern Giovanni Maria Aostalli und Giovanni Lucchese sowie Bonifaz Wohlmut (1505–1579) nach einem Planentwurf des Erzherzogs Ferdinand von Österreich errichtet. Von außen wirkt das zweigeschossige Gebäude mit einem Faltdach wenig auffällig, doch ist der Grundriss außergewöhnlich und macht das Schloss Stern zu einem der Höhepunkte des Renaissanceschlossbaus in Europa. Er besteht aus ineinander gesteckten gleichseitigen Rauten, die einen sechsstrahligen Stern bilden, der dem Schloss seinen Namen gab. In fünf Sternspitzen liegen rautenförmige Säle, in der sechsten das Treppenhaus. Die mit Stuckdecken dekorierten Räume werden durch ebenso verzierte Gänge getrennt, die in einem zwölfeckigen Mittelraum zusammentreffen. Heute ist das in Staatsbesitz befindliche Schloss öffentlich zugänglich und beherbergt eine Ausstellung über die Schlacht am Weißen Berg. Literatur Philipp Baum: Schloss Stern bei Prag. Verlag E. A. Seemann, Leipzig 1877 (mit vielen Zeichnungen des Architekten zur Renovierung um 1875, eingeschränkte Vorschau in der Google-Buchsuche). Alexander Frey: Prag. Mit Burg Karlstein, Schloss Troja und Schloss Stern. Artemis Verlag, Zürich/München 1988. Weblinks Letohrádek Hvězda obora hvězda, Praha 6 – Liboc. In: pamatniknarodnihopisemnictvi.cz. Památník národního písemnictví, abgerufen am 2. November 2023 (tschechisch, Geschichte des Schlosses Stern auf den Seiten des Eigentümers). Einzelnachweise
Letohrádek Hvězda

Letohrádek Hvězda (Czech pronunciation: [ˈlɛtoɦraːdɛk ˈɦvjɛzda], translating into English as "Star Villa" or "Star Summer Palace") is a Renaissance villa in Prague in the Czech Republic. It is situated in the game reserve of the same name in the Liboc district of Prague 6, about 7 km (4 mi) west of Prague city centre. History The surrounding game reserve was founded in 1530 by King Ferdinand I. Twenty-five years later he commissioned his younger son Ferdinand II, Archduke of Austria, to build the villa. The foundations were laid on 27 June 1555 by the Archduke alone, and construction of the villa was completed three years later. The villa is shaped as a six-pointed star, from which it and the game reserve acquire their shared name. Present Since 1962, the area (which comprises the game reserve with the villa and the battlefield of the Battle of White Mountain, which took place nearby) has been protected as one national cultural monument. In the basement of the publicly accessible villa there is a model of the Battle of White Mountain. Various cultural and social events, exhibitions and concerts are organized in the villa. References External links Memorial of National Literature – Hvězda Summer Palace Satellite Image of Hvězda
Pavillon de l'étoile

Le pavillon d'été Hvězda (en tchèque : Letohrádek Hvězda) est un pavillon de chasse Renaissance dans l'ancienne réserve de chasse impériale (aujourd’hui parc Hvězda) située à Prague, non loin du lieu-dit la Montagne Blanche où se déroula la célèbre bataille de la Montagne-Blanche. Historique Il fut réalisé sur ordre de l’archiduc Ferdinand de Tyrol au milieu du XVIe siècle par Giovanni Maria Aostalli del Pambio et Giovanni Lucchese puis Hans Tirol et Bonifác Wohlmut. Le plan du pavillon, unique en son genre parce qu'en forme d'étoile à six branches, est une figuration de la conception du cosmos de l’époque. Une exposition permanente au sujet de sa construction s'y tient. Le pavillon est inscrit depuis 1962 sur l'inventaire des monuments historiques. Le pavillon dans les arts Le pavillon de l’Étoile est évoqué par André Breton dans son livre l'Amour fou, même si l’écrivain laisse entendre que le « château étoilé » se situe sur la flanc ou au pied de la montagne Teide, sur l’île de Tenerife : « À flanc d'abîme, construit en pierre philosophale, s'ouvre le château étoilé. » La photographie hors texte p. 145 prouve que c’est bien au pavillon de l’Étoile que le passage du livre fait allusion (on remarque que les fenêtres du premier étage sont obturées sur la photo). Du reste, Breton s’était rendu à Prague vers la même époque (1936). Notes et références Voir aussi Bibliographie Michel Carrouges, André Breton et les données fondamentales du Surréalisme, Paris, Gallimard, coll. « Idées » (no 121), 1967 (ISBN 978-2-0703-5121-3), « II (Ésotérisme et surréalisme) », p. 91. Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la chasse Portail de Prague
Castello Stella

Il castello Stella è una residenza di caccia rinascimentale situata nell'ex Riserva di caccia imperiale (oggi Parco Hvězda) a Praga, non lontano dal luogo chiamato Montagna Bianca, dove ebbe luogo la famosa Battaglia della Montagna Bianca. Storia Fu commissionato dall'arciduca Ferdinando II d'Austria nella metà del XVI secolo agli architetti italiani Giovanni Maria Aostalli e Giovanni Lucchese, poi agli architetti Hans Tirol e Bonifác Wohlmut e completato tra il 1541 e il 1563. La pianta del padiglione, unica nella sua forma a stella a sei punte, è una rappresentazione della concezione dell'epoca del cosmo. All'interno, riccamente decorato a stucco, vi è allestita una mostra permanente sulla sua costruzione. Il padiglione è classificato monumento storico dal 1962. Note Voci correlate Praga Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Castello Stella Collegamenti esterni Padiglione estivo di Hvězda, su prague.eu. immagine satellitare di Hvězda, su wikimapia.org.
Letohrádek Hvězda

Letohrádek Hvězda – renesansowa willa, położona w rezerwacie o tej samej nazwie (Obora Hvězda) w Liboc, Praga 6, 7 kilometrów na zachód od centrum Pragi. Pobliski rezerwat został założony w 1530 roku przez króla Ferdynanda I. 25 lat później, jego młodszy syn Ferdynand II, arcyksiąże Austrii zlecił budowę willi. Sam arcyksiąże rozpoczął budowę 27 czerwca 1555, a budowę willi ukończono trzy lata później. Willa jest w kształcie sześcioramiennej gwiazdy i to właśnie od jej kształtu rezerwat przyjął nazwę. W 1962 roku willa była wymieniona jako narodowy zabytek kultury, którym pozostaje do dziś. Obecnie mieści wystawę poświęconą bitwie na Białej Górze, która odbyła się w pobliżu, która jest otwarta dla odwiedzających. Linki zewnętrzne Prague Information Service: Letohrádek Hvězda Satellite Image of Hvězda Obora Hvězda
Armanka

Armanka je památkově chráněná stavba nacházející se při severní zdi hřbitova u kostela Narození Panny Marie v Příboře. Historie Na místě dnešní stavby byla farní škola, první školní zařízení v Příboře poprvé doložené již roku 1541. V tomto roce založil nadaci urozený pán Jiří Krašovský z Krašovic na opravu kostela, z čehož měl jeden zlatý dostávat školní mistr a s žáky za to zpívat o zádušních mších. Budova byla z počátku dřevěná, jádro dnešní budovy pochází z 2. poloviny 16. století, z čehož se dodnes dochovalo datování 1568. Posléze byla stavba roku 1603 zbourána a vystavěna v kameni. Mezi lety 1587 a 1590 navštěvoval tuto školu Jan Sarkander. Roku 1732 byla stavba adaptována děkanem Melicharem Toulem na kapli zasvěcenou sv. Janu Nepomuckému a blahoslavenému Janu Sarkanderovi, škola se přemístila do piaristické koleje. Literatura se však o založení kaple rozchází. Gregor Wolný píše, že kaple měla být založena v blízkosti školy již roku 1670 a mělo jí být vyčleněno 400 zlatých z nadačního fondu školy. Ferdinand Pokorný uvádí, že kapli měl založit roku 1712 děkan Toul. Archivní prameny a farní kronika však potvrzují rok 1732, dochován je také opis listu nalezený v makovici kaple. Ze zakládací listiny vyplývá, že měl děkan Toul založit nadaci na udržování kaple a konat se zde měly každoročně 4 mše. Není jasné jestli budova částečně sloužila škole nebo byla celá přeměněna na kapli. Prameny hovoří o tom, že Toul při kapli založil školu pro malé dítky městské, podle Marcely Gavendové šlo pouze o kapli. Roku 1787 byla kaple dekretem Josefa II. společně s kaplí sv. Marka zrušena a koupena v dražbě příborskou obcí za 91 zlatých. Po odsvěcení roku 1790 byla budova přeměněna tentokrát na dívčí školu, ve které v letech 1835–1848 učil Jiří Janáček, otec Leoše Janáčka. Dnešní název Armanka vychází ze slova normálka, zkratky německého Normalschule. Škole sloužila budova do roku 1886, později zde fungovalo stravovací zařízení a nějakou dobu také vinárna. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Armanka na Wikimedia Commons
Radnice v Kašperských Horách

Radnice v obci Kašperské Hory je renesanční budova na náměstí. Historie Roku 1539 dům získal Jiří z Lokšan darem od krále Ferdinanda I. jako svobodný dům královského hradu Kašperka. Po jeho smrti v roce 1551 ho jeho vdova odkázala městu. Od roku 1597 slouží jako sídlo radnice. Štuková výzdoba na průčelí domu pochází z doby poslední přestavby v 70. letech 18. století; autorství je připisováno stavebnímu mistrovi Filipu Hegerovi. V letech 1850 až 1938 byla radnice zároveň sídlem oblastního soudu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Radnice na Wikimedia Commons
Vila Týnča

Vila Týnča v Nádražní ulici čp. 518 v Litomyšli vznikla jako rodinná vila pro Otokara Karlíka podle návrhů architekta Antonína Beby. Je příkladem vysoké úrovně stavitelské kultury a nároků městské litomyšlské střední vrstvy na počátku 20. století a je od 29. dubna 1994 památkově chráněná. Historie a popis Jednopodlažní vilu, jež volně stojí na parcele v Nádražní ulici v těsné blízkosti vlakového nádraží, si roku 1906 nechal vystavět Otokar Karlík, správce místního důchodenského úřadu, pro svou ženu Klementinu, podle které nese vila i své jméno. Projektu se ujal litomyšlský architekt Antonín Beba, jenž vilu navrhl v secesním stylu. Byl silně ovlivněn prvky švýcarské architektury a tradičního dřevěného stavitelství. Zejména hlavní průčelí, obrácené k nádraží, vyniká mezi ostatními budovami zdobnou štukovou výzdobou, kombinovanou s dřevěným a kovovým dekorem. Vchod do vily je umístěn na boční straně.Vila obsahuje dva dvoupokojové byty, každý na jednom patře. V interiéru se mimo samonosného dvouramenného, polokruhově zatočeného schodiště s železným dekorovaným zábradlím nevyskytují hodnotnější architektonické prvky. Prostory jsou krom suterénu, kde bylo využito segmentované klenby, plochostropé.O tři roky později vystavěl Antonín Beba ještě vilu Svornost na území litomyšlské nové čtvrti. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila Týnča na Wikimedia Commons Litomyšlský architektonický manuál: Vila Týnča Anna Waisserová (Šubrtová).