NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hraběšín (zámek)

Hraběšín je zámek ve stejnojmenné vesnici jihozápadně od Čáslavi v okrese Kutná Hora ve Středočeském kraji. Založen byl v renesančním slohu v první polovině sedmnáctého století jako vrchnostenské sídlo malého panství. V letech 1658–1783 sloužil potřebám sedleckého kláštera a v devatenáctém století byl loveckým sídlem Schwarzenbergů. Dochovaná podoba zámeckého areálu je výsledkem barokní přestavby z osmnáctého století a pozdějších úprav. Zámek s přilehlými pozemky a hospodářským dvorem je chráněn jako kulturní památka. Historie Ačkoliv vesnice Hraběšín existovala už ve čtrnáctém století, samostatným statkem se stala až roku 1622, kdy ji získal Adam Studenecký z Pašiněvsi, který si postavil pozdně renesanční zámek. Ten po otci zdědila dcera Salomena, provdaná za Zdeňka Felixe Lukaveckého z Lukavce. V roce 1658 manželé statek prodali sedleckému klášteru, který jej využíval jako letní sídlo členů konventu. Ve čtyřicátých letech sedmnáctého století klášter nechal hraběšínský zámek přestavět v barokním slohu. Sedlecký klášter byl zrušen v roce 1783. V následujících letech byl hraběšínský zámek ve správě náboženského fondu, od kterého jej roku 1819 koupil kníže Karel Filip ze Schwarzenbergu. Zámek od té doby sloužil jako lovecké sídlo a na konci devatenáctého století jej Schwarzenbergové upravili na myslivnu, která rodině patřila až do roku 1945. Ve druhé polovině dvacátého století v zámku bylo sídlo správy polesí a byty zaměstnanců Středočeských státních lesů. Stavební podoba Renesanční jednopatrová budova zámku měla téměř čtvercový půdorys a mansardovou střechu. Při barokních úpravách byly upraveny především fasády a postaven vstupní portál se sochou svatého Jana Nepomuckého. Při dalších úpravách prováděných za Bedřicha ze Schwarzenbergu byly opět upraveny fasády a zahrada, mansardovou střechu nahradila nízká střecha valbová a k východní straně zámku byla přistavěna kaple. Na bránu z prostoru návsi byl umístěn schwarzenberský erb. Interiéry zámku byly, s výjimkou kaple svatého Floriána, výrazně upraveny ve dvacátém století. Přízemní místnosti mají klenuté stropy, ale místnosti v patře jsou plochostropé. Zámek je součástí hospodářského areálu. Přístupný je hlavní branou od severu a boční bránou od jihu. K jižní straně zámku přiléhá hospodářské křídlo. K dalším památkově chráněným budovám ve dvoře patří kolna, stodola, sušárna a ohradní zeď. Odkazy Reference Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Hraběšín na Wikimedia Commons
Tochovice (zámek)

Zámek Tochovice je klasicistní, částečně empírový zámek v obci Tochovice, přibližně patnáct kilometrů jižně od Příbrami ve Středočeském kraji. Zámek je chráněn jako kulturní památka a je veřejnosti nepřístupný. Kolem zámku je upravený anglický park. Historie V první polovině 13. století byla na místě dnešního zámku klášterem svatého Jana Křtitele na Ostrově nad Davlí vystavěna tvrz. Tvrz a celé panství často měnily majitele a byly dávány do zástavy. Během 15. a 16. století drželi Tochovice například Zmrzlíkové ze Svojšína či Lokšanové z Lokšan. Roku 1623 získal panství v nedaleké Březnici Přibík Jeníšek z Újezda, který následně připojil i Tochovice. Jeníškové z Újezda potom Tochovice drželi až do roku 1728, kdy jejich rod vymřel. Panství koupil Vilém Albrecht II. Krakovský z Kolovrat a v roce 1733 je prodal Anně Marii z Újezda, provdané Michnové z Vacínova. Panství poté několikrát změnilo majitele, až se na počátku 19. století dostalo do rukou vévodkyně Dorothey Talleyrand-Périgorda. V té době byl na místě bývalé tvrze postaven empírový zámek. Roku 1815 koupil od vévodkyně Dorothey zámek a panství Tochovice Josef Vratislav z Mitrovic pro svou manželku Gabrielu. Po nich zámek získala jejich dcera Josefína, manželka knížete Karla II. ze Schwarzenbergu. Schwarzenbergové potom zámek drželi až do roku 1949, kdy byl zestátněn. Od roku 1950 na zámku působil Státní statek Tochovice. V rámci restitucí v devadesátých letech 20. století byl zámek navrácen paní Anně Bucherové, dceři Arnošta Schwarzenberga. Stavební podoba Zámek je dvoukřídlá jednopatrová budova, jejíž průčelí je obráceno do anglického parku. Střecha je mansardová. Římsu pod trojúhelníkovým štítem podpírají čtyři pilastry. Levé křídlo zámku má v přízemí otevřenou arkádu tvořenou osmi oblouky, arkádu v patře nese osm sloupů. V pravém křídle s jednoduchou fasádou byla dříve konírna a kočárovna. Odkazy Reference Literatura SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého. Svazek XI. Prácheňsko. Praha: František Šimáček, 1897. 326 s. Dostupné online. Kapitola Tochovice tvrz, s. 66–68. Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tochovice na Wikimedia Commons Oficiální stránka
Kasteel Tochovice

Kasteel Tochovice is een kasteel in de gelijknamige plaats in Tsjechië, in de regio Midden-Bohemen. Het bouwwerk dateert van de negentiende eeuw, op de plek van een ouder fort, en is uitgeroepen tot cultureel monument. Rond het kasteel ligt een tuin in Engelse landschapsstijl. Geschiedenis Gedurende de eerste helft van de dertiende eeuw werd door bestuurders van het Sint-Johannes de Doperklooster een fort gebouwd op de plek van het huidige kasteel. Het fort en landgoed wisselden geregeld van eigenaar. In de vijftiende en zestiende eeuw was Tochovice in het bezit van de families Zmrzlík en Lokšan. Halverwege 1623 verkreeg Přibík Jeníšek het landgoed, inclusief het nabijgelegen Březnice. Zijn familie bezat Tochovice tot 1728, toen de familie uitstierf. Vilém Albrecht II kocht het landgoed vervolgens aan en verkocht het in 1733 alweer door aan Anna Maria z Újezd. Daarna wisselde het landgoed nog een paar keer van eigenaar, totdat het begin negentiende eeuw in handen kwam van hertogin Dorothea Talleyrand-Périgord. Onder Périgords bestuur verrees een kasteel op de plek van het oude fort. In 1815 kocht Josef Vratislav het kasteel en landgoed van haar over, om aan zijn vrouw Gabriela te schenken. Enige tijd later erfde dochter Josefína, vrouwe van prins Karl Philipp Borromäus zu Schwarzenberg, het kasteel. De familie bezat het kasteel tot 1949, toen het genaast werd door de staat. Vanaf 1950 werd het kasteel gebruikt voor landbouwdoeleinden door het staatslandbouwbedrijf. Tijdens de jaren 90 werd het kasteel teruggegeven aan de familie Schwarzenberg, specifiek aan Anna Bucherová, dochter van Arnošt Schwarzenberg. Beschrijving Het kasteelcomplex bestaat uit één gebouw in empirestijl met twee vleugels, één verdieping en een mansardedak. Aan de voorzijde is uitzicht op een tuin in Engelse landschapsstijl. De rand onder de driehoekige gevel wordt gedragen door vier zuilen; de linkervleugel heeft op de begane grond een open galerij met acht bogen. De galerij op de eerste verdieping wordt gedragen door acht zuilen. In de rechtervleugel met een eenvoudiger gevel waren vroeger de paardenstallen en het koetshuis. Externe links Officiële website Beschrijving in het monumentenregister Bronnen en referenties
Fara v Bubenči

Fara v Bubenči v Praze 6 stojí východně od kostela svatého Gotharda na Krupkově náměstí. Je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Fara byla postavena po osamostatnění bubenečské farnosti po roce 1787. V roce 1823 byla upravena, částečně i novodobě. Popis Dvoupodlažní budova postavená na obdélném půdorysu je krytá valbovou střechou. Fasáda je prostá, člení ji pouze okna v páskových šambránách. Odkazy Reference Literatura POCHE, Emanuel a JANÁČEK, Josef. Prahou krok za krokem: [uměleckohistorický průvodce městem]. 2., přeprac. a rozš. vyd. Praha: Panorama, 1985. 469 s. Pragensia. S. 401. Dostupné online (po registraci) Související články Kostel svatého Gotharda (Praha) Římskokatolická farnost u kostela sv. Gotharda Praha-Bubeneč Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu budova bubenečské farnosti na Wikimedia Commons
Hostinec Na Slamníku

Hostinec Na Slamníku je bývalá viniční a hospodářská usedlost a výletní hostinec v Praze 6-Bubenči, který stojí na rohu ulic Gotthardská a Wolkerova. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Již ve středověku zde fungoval hostinec s názvem „Dolejší krčma“. Kolem roku 1620 jej držel bubenečský oborník Jan Trnovský; za jeho vlastnictví k němu patřila sousední kovárna, stodola, 7 strychů polí a také Klaudovská zahrada obehnaná zdí. Písemně doložen je také v polovině 17. století, kdy byl v majetku královského oborníka Václava Šány (1624–1668); po skončení třicetileté války je však uváděn jako pustý. V poslední čtvrtině 17. století jej vlastnil Jan Petr rytíř Hubryk z Hennersdorfu, který jej obnovil; v té době k němu náleželo 10 strychů polí a 2 strychy vinice. Roku 1741 koupil hospodu František Antonín Mahler a s ní i 7 strychů pole, Klaudovskou zahradu a pustou kovárnu. O rok později vše vyplenilo francouzské vojsko při válce o rakouské dědictví. Pobořenou krčmu Mahler prodal Šebertiánu Erhartovi z Malé Strany, který ji skromě obnovil; měla jen světnici a komoru. Od roku 1766 patřila hospoda Tomáši Baurovi a jeho dědicům. Na polích pěstovali již jen pro vlastní potřebu a další majitel, od roku 1816 Antonín Kratochvíl, sjednal do šenku nájemce. Po vyhoštění nájemce z Bubenče pro hlučné zábavy šenkoval v krčmě syn František Kratochvíl. Od roku 1870 hospodu s přilehlým hospodářstvím vedl hospodář Václav Bambásek (*1825) s manželkou Terezií. Za jeho vlastnictví v 80. letech 19. století areál prošel přestavbou. V soukromém vlastnictví zůstal do roku 1956. Název Jako příměstský podnik měl hostinec zvláštní postavení; byl navštěvován při poutích, korunovacích a dalších slavnostech. Své jméno získal po velikonoční slavnosti pražských krejčí, zvané „Slamník“ nebo „Štrozok“.. Krejčí střihli z pevného plátna na slamník, tovaryši s učedníky jej ušili a ozdobili pestrobarevnými mašlemi, a také na něj vyšili postavy panny a mládence. Slamník byl poté pověšen na břízu, později nošen od Bruské brány do Podbaby, kde byla májka se slamníkem zaražena do země a kolem ní se tancovalo. Popis Přízemní budova na nepravidelném půdorysu seskládaného z obdélníků má sedlovou střechu, jejíž jednotlivá křídla jsou završena štíty. Jednu z fasád člení velká obdélná okna s nadokenní římsou a s klenákem s nárožní bosáží. Nad nízko umístěnou korunní římsou je hladký pás vlysu. Druhá fasáda má okna šestitabulková, s půlkruhovým dvojtabulkovým nadsvětlíkem. Okna mají profilovanou šambránu s klenákem, který nese nadokenní římsu. Nad vstupem je malý dřevěný portikus s trojúhelným tympanonem. Stěny jsou tvořeny mřížemi z latí. Dochovalo se také několik dekorativních kruhových mřížek – terčů, kryjících větrací otvory. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 201-203 Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu restaurace Na Slamníku na Wikimedia Commons Bubeneč, archivní mapy na webu ČÚZK
Koulova vila

Koulova vila je vlastní rodinná vila architekta Jana Kouly, která stojí v Praze 6-Bubenči v ulici Slavíčkova. Od roku 1958 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vilu v historizujícím slohu postavil architekt Jan Koula pro svoji rodinu v letech 1895–1896. Roku 1938 dům moderně upravil podle zásad zdravého bydlení architektův syn Jan E. Koula; přestavby se týkaly především interiéru. Popis Patrová stavba stojí na půdorysu písmene „T“. Na delší straně fasády je v úrovni prvního patra arkýř nesený dvěma krakorci. Mezi arkýřem a příčnou částí vede nad korunní římsou terasa, která má dřevěné zábradlí. Z ústřední haly je vstup do přilehlých místností a do zahrady. Půdní část měl architekt upravenu na ateliér. Pod arkýřem ve výklenku je umístěna socha svatého Ivana s laní od sochaře Stanislava Suchardy. Nadsvětlík nad hlavním vstupem je vymalován nástěnnou malbou rozvaliny se štítem a s uvedením čísla popisného. V patře má předstupující část fasády malbu žence ve slovanském kroji, ve štítu je malba holoubků na zlatém pozadí. Předstupující střechu nesou ozdobně vyřezávané trámy. Odkazy Reference Literatura VEVERKA, Přemysl et al. Slavné pražské vily. 3., rozš. a přeprac. vyd. v jazyce českém. Praha: Foibos, 2007. 238 s. Slavné vily. ISBN 978-80-87073-01-8. Kapitola 9/Koulova vlastní vila (Petr Krajči), s. 42 VLČEK, Pavel a kol. Umělecké památky Prahy. Velká Praha. Vydání první. Praha: Academia, 2012-2017. 3 svazky. ISBN 978-80-200-2107-6. Díl A-L. Kapitola Bubeneč, s. 155 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Koulova vila na Wikimedia Commons Orientační plán Prahy a obcí sousedních. Mapový list č. 10 Archivováno 2. 6. 2021 na Wayback Machine.. Vydáno v květnu 1910. Měřítko 1:5000. Reprodukce Unie v Praze. Nákladem obce pražské. Nakreslil Stavební úřad odbor II. Vlastník: Národní technické muzeum
Strážní domek nad Bubenečským tunelem

Strážní domek nad železničním tunelem Buštěhradské dráhy v Bubenči v Praze stojí v horní části Královské obory při ulici Nad Královskou oborou. Od roku 2005 je nemovitou kulturní památkou České republiky; předmětem památkové ochrany je strážní domek a železniční tunel. Historie Železniční strážní domek byl postaven v letech 1866–1868 současně s výstavbou tunelu při prodloužení Buštěhradské dráhy z Brusky do Buben. Projekt pravděpodobně vznikl ve vídeňském drážním úřadě. V letech 2016–2018 prošel rekonstrukcí a slouží komunitnímu centru. Popis Domek je postaven ve vernakulárním stylu. Jednoduchá obdélná budova má přízemí vyzděné z neomítnutého lomového kamene, které kolem oken doplňuje režné cihelné zdivo. Patro je hrázděné s režným cihelným zdivem; na kratší jižní straně má dřevěnou terasu s dřevěnými vyřezávanými kuželkami. Tunel S tunelem byl původně domek propojen schodištěm. Tunel je postaven v oblouku o poloměru 332 metrů, jeho délka je 104 metrů, výška 5,5 metru a šířka 5,7 metru. Je vyzděn z kamenných kvádrů s prostými portály bez dekorace. Odkazy Reference Literatura BERAN, Lukáš, ed. a VALCHÁŘOVÁ, Vladislava, ed. Pražský industriál: technické stavby a průmyslová architektura Prahy: průvodce. 2., rozš. vyd. V Praze: České vysoké učení technické, ©2007. 303 s. ISBN 978-80-01-03586-3. Kapitola Bubeneč; 187. Tunel a strážní domek u Buštěhradské dráhy, s. 147 Související články Bubenečský tunel (železniční) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Strážní domek nad Bubenečským tunelem na Wikimedia Commons
Zamek w Strážnicach

Zamek w Strážnicach (cz. Zámek Strážnice) − zabytkowy zamek w mieście Strážnice (Republika Czeska). Pierwotnie na miejscu zamku znajdowała się twierdza - posterunek wartowniczy na granicy morawsko-węgierskiej. Następnie zamek na wodzie na przestrzeni lat przekształcony został w reprezentacyjną rezydencję. Najstarsze wzmianki o obiekcie pochodzą z XIV w., kiedy to wymieniani są pierwsi właściciele - panowie z Kravaře, którzy około 1450 wybudowali zachodnie skrzydło. Od 1501 posiadaczami byli Žerotínowie. Po bitwie pod Białą Górą w 1620 zamek nabył Franz von Magnis (1598-1652). Duża przebudowa miała również miejsce po 1840 za czasów Antona von Magnisa (1786-1861) i jego syna Philippa (29.07.1822-24.07.1857), który w 1849 poślubił Octavię von Leutrum-Ertingen. Zobacz też Pałac w Kravařach Przypisy
Průžkův mlýn

Průžkův mlýn je vodní mlýn ve Strážnici v okrese Hodonín, který se nachází u kostela Nanebevzetí Panny Marie. Původně stál na říčce Morawka, jejíž koryto pravděpodobně zaniklo při výstavbě Baťova kanálu. Od roku 2003 je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vodní mlýn pochází z roku 1486. Je zmiňován i roku 1543. Původně klasický vodní mlýn byl koncem 19. století přebudován na parní pohon a ve 30. letech 20. století na elektrický pohon. Ke svému účelu sloužil až do roku 1975. V areálu mlýna se nachází expozice mlynářství. Popis Mlýnice a dům jsou pod jednou střechou, ale dispozičně oddělené. Budovy jsou zděné, jednopatrové s dochovanými tesařsky zdobenými podpůrnými sloupy. V interiéru je dochované kompletní technologické zařízení ze 30. let 20. století. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Strážnický mlýn na Wikimedia Commons Strážnice na webu ČÚZK, Archivní mapy
Fara v Čakově

Barokní fara v Čakově v okrese České Budějovice je dům čp. 20 na vesnické návsi v sousedství kostela svatého Linharta. Byl centrem čakovské farnosti a slouží jako sídlo obecního úřadu. Areál bývalé fary je chráněn jako kulturní památka. Barokní budova fary byla postavena v 18. století. Společně s kostelem svatého Linharta, dvorem a hospodářskými objekty stojí ve středu vesnice. Budova s obloukovým vjezdem nebyla mnoho let výrazně opravována či rekonstruována, a tak zůstala řada historických prvků, jako dveře, zárubně, okenní výplně, zachována v původním stavu. Obec, která je vlastníkem památky, zajistila generální rekonstrukci objektu. Ta byla dokončena v roce 2018. Byla vyměněna střešní krytina, obnoveny výtvarné prvky na fasádě, rekonstruovány sluneční hodiny a opravena výmalba uvnitř budovy. V celém objektu byly instalovány rozvody a sítě, nově byla osazena vstupní vrata a provedeny úpravy okolí. Po ukončení prací přesídlil do budovy Obecní úřad Čakov. Patrová budova má valbovou střechu, fasády člení kordonová a korunní římsa, bosáž a šambrány oken. V západní části areálu stojí hospodářská budova se sedlovou střechou. Reference
Usedlost čp. 2 (Černvír)

Vesnická usedlost čp. 2 stojí v obci Černvír v okrese Brno-venkov. V roce 1993 byla Ministerstvem kultury ČR prohlášena kulturní památkou ČR. Usedlost se nachází v ochranném pásmu kostela Nanebevzetí Panny Marie a dřevěného krytého mostu. Usedlost byla využita při natáčení televizního seriálu Četnické humoresky, v němž představovala statek Uhlířů. Popis Vesnická usedlost pochází z 19. století a stojí u silnice II/397 na okraji vesnice nedaleko kostela Nanebevzetí Panny Marie. Pětidílnou dispozici tvoří obytná a hospodářská budova, chlévy, kůlna a dřevěná stodola. Za usedlostí se ve svahu rozkládají zahrady, pole a les (bez památkové ochrany), které náleží k usedlosti a jejichž původní výměra byla asi 30 ha. Obytná část je přízemní stavba orientována štítovou stranou do návsi. Ve zděném štítu jsou tři kulaté otvory, ve štítové stěně jsou tři okna v nikách s původně členěnými rámy. Obytná budova je postavena na půdorysu obdélníku a zastřešena sedlovou střechou. Ve středové části je síň nad sklepem, který je postaven z lomového kamene na půdorysu obdélníku a je zaklenutý valenou klenbou. Sklep je přístupný z předsíně dlouhou tunelovou chodbou. Jedná se pravděpodobně o středověký sklep. Nové chlévy jsou zděné, kůlna a stodola jsou bedněné do zděných pilířů. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v okrese Brno-venkov
Vila Čerych

Vila Čerych (též Čerychova vila) je obytný dům stojící v zahradě v údolí řeky Úpy v České Skalici. Dům byl svatebním darem podnikatele Ladislava Bartoně z Dobenína neteři Marii Bartoňové-Čerychové. Historie Vila byla podle návrhů architekta Otakara Novotného budována v letech 1924–25, v roce 1925 také byla v okolí vily založena podle návrhu zahradního architekta Josefa Kumpána zahrada. Od roku 1925 ve vile až do roku 1948, kdy byl dům zkonfiskován, bydlela rodina Čerychů. Vila poté sloužila různým účelům: v roce 1949 se v ní usídlila krajská politická škola, od roku 1953 fungovala jako sídlo Okresního ústavu národního zdraví. V roce 1958 se vila stala chráněnou kulturní památkou. V roce 1990 byl v rámci restitucí dům rodině Čerychových vrácen a v roce 1999 se z něj vystěhovalo zdravotní středisko. V roce 2001 se vlastníci rozhodli objekt darovat Nadaci rozvoje občanské společnosti, v jejímž vlastnictví je vila dosud (2020). Dům byl podle plánů architektky Zuzany Rákosníkové přebudován na vzdělávací středisko, které bylo provozováno organizací Centrum rozvoje Česká Skalice, ta ale v roce 2019 svoji činnost ve vile ukončila. V dubnu 2021 byla vila nabídnuta k prodeji. V roce 2010 se v areálu vily natáčel film Odcházení, filmová prvotina Václava Havla. Architektura Jedná se o dvoupatrovou budovu v modernistickém stylu. Hlavní průčelí je pětiosé, s vchodem uprostřed. Nad ním se nachází balkón a tato fasáda je završena trojúhelníkovým štítem. Zadní průčelí, směřující k vodní ploše, je osmiosé a uprostřed vystupuje masivní kamenný balkón nesený pilíři. Povrch fasády je tvořen režnými šedými cihlami, které byly pro toto období tvorby Otakara Novotného typické. Památkově chráněný areál kromě vily samotné zahrnuje také zahradu s bazénem, kašnou, altánem, pergolou a oplocení. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vila čp. 477 na Wikimedia Commons
Husův sbor (Český Dub)

Husův sbor náboženské obce Církve československé husitské (CČSH) v Českém Dubu v okrese Liberec se nachází ve Hřbitovní ulici na území městské části Horní Předměstí (Český Dub II). Novogotická stavba patří mezi památkově chráněné vily v Libereckém kraji a je zapsaná v Ústředním seznamu nemovitých kulturních památek České republiky. Historie Vilu čp. 10/II vyprojektoval pro místního notáře Josefa Uhlíře českodubský stavitel František Havlina. Na místě staršího přízemního objektu ji pak v roce 1873 postavil Josef Wollmann ze Suché. Na přelomu století vilu koupila Ida Schmittová, vdova po podnikateli Franzi Schmittoví, a věnovala ji jako nadační dům pro sociální účely. Krátce po skončení druhé světové války se rada starších náboženské obce Církve československé husitské v Českém Dubu, která dosud neměla vlastní sídlo, obrátila na českodubskou radnici s žádostí o přidělení domu čp. 10/II na Horním Předměstí pod hřbitovem. Představitelé města žádosti vyhověli a někdejší Uhlířova vila byla místní náboženské obci Československé církve husitské přidělena 3. července 1945. Následovala rozsáhlá adaptace budovy. Práce byly provedeny během tří měsíců a v říjnu roku 1945 byl českodubský Husův sbor slavnostně otevřen. Českodubská náboženská obec CČSH přináleží k libereckému vikariátu královéhradecké diecéze Církve československé husitské. V budově Husova sboru v Českém Dubu se konají pravidelné nedělní mše a také jsou zde náboženskou obcí pořádána různá další setkání, besedy a přednášky. Popis stavby a jejího okolí Vila čp. 10/II, nápadná svou historizující novogotickou podobou, stojí na vyvýšeném místě nad křižovatkou ulic Hřbitovní a Řídícího učitele Havla, severně od historického městského jádra. Západní stranou budova přiléhá k okraji městské památkové zóny, jejíž hranice zde vede Hřbitovní ulicí a dále pak se stáčí na sever po místní komunikaci směrem ke hřbitovu. Vila je patrová zděná stavba na půdorysu ve tvaru písmene „L“, jen přístavek má východní průčelí hrázděné. Střecha budovy je sedlová. Výraznou součástí objektu je třípodlažní hranolová běž, umístěná na severozápadním nároží a zakončená jehlancovou střechou. Hlavní vstup do budovy na její západní straně tvoří dřevěné dvoukřídlé dveře s motivy slunce. Výraznými architektonickými prvky v novogotickým stylu jsou například některá okna, portál u bočních vstupních dveří v přízemí věže nebo štít zdobený stylizovanými fiálami.O něco níže u schodů před budovou Husova sboru stojí památkově chráněné barokní sousoší Loučení Krista s Pannou Marií. Tuto sochu nechal v roce 1752 zhotovit místní mlynář Ferdinand Václav Schwarz. Pískovcové sousoší, opatřené německým nápisem „AbsCIeD IesV Von MarIa. WIr bItten, / laß Vns In GotteselIgkeIt sterben, Gott eWIg erWerben“, je součástí městské památkové zóny Český Dub. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Českém Dubu Sbor Dr. Karla Farského (Semily) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Husův sbor v Českém Dubu na Wikimedia Commons Československá církev husitská: odkaz na náboženskou obec CČH v Českém Dubu