NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Most Klapák (Hradec Králové)

Most Klapák je pěší a cyklistický most přes Orlici v Hradci Králové. Spojuje místní části Malšovice (ul. Přímská) a Slezské Předměstí (ul. Na Mlejnku). Jedná se o britský ženijní příhradový most typu Bailey Bridge, kterých se v ČR dosud nachází několik. Popis a historie Byl vyroben v roce 1944 a postaven byl brigádnicky v letech 1947–1949 v rámci mezinárodní poválečné pomoci organizace UNRRA, přičemž roku 1947 místní národní výbor zažádal zemský národní výbor o dvouproudový most. Jako náhrada požadovaného mostu byl dodán jednoproudový most typu Bailey Bridge, který byl instalován v roce 1949. Na jeho místě býval přívoz, který fungoval až do konce 2. sv. války. Lidově se mu říká „Klapák“, „Železňák“, „Drnčák“, „Ramplovák“ či „Bouchák“ – tyto přezdívky si vysloužil zejm. kvůli hluku, jaký vydával v době, kdy přes něj ještě jezdily automobily. V současnosti leží v oblasti chráněného území Přírodní park Orlice a je určen jen pro pěší a cyklisty. První rekonstrukce mostu byla provedena v 70. letech 20. století, kdy došlo k úpravě vozovky mostu. V 80. letech 20. století došlo k její úplné výměně. Vzhledem ke stížnostem na hlučnost mostu došlo v roce 1982 k jeho uzavření pro silniční dopravu, vjezd motorových vozidel je na most zakázán dodnes. 17. listopadu 2000 byl most slavnostně znovuotevřen po rekonstrukci. Tímto krokem klesla nosnost mostu z 10 na 5 t. V souvislosti s dříve plánovanou přestavbou hradeckého stadionu „Pod Lízátky“ na multifunkční arénu „Park Malšovice“ a s tím souvisejícím nárůstem zátěže Gočárova okruhu se ale uvažovalo o jeho občasném opětovném zprůjezdnění pro automobily. Od roku 2002 se u mostu každoročně na konci května konaly v rámci populárně-naučného projektu „Most Bailey Bridge a významné bitvy 2. světové války“ rekonstrukce nejrůznějších bitev 2. světové války, ve kterých hrály důležitou úlohu právě mosty Bailey Bridge. Tuto tradiční akci pravidelně pořádalo občanské sdružení Garda města Hradce Králové a zúčastňovaly se jí přední kluby vojenské historie a majitelé historické vojenské techniky z ČR i ze zahraničí. V roce 2022 prochází generální rekonstrukcí. Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu most Klapák na Wikimedia Commons
Nový židovský hřbitov v Hořicích

Nový židovský hřbitov v Hořicích byl jedním ze dvou židovských hřbitovů ve městě Hořice v Královéhradeckém kraji, který se nacházel na vrchu Gothard. Hřbitov byl založen v roce 1897 a v 60. letech minulého století byl zlikvidován. Jedinou dochovanou památkou je smuteční obřadní síň, která slouží pro civilní pohřby v Hořicích i v současnosti. Historie Potřeba založení nového hřbitova byla poprvé řešena v roce 1890. V následujících letech židovská obec vyjednávala s obcí o jeho umístění. Město nejprve nabídlo pohřbívání na novém městském hřbitově na vrchu Gothard, který byl určen pro obyvatele všech náboženství. Židovská obec odmítla, proto jí byl nabídnut pozemek v těsném sousedství městského hřbitova. Pozemek byl od města zakoupen v roce 1896, na jaře roku 1897 byl za účasti pražského rabína Gustava Weinera slavnostně vysvěcen. V roce 1900 byla na hřbitově zbudována modlitebna od vídeňského stavebního rady a architekta Wilhelma Stiassnyho. V roce 1902 byl vypracován plán hrobů a hrobek od Karla Štastného z Hořic. Plán počítal se 4 částmi hřbitova, pro dospělé 572 hrobů, pro děti 96 hrobů, náhradní pole s 50 hroby, k tomu také 54 hrobek. Ke hřbitovu náležela také studna. Pohřbívání trvalo až do roku 1942. V prosinci roku 1942 byli židé z Královéhradecka včetně Hořic shromážděni v Hradci Králové a deportováni ve dvou transportech do koncentračního tábora Terezín. Část pozemku hřbitova byla v roce 1943 prodána městu. V roce 1945 byl hřbitov přeměněn na pohřebiště sovětských vojáků a obětí pochodů smrti. V roce 1967 byl hřbitov zrušen a mramorové náhrobky byly rozprodány. Půdorys hřbitova je dodnes oplocený. Smuteční obřadní síň z roku 1900 je jedinou dochovanou částí hřbitova, která je používána pro své účely i v současnosti. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu nový židovský hřbitov v Hořicích na Wikimedia Commons
Městský hřbitov ve Vysokém Mýtě

Městský hřbitov ve Vysokém Mýtě je hlavní městský hřbitov v Vysokém Mýtě, v městské části Litomyšlské Předměstí. Nachází se na východním okraji města mezi ulicemi Milíčova a Brandlova. Jeho součástí je rovněž urnový háj. Historie Vznik Hřbitov byl zřízen okolo roku 1893 na velkém obdélníkovém pozemku na okraji města ve směru na Litomyšl, na tzv. Litomyšelském Předměstí, jako nový městský hřbitov náhradou za původní, a v té době již kapacitně nedostačující, pohřebiště u kostela Nejsvětější Trojice vzdáleného jen několik set metrů od nové lokality, které bylo roku 1906 zrušeno. Hlavní vstup byl osazen mohutnou neoklasicistní branou. Po legalizaci kremace v období První československé republiky byl v místech poblíž hlavní brány vybudován urnový háj. Podél zdí areálu je umístěna řada hrobek významných obyvatel města. Pohřbeni jsou na hřbitově i vojáci a legionáři bojující v první a druhé světové válce. Po roce 1945 S odchodem téměř veškerého německého obyvatelstva města v rámci odsunu Sudetských Němců z Československa ve druhé polovině 40. let 20. století zůstaly hroby německých rodin opuštěné a bez údržby. V Chocni se nenachází krematorium, ostatky zemřelých jsou zpopelňovány povětšinou v krematoriu v Pardubicích či v České Třebové. Osobnosti pohřbené na tomto hřbitově Josef Drahoš (1854–1929) – architekt a stavitel Jan Bedřich Tůma (1832–1896) – továrník a dlouholetý starosta města Rodina Jirečkova: Hermenegild, Noemi a Juliie Josef Sodomka ml. (1904–1965) – karosář a konstruktér Rudolf Popler (1899–1932) – voják a dostihový jezdec, vítěz Velké pardubické Václav Peřina (1904–1979) – malíř Kamil Ossendorf (1908–1994) – architekt Alois Vojtěch Šembera (1807-1882) – lingvista, slavista, profesor češtiny na Vídeňské univerzitě, zakladatel české dialektologie Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu hřbitov Vysoké Mýto na Wikimedia Commons Web hřbitova Archivováno 25. 4. 2022 na Wayback Machine. Historie města Osobnosti pochované na hřbitově[nedostupný zdroj]
Tučapy (zámek)

Tučapy jsou zámek v Tučapech u Soběslavi. Byl postaven na místě starší tvrze, která je poprvé písemně připomenuta v roce 1407, kdy ji vlastnil Konrád z Tučep. K přestavbě tvrze na zámek došlo počátkem 18. století za Antonína Obyteckého z Obytec a poté znovu koncem 18. století, kdy byl vlastníkem Tučap Jiří Vavřinec z Escherlachu. V roce 1800 Tučapy koupil Prosper Antonín Berchtold z Uherčic, který zde dne 7. dubna 1807 umřel. Současná podoba zámku pochází z roku 1873. Zámek a přilehlý areál je od 21. května 2021 památkově chráněn. Popis kulturní památky Budova zámku má půdorys písmene „L“. Na nárožích jsou věžičky. V přízemí jsou klenby, v prvém patře jsou stropy s fabiony a se štukovou výzdobou. Zámek je obklopen rozsáhlým dvouúrovňovým parkem obehnaným zdí. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Tučapy na Wikimedia Commons
Izraelské velvyslanectví v Praze

Izraelské velvyslanectví v Praze (hebrejsky שגרירות ישראל בצ'כיה) je zastupitelský úřad Izraele v České republice. Sídlí ve vilovém objektu tzv. Neuhauserovy vily na rohu ulic Badeniho a Na Špejcharu na Letné v Praze. Od 13. října 2025 je izraelským velvyslancem v Česku Amir Weissbrod. Historie Sídelní Neuhauserova vila v blízkosti Letenských sadů byla dokončena roku 1902 podle návrhu architekta Miroslava Stöhra. Vzájemné diplomatické styky mezi tehdejším Československem a Izraelem byly navázány již po získání samostatnosti židovského státu roku 1948. ČSR Izrael významně politicky, finančně i vojensky podporovala, stejně jako tak činil Sovětský svaz a státy Východního bloku, zklamání očekávání zdejších komunistických režimů z podpory Izraele však brzy vedlo k zásadní změně jejich postoje a přerušení diplomatických styků. Ty byly následně obnoveny krátce po Sametové revoluci v ČSSR roku 1989. V létě 1990 bylo zřízeno izraelské velvyslanectví v Praze a stejně tak československý zastupitelský úřad v Izraeli, reciproční návštěva Chajima Herzoga v Československu se uskutečnila následující rok. Kontinuita bilaterálních vztahů byla zachována i po vzniku České republiky roku 1993. Objekt situovaný v blízkosti několika set metrů od Pražského hradu, Strakovy akademie či Kramářovy vily podléhá přísným bezpečnostním opatřením a je nepřetržitě střežen hlídkou Policie ČR. V blízké vilové čtvrti pokračující ve směru do Bubenče nachází řada dalších ambasád. Odkazy Reference Literatura POJAR, Miloš. Izrael - stručná historie států. 2. vyd. Praha: Libri, 2009. 202 s. ISBN 978-80-7277-435-7. Související články Česko-izraelské vztahy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu velvyslanectví Státu Izrael v České republice na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Adršpach (zámek)

Zámek Adršpach se nachází v Dolním Adršpachu, části obce Adršpach v okrese Náchod v Královéhradeckém kraji. Zámecký areál s přilehlým parkem je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Na místě adršpašského zámku stávala původně tvrz Berků z Dubé. Zámek byl vybudován pravděpodobně v roce 1596 Bohdaneckými z Hodkova. Na počátku 17. století Adam Bohdanecký z Hodkova nechal zámek rozšířit. Adam Bohdanecký spolu se svým synem a 39 dalšími osobami později zahynul při výbuchu na jičínském zámku při řešení sporu o část panství Smiřických. Renesanční adršpašský zámek poté prošel řadou stavebních úprav, jedna z nejvýznamnějších proběhla v roce 1886, kdy zámek vlastnil rod Nádherných (zámek koupil v roce 1828 Jan Nepomuk Nádherný). Tento rod vlastnil zámek až do roku 1945, kdy jim byl na základě Benešových dekretů zabaven. Další nejnutnější opravy proběhly v roce 1970, které provedlo ministerstvo vnitra a v prostorech zámku zřídilo archiv, který zde byl do roku 1989. V důsledku nedostatečné péče a sporů o vlastnictví byl park značně zanedbaný, zarostlý náletovou vegetací a jeho původní kompozice prakticky zanikla, proto byl jeho areál v minulosti veden na seznamu ohrožených nemovitých památek ČR.V roce 2012 zámek odkoupila obec Adršpach, která ho postupně rekonstruuje. V roce 2014 byl zámek poprvé zpřístupněn veřejnosti. Jedno patro je věnované horolezeckému muzeu, další patro historické expozici, dále si zde mohou návštěvníci prohlédnout expozici lnářství a tkalcovství, zahrát si únikovou hru na téma pohádky Třetí princ, která se natáčela ve skalách v Adršpachu, a občerstvit se v zámecké kavárně. Připravovány jsou též kulturní akce a různé výstavy. V roce 2021 proběhla první fáze revitalizace parku a postupně docházelo k obnově odpočinkové části. Zároveň byla zahájena rekonstrukce fasády vstupní strany zámky, včetně historického balkónu a výměny oken. Popis Dvoupatrová obdélná budova s pětihranou věží v jižní části. V přízemí věže byla kaple. V přízemí budovy byl sklad potravin a kuchyně. V poschodí pak pokoje, jídelna a kanceláře. Nad hlavním průčelím obráceném k východu byl později přistavěn i pseudorenesanční balkón na konzolách. V 18. století byla postavena samostatně stojící administrativní budova a hospodářský dvůr na severní straně. Odkazy Reference Literatura CECHNER, Antonín. Soupis památek historických a uměleckých v politickém okresu Broumovském. Svazek XLV.. Praha: Archaelogická komise při České akademii věd a umění, 1930. 352 s. Dostupné online. Kapitola Adršbach (Adersbach) : Dolní Adršbach, s. 5–7. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Adršpach na Wikimedia Commons Seznam prací v Bibliografii dějin českých zemí (Historický ústav AV ČR)
Edisonova transformační stanice

Edisonova transformační stanice v Praze na Novém Městě stojí v ulici Jeruzalémská nedaleko kostela svatého Jindřicha a Kunhuty. Je součástí památkové rezervace Praha. Historie Trafostanice Edison byla postavena v letech 1926–1930 podle projektu architekta Františka Alberta Libry a až do 90. let 20. století sloužila své funkci. V letech 2005–2007 proběhla její konverze ateliérem Lábus AA architekta Ladislava Lábuse. Popis Funkcionalistická stavba má složitě komponovanou hmotu. Její fasáda kaskádovitě ustupuje a každé nadzemní podlaží tak má rozdílnou plochu. Z boční fasády vystupuje třípodlažní železobetonová předsazená stěna s výraznými pásy horizontálních ocelových oken; funkcí tohoto předsazení bylo větrání a chlazení vnitřních prostor. Stropy jsou neseny vysokými železobetonovými trámy osazenými v nezvykle hustém rastru. Součástí průčelí byla původně první veřejná kinetická plastika od sochaře Zdeňka Pešánka; její kopie v měřítku 1:2 je umístěna na budově PRE v Praze-Vršovicích. Odkazy Reference Literatura BERAN, Lukáš, ed. a VALCHÁŘOVÁ, Vladislava, ed. Pražský industriál: technické stavby a průmyslová architektura Prahy: průvodce. 2., rozš. vyd. V Praze: České vysoké učení technické, ©2007. 303 s. ISBN 978-80-01-03586-3. Kapitola 02 Nové Město, Vyšehrad; 54 Edisonova transformační stanice, s. 49 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Edisonova transformační stanice na Wikimedia Commons
Akátky

Akátky jsou lesopark o rozloze 20,65 ha, rozkládající se v brněnském katastrálním území Židenice, převážně na severovýchodním okraji území městské části Brno-Židenice, malou částí však zasahuje i na území sousední městské části Brno-Vinohrady. V lesoparku se vyskytuje smíšená listnatá i jehličnatá vegetace. Lesopark využívají k procházkám obyvatelé obou městských částí, kteří zde nacházejí občerstvení v restauraci Sherwood, nacházející se ve střední části lesoparku. Literatura ŠVÉDA, Jiří – Městská část Brno-Židenice. Z dějin Židenic, Zábrdovic a Juliánova. ISBN 80-86137-51-1. Strany 102 – 103. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Akátky na Wikimedia Commons
Dům Autoavia

Dům Autoavia se nachází v Městské památkové zóně v obchodně správní části Karlových Varů v ulici Dr. Davida Bechera 827/3. Byl postaven v letech 1930–1931. Historie Nový dům si nechal postavit Richard Rindler, majitel autoservisu automobilových značek PRAGA a AVIA. Projekt novostavby vypracoval v dubnu 1930 architekt Arnošt (Ernst) Lövy z Karlových Varů. Stavební práce realizovala stavební firma Kubíček & Baier v letech 1930–1931. V domě byla i firemní prodejna společnosti Popper & Rindler, ve dvoře pak měla své zázemí. Ze současnosti V roce 2014 byl dům Autoavia uveden v Programu regenerace Městské památkové zóny Karlovy Vary 2014–2024 v části II. (tabulková část 1–5 Přehledy) v Seznamu památkově hodnotných objektů na území MPZ Karlovy Vary a jejich aktuální stav s vyjádřením vyhovující. V objektu se v přízemí nachází lékárna a v patrech ordinace lékařů. V současnosti (březen 2023) je budova evidována jako objekt k bydlení ve vlastnictví firmny KARLOPHARMA spol. s r.o. Popis Dům stojí v centru obchodně správní části města u menšího prostranství spojujícího ulice Dr. Davida Bechera, T. G. Masaryka a Bulharské. V prostoru byl zřízen vodotrysk a v roce 2007 zde byl instalován Masarykův pomník, práce karlovarského rodáka, akademického sochaře Jana Kotka. Objekt má téměř funkcionalistický ráz. Strohá fasáda uličního průčelí byla vybavena širokými pásovými okny. Obchodní portál je masivní, se šikmou deskou pro firemní nápis, obložený travertinovými deskami. V patrech jsou zachovány původní stavební prvky a mobiliář. Odkazy Reference Literatura ZEMAN, Lubomír. Průvodce architekturou Karlových Varů. 1. vyd. Praha: Národní památkový ústav, ústřední pracoviště, 2012. 511 s. ISBN 978-80-87104-63-7. Kapitola Dům Autoavia, s. 326. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dům Autoavia na Wikimedia Commons
Sieglova vila (Podbořany)

Sieglova vila v Podbořanech je patrový, památkově chráněný dům čp. 477 z dvacátých let 20. století ve Vroutecké ulici. Historie Vila byla postavena v roce 1927 a investorem byl zřejmě vlastník továrny na zpracování cukrové řepy. Během druhé světové války byl vlastníkem pravděpodobně advokát Franz Siegl (odtud jméno vily). Od roku 1946 je jako majitel udáván lékař Jan Lepičovský. Během jeho vlastnictví došlo v letech 1946–1947 k úpravám interiéru (například byla rozbourána kuchyňská kamna). Vila byla později rozdělena na několik samostatných bytových jednotek, zřejmě na dvě nebo tři. Ve druhé polovině 20. století došlo k dalším stavebním úpravám, a to jak exteriéru (např. půdní vestavba patrná v severní, uliční části střechy), tak interiéru (nová dělicí příčka, nové dlažby a obklady). Od roku 2016 byla vila rekonstruována. V domě se podařilo zachovat původní okna, dveře i několik kusů nábytku, včetně kredence. Nezachovala se naopak luxusní koupelna s unikátní vanou zapuštěnou do země. V omítce domu byla během rekonstrukce obnovena původní dekorativní štuková výzdoba. V roce 2021 byla vila prohlášena kulturní památkou. Architektura Autor projektu není doložen, ale dá se předpokládat, že jím byl architekt Josef Rehschmied. Dům je jednopatrový, podsklepený, s valbovou mansardovou střechou. Sokl je z kamenného zdiva, v omítce se přes obě podlaží táhnou vysoké pilastry se stylizovanými jónskými hlavicemi. Z uliční fasády vystupuje uprostřed přízemí půlválcový rizalit, na něm je terasa s balustrádou. Okna bez šambrán jsou zpravidla čtyřdílná, dělená do menších tabulek. V uličním průčelí je v mansardové střeše umístěn štítový vikýř, menší vikýř je pak usazen ve střeše i v zahradním průčelí. Reference
Dolnopočernický mlýn

Dolnopočernický mlýn je vodní mlýn v Praze 9, který stojí na potoce Rokytka v areálu zámku u Počernického rybníka. Spolu se zámkem a pivovarem je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vodní mlýn ve stylu anglické novogotiky pochází ze 60. let 19. století. Byl postaven jako součást komplexu zámeckého areálu a situován ve východní části parku řešeného v anglickém stylu. V roce 1995 mlýnice vyhořela a o čtyři roky později začala její rekonstrukce. Popis Zděná patrová provozní budova mlýna stojí na hrázi rybníka. Její štítové průčelí z kamene je ozdobně tvarované a má tři segmentově sklenuté okenní osy. Ve štítě je půlkruhově zaklenuté dvojokno lemované třemi kruhovými okuli a nikou. Ostatní průčelí jsou omítaná. Zvýšený suterén je oddělen průběžnou římsou. V průčelí nad okny vede průběžná suprafenestra. Nad přízemím se nachází seníkové polopatro s otevřenými kruhovými okénky, které je oddělené profilovanou římsou. Uvnitř mlýna jsou patrné zbytky Francisovy turbíny a mechaniky pohonného systému. Protože je bývalá lednice součástí vnitřních prostor, prostupy pro hřídele se nacházejí v interiéru. Dochovány jsou kamenné patky pod sloupy mlýnské hranice. Odkazy Reference Související články Seznam mlýnů v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dolnopočernický mlýn na Wikimedia Commons Dolní Počernice na webu ČÚZK, Archivní mapy
Bores

Bores je zámek, který se nachází u silnice mezi zaniklými vesnicemi Velká Střelná a Jestřabí ve vojenském újezdu Libavá v Oderských vrších v okrese Olomouc v Olomouckém kraji. Objekt patří vojenskému újezdu Libavá a je veřejnosti, mimo vyhrazené dny v roce, nepřístupný. Další informace Původně lovecký zámek Bores zřejmě vznikl přestavbou staré panské hájovny a souvisejících budov v letech 1930 až 1931. V lednu 1937 prodal hrabě Alfons Wrbna – Freudenthal zámek i s pozemky továrníkovi Pivnému z Loštic. Nový majitel do majetku hodně investoval, avšak po záboru Sudet nacistickým Německem o majetek přišel. Po osvobození byl zámek i s pozemky rodině Pivných vrácen, avšak v květnu 1948 se v zámku sešla komise, která Pivným jejich majetek vyvlastnila a zámek byl předán Československé armádě. Armáda v zámku zřídila vojenskou ubytovnu. Tehdy byl zámek posměšně nazýván Čepičkovou vilou (po ministru Čepičkovi, který zde v roce 1952 přespal a snad i s prezidentem Gottwaldem. Budovu neobarokního zámku znehodnotila socialistická adaptace. Bores se nachází mezi kopci Spálený a Švédská kupa asi 750 metrů od Střelenského potoka. Poblíž zámku Bores pramení potok Lichnička (přítok řeky Bystřice). Obvykle jedenkrát ročně je Bores a jeho okolí přístupné veřejnosti v rámci cyklo-turistické akce Bílý kámen. Název Bores nese též orientační bod, bod záchrany číslo 142. Odkazy Reference
Centrum zdraví Bohuňovice

Centrum zdraví Bohuňovice se nachází v obci Bohuňovice v okrese Olomouc v Olomouckém kraji. Centrum vzniklo roku 2003 a poskytuje svým návštěvníkům především rodinný aquapark, a také sportovní vyžití, relaxaci a ubytování. V centru je 17metrový plavecký bazén s tryskami pro plavání v protiproudu a startovními bloky, sauna, parní komora, vířivky, dětské brouzdaliště, posilovna, solárium, vodní tobogán s délkou 100 m, letní terasa s lehátky a občerstvení. Pro zájemce existuje také nabídka plaveckých a pohybových kurzů a masáže pro všechny věkové kategorie. Další informace V okolí centra se nacházejí hřiště na tenis, volejbal a fotbal a dětské hřiště s prolézačkami a parkoviště. K Centru zdraví Bohuňovice vede cyklostezka a silnice. Odkazy Reference
Kamenné moře nad Odrou

Kamenné moře nad Odrou je největší kamenné moře na území celého pohoří Nízký Jeseník vzniklé přirozenou erozí (mrazovým zvětráváním vrcholových drobových skalek). Veřejnosti není místo příliš známé, protože se nachází na okrajovém území vojenského újezdu Libavá s povoleným vstupem jen v několika dnech v týdnu. Kamenné moře se nachází na svahu nad levým břehem řeky Odry (nad pravoúhlým ohybem řeky vyvolaným geologickým zlomem) nedaleko od soutoku Odry s Tichým potokem v Oderských vrších. Místo se nachází jihozápadním směrem od Starých Oldřůvek (části Budišova nad Budišovkou) v okrese Olomouc v Olomouckém kraji. Kamenné moře je tvořeno malými a velkými balvany s rozměry i přes 1 metr a je místy porostlé lišejníky a mechorosty a na okrajích prorůstá lesním porostem. Další informace Nad kamenným mořem jsou drobové skalní stěny a pro lokalitu ojedinělá skalní věž nazývaná Oderská věž. Na opačné straně údolí se nachází Novomlýnský vrch. Proti směru proudu řeky Odry se nachází blízké ruiny Nového Mlýna. Po směru proudu řeky Odry se nachází blízké ruiny Starooldřůvského Mlýna a důlní díla (Lom v Zátočině aj.) a Halda V Zátočině. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kamenné moře nad Odrou na Wikimedia Commons
Kaple svatého Jana Nepomuckého (Guntramovice)

Kaple svatého Jana Nepomuckého se nachází ve výšce 679 m n. m., jihovýchodně od vesnice Guntramovice (části obce Budišov nad Budišovkou) v okrese Opava na Moravě v Moravskoslezském kraji. Kaple se nachází severovýchodně od kopce Červená hora v Nízkém Jeseníku. Další informace Kaple má obdélníkový půdorys a věžičku a je situovaná u Cesty česko-německého porozumění, Památníku Česko-německého porozumění a Pomníku obětem bitvy u Guntramovic. Od roku 2002 je zde sloužena Evropská polní mše k uctění památky padlých na všech evropských bojištích v minulých stoletích. Na podnět Waltera Kotrby z Erlangenu a podle projektu Ing. arch. Jana Kováře se kaple začala stavět v březnu 2011. Dne 25. června 2011 byla kaple vysvěcena. U vstupu na vnější stěně kaple je umístěna pamětní deska „Na paměť dvou statečných žen, poslů míru a porozumění“, kterými byly novinářka a spisovatelka Milena Jesenská (zemřela za druhé světové války v koncentračním táboře Ravensbrück), a učitelka a básnířka Maria Kotrba-Nickl (v roce 1946 byla vystěhována do Německa). Nedaleko, přibližně jiho-jihovýchodním směrem se nachází Zlatá lípa (památný strom opředený pověstmi). Nedaleko, jiho-jihozápadním směrem se nachází skalní sopečný útvar Lávový suk Červená hora. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Jana Nepomuckého na Wikimedia Commons
Medvědí skála (Hradec nad Moravicí)

Medvědí skála se nachází západně od vesnice Kajlovec (části města Hradec na Moravicí) ve Vítkovské vrchovině (části pohoří Nízký Jeseník) v okrese Opava v Moravskoslezském kraji. Skála, která je z droby, se nachází ve svahu a má výšku přibližně 8 metrů. Vrchol je jednoduše přístupný. Medvědí skála získala svůj název podle zámeckého medvědince, který tu dřív stával a byl součástí zámeckého parku. Návštěvu místa je vhodné spojit s návštěvou zámku v Hradci nad Moravicí a blízkých vyhlídek (Lisztova vyhlídka a Bezručova vyhlídka) a památníků v zámeckém parku. Místo je přístupné po turistické stezce a lesní cestě. Reference