NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Opalice

Opalice jsou malá vesnice, část obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 3,5 kilometru jihozápadně od Kamenného Újezda. Opalice jsou také název katastrálního území o rozloze 3,01 km². V katastrálním území Opalice leží i Radostice. Historie V době bronzové a halštatské bylo na ostrohu nad řekou Vltavou hradiště. První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1365. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1975 Opalice byly samostatnou obcí, se kterým patřily nejprve do okresu Český Krumlov (v letech 1850–1910 Krumlov), ale v roce 1950 v okrese České Budějovice-okolí a od roku 1960 v okrese České Budějovice. Od 1. ledna 1976 jsou částí obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice. V letech 1850–1924 k obci patřily Čertyně, Štěkře a Záluží, v letech 1850–1955 Rančice a v letech 1850–1975 také Kosov a Radostice. Pamětihodnosti Sýpky u čp. 10 a 11 Opalický dub – torzo památného stromu na severovýchodním okraji vsi. Obvod kmene přes osm metrů, zevnitř vyzděný a opatřený stříškou. Na kmeni je umístěn obraz znázorňující „podivuhodné zachránění zlatokorunských mnichů na přímluvu Panny Marie Kájovské“ a deska s citátem Františka Palackého: „...kdykoli jsme vítězili, dálo se to pokaždé více převahou ducha nežli mocí fysickou a kdykoli jsme podléhali, že tím vinen býval vždy nedostatek duchovní činnosti, mravní statečnosti a odvahy“. Nedaleko od dubu je umístěn křížek. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Opalice na Wikimedia Commons Opalice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Radostice (Kamenný Újezd)

Radostice jsou malá vesnice, část obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 4,5 kilometru jihozápadně od Kamenného Újezda. Radostice leží v katastrálním území Opalice o výměře 3,01 km² mezi rybníky Pekařů a Krátků. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1395. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1975 Radostice byly osadou obce Opalice, se kterým patřily nejprve do okresu Český Krumlov (v letech 1850–1910 Krumlov), ale v roce 1950 v okrese České Budějovice-okolí a od roku 1960 v okrese České Budějovice. Od 1. ledna 1976 jsou částí obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice. Pamětihodnosti Usedlosti čp. 1 a 12 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Radostice na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Radostice v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Radostice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Rančice

Rančice jsou malá vesnice, část obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 2,5 kilometru západně od Kamenného Újezdu. Rančice leží v katastrálním území Kamenný Újezd o výměře 18,16 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1375. Východně od vesnice stojí výklenková kaplička, další je umístěna u Třebonínského potoka při cestě na Opalice. V centru obce, při cestě k rybníku Punčocha, jsou také Boží muka a křížek. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1955 Rančice byly osadou obce Opalice, se kterým patřily nejprve do okresu Český Krumlov (v letech 1850–1910 Krumlov), ale v roce 1950 v okrese České Budějovice-okolí. Od 1. ledna 1956 jsou částí obce Kamenný Újezd v okrese České Budějovice. Pamětihodnosti Boží muka Sýpka u čp. 3 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rančice na Wikimedia Commons Rančice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Pašinovice

Pašinovice (dříve též Pašňovice či Pašiněvice) jsou vesnice, část obce Komařice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi jeden kilometr jihozápadně od Komařic. Je zde evidováno 69 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 62 obyvatel. Pašinovice je také název katastrálního území o rozloze 2,13 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1371, kdy je zmiňován místní zeman Oldřich Pašinovic, po něm 1380 Čeněk Pašinovic a jeho syn Pešík. Oba zemřeli 1414. Pašinovice zdědil příbuzný Oldřich. Více není o těchto majitelích známo, byla však v dobrém či příbuzenském vztahu s majiteli Komařic. Rytíř Beneš IV. z Komařic zdědil Pašinovice v roce 1457. Ves vždy patřila pod panství a později obec Komařice, s výjimkou několika desetiletí samostatnosti ve 20. století. Pašinovice patří do farnosti Střížov, kde byla pro Pašinovice vedena matrika. Název se v průběhu let měnil na Pašnovice či Pašíněvice. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1923 Pašinovice byly osadou obce Komařice v okrese České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice). V letech 1923–1964 byly samostatnou obcí, se kterým patřily nejprve do okresu České Budějovice, ale v roce 1950 v okrese Trhové Sviny a od roku 1960 v okrese České Budějovice. Od 14. června 1964 do 30. června 1985 byly znovu částí obce Komařice v okrese České Budějovice. Od 1. července 1985 do 23. listopadu 1990 byly částí obce Strážkovice v okrese České Budějovice. Od 24. listopadu 1990 jsou opět částí obce Komařice v okrese České Budějovice. Osobnosti Augustin Podolák (1912 – 1991), doktor filozofie, licenciát teologie a druhý biskup české starokatolické církve Zajímavosti Pašínovická louka Zvonička se zvonem z roku 1886. Zvon pochází údajně z osady Hamr. Roku 1942 byl zkonfiskován pro válečné účely, ale po válce byl opět nalezen v Praze a navrácen. kaplička Rybářská bašta čp. 15 Nový mlýn čp. 17 se zámeckou vilou Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pašinovice na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Pašňovice v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Pašinovice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Sedlo (Komařice)

Sedlo je malá vesnice, část obce Komařice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 2,5 kilometru jižně od Komařic. Je zde evidováno 41 adres. Dle posledního sčítání zde žije 52 obyvatel. Sedlo leží v katastrálním území Sedlo u Komařic o rozloze 4,16 km². V katastrálním území Sedlo u Komařic leží i Stradov. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1293. Do roku 1459 patřilo Sedlo k Trhovým Svinám, potom bylo postoupeno Ofce ze Zahrádky a jejímu manželovi Oldřichu Drochovcovi z Pláně. Jejich nástupce Petr Drochovský z Pláně prodal ves Ctiboru Dráchovskému, jehož rod držel Sedlo až do konfiskace v roce 1625. Poté ves patřila několika majitelům, dokud v roce 1673 nebyla prodána vyšebrodskému řádu cisterciáků, který ji přičlenil ke komařickému panství. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1950 Sedlo bylo osadou obce Komařice v okrese České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice). Od 1. září 1950 do 13. června 1964 bylo samostatnou obcí, se kterým patřilo nejprve do okresu Trhové Sviny, ale od roku 1960 v okrese České Budějovice. Od 14. června 1964 do 30. června 1985 bylo znovu částí obce Komařice v okrese České Budějovice. Od 1. července 1985 do 23. listopadu 1990 bylo částí obce Strážkovice v okrese České Budějovice. Od 24. listopadu 1990 je opět částí obce Komařice v okrese České Budějovice. Od 1. září 1950 do 13. června 1964 k obci patřil Stradov. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sedlo na Wikimedia Commons Sedlo v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Stradov (Komařice)

Stradov je malá vesnice, část obce Komařice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi tři kilometry jižně od Komařic. Je zde evidováno 22 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 24 obyvatel. Stradov leží v katastrálním území Sedlo u Komařic o výměře 4,16 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1402. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1868 Stradov byl osadou obce Sedlo v okrese Budějovice. V letech 1868–1950 byl osadou obce Komařice v okrese České Budějovice (v letech 1868–1910 Budějovice). Od 1. září 1950 do 13. června 1964 byl znovu osadou obce Sedlo, se kterým patřil nejprve do okresu Trhové Sviny, ale od roku 1960 v okrese České Budějovice. Od 14. června 1964 do 30. června 1985 byl znovu částí obce Komařice v okrese České Budějovice. Od 1. července 1985 do 23. listopadu 1990 byl částí obce Strážkovice v okrese České Budějovice. Od 24. listopadu 1990 je opět částí obce Komařice v okrese České Budějovice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stradov na Wikimedia Commons Stradov v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Ohrazeníčko

Ohrazeníčko (do roku 1950 Německé Ohrazení) je malá vesnice, část městyse Ledenice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 2,5 kilometru západně od Ledenic. Ohrazeníčko leží v katastrálním území Zborov o výměře 12,43 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1486. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1975 Ohrazeníčko bylo osadou obce Zborov, se kterým patřilo nejprve do okresu České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice), ale v roce 1950 v okrese České Budějovice-okolí a od roku 1960 opět v okrese České Budějovice. Od 1. ledna 1976 je částí městyse Ledenice v okrese České Budějovice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ohrazeníčko na Wikimedia Commons Ohrazeníčko v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Zaliny

Zaliny (dříve též Zalině nebo Zalíně) jsou malá vesnice, část městyse Ledenice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi tři kilometry severně od Ledenic. Zaliny jsou také název katastrálního území o rozloze 4,37 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1367. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1868 Zaliny byly osadou obce Zvíkov v okrese Budějovice. V letech 1868–1943 bylo samostatnou obcí v okrese České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice). V letech 1943–1945 byly znovu osadou obce Zvíkov, ale v letech 1945–1964 byly uváděny znovu jako obec, se kterým patřily nejprve do okresu České Budějovice, ale v roce 1950 v okrese České Budějovice-okolí a od roku 1960 opět v okrese České Budějovice. Od 14. června 1964 do 30. června 1985 byly částí obce Kaliště v okrese České Budějovice. Od 1. července 1985 jsou částí městyse Ledenice v okrese České Budějovice. Pamětihodnosti Hraniční kámen – mezník Usedlost čp. 25 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zaliny na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Zalině v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Zaliny v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN) Oficiální www stránky vesnice Zaliny
Lhotice (Lišov)

Lhotice (německy Lhotitz) jsou vesnice, část města Lišov v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi sedm kilometrů na severozápad od Lišova. Prochází zde silnice II/146. Lhotice leží v katastrálním území Lhotice u Českých Budějovic o rozloze 5,12 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1378. Patřívala ke hlubockému panství. Vesnice církevně patří k hosínské farnosti. Poblíž Lhotic se těžil od 19. století antracit. Od roku 1932 byl východně od vesnice budován důl Etna, který dosáhl hloubky 200 m a jehož součástí byla úpravna. Maximální těžba v něm nastala za druhé světové války, kdy činila až 15 tisíc tun ročně. S těžbou se přestalo v roce 1949 kvůli nerentabilitě. V současnosti se na místě nachází halda, zbytky úpravny a budovy dolu. V roce 1922 byl založen hasičský sbor, v roce 1956 jednotné zemědělské družstvo. Obyvatelstvo Obecní správa Od roku 1850 Lhotice administrativně patřily k Velechvínu, v letech 1919–1960 byly samostatnou obcí a v letech 1943–1945 k nim byl připojen Červený Újezdec. Od 12. června 1960 do 30. června 1980 pak patřily pod Kolný a spolu s ním byly 1. července 1980 připojeny k Lišovu. Pamětihodnosti kaple Andělů strážných z roku 1911 lidová architektura důlní objekty pomník padlým během první světové války Odkazy Reference Literatura KOVÁŘ, Daniel. Českobudějovicko. Svazek II. Pravý břeh Vltavy. České Budějovice: Veduta, 2008. 344 s. ISBN 978-80-86829-41-8. Obecní kronika z let 1926-1939 (Pamětní kniha obce Lhotické) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lhotice na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Lhotice v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Lhotice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Vlkovice (Lišov)

Vlkovice jsou malá vesnice, část města Lišov v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi pět kilometrů jihovýchodně od Lišova. Vlkovice jsou také název katastrálního území o rozloze 3,82 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1447. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1886 Vlkovice byly osadou obce Slavošovice v okrese Budějovice. V letech 1886–1964 byly samostatnou obcí, se kterým patřily nejprve do okresu České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice), ale v roce 1950 v okrese Třeboň a od roku 1960 opět v okrese České Budějovice. Od 14. června 1964 do 31. března 1976 byly částí obce Zvíkov v okrese České Budějovice. Od 1. dubna 1976 jsou částí města Lišov v okrese České Budějovice. Poté se Zvíkov opět osamostatnil, ale Vlkovice již zůstaly součástí Lišova. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vlkovice na Wikimedia Commons Vlkovice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Buková (Olešnice)

Buková je vesnice, část obce Olešnice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 2,5 kilometru jihovýchodně od Olešnice. Je zde evidováno 103 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 125 obyvatel. Buková leží v katastrálním území Buková u Nových Hradů o rozloze 8,33 km². V katastrálním území je evropsky významná lokalita Stropnice (kód CZ0313123). Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1359, kdy páni z Landštejna prodávali panství svým příbuzným Rožmberkům.; ves bya uvedena v kupní smlouvě. Roku 1379 je v soupise rožmberských statků uváděna Buková, k níž patřilo 14 lánů a 8 mlýnů. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1868 Buková byla samostatnou obcí v okrese Budějovice. V letech 1868–1908 byla osadou obce Olešnice, ale v letech 1908–1943 byla uváděna znovu jako obec v okrese České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice). V letech 1943–1945 byla znovu osadou obce Olešnice, ale v letech 1945–1960 byla uváděna znovu jako obec, se kterým patřily nejprve do okresu České Budějovice, ale v roce 1950 v okrese Trhové Sviny a od roku 1960 opět v okrese České Budějovice. Od 12. června 1960 do 30. června 1985 byla osadou obce Žár v okrese České Budějovice. Od 1. července 1985 je opět částí obce Olešnice v okrese České Budějovice. Poté se Žár opět osamostatnila, ale Buková již zůstala součástí Olešnice. V letech 1850–1899 k obci patřily Nepomuk, Petříkov a Těšínov. Pamětihodnosti Boží muka Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Buková na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Buková v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Buková v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Lhotka (Olešnice)

Lhotka je malá vesnice, část obce Olešnice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi dva kilometry severně od Olešnice. Je zde evidováno 32 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 25 obyvatel. Lhotka leží v katastrálním území Lhotka u Třebče o rozloze 3,38 km². V katastrálním území je evropsky významná lokalita Stropnice (kód CZ0313123). Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1375. Obyvatelstvo Obecní správa Při sčítání lidu v letech 1850–1920 Lhotka byla osadou obce Olešnice v okrese České Budějovice (v letech 1850–1910 Budějovice). V letech 1920–1943 byla samostatnou obcí v okrese České Budějovice. V letech 1943–1945 byla znovu osadou obce Olešnice, ale v letech 1945–1962 byla uváděna znovu jako obec, se kterým patřily nejprve do okresu České Budějovice, ale v roce 1950 v okrese Trhové Sviny a od roku 1960 opět v okrese České Budějovice. Od 1. ledna 1963 do 30. června 1975 byla osadou obce Třebeč v okrese České Budějovice. Od 1. července 1975 je opět částí obce Olešnice v okrese České Budějovice. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lhotka na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Lhotka v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Lhotka v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Pašice

Pašice jsou místní část obce Pištín v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Leží na Zbudovských blatech v blízkosti rybníka Volešek v nadmořské výšce 390 metrů. Název Název pochází od některé ze zdrobnělin osobního jména Pavel (např. Pach, Pácha, Páša). Historie První písemná zmínka o Pašicicích (Paschitz) pochází z roku 1262. Přírodní poměry Část katastrálního území Pašice je v ptačí oblasti Českobudějovické rybníky. Obyvatelstvo Obecní správa V letech 1850–1923 byly Pašice osadou obce Plástovice. V roce 1923 se staly samostatnou obcí. 12. června 1960 byly připojeny k Pištínu; spolu s ním pak byly od 30. dubna 1976 do 23. listopadu 1990 součástí obce Zliv. Pamětihodnosti Z původních zemědělských usedlostí blatského typu se dochovaly pouze dvě. Usedlost čp. 5 má i špýchar. Památkově je chráněná usedlost čp. 12. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pašice na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Pašice v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Pašice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Zálužice (Pištín)

Zálužice jsou místní část obce Pištín v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Leží na břehu rybníka Bezdrev v nadmořské výšce 383 metrů. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1490, kdy původní Zálužice musely ustoupit rybníku Bezdrev. Obyvatelstvo Obecní správa Od roku 1850 patřily Zálužice pod Zliv, 12. června 1960 přešly pod Pištín. Od 30. dubna 1976 do 23. listopadu 1990 byly spolu s Pištínem opět připojeny ke Zlivi. Pamětihodnosti Kaplička svaté Barbory stojí sto metrů západně od vsi a byla postavena okolo roku 1830. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zálužice na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Zálužice v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Zálužice v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Tupesy (Radošovice)

Tupesy jsou malá vesnice, část obce Radošovice v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 1,5 kilometru východně od Radošovic. Je zde evidováno 26 adres. V roce 2011 zde trvale žilo 42 obyvatel. Tupesy jsou také název katastrálního území o rozloze 3,04 km². Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1273. Obyvatelstvo Obecní správa V letech 1850–1919 byly Tupesy součástí obce Břehov, poté se staly samostatnou obcí. Během války v letech 1943-1945 byly opět připojeny k Břehovu. 1. března 1960 byly připojeny k Radošovicím, spolu s nimi pak 1. července 1985 k Žabovřeskům. 24. listopadu 1990 se staly opět součástí samostatných Radošovic. Pamětihodnosti Kovárna Špýchar usedlosti čp. 14 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tupesy na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Tupesy v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Tupesy v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Královský rybník

Královský rybník je rybník v nezastavěném území města Rudolfov. Je součástí kaskády zbudované v 16. století na Rudolfovském potoce kvůli důlní těžbě rud. Historie Královský rybník je součástí kaskády nádrží na Rudolfovském potoce (dále do ní patřily Mrhal, Sviní rybník, Mlýnský rybník a rybníky hlincohorské) založené v polovině 16. století jako zdroj vody pro pohon vratidel, žentourů a stoup k vytahování a propírání rudy a k odčerpání spodní vody z dolů v Rudolfovském rudném revíru. Po rybniční hrázi tehdy vedla stará cesta z Budějovic do Třeboně. Kolem této hráze se během živelné výstavby v době stříbrné horečky vytvořil přirozený střed tehdejšího města Velké Hory (od roku 1585 „Město císaře Rudolfa“, dnes Rudolfov) s výstavnými i prostými domy zámožných těžařů a bohatších řemeslníků. Hráz je vysoká cca 5 m, dlouhá asi 90 m a široká v základech asi 12 m. Je zpevněná balvany, osázena lípami a vede po ní komunikace mezi severní a jižní částí města široká asi 4 m. Uprostřed hráze je podesta, na níž je žulový sokl s plastikou sv. Jana Nepomuckého v životní velikosti. Na jižním konci hráze se nachází památník akrobatického pilota Martina Stáhalíka. Hráz se sochou byla v roce 1963 zapsána jako kulturní památka. Stromořadí lip na hrázi Královského rybníka je registrováno jako významný krajinný prvek. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Královský rybník na Wikimedia Commons
Lékařova Lhota

Lékařova Lhota je malá vesnice, část obce Sedlec v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi dva kilometry západně od Sedlce, rozložena na levém břehu Soudného (Bezdrevského) potoka. Lékařova Lhota je také název katastrálního území o rozloze 2,55 km². Název Dříve též Líkařova nebo Lékařová Lhota; německy Balder Lhota. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1347. Obyvatelstvo Obecní správa Po roce 1850 byla vesnice součástí obce Podeřiště, v roce 1882 se stala samostatnou obcí. V letech 1943–1945 byla připojena k Sedlci, poté byla opět samostatnou obcí až do 12. června 1960, kdy byla opět připojena k Sedlci. Pamětihodnosti Kaple na návsi Výklenková kaple Panny Marie z roku 1853 ve východní části vsi Mlýn ze 17. století kamenný most přes Soudný potok – kulturní památka ČR Nová hospoda, zájezdní hostinec z roku 1812 při křižovatce hlavních silnic severně od vesnice Křížky: na západním okraji vesnice, na rozcestí ve východní části a v centru u potoka Mohylové pohřebiště v lese V mladé Bývalá kovárna, čp. 13 Pomník leteckého neštěstí z roku 1957 smětrem na Hlavatce Fotogralerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lékařova Lhota na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Lhota v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Lékařova Lhota v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Malé Chrášťany

Malé Chrášťany jsou malá vesnice, část obce Sedlec v okrese České Budějovice v Jihočeském kraji. Nachází se asi 3,5 kilometru jižně od Sedlce. Malé Chrášťany je také název katastrálního území o rozloze 2,31 km². Zástavba vsi s řadou cenných příkladů lidové architektury tzv. selského baroka je od roku 1995 chráněna jako vesnická památková rezervace. Název Název pochází od lesa – Chrástu, obyvatelé sídlící na okraji tohoto lesa pak byli nazývání Chrášťané. Německý název byl Klein Groschum. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1273. Obyvatelstvo Obecní správa Po roce 1850 byly Malé Chrášťany součástí obce Břehov. V letech 1919–1943 a opět 1945–1952 byly samostatnou obcí, když byly během války připojeny k Pištínu. V letech 1952–1962 byly osadou obce Vlhlavy a od 1. ledna 1963 jsou součástí obce Sedlec. Pamětihodnosti Kaplička svatého Jana Nepomuckého, na návsi Výklenková kaplička, na rozcestí při jižním okraji vesnice Usedlosti čp. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10 ve stylu tzv. selského baroka Osobnosti Josef Burian (1854–1922), katolický kněz, politik, publicista Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Malé Chrášťany na Wikimedia Commons Malé Chrášťany v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Nová hospoda (Lékařova Lhota)

Nová hospoda je zájezdní hostinec, který stojí na křižovatce silnic I/20 z Českých Budějovic na Vodňany a II/122 z Netolic na Dívčice, v blízkosti Lékařovy Lhoty. Vystavěn byl v roce 1812 a jako hostinec slouží do současnosti. Původní název měl U turecké hlavy. Tento název byl pravděpodobně odvozen od znaku Schwarzenbergů umístěného v průčelí. Do současné doby se dochovala bez větších úprav. Jedná se o čtyřkřídlou přízemní budovu, ve které se nacházel šenk, ubytovací prostory, stáje a vozovny. Literatura D. KOVÁŘ, Českobudějovicko I. Levý břeh Vltavy, s. 127-128. České Budějovice: VEDUTA 2008