NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pod lesem

Pod lesem je přírodní památka na severním okraji města Jílové v okrese Děčín. Oblast spravuje AOPK ČR Správa CHKO Labské pískovce. Lokalita byla do roku 2013 vedena jako přírodní rezervace, nicméně v tomto roce došlo k přehlášení lokality na přírodní památku a ke zvětšení ochraňovaného území z 1,2713 ha na 20,7757 ha. Předmět ochrany Důvodem ochrany je fragment zachovalých květnatých luk. Z významných a vzácných druhů zde rostou např.: prstnatec májový (Dactylorhiza majalis), čertkus luční (Succisa pratensis), tužebník obecný (Filipendula vulgaris), ostřice prosová (Carex panicea). Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Děčín Seznam památných stromů v okrese Děčín Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pod lesem na Wikimedia Commons
Pod Šibenicí

Pod Šibenicí je přírodní památka asi jeden a půl kilometru severně od města Velvary v okrese Kladno. Správa AOPK Praha. Důvodem ochrany je lokalita slanomilné květeny. Poloha Jedná se o louku na dně mělkého údolí Vranského potoka přibližně mezi silnicemi z Velvar na Miletice a na Černuc; přírodní památka zaujímá levý břeh potoka v délce přes 500 metrů, šířka chráněného území se pohybuje od zhruba 10 metrů v západním cípu po 100 metrů ve východní části. Botanika Ještě v době vyhlášení chráněného území se zde vyskytovaly slanomilné druhy rostlin jako ostřice Otrubova (Carex otrubae), ostřice žitná (Carex secalina), sítina Gerardova (Juncus gerardii) či zeměžluč spanilá (Centaurium pulchellum). V důsledku narušení celkového vodního režimu území (potok dnes probíhá v zahloubeném korytě po jeho okraji a plocha tak vysychá) však tato vegetace postupem času téměř vymizela a louka začala zarůstat rákosem, který je nutno kosit. Na slaništní charakter lokality tak upomíná už jen okrajový výskyt druhů jako mochna husí (Potentilla anserina) či komonice zubatá (Melilotus dentatus). Z dalších mokřadních rostlin stojí za zmínku např. pcháč šedý (Cirsium canum), psárka luční (Alopecurus pratensis) nebo kostival český (Symphytum bohemicum). Odkazy Reference Literatura Chráněná území ČR, Střední Čechy, svazek XIII. 2005, s. 187, ISBN 80-86064-87-5 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pod Šibenicí na Wikimedia Commons Informace na Biolib.cz
Podhradské skály

Podhradské skály je přírodní rezervace poblíž obce Korolupy v okrese Znojmo v nadmořské výšce 350–447 metrů. Důvodem ochrany jsou kolmé, výslunné skalní stěny a strmé svahy nad levým břehem Dyje, na nichž se nacházejí významná rostlinná společenstva. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Znojmo Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podhradské skály na Wikimedia Commons
Podhůrka

Přírodní rezervace Podhůrka se rozkládá na ploše 6,3 ha v okrese Rakovník poblíž města Nové Strašecí. Byla vyhlášena dne 1. června 1996 na ochranu vodních, mokřadních a lučních společenstvech rostlin a živočichů rašelinného ložiska s výskytem zvláště chráněných druhů, mezi které patří např. čolek obecný (Triturus vulgaris) a horský (Triturus alpestris), skokan ostronosý (Rana arvalis), ledňáček říční (Alcedo atthis), polák malý (Aythya nyroca) či ťuhýk obecný (Lanius collurio), z rostlin pak bublinatka jižní (Utricularia australis), prstnatec májový (Dactylorhiza majalis) nebo upolín evropský (Trollius europaeus). Dále se zde hojně vyskytují i mnozí vzácní zástupci hmyzí říše, např. pak některé druhy motýlů. Z ptactva zde pravidelně hnízdí např. také lyska černá (Fulica atra), mlynařík dlouhoocasý (Aegithalos caudatus), kachna divoká (Anas platyrhynchos) a labuť velká (Cygnus olor). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podhůrka na Wikimedia Commons
Podleský rybník

Podleský rybník, někdy také Podlesek nebo Podlesák, se nachází mezi Dubčí a Uhříněvsí, v přírodním parku Říčanka. Podle seznamu rybníků v Praze je svojí rozlohou 14,14 ha i objemem 355 tisíc m³ druhým největším rybníkem v Praze (rozlohou je větší jen Počernický rybník, objemem Kyjský rybník). Jeho historie sahá až do 16. století. Historie Název pochází od polohy „pod Velkým lesem“, který se kdysi rozkládal na severní straně rybníka a jehož zbytky byly vykáceny kolem roku 1870. Rybník byl dříve součástí rozsáhlé rybniční soustavy (cca 50 rybníků), vybudované pravděpodobně už na počátku 16. století a srovnatelné snad jen s jihočeskými rybníky Jakuba Krčína. Rybník byl původně průtočný, dnešní obtočný kanál podle levého břehu je pravděpodobně až z druhé poloviny 20. století. Popis Rybník má tvar protáhlého trojúhelníku. V severozápadním cípu je výpust a bezpečnostní přeliv. U hráze dlouhé asi 200 m je několik památných dubů letních, další mohutný dub roste při pravém břehu Říčanského potoka pod mlýnem. Původní Podleský mlýn byl funkční až do 50. let 20. století, v letech 2012–2013 byl zbořen a nahrazen novostavbou. Z původního objektu se dochovala pouze stodola z poloviny 19. století, stojící samostatně na západní straně. Celý objekt s pozemky pod hrází patří Výzkumnému ústavu živočišné výroby (VÚŽV), který tu provozuje experimentální farmu. Za hrází východně od mlýna je malý, už nevyužívaný lůmek na štěrk z ordovického křemence ze začátku 20. století. Zchátralé zbytky budovy u levého, jižního břehu rybníka jsou pozůstatkem vodárny z roku 1866, která kdysi dodávala vodu do uhříněveského cukrovaru. Využití Roku 1919 byly u rybníka zřízeny říční lázně. Ke koupání jej údajně využíval i prezident T. G. Masaryk, protože se nacházel blízko jeho letního sídla na zámku Koloděje. V současné době je rybník turistickým cílem oblasti a oblíbeným místem i přes znečištěnou vodu. Turistická trasa Kolem rybníka vede Naučná stezka Dubeč - Uhříněves a modrá turistická značená trasa 1003 z Uhříněvsi do Klánovic. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podleský rybník na Wikimedia Commons ENVIS - Informační servis o životním prostředí v Praze - Vody - Podleský rybník Archivováno 4. 3. 2016 na Wayback Machine. VÚŽV: Experimentální farma/ Podleský rybník na Koupání.cz I. vojenské (josefské) mapování – Čechy, mapový list č.108 Archivováno 3. 7. 2024 na Wayback Machine.
Podlešínská skalní jehla

Přírodní památka Podlešínská skalní jehla byla vyhlášena v roce 1987 a nachází se u obce Podlešín v okrese Kladno, na okraji pole jihovýchodně od zmíněné vesnice, zhruba 700 metrů vzdušnou čarou směrem na východ od železniční stanice Podlešín. Předmět ochrany Předmětem ochrany je výrazná izolovaná pískovcová skalní věž, vzdáleně připomínající přírodní výtvory známé z východočeských skalních měst, avšak její původ je staršího data, neboť je budována karbonskými uloženinami. Z hlediska botanického či zoologického není lokalita nikterak pozoruhodná. Bizarně zvětralý skalní útvar o půdorysu přibližně 6×(2–3) m, ploše 17 m² a výšce 8 metrů je tvořen pískovcem, přesněji ledeckou arkózou svrchnokarbonského stáří. Jemnozrnná sedimentární hornina místy obsahuje až jeden centimetr velké valounky křemene. Největší dutiny jsou na jižní straně útvaru zhruba v polovině jeho výšky. Na některých místech je povrch skály tvořen černou kůrou, vzniklou reakcí oxidu uhličitého a siřičitého s uhličitanem vápenatým ze sedimentu. Místy vytváří rozpuštěný uhličitan vápenatý krajky a náteky. Původní lidový název věže je Žiďák (též Židovský kámen). V okolí skalní věže i v lese na sever od ní vycházejí na povrch podobné skalní útvary z ledeckých arkóz, avšak nejsou natolik výrazné jako zmíněná přírodní památka. Podle vymezení hranic přírodní památky odvozeného podle vyhlašovací dokumentace leží skála paradoxně zcela mimo plochu PP, přibližně 10 m severozápadně od jejího nezápadnějšího cípu. Přístup K Podlešínské skalní jehle se lze dostat po polních cestách z Podlešína či z Želenic. Přímo u jehly je odpočinkové místo s lavičkami, stolem, odpadkovým košem a ohništěm. Skála je sice evidována jako horolezecký terén, ovšem v současné době je zde jakákoliv horolezecká činnost zakázána. S ohledem na malou výšku, měkkou horninu a umělé stupy v náhorní stěně je objekt z horolezeckého hlediska stejně málo zajímavý. Největší ohrožení skalního útvaru tak podle představují „dětské hry“, resp. pokusy nedisciplinovaných návštěvníků o nešetrné lezení na vrchol. S ohledem na polohu památky v málo navštěvované oblasti, navíc mimo turistické značky (někdejší modře značená turistická trasa, vedoucí poblíž, byla zrušena), turistický ruch skálu prozatím nijak výrazněji neohrožuje. Návštěvu lokality je vhodné plánovat s ohledem na počasí, neboť po deštích bývají přístupové komunikace velmi blátivé. Odkazy Reference Literatura Chráněná území ČR, Střední Čechy, svazek XIII. 2005, s. 189, ISBN 80-86064-87-5 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Podlešínská skalní jehla na Wikimedia Commons Popis na stránkách České geologické služby
Podolí (zámek, okres Brno-venkov)

Zámek Podolí byl v obci Podolí v okrese Brno-venkov postaven mezi lety 1792 a 1795, možná na místě bývalé tvrze. Patřil petrovským kanovníkům. Jedná se o jednopatrovou budovu s půdorysem obráceného písmene L, stojící ve svahu s průčelím obráceným do obce. V rohu stavby se nacházela věž, která byla vyztužena pilíři. Kvůli nestabilnímu podloží ale musela být v roce 1869 stržena, její hodiny byly v roce 1887 instalovány na zvýšenou věž kostela ve Šlapanicích. Za zámkem býval dvůr a zahrada. Dnes je sídlem obecního i poštovního úřadu a Galerie Rudolfa Březy. V galerii je sbírka plastik na téma československých legií z pozůstalosti místního rodáka, legionáře Rudolfa Březy. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Podolí na Wikimedia Commons
Schlosspark Kroměříž

Der Schlosspark Kremsier (tschech. Podzámecká zahrada Kroměříž, auch „Podzámka“ genannt) ist der größere der beiden ehemals erzbischöflichen Gärten in Kroměříž (Kremsier). Zusammen mit dem Schloss Kroměříž (ehemals Erzbischöfliches Palais) und dem kleineren Blumengarten gehört er seit 1998 zum UNESCO-Weltkulturerbe. Er befindet sich unterhalb des Schlosses und reicht bis zur March (Morava), er hat eine Größe von 47,1 ha. Der älteste Teil bestand bereits im 15. Jahrhundert. Im Park gibt es viele wertvolle Bäume, die unter Naturschutz stehen, drei Fischteiche sowie zahlreiche Bauten und Skulpturen: Gartenhaus mit Gastronomie Fischer-Pavillon Chinesischer Pavillon Freundschaftstempel Pompejanische Kolonnade Colloredo-Kolonnade mit französischem Garten Maximilianischer Hof Amerikanisches Haus Chinesischer Paraplui Silberbrücke Ruine Platanenhain Pfauenhof und Voliere Obelisk Engelsbrunnen Römischer Brunnen Flora-Skulptur Ceres-Skulptur Skulpturen der Vier Jahreszeiten Büste des Erzbischofs Rudolph Johann Joseph Rainer (1788–1831) Büste des Erzbischofs Ferdinand Maria Graf Chotek (1781–1836) Büste des Erzbischofs Maximilian Sommerau Beeckh (1769–1853) Weblinks
Ogród Zamkowy w Kromieryżu

Ogród Zamkowy w Kromieryżu (czes. Podzámecká zahrada) – zabytkowe założenie ogrodowo-parkowe przy pałacu arcybiskupim w Kromieryżu na Morawach, w Czechach. Obejmuje 64 ha terenu, należąc do największych zabytkowych parków w Czechach. Od 1998 r. wraz z pałacem oraz tzw. Ogrodem Kwiatowym w tym mieście znajduje się na liście światowego dziedzictwa UNESCO. Położenie Obejmuje tereny na północ od starego miasta w Kromieryżu, przylegając od północnego zachodu i północnego wschodu do zabudowań pałacu arcybiskupiego. Na północy sięga po rzekę Morawę. Historia Pierwsza wzmianka pisemna o użytkowym i ozdobnym ogrodzie przy zamku biskupim w Kromieryżu pochodzi z roku 1509, z czasów biskupa Stanisława Thurzona. Do pierwszej zasadniczej przebudowy doszło za czasów biskupa Karola von Liechtenstein-Kastelkorna pod koniec XVII w., kiedy to ogród urządzono w stylu wczesnobarokowym według projektu wiedeńskich architektów pochodzenia włosko-szwajcarskiego F. Lucchese i G. P. Tencalli. Ten sam biskup doprowadził w latach 1687-1688 do połączenia pałacu z parkiem przez urządzenie w najniższej kondygnacji pałacu tzw. sala terrena (grota pompejańska). W latach 1761–1776, za czasów biskupa Maksymiliana Hamiltona, tereny ogrodów poszerzono o fragmenty łęgów, schodzących ku rzece Morawie, tworząc początek założenia parkowego. Pod koniec XVIII w. arcybiskup Colloredo-Waldsee kazał wybudować przy północnym froncie pałacu loggię z podwójnymi schodami, wiodącymi do małego, tarasowego ogrodu, nazwane później „kolumnadą Colloreda”. W tym czasie dawny ogród coraz bardziej przybierał formę parku w stylu angielskim. Po roku 1803 rozszerzono go aż po samą Morawę tak, że objął staw (czes. Dlouhý rybník), kanał i pochodzące z tego samego okresu drobne budowle sentymentalne. Ostatnie większe zmiany w urządzeniu parku miały miejsce w pierwszej połowie XIX w. Powstały wtedy: Pawilon Chiński (czes. Čínský pavilon), Domek Rybacki (czes. Rybářský domek), Kolumnada Pompejańska (czes. Pompejanská kolonáda) i Podwórzec Maksymiliański (czes. Maximilianův dvůr), projektowane przez architekta Antona Arche. Stan aktualny Obecnie w parku rośnie ponad 200 gatunków drzew i krzewów, w tym wiele gatunków egzotycznych z różnych regionów Europy, Azji i Ameryki. Funkcjonuje niewielka ptaszarnia, a po terenie parku swobodnie spacerują pawie. Park jest ogólnodostępnym miejscem odpoczynku i relaksu dla mieszkańców miasta i licznych turystów odwiedzających Kromieryż. Literatura Rajmišová Libuše: Město Kroměříž. Plán města Kroměříže (tekst), wyd. miasto Kromieryż, 2011.
Pohansko (zámek)

Pohansko je empírový lovecký zámeček, nacházející se v Lednicko-valtickém areálu, asi 3,5 km jihovýchodně od centra Břeclavi. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Zámeček Pohansko nechal postavit v letech 1811–1812 kníže Jan I. z Lichtenštejna. Návrh stavby vytvořili Josef Hardtmuth a Josef Kornhäusel. V současnosti je zámek majetkem města Břeclavi. V jeho prostorách je od roku 1998 umístěna archeologická expozice břeclavského městského muzea. Jsou zde představeny nálezy z vykopávek stejnojmenného slovanského hradiště, nacházejícího se severovýchodně od zámku. V září 2023 byla výstava inovovaná a obohacena o multimediální expozici. Popis Zámeček Pohansko je stavba obdélníkového půdorysu. Tvoří ji střední patrová budova se symetrickými přízemními trakty po stranách. Celým přízemím procházejí pilířové arkády. V severovýchodním průčelí prvního patra je lodžie s dvanácti iónskými sloupy. Fasáda je zdobena kruhovými medailony a obdélníkovými reliéfy s loveckými výjevy. Jejich autorem byl pravděpodobně vídeňský sochař Josef Klieber (1773–1850). Dostupnost Zámeček se nachází na břehu jezera, tvořeného slepým ramenem Dyje. V blízkosti zámku se nachází Muzeum lehkého opevnění s několika lehkými objekty vzor 37, hraničními zátarasy a zákopy. Zámek je veřejnosti přístupný v sezóně od dubna do října, kdy je zde také v provozu občerstvení. K zámečku vede několik asfaltových cest, přístupných pro pěší nebo cyklisty. Z Břeclavi k zámku vede zelená turistická značka; délka trasy je asi 5 km z centra města. Kolem zámku také prochází NS Pohansko. Odkazy Reference Související články Pohansko (hradiště) Lednicko-valtický areál Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pohansko na Wikimedia Commons Zámeček Pohansko – oficiální stránky Městského muzea a galerie Břeclav
Pohořské rašeliniště

Pohořské rašeliniště je přírodní památka v okrese Český Krumlov. Nachází se v Novohradských horách, podél levostranného přítoku Pohořského potoka, 1,5 km severozápadně od Pohoří na Šumavě. Je součástí evropsky významné lokality Pohoří na Šumavě a ptačí oblasti a přírodního parku Novohradské hory. Předmět ochrany Předmětem ochrany je soubor rašelinných lesů s významnou rašelinnou flórou a menší plochy bezlesí. Ložisko rašeliny překrývá žulové podloží (weinsberský typ žuly moldanubického plutonu na většině plochy přírodní památky a má mocnost až 2,7 m. Přírodní poměry Rašeliniště pokrývají podmáčené rohozcové smrčiny a zakrslé rašelinné smrčiny, na nepodmáčených stanovištích rostou kulturní smrkové porosty. V bylinném patře dominuje třtina chloupkatá (Calamagrostis villosa) a roztroušeně rostou kapraď rozložená (Dryopteris dilatata), brusnice borůvka (Vaccinium myrtillus), sedmikvítek evropský (Trientalis europaea), dřípatka horská (Soldanella montana), starček hercynský (Senecio hercynicus), v rašelinných smrčinách ještě ostřice zobánkatá (Carex rostrata) a suchopýr pochvatý (Eriophorum vaginatum). V mechovém patru rašelinných smrčin dominují rašeliníky, zejména rašeliník křivolistý (Sphagnum fallax) a rašeliník ostrolistý (Sphagnum capillifolium), rašeliník statný (Sphagnum russowii), v podmáčených smrčinách rašeliník Girgensohnův (Sphagnum girgensohnii), ploník obecný (Polytrichum commune) a rohozec trojlaločný (Bazzania trilobata). Ve východní části území se nachází menší vrchovištní rašeliniště s porosty rašelinné kleče, v jejichž bylinném patru se navíc vyskytují kyhanka sivolistá (Andromeda polifolia), ostřice chudokvětá (Carex pauciflora), černýš luční (Melampyrum pratense), klikva bahenní (Vaccinium oxycoccos), vlochyně bahenní (Vaccinium uliginosum). Do chráněného území patří i menší plochy horských luk a pastvin, v nichž rostou starček potoční (Tephroseris crispa), pleška stopkatá (Willemetia stipitata), ostřice ježatá (Carex echinata), smilka tuhá (Nardus stricta), svízel horský, prha arnika (Arnica montana), hadí kořen větší (Bistorta major). Z fauny je významný výskyt dvou druhů střevlíčků Pterostichus illigeri a Pterostichus pumilio, kteří byli v Česku zaznamenáni pouze na Šumavě a v Novohradských horách. Z ptáků se zde vyskytují druhy typické pro smrčiny – především králíček obecný, sýkora uhelníček, červenka obecná a dále běžné lesní druhy pěnkava obecná, pěnice černohlavá a střízlík obecný. Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 186–187. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pohořské rašeliniště na Wikimedia Commons
Jiřická nádrž

Jiřická nádrž (též Pohořský, či Pohorský rybník) je splavovací nádrž (klauzura) v Novohradských horách. Nachází se na Pohořském potoce, 2 km severozápadně od Pohoří na Šumavě v nadmořské výšce 880 m. Má rozlohu 6,67 ha. Po jejím levém břehu tábořil v 90. letech 20. století 20. skautský oddíl Ginkgo. V roce 1992 tábořili na pravém břehu švýcarští skauti. Využití Je využívána pro komerční rybolov, je oplocen a veřejnosti nepřístupný. Nádrž je v soukromém vlastnictví firmy AGRO TRADE. Komerční využití a vysazování nepůvodních druhů ryb narušilo ekosystém 250 let staré nádrže. Zejména štiky narušily populaci čolků horských a ohrožených střevlí potočních. Proto je do roku 2027 plánováno vyhlášení zvláštní územní ochrany. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jiřická nádrž na Wikimedia Commons
Poledňana (přírodní rezervace)

Poledňana je přírodní rezervace poblíž obce Staré Hamry v okrese Frýdek-Místek. Oblast spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy. Důvodem ochrany je smíšený převážně bukový (Fagus) porost na skalnatých svazích. V rezervaci bylo zjištěno 43 druhů plžů. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Frýdek-Místek Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Poledňana na Wikimedia Commons
Rezerwat przyrody Poledňana

Rezerwat przyrody Poledňana (cz. Přírodní rezervace Poledňana) – rezerwat przyrody w Czechach, w kraju morawsko-śląskim, w pobliżu Starych Hamrów, w powiecie Frydek-Mistek. Obejmuje 15,94 ha powierzchni w granicach CHKO Beskidy na południowo-zachodnim zboczu góry Okrouhlice (832 m n.p.m.), nad potokiem Poledňana, na wysokości 560–720 m n.p.m. Rezerwat chroni las wyrosły na kamienistym podłożu, w glebie szkieletowej, m.in. buczyny z podzwiązku Eu-Fagenion lasy zboczowe związku Tilio-Acerion (lipowo-klonowe). Najliczniej występującym gatunkiem drzewa jest buk, następnie jawor, wyżej świerk pospolity, a oprócz tego rosną tu również jarząb pospolity i jesion wyniosły. Warstwa podszytu jest słabo rozwinięta (bez czarny, wawrzynek wilczełyko), natomiast runo jest bujne z takimi gatunkami jak: wietlica samicza, nerecznica szerokolistna i samcza, paprotnik kolczysty. Ponadto występują tu gatunki roślin charakterystyczne dla buczyn (m.in. żywiec dziewięciolistny, miodunka ćma itd.), obserwowane są ptaki (bocian czarny, puszczyk, dzięcioł czarny) i ssaki (łasica pospolita, kuna leśna, borsuk). W rezerwacie znaleziono 43 gatunki ślimaków. Przypisy Bibliografia Aleksander Dorda: Środowisko biotyczne. Ochrona przyrody na lewym brzegu Olzy. W: Dzieje Śląska Cieszyńskiego od zarania do czasów współczesnych pod redakcją Idziego Panica. T. I: Śląsk Cieszyński w czasach prehistorycznych. Cz. pierwsza: Środowisko przyrodnicze. Cieszyn: Starostwo Powiatowe, 2009, s. 146. ISBN 978-83-926929-2-8.
Polánecký mokřad

Polánecký mokřad je přírodní rezervace ev. č. 2085 jižně od obce Polánka v okrese Plzeň-jih. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany jsou zrašeliněné a mokřadní louky s výskytem zvláště chráněných a vzácných druhů rostlin. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Plzeň-jih Seznam památných stromů v okrese Plzeň-jih Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Polánecký mokřad na Wikimedia Commons
Poláškova vila

Vlastní vila architekta Josefa Poláška byla postavena ve funkcionalistickém stylu v letech 1932–1933. Nachází se v brněnském katastrálním území Stránice č. p. 47 (Masarykova čtvrť), v Barvičově ulici č. o. 56. Historie a popis Vlastní vilu si Josef Polášek postavil v době, kdy se začal úspěšně prosazovat jako funkcionalistický architekt. Budova je kombinací rodinného a nájemního domu, neboť obsahuje kromě malého bytu domovníka a velkého bytu architektovy rodiny s ateliérem také byt určený k pronájmu. Vila, za níž se rozkládá zahrada, se nachází uprostřed řadového trojbloku domů. Samotnou realizaci provedla v letech 1932 a 1933 stavební firma Albína Hofírka z Brna. Uliční průčelí se zvýrazněno arkýřem se zimní zahradou ve druhém patře a přízemní hlubokou vstupní nikou obloženou travertinem. Směrem do zahrady předstupuje po celé výšce budovy částečně obytný rizalit, jehož hlavním prvkem je schodiště spojující všechna patra domu. Ze strany zahrady je stěna z části tvořena luxfery a nad nimi ventilačními křídly, kterými je osvětlen prostor schodiště. V přízemí vily se za malým zádveřím nachází centrální hala se schody. Vlevo se vstupuje do provozního zázemí domu s prádelnou, sklepem, skladištěm a garáží, dveře vpravo vedou jednopokojového bytu domovníka s kuchyní, koupelnou a WC. V prvním patře domu se nachází třípokojový nájemní byt. Vlastní byt architektovy rodiny se nalézá ve druhém patře. Ze schodiště se vstupuje do předsíně ve středu domu. Odtud je přístupná kuchyně s malým pokojíkem služky, rozlehlý obývací pokoj (z něj je přístupný arkýř se zimní zahradou) spojený s jídelním koutem, ložnice, koupelna s WC a v zahradním rizalitu vedle schodiště dětský pokoj. Třetí patro vily obsahuje architektův ateliér a sluneční terasu obrácenou směrem do ulice. Dům byl vybaven volným i vestavěným nábytkem s funkcionalistickou čistotou geometrických linií, který byl vyroben na míru. Některé části vybavení (křesla, židle a stolky) navrhl architekt Jindřich Halabala. Ve 30. letech 20. století byl dům místem setkávání přátel architekta Poláška. Jednalo se například o malíře Jaroslava Krále nebo básníka Ivana Jelínka. Po Poláškově smrti v roce 1946 zůstal dům v majetku rodiny. Po emigraci architektových synů v roce 1969 byla vila částečně zkonfiskována, definitivně připadla státu v roce 1980, kdy byla vystěhována do zahraničí i vdova po Josefovi Anka Polášková. Po tomto činu bylo následně zničeno interiérové vybavení. Umělcovi potomci se v roce 1992 přihlásili k restitučnímu řízení, které bylo dokončeno v roce 2005, takže dům je nyní v majetku Poláškovy rodiny. V současnosti ve vile funguje honorární konzulát Ukrajiny. Odkazy Reference Literatura SEDLÁK, Jan, a kol. Slavné brněnské vily. Brno: Foibos, Národní památkový ústav a Muzeum města Brna, 2006. ISBN 80-903661-5-5. Související články Seznam funkcionalistických staveb v Brně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Poláškova vila na Wikimedia Commons Poláškova vila, slavnevily.cz