NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zbraslavský pivovar

Zbraslavský pivovar je bývalý pivovar v Praze, který stojí v jižní části areálu Zbraslavského zámku mezi Zbraslavským náměstím a ulicemi U Národní galerie a Bartoňova. Je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky; předmětem památkové ochrany jsou budovy pivovaru, restaurace a skladu. Historie Pivovar byl při klášteře založen již ve 13. století. Nově byl vystavěn roku 1764 v barokním slohu a během 19. století jej majitel dal upravit a rozšířit. Roku 1910 koupil Zbraslavský zámek s pivovarem rytíř Cyril Bartoň z Dobenína a zadal architektu Dušanu Jurkovičovi jeho přestavbu. V roce 1950 byl pivovar zrušen; jeho ležatý chladicí štok je dosud v provozu v pivovaru U Fleků. Popis Areál pivovaru uzavírá severní stranu náměstí. Jednopatrová hlavní budova na půdorysu písmene „F“ o dvaceti osách v sobě zahrnuje starší část s hřebínkovými klenbami. Tato stavba je z větší části podsklepena valeně klenutými sklepy; klenby jsou také ve vyšších podlažích. Fasády jsou v historizujícím romantickém duchu s převýšenou částí na ose. Ze sedlové střechy vyčnívají tři komíny; komín na ose stavby, hvozdu, je doplněn korunkou. Západní křídlo pivovaru má na straně otočené do zámeckého parku romantizující fasádu rozdělenou do tří částí; tyto části jsou kryty samostatnými střechami. Východní křídlo je upraveno v historizujícím slohu a je zakončeno štítem. Hlavní budova umístěná v jihovýchodním rohu areálu je spojena s patrovým domem čp. 471, postaveném na obdélném půdorysu s úzkým dvorním křídlem. Jižní část tohoto domu je podsklepena, jeho přízemí klenuto. Přízemní nepodsklepený sklad stojí západně od čp. 471; jeho jižní část je zaklenuta českými plackami do pasů. Odkazy Reference Literatura BERAN, Lukáš, ed. a VALCHÁŘOVÁ, Vladislava, ed. Pražský industriál: technické stavby a průmyslová architektura Prahy: průvodce. 2., rozš. vyd. V Praze: České vysoké učení technické, ©2007. 303 s. ISBN 978-80-01-03586-3. Kapitola 16-Jihozápadní Praha, 321. Zbraslavský pivovar, s. 268 POLÁK, Milan. Pražské pivovárky a pivovary. 1. vyd. Praha: Libri, 2003. 244 s. ISBN 80-7277-193-0. S. 234–236. Související články Seznam pivovarů v Praze Zbraslavský klášter Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pivovar na Wikimedia Commons
Vila Vladislava Vančury

Vila Vladislava Vančury je rodinná vila v Praze 5-Zbraslavi v ulici Vladislava Vančury, která stojí na zalesněném východním úpatí kopce Havlína. Od roku 1958 je chráněna jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Stavební parcelu odkoupila rodina lékaře a spisovatele Vladislava Vančury od bývalého zbraslavského poštmistra pana Vágnera. První plán vily vznikl roku 1924 v ateliéru architekta Jaromíra Krejcara, přítele z Devětsilu. Radikálně pojatý návrh v puristickém slohu Krejcar roku 1926 přepracoval; tato zjednodušená varianta ale neprošla schvalovacím řízením. Projekt poté upravil a realizoval zbraslavský stavitel Václav Vejvoda. Ve vile byla umístěna ordinace pro lékařskou praxi Vančurovy manželky paní Ludmily, spisovatel měl pracovnu ve druhém patře nad bytem. 12. května 1942 Vančuru ve vile zatklo gestapo. Byl obviněn z účasti na odbojové činnosti a na Kobyliské střelnici 1. června 1942 zastřelen. Připomíná jej pomník s bustou umístěný při vstupu do zahrady. Popis Dvoupatrová vila je postavena uprostřed zahrady na svažitém terénu obráceném na východ. Stavba má plochou střechu a pásová, nepravidelně rozmístěná okna. Hlavní vstup do domu je na severní straně. V prvním nadzemním podlaží se nacházela lékařská ordinace, ve druhém schodišťová hala a byt rodiny, třetí podlaží s pracovnou Vančury je spojeno s terasou orientovanou na severovýchod. Zahrada obklopuje vilu ze všech stran, její výrazně svažitý terén vede od západu k východu. Plocha je rozčleněna do teras, které jsou spojeny rampami a schodišti. V severovýchodní části stojí malý zahradní domek. Nově postavený je kruhový bazén uprostřed vydlážděné plochy, zídky obložené zelenou břidlicí, dláždění terásek a osvětlení zahrady. Pomník Na konci slepé ulice před vstupem do zahrady stojí od roku 1959 pomník Vladislava Vančury. Busta vytvořená sochařem Karlem Lidickým je umístěna na žulovém podstavci v podobě komolého kužele. Na severní straně je vyryto jméno autora a datum 1959. Na čelní straně podstavce je z jednotlivých písmen z kovu osazeno jméno „Vladislav Vančura“. Odkazy Reference Literatura VEVERKA, Přemysl et al. Slavné pražské vily. 3., rozš. a přeprac. vyd. v jazyce českém. Praha: Foibos, 2007. 238 s. Slavné vily. ISBN 978-80-87073-01-8. Kapitola 28/Vila Vladislava Vančury (Dita Dvořáková), s. 109 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vančurova vila na Wikimedia Commons
Červený dvůr (Jenišovice)

Červený dvůr (také Činov, Czinow, Rothe Hoff, Neu Hoff) je bývalý poplužní statek založený v 17. století hraběcím rodem Des Fours v rámci panství Hrubý Rohozec. Statek stojí na katastru obce Jenišovice. Po rozsáhlé rekonstrukci jej využívá jako sídlo soukromá společnost. Statek je památkově chráněný. Historie Na místě dnešního statku původně stála ves a tvrz Činov. Tu založili vladykové z Činova (1322 – 1450). Osada byla naposledy připomínána v roce 1653. V 17. století (přesné datum se nezachovalo) vznikl na místě osady poplužní statek Červený dvůr. Své jméno dostal podle červené omítky. V první polovině 18. století prošel statek barokní úpravou. Po konfiskaci zámku Hrubý Rohozec v roce 1945 přišli Des Foursové i o statek Červený dvůr. Roku 1952 převzalo areál JZD Družba Jenišovice. Neudržované budovy rychle chátraly. Stav se nezměnil ani po rozpadu JZD Družba Jenišovice na čtyři části po roce 1990. Nově vzniklé Zemědělské družstvo Černava nemělo na údržbu statku potřebné peníze. V objektu se začaly propadat stropy, střechou zatékalo. Zchátralý objekt koupila v roce 1997 soukromá společnost. Statek díky ní prošel kompletní rekonstrukcí. Dnes zde má tato společnost sídlo. Soudní spor Statek je dotčen soudním sporem o návrat majetku Des Fours Walderode dědičce po Karlovi Des Fours Walderode Johanně Kammerlanderové. Ta se domáhá zneplatnění konfiskace majetku rodiny v roce 1945 na základě Benešových dekretů. Soud se zabývá kolaborací Karla Des Fours Walderode s nacisty. Rodině již byl přiznán nárok na některé pozemky. Architektura Statek tvoří zděné patrové budovy se sedlovými střechami, které jsou postavené do čtverce kolem vnitřního dvora. Vstupní brána je na severní straně ve směru k silnici z Jenišovic do Turnova. Jedná se o bohatě zdobený barokní portál zakončený stlačeným obloukem. Bránu zdobí oblamovaná římsa se segmentovanou atikou a vázami. Nad atikou je do pískovce vytesaný erb rodu Des Fours. Západní část statku je otevřená a pokračuje ovocnou alejí volně do krajiny. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Červený dvůr na Wikimedia Commons Encyklopedické heslo Dvůr v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích Soupis památek, Politický okres turnovský (1909)(článek Červený dvůr, Činov) Archivováno 10. 3. 2016 na Wayback Machine.
Malá scéna Zlín

Malá scéna Zlín (dříve též Obchodní a společenský dům Díly) je funkcionalistická stavba ve Zlíně, která byla postavena ve 30. letech 20. století jako obchodní a společenský dům. Historie a popis budovy Budova byla postavena v letech 1936 až 1937 podle plánů architekta Vladimíra Karfíka jako Obchodní a společenský dům Díly. Nacházelo se zde kino, v přízemí obchody a knihovna, v patře tělocvična a kavárna s kuželnou. Tělocvična a kavárna s kuželnou byla později zrušena zřízením umělecké školy. Mezi roky 1946 až 1967 sídlilo v budově Městské divadlo Zlín, tehdy však pod názvem Divadlo pracujících. V letech 2000 až 2006 byl objekt zdařile rekonstruován a byla provedena podzemní přístavba. Původní funkční využití bylo zachováno. Objekt je od roku 2000 zapsán na Seznamu nemovitých kulturních památek. Jedná se o samostatně stojící patrový objekt s plochou střechou a dvojicí přístupových ramp, situovaný nad travnatým svahem východně od centra města. Objekt je typickým představitelem architektonické tvorby meziválečného období ve Zlíně. Uplatněny zde byly charakteristické prvky, jako skeletová konstrukce, režné cihly, prosklené plochy, vystupující nosné články. Motiv balkonového ochozu je na tomto typu staveb neobvyklý a tudíž vzácný. Obchodní a společenský dům sousedí se čtyřmi budovami svobodáren, společně vytváří ojedinělý celek kulturního i společenského zaměření. Současné využití Objekt je polyfunkční, má kulturně obchodní využití. Přízemní etáž slouží jako divadelní sál a sídlo dramatických souborů Divadlo Malá scéna Zlín a Divadlo Scéna. Druhá etáž je určena ke komerčnímu využití – potraviny a od roku 2012 kavárna Café Malá Scéna. Poslední patro má v užívaní Základní umělecká škola Zlín. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Malá scéna Zlín na Wikimedia Commons
Hotelový dům EXPO

Hotelový dům EXPO (Rezidence EXPO) v Karlíně v Praze stojí na Sídlišti Invalidovna u nákupního centra. Od roku 2002 je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Hotelový dům byl postaven v letech 1960–1965 podle projektu architektů Josefa Poláka a Vojtěcha Šaldy jako součást experimentálního sídliště Invalidovna. Nový směr 60. let 20. století navazoval na moderní architektonickou tvorbu a odklonil se od formálních slohových schémat období takzvané „Sorely“. Architektura stavby koncepčně vychází ze vzoru Le Corbusierových „Obytných jednotek“ – malé bytové jednotky měly účelný vestavěný nábytek a zajištěné služby péče o domácnost v rámci domu. Dům byl kolem roku 2010 celkově rekonstruován. Má zachovalý interiér vstupní haly se stropními svítidly a typickým bruselským mobiliářem, dvojici sedaček před hlavním vchodem a terasovitou úpravu zahrádky na západní straně. Popis Charakteristickým prvkem jedenáctipatrového panelového domu je závěsný kovový fasádní plášť s parapety a nadokenními prvky z lisovaného plechu. Obytná patra jsou vynášena volně stojícími a směrem vzhůru se rozšiřujícími podpěrami. Ve střední části přízemí je rozlehlá prosklená hala. Při výstavbě byla užita progresivní stavební technologie stropních panelových konstrukcí, která umožnila nové dispoziční řešení bytových jednotek. Další informace V domě bydlel například spisovatel Vladimír Páral, fotbalista Andrej Kvašňák, herci Miloš Kopecký, Vlastimil Brodský a Helga Čočková, zpěvák Milan Chladil a cyklista Ondřej Sosenka. Odehrává se zde děj interaktivního filmu režiséra Radúze Činčery pro Kinoautomat na Expo 1967 v Montrealu. Odkazy Reference Literatura CAJTHAML, M. Dům hotelového bydlení v Praze na Invalidovně. Architektura ČSR. ISSN 0300-5305. Ročník XXII. Rok vydání 1963, číslo 10, s. 596–600. Dostupné online (po registraci) ŘEPKOVÁ, Hana. Panelové soubory a vývoj jejich barevnosti na příkladu sídlišť Prahy 6 a 8. Staletá Praha. Ročník XXXVI, rok 2020, č. 1. pdf. Dostupné online. ŠVÁCHA, Rostislav. Architektura 1958-1970. In: Rostislav Švácha / Marie Platovská (eds.): Dějiny českého výtvarného umění 1958/2000 [VI/1], 2007. ISBN 80-200-1487-X. S. 46. Související články Sídliště Invalidovna Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hotelový dům – Rezidence Expo na Wikimedia Commons Co s architekturou éry socialismu? Zbořit, nebo chránit?, Respekt.cz, 23. 2. 2009
Tetín (zámek)

Tetínský zámek stojí na návsi stejnojmenné obce v okrese Beroun. Byl postaven ve druhé polovině 18. století v barokním slohu. Později byl několikrát přestavován. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Architektura a historie Zámek je obdélná patrová stavba se středním rizalitem zakončeným trojúhelníkovým štítem. Nejvýznamnějšími majiteli byla vlastenecká šlechtická rodina Vojáčků, která zámek získala počátkem 19. století výměnou za statek Poučník u Karlštejna. Z rodiny pocházel spisovatel, překladatel a středoškolský profesor Vácslav Vojáček (zde se narodil, pochován je v rodinné hrobce Vojáčků u kostela sv. Jana Nepomuckého). Dalším významným příslušníkem rodiny byl politik Jan Bohdan Vojáček. Na zámek bývali zváni významní představitelé tehdejšího kulturního a politického života, např. František Ladislav Čelakovský, Josef Dobrovský, Josef Jungmann, František Ladislav Rieger, rodina Daubků z Litně či MUDr. Josef Thomayer. Posledními majiteli byla rodina Durasů (potomci rodu Vojáčků), jimž byl zámek a statek znárodněn v roce 1948. Poté patřil Státnímu statku Lochovice. Rodině Durasů byl majetek vrácen v roce 1990 v restituci. Zajímavosti V bývalé zámecké zahradě byla roku 1704 postavena kaple sv. Jana Nepomuckého. Při kapli byla vybudována i poustevna, jejímž posledním obyvatelem byl Vojtěch Cassanova, kněz ze zrušeného kláštera ve sv. Janu pod Skalou. Později kaple zpustla a tehdejší majitel zámku místo její opravy zajistil opravu v té době zavřeného kostela sv. Michaela (nyní sv. Jana Nepomuckého), čímž ho zachránil před zánikem. Návštěvníkem zámku byl také básník Josef Krasoslav Chmelenský, kterého inspirovala Anna Vojáčková k napsání básně Nad Berounkou pod Tetínem. Píseň, k níž složil hudbu páter Josef Vorel, pochází z roku 1835. Tetínská růže má symbolický hrob na hřbitůvku za kostelem sv. Jana Nepomuckého – ve skutečnosti se vdala a zemřela až po mnoha letech v Haliči. Melodii písně hraje každou hodinu zvonkohra hodin, které byly v roce 1998 instalovány na průčelí zámku. Odkazy Reference Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zámek Tetín na Wikimedia Commons Zámek na webu Hrady.cz Zámek na webu obce Archivováno 29. 1. 2018 na Wayback Machine.
Fara v Rajnochovicích

Fara v Rajnochovicích je situována ve stejnojmenné obci, ležící zhruba 11 km východně od centra města Bystřice pod Hostýnem v okrese Kroměříž. Objekt je v majetku římskokatolické farnosti Rajnochovice a od roku 1993 je v něm provozováno Arcidiecézní centrum života mládeže Přístav. Dne 26. ledna 1973 byla farní budova prohlášena kulturní památkou pod č. 14795/7-6113. Historie Objekt byl zbudován nedlouho po roce 1716 z popudu tehdejšího olomouckého biskupa Wolfganga Hannibala ze Schrattenbachu (ve funkci 1711–1738), který dal v Rajnochovicích rovněž postavit barokní kostel narození Panny Marie a svaté Anny. Stavba původně sloužila jako biskupský lovecký zámeček, na faru byla přeměněna až roku 1727, kdy byla v Rajnochovicích ustanovena samostatná duchovní správa. Tomuto účelu pak někdejší zámeček sloužil až do druhé poloviny 20. století, kdy zůstala fara neobsazena a objekt zpustl. Roku 1993 však budova prošla kompletní rekonstrukcí, ve dvoře byla zbořena dřevěná stodola a fara se stala sídlem Arcidiecézního centra života mládeže Přístav, zaměřeného na práci s animátory mládeže a na práci s ministranty. Severně od původního objektu vyrostla patrová novostavba, která byla s farní budovou spojena propojovací chodbou. Část sklepních prostor byla přeměněna na kapli sv. Jana, kterou 3. února 2001 posvětil olomoucký arcibiskup Jan Graubner. V letech 1897–1907 byl rajnochovickým farářem P. František Gogela (1854–1922), rodák ze sousední Podhradní Lhoty, jenž se zabýval botanikou Beskyd a Hostýnských vrchů. Na představěném schodišti rajnochovické fary je od roku 1969 umístěna pamětní deska, připomínající jeho zdejší působení. Architektura Objekt fary má podobu nevelké budovy se zvýšeným přízemím, krytý je mansardovou střechou. Vstupní průčelí stavby s představěným dvojramenným schodištěm směřuje směrem k jihu a je zvýrazněno patrovým tříosým rizalitem, v němž je zároveň umístěn hlavní vchod do objektu. Rizalit je zakončen tympanonem, v jehož středu je umístěn znak biskupa Wolfganga Hannibala ze Schrattenbachu s pamětním nápisem. Fasádu budovy zvýrazňuje bosáž a bílé hladké okenní šambrány. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu fara v Rajnochovicích na Wikimedia Commons
Občanská záložna Nechanice

Klasicistní budova bývalé Občanské záložny v Nechanicích se nalézá na severní straně Husova náměstí v městečku Nechanice v okrese Hradec Králové. V budově nyní sídlí pošta a ve zdejší obřadní síni se konají svatební obřady a vítání občánků. Budova záložny je od 9. března 1995 chráněna jako kulturní památka ČR. Národní památkový ústav budovu záložny uvádí v katalogu památek pod rejstříkovým číslem ÚSKP 68556/6-5841. Popis Budova bývalé Občanské záložny v Nechanicích byla postavena v roce 1897. Jedná se o jednopatrovou zděnou budovu v klasicistním stylu s nízkou sedlovou střechou, podélně orientovanou hlavním průčelím do náměstí. Uliční průčelí je pravidelně členěné, střed tvoří jednoosý rizalit se vstupem v přízemí a balkonem s balustrádovým zábradlím v patře podpíraným dvojicí Atlantů, nad střechu vystupuje v šířce rizalitu balustrádová atika, uprostřed s kruhovým převýšeným medailonem. Po obou stranách rizalitu jsou vždy trojosé části a ozdobné vázy. Okna v přízemí jsou půlkruhově zakončená. Plocha stěn je členěna plastickou pásovou bosáží s profilovanými spárami, zalamující se nad okny na způsob klenáků, patra odděluje římsa a průběžný pás zdobený rostlinnými štukovými girlandami. Okna 1. patra jsou vložena v edikulách s trojúhelníkovými tympanony na konzolkách (mezi něž vloženy ozdobné kartuše), celek spočívá na průběžném parapetním pásu, pod okny zalamovaném, doplněném v parapetních výplních plastickými rostlinnými girlandami. Střešní římsu podpírá řada konzolek. V průčelí je půlkruhově zakončený vstup s kvalitně řezbářsky provedenými dvoukřídlými neorenesančními dveřmi a kovanou mříží. Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Občanská záložna Nechanice na Wikimedia Commons záložna na památkovém katalogu záložna na stránkách regionu Nechanicko
Císařský dům (Mikulášovice)

Císařský dům čp. 2 v Mikulášovicích je barokní měšťanský dům z poloviny 18. století, čímž patří mezi nejstarší ve městě. Roku 1779 v něm přespal císař Josef II. Od roku 1966 je chráněný jako kulturní památka. Historie Císařský dům čp. 2 byl postaven kolem poloviny 18. století naproti kostelu svatého Mikuláše a zároveň vedle lékárny U Lva (čp. 4). Patří tak k nejstarším dochovaným domům v Mikulášovicích. Další stavební úpravy probíhaly v první polovině 19. století. V době těchto úprav nad hlavními dveřmi přibyl reliéf Svaté rodiny. Dům nejdříve vlastnil místní obchodník Zacharias Römisch (1720–1799), poté ho zdědil jeho syn Franz Zacharias Römisch (1757–1832). V Císařském domě v noci z 20. na 21. září 1779 přespala velice vážená návštěva. Byl to císař Josef II. (1741–1790), který byl zrovna na své inspekční cestě po severu Čech. Roku 1880 nechali obyvatelé Mikulášovic vyrobit a uvnitř domu umístit pamětní desku, která připomínala výročí usednutí panovníka na trůn. Tato deska se dnes nenachází na svém původním místě, protože ji málem ukradli zloději. V Císařském domě přespal roku 1813 také Napoleonův generál Georges Mouton de Lobau (1770–1838) a roku 1841 rakouský arcivévoda Štěpán Viktor Habsbursko-Lotrinský (1817–1867). Dům přečkal velký požár města z 20. září 1842, který spálil skoro celé jádro město na popel. Na počátku 20. století přibyly v přízemí výkladce nově vytvořených obchodů. Císařský dům je ve vlastnictví města Mikulášovice. Dne 4. dubna 1966 byl zapsán jako nemovitá kulturní památka. Popis Barokní dvoupatrový dům stojí na obdélném půdorysu. Dochovala se celá řada původních prvků, jako hlavní dveře. Fasáda je původní, v průběhu historie domu opravovaná a různě natíraná (bílozelená kombinace, okrová). Okna jsou obdélná, výkladce v přízemí zdobí šambrány. Nad hlavním vchodem je umístěný štukový reliéf Svaté rodiny a štít. Dům zakrývá mansardová střecha pokrytá pálenými taškami. Uvnitř domu se dochovala malba vojáka vedle místnosti, kde přespal císař Josef II. Galerie Odkazy Reference Literatura KARLÍČEK, Petr; NĚMEC, Jan. Mikulášovice. Dlouhá historie nejdelšího města českého severu. 1. vyd. Mikulášovice: Město Mikulášovice, 2016. 264 s. ISBN 978-80-270-0806-3. Související články Seznam kulturních památek v Mikulášovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům čp. 2 na Wikimedia Commons Památkový katalog
Dům čp. 5 (Mikulášovice)

Dům čp. 5, známý také jako hotel Ron, v Mikulášovicích pochází z konce 18. století. Podstávkový dům s hrázděným patrem, mansardovou střechou a mladším zděným přístavkem patří k nejstarší zástavbě města. Roku 1966 byl zapsán jako kulturní památka. Historie Hotel Ron čp. 5 byl postaven ve druhé polovině 18. století za vlády římskoněmeckého císaře Josefa II. Stojí naproti Císařskému domu č.p. 2 a zároveň vedle kostela svatého Mikuláše. Před budovou hotelu je umístěna socha svatého Jana Nepomuckého, naproti pak Panny Marie (u čp. 8). Poslední květnový den roku 1768 začalo v předchůdci dochovaného domu hořet, v té době se uvnitř nacházela pekárna Adolfa Dittricha, která kvůli požáru shořela. Hotel Ron patří k nejstarší původně dochované budově v Mikulášovicích. Byl postaven za účelem poskytovaní pohostinských služeb s hospodářským zázemím. Pro tyto účely byl také v roce 1993 opět zrekonstruován. Architektonický projekt rekonstrukce zpracoval akademický architekt Antonín Studený. Dům čp. 5 je v soukromém vlastnictví a slouží jako hotel Ron. Dne 4. dubna 1966 byl zapsán jako nemovitá kulturní památka. Popis Roubený patrový dům s mansardovou střechou, podstávkou v přízemí, hrázděným patrem a patrovým zděným přístavkem stojí na obdélném půdorysu. Dům je postaven na vysokém kamenném soklu vyrovnávajícím svažitost terénu. V době rekonstrukce byly zanechány původní materiály (dřevěné trámové stropy v restauraci, salónek a hotelové pokoje, klenbové stropy v pivnici). Do sklepa ústí několik set metrů dlouhá štola sloužící jako kopaná studna. Odkazy Reference Literatura KARLÍČEK, Petr; NĚMEC, Jan. Mikulášovice. Dlouhá historie nejdelšího města českého severu. 1. vyd. Mikulášovice: Město Mikulášovice, 2016. 264 s. ISBN 978-80-270-0806-3. Související články Seznam kulturních památek v Mikulášovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mikulášovice 5 na Wikimedia Commons Oficiální stránky hotelu Ron Památkový katalog Podstávkové domy: Mikulášovice čp. 5
Dům čp. 311 (Mikulášovice)

Dům čp. 311 v Mikulášovicích pochází z konce 18. století. Podstávkový dům se dochoval s množstvím původních prvků v interiéru i exteriéru (břidlicové obklady stěn). Roku 2005 byl prohlášen kulturní památkou. Historie Podstávkový dům čp. 311 byl postaven na konci 18. století. Představuje příklad lidové architektury typické pro 18. a 19. století a pro oblast Šluknovského výběžku a Horní Lužice. Za dobu své existence neprošel rušivými zásahy. Ve druhé polovině 19. století byla levá hospodářská část domu upravena na obytnou a přibyly břidlicové obklady. Ve 20. století došlo k výměně střešní krytiny. Dne 20. dubna 2005 byl dům prohlášen nemovitou kulturní památkou. Stavba je v soukromém vlastnictví a je využívána k bydlení. Popis Dům stojí na obdélném půdorysu. Delší strana s pěti podstávkami je orientovaná k vedlejší ulici, zadní delší strana z rozměrných nehraněných trámů pak k Mikulášovickému potoku. Přízemí podstávkového domu je roubené s výjimkou západní zděné stěny, zdivo v patře je hrázděné, ze tří stran nesené podstávkami. Vnější stěny přízemí, patra i štítů jsou obloženy břidlicí a vláknocementovými šablonami (eternit), přičemž hlavní průčelí a východní štít nesou ornamentální vzory. Mělce osazená špaletová okna opatřená větracím okénkem mají šest tabulek a doplňují je zasouvací okenice a parapetní římsa. Asymetrickou střechu pokrývají vláknocementové šablony. Vnitřní dispozice domu je trojdílná. V chodbě a hlavní světnici jsou na stropě viditelné trámy, ve vedlejší světnici (původně hospodářská část) nikoliv. Podlahu tvoří keramická a granodioritová dlažba a prkna. Dispozice hrázděného patra je shodná s přízemím. Zachovaly se cenné původní prvky interiéru, jako kované zámky, vyřezávané zábradlí či kachlová kamna. Střechu nese hambalkový krov, jehož jednoduchou stolici doplňují ondřejské kříže a středová vaznice. Odkazy Reference Související články Seznam kulturních památek v Mikulášovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mikulášovice 311 na Wikimedia Commons Památkový katalog Podstávkové domy: Mikulášovice čp. 311