NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Colonnade du moulin

La colonnade du moulin (en tchèque Mlýnská kolonáda) est l'une des quatre colonnades de la ville thermale de Karlovy Vary en Tchéquie. Elle est actuellement aussi la plus grande, mesurant 132 m de long, sa toiture étant soutenue par 124 colonnes corinthiennes. Elle a été construite dans les années 1871-1881 selon les plans de l'architecte Josef Zítek en style néo-Renaissance. La colonnade couvre cinq sources. La balustrade de la colonnade est ornée de 12 sculptures – allégories des 12 mois de l'année. La colonnade est également utilisée pour des événements sociaux et des concerts. Elle est protégée comme monument culturel. Notes et références (cz) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en tchèque intitulé « Mlýnská kolonáda » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du tourisme Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Kolumnada Młyńska w Karlowych Warach

Kolumnada Młyńska w Karlowych Warach – zabytkowa kolumnada w mieście Karlowe Wary. Kolumnada Młyńska jest największą z czterech kolumnad w mieście Karlowe Wary. Obecnie układ trójnawowy w porządku korynckim obejmuje pięć źródeł wód mineralnych. Balustradę kolumnady zdobią posągi – alegorie dwunastu miesięcy, które wykonali rzeźbiarze Alfred Schreiber i Karl Wilfert. Przypisy
Hladová zeď

Hladová zeď, nazývaná také Zubatá (německy die Hungermauer), je opuková hradba na pražském Petříně, kterou nechal v letech 1360–1362 postavit český král Karel IV., aby zesílil městské opevnění Pražského hradu a Malé Strany proti útoku ze západu a jihu. Původně byla přibližně 4–4,5 m vysoká a 1,8 m široká. V horní části byla opatřena cimbuřím, ochozem, střílnami a několika (údajně osmi) předsunutými věžemi (bastiony). Táhla se od Újezdu až po Strahov a dál za něj k Hradčanům. Historie V roce 1624 byla zeď opravena, v polovině 18. století pak z příkazu královny Marie Terezie dále opevněna. Během dlouhé doby existence zdi byly prováděny mnohé další opravy (v moderní době např. 1923–1925, 1975) a různě probourávány a opět zazdívány průchody skrz zeď. Jeden z bastionů (pětiboká předsunutá věž) Hladové zdi tvoří základ hlavní kupole dnešní Štefánikovy hvězdárny a na Hladové zdi prováděl svá měření ředitel klementinské hvězdárny Alois Martin David, když stanovoval rozdíl zeměpisných poloh Prahy a Drážďan. Pověsti Zdi se začalo říkat „Hladová“ až později ve vztahu k hladomoru, který vypukl v roce 1361. V té době na stavbě pravděpodobně našla obživu část nezaměstnané městské chudiny a podle pověstí právě pomoc chudým byla účelem budování zdi. Historické spisy Václava Hájka z Libočan nebo Bohuslava Balbína se o díle vyjadřují takto: Karel proto tak činil, aby milované město rodné před úkladem nepřátel ochránil a též proto, aby lidu pražskému, hladem právě strádajícímu, výživy poskytl. Císař nazýval dělníky na stavbě zaměstnané svou vřele milovanou rodinou. Každodenně k lidu na Petříně pracujícímu sám docházel. Oblékna pak haleny dělnické sám, Karel při stavbě pracoval po několik hodin denně. Odkazy Reference Literatura KOŠNÁŘ, Julius. Staropražské pověsti a legendy. Praha: Vincentinum, 1933. Dostupné v archivu pořízeném dne 2017-12-01. - kapitola "O Hladové zdi", s. 268. Archivováno 1. 12. 2017 na Wayback Machine. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hladová zeď na Wikimedia Commons
Hungermauer

Die Hungermauer (tschechisch: Hladová zeď) ist eine Wehrmauer auf dem Petřín (deutsch: Laurenziberg) in Prag, die der böhmische König und Kaiser Karl IV. in den Jahren 1360 bis 1362 erbauen ließ. Damit wollte er die Befestigung der Prager Burg und der Prager Kleinseite gegen mögliche Angriffe aus Süden und Westen verstärken. Die Mauer war ursprünglich 4 bis 4,5 Meter hoch und fast 2 Meter breit. Sie war bestückt mit Zinnen, Umgang, Schießscharten und mit vermutlich acht vorgelagerten Türmen (Bastionen). Die Mauer wurde aus dem Gestein Pläner (tschechisch: opuka) gebaut, das früher auf dem Petřín abgebaut wurde. Diese mittelalter­liche Verteidigung führte am Újezd (auf der Prager Kleinseite) entlang, über den Petřín zum Kloster Strahov und weiter bis Hradčany. Wegen ihrer Zinnen wurde die Mauer auch Zubatá (mit Zähnen) genannt. Geschichte Im Jahr 1624 wurde die Mauer repariert und in der Mitte des 18. Jahrhunderts von der Kaiserin Maria Theresia weiter befestigt. Während ihrer langen Geschichte wurden viele weitere Reparaturen durchgeführt, in der Neuzeit zum Beispiel in den Jahren 1923 bis 1925 und 1975. Es wurden auch verschiedene Durchgänge durch die Wand gebrochen und wieder zugemauert. Legenden Die Mauer wurde erst nach Ausbruch der Hungersnot in Prag im Jahr 1361 Hungermauer genannt. Vermutlich fanden in dieser Zeit die städtischen Armen am Bau Arbeit und Verdienst. Der Legende nach ließ Karl IV. die Mauer genau aus diesem Grund errichten, gewissermaßen als eine mittelalterliche Arbeitsbeschaffungsmaßnahme. Die wirklichen Absichten waren jedoch zweifellos rein strategisch. Diese Legende schildern zum Beispiel der böhmische Chronist Václav Hájek z Libočan und der böhmische Historiker Bohuslav Balbín. Balbín schreibt: „Karl tat es, um die geliebte Stadt vor dem Feind zu schützen, und auch um den Hunger leidenden Pragern einen Lebensunterhalt zu bieten. Der Kaiser nannte die Bauarbeiter seine herzlich geliebte Familie. Jeden Tag machte er sich zu den Menschen auf, die auf Petřín arbeiteten. Er zog selber Arbeitskleider an und arbeitete am Bau mehrere Stunden täglich.“ Interessantes Die Bastionen der Hungermauer haben sich nicht erhalten. Eine von ihnen bildet jedoch das Fundament der Kuppel des heutigen Štefánik-Observatoriums. Alois Martin David, Direktor der Prager Sternwarte im Clementinum, nutzte 1804 die Hungermauer, als er den Unterschied der geografischen Länge von Prag und Dresden bestimmen wollte. Inspiration für seine Erzählung „Beim Bau der Chinesischen Mauer“ bekam Franz Kafka durch die Prager Hungermauer. Literatur Julius Košnář: Staropražské pověsti a legendy (= Sagen und Legenden aus dem alten Prag). Vincentinum, Praha 1933, Kapitel: O Hladové zdi, S. 268 (tschechisch, verfügbar online). Weblinks Hunger Wall. PragueCityLine, archiviert vom Original am 26. März 2023; abgerufen am 27. November 2017 (englisch). Hladová zeď bei turistika.cz (tschechisch), abgerufen am 27. November 2017
Hunger Wall

The Hunger Wall (Czech: Hladová zeď) is a medieval defensive wall of the Lesser Town of Prague, today's Czech Republic. It was built on Petřín Hill between 1360 and 1362 by order of Charles IV. Marl from quarries on Petřín Hill was used as construction material. The purpose of the construction was to strengthen the fortifications of Prague Castle and Malá Strana against any attack from the west or south. Originally the wall was 4 to 4.5 metres high and 1.8 metres wide and was equipped with battlements and (probably) eight bastions. The wall was repaired in 1624, further strengthened in the middle of 18th century and repaired or modified several times later (in modern era in 1923-25 and 1975). One of preserved bastions serves as a base for the dome of Štefánik Observatory. A well preserved part of the wall may also be found in the interior yard of the 19th-century house in Plaská Street No.8. The name and associated myths The wall was originally called Zubatá (toothed) or Chlebová (built for bread). The adjective Hladová (hungry) appeared after a 1361 famine, when the construction works on the wall provided livelihood for the city's poor. According to myth, the purpose of the wall was not strategic but to employ and thus feed the poor. Another myth, recorded in writings of Václav Hájek z Libočan or Bohuslav Balbín, is that the Emperor Charles IV himself worked on the wall several hours every day "to help his beloved people". Sources Julius Košnář: Staropražské pověsti a legendy (= Myths and legends from old Prague). Vincentinum, Praha 1933, Chapter: O Hladové zdi, p. 268 (Czech, available online). Hladová zeď on turistika.cz (in Czech) Hladová zeď on praguecityline.cz (in Czech) References
Mur de la Faim

Le mur de la Faim (tchèque : Hladová zeď) est un mur de défense médiéval se trouvant dans les quartiers historiques de Malá Strana et de Hradčany à Prague, en République Tchèque. Il a été construit sur la colline de Petřín entre 1360 et 1362, sur ordre de Charles IV. Histoire et description La marne des carrières de la colline de Petřín a été utilisée comme matériau de construction. Le but de la construction était de renforcer les fortifications du château de Prague et de Malá Strana, contre toute attaque venant de l'ouest ou du sud. À l'origine, le mur faisait de 4 à 4,5 mètres de haut et 1,8 mètre de large, était équipé de créneaux et (probablement) de huit bastions. Le mur a été réparé en 1624, renforcé au milieu du XVIIIe siècle et réparé ou modifié à plusieurs reprises (dernièrement en 1923-25 et 1975). L'un des bastions préservés sert de base pour le dôme de l'observatoire de Štefánik. Le nom et les mythes associés Le mur a été à l'origine appelé Zubatá (cranté) ou Chlebová (construit pour le pain). L'adjectif Hladová (faim) est apparu après une famine en 1361, lorsque les travaux de construction sur le mur ont permis aux pauvres de la ville de subsister. Selon le mythe, le but du mur n'était pas stratégique, mais servait à employer et donc nourrir les pauvres. Un autre mythe, enregistré dans les écrits de Václav Hájek z Libočan ou Bohuslav Balbin, est que l'Empereur Charles IV aurait lui-même travaillé sur le mur plusieurs heures chaque jour "pour aider son peuple bien-aimé". Le terme hladová zeď est devenu un euphémisme tchèque synonyme de travaux publics inutiles. Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague
Hladová zeď

Mur Głodowy (cz. Hladová zeď) – średniowieczny mur obronny w Pradze, w Czechach. Został zbudowany na wzgórzu Petřín w 1360–1362 na zlecenie Karola IV. Margiel z kamieniołomów na Petřín był wykorzystywany jako materiał budowlany. Celem budowy było wzmocnienie fortyfikacji Zamku na Hradczanach i Malá Strany przed atakiem z zachodu lub południa. Pierwotnie ściany miały wysokość 4–4,5 m wysokości oraz 1,8 m szerokości i był wyposażony w blanki i (prawdopodobnie) osiem bastionów. Mur został naprawiony w 1624, wzmocniony w połowie XVIII wieku i naprawiany i modyfikowany później kilkakrotnie (w epoce nowożytnej w 1923/25 i 1975). Jedna z zachowanych baszt służy jako podstawa kopuły Obserwatorium Štefánika. Przypisy
Голодная стена

Голодная стена — самая большая и самая хорошо сохранившаяся часть средневековых укреплений Праги. Располагается на Петршинском холме, идёт вверх от Уезда. Была построена императором Карлом IV в 3-й четверти XIV века для развития района Мала-Страна. Примечания Литература KOŠNÁŘ, Julius. Staropražské pověsti a legendy. Praha : Vincentinum, 1933.
Голодна стіна

Голодна стіна — найбільша і добре збережена частина середньовічних укріплень Праги. Розташовується на Петршинському пагорбі, йде вгору від Повіту. Була побудована імператором Карлом IV в 3-й чверті XIV століття для розвитку району Мала Страна. Зведенням Голодної стіни Карл IV зміцнив захист Празького замку і Малої-Страни, а народу допоміг пережити голодні часи. Оборонну стіну на Петршинському пагорбі почали будувати за наказом Карла IV в 1360 році. Високий пагорб мав вигідне стратегічне положення. Король задумав звести зубчасту стіну (Zubatá) для зміцнення підходів до столиці. 1362 рік був важким для Чехії. Трапився голодомор, роботи і продовольства не вистачало. Особливо важко доводилося бідним городянам. Карл IV, який турбувався про благо народу, придумав вихід з положення. Безліч робочих було зібрано на будівництво Зубчастої стіни. Особливих грошей для будівельників виділити не могли, але зате їх вдосталь годували. У народі будівництво стали називати «Хлібною», або «Голодною» стіною (Hladová zeď). Історики пишуть, що сам імператор кожен день приходив на Петршин. Він одягав робочий фартух і трудився разом з народом. Будівельників Карл називав своєю сім'єю. Галерея Див. також Петршин Мала Страна Градчани Примітки Література KOŠNÁŘ Julius. Staropražské pověsti a legendy. — Praha: Vincentinum, 1933. Ресурси Інтернету Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Голодна стіна Hladová zeď [Архівовано 27 травня 2019 у Wayback Machine.] bei PragueCityLine (tschechisch), abgerufen am 27. November 2017 Hladová zeď [Архівовано 27 травня 2019 у Wayback Machine.] bei turistika.cz (tschechisch), abgerufen am 27. November 2017
Kostel svatého Vavřince (Domašov)

Kostel svatého Vavřince je římskokatolický chrám v obci Domašov v okrese Brno-venkov. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Je farním kostelem domašovské farnosti. Historie Původně pozdně románský až raně gotický kostel byl postaven před rokem 1255. Z této stavby se dodnes dochovalo pravoúhlé kněžiště a východní část obvodových zdí současné lodi, která byla tehdy plochostropá. Zřejmě v první polovině 16. století byla k severní straně presbytáře přistavěna sakristie a k jižní straně lodi hranolová věž. K zásadní přestavbě chrámu došlo v roce 1670, kdy byla zvýšena věž, samotný kostel byl zvětšen prodloužením lodi západním směrem, zaklenut valenou klenbou a upraven do raně barokní podoby. V roce 1879 dostala věž hodinové patro a roku 1908 byla k jižní straně kněžiště přistavěna nová sakristie s oratoří. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Vavřince na Wikimedia Commons
Kostel svatého Petra a Pavla (Říčany, okres Brno-venkov)

Kostel svatého Petra a Pavla v Říčanech je římskokatolický filiální kostel náležící do ostrovačické farnosti. Nachází se v obci Říčany v okrese Brno-venkov. Je chráněn jako kulturní památka. Historie První zmínka o říčanském kostele pochází z roku 1349, jeho umístění ovšem bylo odlišné, stál v místě pomníku padlým. Po několika požárech byl ve velmi špatném stavu, takže i přes částečnou opravu v roce 1736 došlo ke zřícení části zdiva. Základní kámen nového pozdně barokního chrámu byl položen v roce 1754, kvůli nedostatku finančních prostředků byl dokončen a vysvěcen až v roce 1763. Jedná se o jednolodní kostel s pravoúhle zakončeným kněžištěm a hranolovou věží ve východním průčelí (chrám není orientován). Roku 1865 byla upravena věž a sakristie, k rozsáhlým opravám došlo v roce 1948, neboť byl na konci druhé světové války výrazně poškozen. U původního kostela se nacházel hřbitov, který byl zrušen v roce 1879. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons
Vila Rusalka (Karlovy Vary)

Vila Rusalka, původně vila Klemm, později Charlotte Klemm, se nachází v lázeňské části Karlových Varů ve čtvrti Westend v ulici Petra Velikého 1020/12. Postavil si ji stavitel Damian A. Klemm v roce 1893. Dnes je součástí hotelového resortu Savoy Westend. Historie Stavba vznikla v roce 1893, tedy ve stejné době, jako sousední vila Charlotte (č. p. 928 v tehdejší Westendstrasse). Postavil si ji tentýž stavitel, Damian A. Klemm. Rovněž stejný byl architekt Alfred Bayer, který vypracoval projekt v roce 1891. Vila dostala jméno Klemm, později Charlotte Klemm. Ve dvacátých letech 20. století byl majitelem vily zapsán Wenzl Eberl, v letech 1924–1935 patřila Marii Eberlové a v roce 1939 Viktoru a Walteru Fischerovým. Po druhé světové válce byla znárodněna a přejmenována na vilu Rusalka. Jejím prvním národním správcem se stal Alexander Abrahamovič, který nabízel 20 komfortně vybavených pokojů. Od června 1952 patřila vila lázeňskému ředitelství a od roku 1957 podniku Československé státní lázně. Vila pak sloužila jako jesle a mateřská škola pro děti zaměstnanců tohoto podniku. V současnosti je upravená vila součástí hotelového resortu Savoy Westend. Je evidována (leden 2021) jako objekt k bydlení v majetku společnosti Lunisoft, s. r. o. Popis Vila se nachází ve čtvrti Westend v ulici Petra Velikého 1020/12. Jedná se o třípodlažní objekt na nepravidelném půdorysu s asymetrickou koncepcí. Stavba je zdobena rizality, arkýři, lodžiemi a balkony, přízemí má pásovou bosáž, nároží jsou zpevněna lisénami. Vstupní průčelí je situováno do ulice Petra Velikého. Vstup je umístěn na jihovýchodním nároží v lodžii, která je nesena nárožním sloupkem s abakem. Na nároží je ovíjený ornament. Obdélná okna jsou sdružená, v rizalitech ztrojená s plastickými šambránami. Na jihozápadním nároží je věžovitý arkýř zakončený dlátkovou střechou. Odkazy Poznámky Reference Literatura HANYKOVÁ, Eva; ZEMAN, Lubomír; ŠPIČKA, Milan. Karlovarské domy – Architekti – Stavitelé. 1. vyd. Karlovy Vary: Lázeňské ediční sdružení ve spolupráci se společností Baustav Karlovy Vary, 2015. 183 s. ISBN 978-80-270-0156-9. Kapitola 5. Vilové čtvrti – Vila Rusalka, s. 140–141. ZEMAN, Lubomír. Karlovarský Westend. Karlovy Vary: Karlovarské muzeum v Karlových Varech v edici Dějiny a příroda Karlovarska, 1998. 276 s. ISBN 80-238-4494-6. Kapitola Vývoj vilové čtvrti Westend, s. 41–43, 183–186. Související články Hotelový resort Savoy Westend Vila Savoy Vila Artemis Vila Kleopatra Vila Carlton Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Rusalka na Wikimedia Commons
Městský hřbitov v Novém Jičíně

Městský hřbitov v Novém Jičíně je hlavní městský hřbitov v Novém Jičíně. Nachází se na východním okraji centra města, v ulici Hřbitovní. Historie Vznik Hřbitov byl vystavěn roku 1890 na velkém pozemku na okraji města při silnici na Příbor a Štramberk jako nový městský hřbitov náhradou za původní, a v té době již kapacitně a hygienicky nedostačující, pohřebiště u kostelů Nanebevzetí Panny Marie, sv. Trojice a později také při kapli Bolestné Panny Marie (zvané Španělská). Vstup tvoří neoklasicistní brána, zbudována byla také márnice a obřadní síň. Založen byl nedaleko městského židovského hřbitova. Podél zdí areálu je umístěna řada hrobek významných obyvatel města. Pohřbeni jsou na hřbitově i vojáci a legionáři bojující v první a druhé světové válce. Po roce 1945 S odchodem téměř veškerého německého obyvatelstva města v rámci odsunu Sudetských Němců z Československa ve druhé polovině 40. let 20. století zůstala řada hrobů německých rodin opuštěna a bez údržby. V pozdějších letech byl hřbitov nadále rozšiřován. Po roce 2000 byly staré německé náhrobky uspořádány na pietním místě. V Novém Jičíně se nenachází krematorium, ostatky zemřelých jsou zpopelňovány povětšinou v krematoriích v Ostravě a ve Zlíně. Osobnosti pohřbené na tomto hřbitově Ferdinand Czeiczner (1850–1932) – továrník a starosta města Heinrich Czeike starší (1844–1906) – architekt a stavitel František Bohumil Doubek (1865–1952) – malíř a ilustrátor Josef Blum (1851–1914) – architekt a stavitel Podnitatelský rod Hückelů August Hückel (1838–1917) – podnikatel, majitel továrny Tonak (samostatná rodinná hrobka) Johann Hückel (1843–1917) – podnikatel, spolumajitel továrny Tonak (samostatná rodinná hrobka) Carl Hückel (1850–1919) – podnikatel, spolumajitel továrny Tonak (samostatná rodinná hrobka) Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Městský hřbitov v Novém Jičíně na Wikimedia Commons Web hřbitova (stránky města) Archivováno 24. 1. 2021 na Wayback Machine. Historie a pohřbené osobnosti (Muzeum N. Jičín)
Vila Carlton

Vila Carlton, původně vila Kennsington či Kensington, se nachází v lázeňské části Karlových Varů ve čtvrti Westend v ulici Petra Velikého 1014/10. Postavil si ji v roce 1897 podle svého projektu stavitel Josef Waldert. Od doby vzniku byla spjata se sousedním hotelem Savoy Westend, stejný vlastník a stavebník i paralelní doba výstavby. Též nyní je součástí hotelového resortu Savoy Westend. Historie V roce 1893 zakoupil karlovarský stavitel Josef Waldert na okraji města vysloužilý hotel Švýcarské údolí (tehdy Schweizertall) a zpracoval plány na výstavbu nového hotelu a dvou dalších vil severně od něj. Jednalo se o dnešní hotel Savoy Westend, vilu Kleopatra a zde popisovanou vilu Kennsington. Stavba vily Kennsington probíhala od roku 1895 a jejím stavebníkem i stavitelem byl Josef Waldert. O něco později byl Gustavem Göttlem ještě vypracován projekt na litinovou verandu. Objekt byl od počátku označován jako sanatorium. Do zvýšeného přízemí byly situovány jednotlivé ordinace a operační sál a již v roce 1897 vila sloužila lázeňským hostům. Od roku 1924 nesla název Carlton. I nadále byla ve vlastnictví Josefa Walderta, který ji pronajímal. V roce 1926 byly k pokojům vestavěny nové koupelny. V letech 1935–1939 byly jako spolumajitelé vily zapsáni Josef Waldert jun., Klier Hans, Hubert, Helene, Alfred a Berta a Margarettha Krausovy. Po druhé světové válce byla vila znárodněna. Dne 1. ledna 1950, z iniciativy dětského lékaře profesora Josefa Švejcara, byla ve vile otevřena pobočka pražské 1. dětské kliniky. V roce 1957 se v souvislosti se vznikem podniku Československé státní lázně stala vila Carlton depandancí tehdejšího lázeňského ústavu Thomayer. Po sametové revoluci byl v roce 1999 Thomayer ve veřejné soutěži prodán společně se všemi depandancemi – vilami Artemis, Kleopatrou a Rusalkou a též s vilou Carlton. Přestavba změnila celý komplex lázeňských vil. Ten nový byl zprovozněn na začátku lázeňské sezony 2005 pod názvem Luxury Spa Hotel Savoy Westend. V současnosti (únor 2021) je vila Carlton evidována jako objekt občanské vybavenosti v majetku společnosti Lunisoft, s. r. o. Popis Vila se nachází ve čtvrti Westend v ulici Petra Velikého 1014/10. Jedná se o čtyřpodlažní solitérní budovu postavenou zhruba na obdélném půdorysu, s použitím četných arkýřů, věžovitých rizalitů či lodžií. Původní stavební koncepce vycházela z novobarokních principů. Odkazy Poznámky Reference Literatura HANYKOVÁ, Eva; ZEMAN, Lubomír. Karlovarské domy – Architekti – Stavitelé. 1. vyd. Karlovy Vary: Lázeňské ediční sdružení ve spolupráci se společností Baustav Karlovy Vary, 2015. 183 s. ISBN 978-80-270-0156-9. Kapitola 5. Vilové čtvrti – Vila Carlton, s. 141–142. ZEMAN, Lubomír. Karlovarský Westend. Karlovy Vary: Karlovarské muzeum v Karlových Varech v edici Dějiny a příroda Karlovarska, 1998. 276 s. ISBN 80-238-4494-6. Kapitola Vývoj vilové čtvrti Westend, s. 43–44, 187–190. Související články Hotelový resort Savoy Westend Vila Savoy Vila Artemis Vila Kleopatra Vila Rusalka Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu vila Carlton na Wikimedia Commons