NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jüdischer Friedhof (Mladá Boleslav)

Der Jüdische Friedhof in Mladá Boleslav (deutsch Jungbunzlau), einer tschechischen Stadt in der mittelböhmischen Region Středočeský kraj nordöstlich von Prag, wurde 1584 erstmals urkundlich erwähnt. Der Friedhof befindet sich im Süden der Gemeinde. Der jüdische Friedhof wurde 1715 erweitert und hat heute eine Fläche von 13.454 m². Man nahm lange Zeit an, dass der älteste Grabstein auf dem jüdischen Friedhof aus dem Jahre 1604 stammt, doch wurden in der letzten Zeit auch Grabsteine aus dem 16. Jahrhundert entdeckt. Nach dem Zweiten Weltkrieg sind nur Teile des Friedhofs erhalten geblieben, später wurden einige Gebäude restauriert. Im Ritualsaal aus dem Jahr 1889 wird eine Ausstellung zur Geschichte der jüdischen Gemeinde in Mladá Boleslav gezeigt, im Leichenhaus dann eine zu den jüdischen Bestattungsritualen. Eine kleine Ausstellung dokumentiert das Leben der einstigen jüdischen Gemeinde von Mladá Boleslav, die zeitweilig bis zu einem Drittel der Stadtbevölkerung ausmachte. Unter den vorhandenen circa 1400 Grabsteinen und -stelen ist eines der schönsten Grabmale das des 1634 gestorbenen „Hofjuden“ Jacob Bassevi von Treuenberg; er machte Geschichte als Finanzier habsburgischer Kaiser und Wallensteins und war der erste Jude in Österreich, der in den Adelsstand erhoben wurde. Siehe auch Synagoge (Mladá Boleslav) Weblinks Maria Hammerich-Maier: Der jüdische Friedhof von Mladá Boleslav Radio Prague International 17. Mai 2019 Einzelnachweise
Židovský hřbitov v Mělníku

Židovský hřbitov v Mělníku se nachází v městské části Podolí. Byl založen v roce 1878 a do roku 1942 zde bylo pohřbeno kolem 270 lidí. V roce 1987 byl areál hřbitova s ohradní zdí a souborem kamenných náhrobků zapsán do státního seznamu kulturních památek. Historie Malý počet obyvatel židovského vyznání se na území Mělníku nacházel již od počátku 15. století. Následující staletí se počet Židů ve městě měnil a ve druhé polovině 19. století se začal zvyšovat. Členům samostatné židovské obce se v únoru roku 1878 podařilo prosadit stavbu hřbitova. Podél vyhrazeného pozemku byla tedy postavena zeď. Roku 1881 byla vystavěna umrlčí komora a o pět let později byl přidán i domek pro hrobníka. Poslední zesnulý byl na hřbitově pohřben v roce 1942. První větší rekonstrukce hřbitova proběhly v roce 2005 a 2008. Byly opraveny poškozené části ohradní zdi a vztyčeny a zrestaurovány poškozené náhrobky. V letech 2015–2016 proběhla rekonstrukce celého hřbitova, která spočívala v restaurování všech náhrobků, opravě a stavbě nové ohradní zdi a zřízení nového vchodu pro návštěvníky hřbitova. Odkazy Reference Literatura ALICKE, Klaus-Dieter. Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 2: Großbock – Ochtendung. Gütersloh: Gütersloher Verlagshaus, 2008. Dostupné online. ISBN 978-3-579-08078-9. (německy) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Mělníku na Wikimedia Commons
Jüdischer Friedhof (Mělník)

Der Jüdische Friedhof in Mělník (deutsch Melnik), einer tschechischen Stadt im Okres Mělník in der Mittelböhmischen Region, wurde 1878 angelegt. Der jüdische Friedhof in der Dobrovský-Straße ist ein geschütztes Kulturdenkmal. Auf dem Friedhof sind heute noch 21 Grabsteine erhalten. Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 2: Großbock – Ochtendung. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08078-9 (Online-Ausgabe). Weblinks Restoration of the jewish cemetery in Mělník on Dobrovský Street
Kostel svatého Jana Nepomuckého (Kličín)

Kostel svatého Jana Nepomuckého je římskokatolický filiální kostel zasvěcený svatému Janu Nepomuckému v Kličíně, části obce Čeradice v okrese Louny. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie Barokní kostel postavil v letech 1734–1738 zednický mistr J. Löffler z Klášterce nad Ohří. V roce 1986 byl kostel zapsán na seznam církevních objektů, které měly být vyjmuty z památkové ochrany a zbořeny. Důvodem byl špatný technický stav charakterizovaný jako neopravitelný. Po roce 1989 snahy o demolici skončily a obec Čeradice v roce 2015 poskytla prostředky na opravu kostela. Stavební podoba Kostel má půdorys protaženého osmiúhelníku, ke kterému na západní straně přiléhá pozdně klasicistní hranolová věž s lunetovými okny a nízkým trojúhelníkovým štítem. Ve výklenku nad vstupem stojí barokní socha svatého Jana Nepomuckého z roku 1737 od Jana Adama Dietze. Fasádu kostela člení lizénové rámce a niky v západních zkosených stěnách. Interiér kostela je oválný a zaklenutý plackovou klenbou. Vnitřní stěny jsou členěny jónskými pilastry. Před zchátráním se v kostele nacházel rokokový oltář z roku 1737 s obrazem svatého Jana Nepomuckého a se sochami svatého Václava a svatého Floriána. V nikách byly sochy svatého Josefa, svaté Anny, svatého Prokopa a svatého Vincence z Pauly. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jana Nepomuckého na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb Bohoslužby ve filiálním kostele sv. Jana Nepomuckého, Kličín (katalog biskupství litoměřického) Bohoslužby ve filiálním kostele sv. Jana Nepomuckého, Kličín na webu církev.cz/bohoslužby Program NOCI KOSTELŮ – Kličín, kostel sv. Jana Nepomuckého Kostel svatého Jana Nepomuckého na webu Hrady.cz
Židovský hřbitov na Kladně

Židovský hřbitov na Kladně leží vedle městského hřbitova ve Slánské ulici. Pohřby zde probíhaly od roku 1889, v rozlehlém areálu se dnes nachází necelé dvě stovky náhrobků a nevyužitá polovina objektu je zahradou. Hřbitov má zachovalou obřadní síň z roku 1938 navrženou ve funkcionalistickém slohu architekty Gerstlem a Mühldorfem, jež do roku 1941 sloužila jako modlitebna náhradou za uzavřenou synagogu. V současnosti je využívána městským hřbitovem a je pronajímána pohřební společnosti. Přilehlý hřbitovní domek je připravován k rekonstrukci. Odkazy Reference Literatura VEVERKOVÁ, Irena. Cesta bez návratu : kladenská židovská obec v letech 1853 až 1942 / Journey of no return : the Kladno Jewish community between 1853 and 1942. 1. vyd. Kladno: Statutární město Kladno, 2010. 240 s. ISBN 978-80-254-6361-1. (česky, anglicky) Související články Synagoga na Kladně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov na Kladně na Wikimedia Commons Ceskatelevize.cz: Hádanky domů života : Hostouň a Kladno Hřbitov v katalogu židovských památek
Jüdischer Friedhof (Kladno)

Der Jüdische Friedhof in Kladno, einer Stadt in der Mittelböhmischen Region (Středočeský kraj) in Tschechien, wurde 1889 angelegt. Der jüdische Friedhof an der ulica Slánská wird immer noch belegt. Das Taharahaus wurde in den letzten Jahren renoviert. Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 2: Großbock – Ochtendung. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08078-9 (Online-Ausgabe). Siehe auch Jüdische Gemeinde (Kladno) Weblinks
Cimitero ebraico di Kladno

Il cimitero ebraico di Kladno (in ceco Židovský hřbitov na Kladně) si trova nella parte settentrionale dell'omonimo comune del Distretto di Kladno nella Boemia Centrale, Repubblica Ceca. Il cimitero ebraico è stato fondato verso la fine del XIX secolo. Storia La comunità ebraica di Kladno iniziò a seppellire i propri morti nel nord della città, nel cimitero di via Slánská, vicino al già presente cimitero cattolico cittadino. Le sepolture iniziarono nel 1889. Fino ad allora gli ebrei di Kladno avevano trovato la loro ultima dimora nella non lontana Hostoun. Oltre alla sinagoga, alle case e ai negozi ebraici, il cimitero divenne il terzo monumento più importante della comunità ebraica di Kladno. Descrizione Il cimitero si trova nella parte settentrionale di Kladno, comune della Boemia Centrale nella Repubblica Ceca. La superficie occupapa dal cimitero ebraico di Kladno è piuttosto vasta ed ospita quasi 5.000 sepolture non tutte dotate di una lapide. In una metà dell'area vi sono collocate 180 lapidi su più file mentre l'altra metà è adibita a giardino. Qui riposano, tra gli altri, i principali rappresentanti della comunità ebraica di Kladno, i rabbini Pollák, Schwarz e Deutschmann. La sala cerimoniale è architettonicamente interessante, costruita nel 1938 in stile funzionalista. Ancora nel 1941 fungeva da sala di preghiera al posto della sinagoga che era stata chiusa. Il cimitero di via Slánská è ancora in uso. Note Bibliografia (CS) Irena Veverková, Cesta bez návratu: kladenská židovská obec v letech 1853 až 1942, Kladno, Statutární město Kladno, 2010, OCLC 614276415. (EN) Jan Heřman, Rada židovských náboženských obcí, Jewish cemeteries in Bohemia and Moravia, Prague, Council of Jewish Communities in the ČSR, 1982, OCLC 20390604. Voci correlate Kladno Distretto di Kladno Boemia Centrale Cimitero ebraico di Blevice Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul Cimitero ebraico di Kladno Collegamenti esterni (CS) Židovský hřbitov Kladno – Jiří Suchomel – album na Rajčeti, su rajce.idnes.cz. URL consultato il 10 giugno 2024. (EN) Jewish cemetery in Kladno - Židovský hřbitov Kladno, su en.mapy.cz. URL consultato il 10 giugno 2024. (CS) Percorso: Židovský hřbitov (228746455), su openstreetmap.org. URL consultato il 10 giugno 2024.
Chrám svaté Ludmily (Praha)

Chrám svaté Ludmily v Praze je kostel Ruské pravoslavné církve v Česku, vysvěcený v prosinci 2012 a je tak nejmladším pravoslavným chrámem v Česku. Nachází se na adrese Sibiřské náměstí 10, Praha 6-Bubeneč. Pod záminkou rekonstrukce byl úřady chrám uzavřen. Popis Chrám byl zasvěcen české světici, mučednici kněžně Ludmile České (860–921), babičce sv. Václava. Chrám svaté Ludmily je v pořadí třetím pravoslavným chrámem moskevského patriarchátu na českém území, společně s chrámem svatých Petra a Pavla v Karlových Varech a chrámem svatého Jiří Vítězného stojícím v areálu pražského velvyslanectví Ruské federace. Dějiny Chrám sv. Ludmily Ruské pravoslavné církve v Bubenči byl vysvěcen 29. prosince 2012 a je tak jedním z nejmladších pravoslavných chrámů v Praze i na území Česka. Nachází se na půdě velvyslanectví Ruské federace v Praze. Jako základ nového kostela posloužil bývalý výstavní pavilon Ruského obchodního zastoupení, kde se v dobách socialismu vystavovala sovětská zemědělská technika a výdobytky strojírenství, která byla později nahrazena expozicí automobilových veteránů. Vysvěcením chrámu byl pověřen arcibiskup Marek (Sergej Anatoljevič Golovkov), metropolita vídeňský a rakouský a maďarský, vikář Jeho Svatosti Kyrila a Správce Moskevského patriarchátu pro zahraničí, který v této věci zastupoval Jeho Svatost moskevského a ruského patriarchu, společně s arcibiskupem Pravoslavné církve v českých zemích a na Slovensku, Jeho Blažeností pražským metropolitou Kryštofem. Duchovním správcem chrámu je protojerej Vladimír Abrosimov. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám svaté Ludmily na Wikimedia Commons
Kaple svatého Floriána (Kyšice)

Kaple svatého Floriána v Kyšicích je nevelká stavba stojící uprostřed travnaté návsi v centru obce Kyšice, kladenského okresu ve Středočeském kraji. Dějiny Kaple byla vystavěna v roce 1863 ze sbírek místních občanů. Hodiny se zvonem ve věžičce kaple ze druhé poloviny 18. či z 19. století byly v roce 2009 prohlášeny za kultuní památku. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Floriána na Wikimedia Commons http://www.arealbotanika.cz/tipy-na-vylet/[nedostupný zdroj] http://cyklotrasy.cz/encyklopedie/objekty1.phtml?id=125091
Kostel svatého Václava (Vanovice)

Kostel svatého Václava je římskokatolický chrám v obci Vanovice v okrese Blansko. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Jedná se o filiální kostel farnosti Borotín na Moravě. Historie Pokud jde o stáří kostela, nelze přesně určit jeho stáří, tradice však klade jeho počátky až do dob prvního křesťanství na Moravě. Jde zřejmě o jednu z nejranějších památek svatováclavské úcty na Moravě. Vanovická fara se poprvé připomíná roku 1233, kdy ji moravský markrabě Přemysl i s pozemky daroval klášteru v Litomyšli a ten na ni potom dosazoval své řeholníky. V devatenáctém století byl kostel několikrát opravován, velkou opravou prošel roku 1904. Tehdy byl rozebrán a znovu zaklenut vítězný oblouk, opatřena nová okna. Kostel i věž dostaly novou krytinu, opraveny a očištěny byly pilíře a okna gotického presbytáře. Popis Jde o jednolodní podélnou stavbu s kněžištěm ukončeným pěti stranami osmiúhelníka, na severní straně presbytáře se nachází čtvercová sakristie, nad ní věž. V západním průčelí je čtvercová předsíň. Na vnějšku kněžiště jsou opěrné pilíře, okna lomená. Loď s půlkruhovými záklenky a šambránami. Věž je prolomena ve zvonicovém patře okny se segmentovým záklenkem. Klenba byla zřízena po požáru kostela v roce 1700 místo dřívějšího rovného stropu. Oltářní obraz neznámého autora představuje svatého Václava klečícího v rytířské zbroji s vlajkou. Rovněž ve štítu chrámu nad vchodem se nachází reliéf představující svatého Václava. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons Kostel na portálu Kultura a památková péče JMK
Vinice Salabka

Salabka je viniční trať v pražské Troji se stejnojmennou usedlostí. Skládá se ze čtyř vinic, první zmínky o její existenci pocházejí z let 1224-1233. V 16. a 18. století se mezi jejími majiteli poprvé objevuje jméno Salaba, nicméně až od 18. století nese jméno po svém majiteli, Janu Kašparu Salabovi. Později byla vinice zrušena a dlouhá léta se nevyužívala. Novodobá historie vinice Salabka se začala psát v letech 1954–1955, kdy byla vinice obnovena nově vzniklým Státním statkem hlavního města Prahy. Z této doby se jako unikát zachovala jihozápadní část s dnes již neznámým klonem Ryzlinku rýnského. Po restitucích získala ve druhé polovině devadesátých let usedlost Salabka ve zdevastovaném stavu společnost Zlatá Praha spol. s r.o., která postupně ve spolupráci s Národním památkovým ústavem a za pomoci grantů hl. města zahájila její regeneraci. V roce 2000 byla zásadně zrevitalizována i vinice Salabka. V letech 2012–2014 byly z francouzského Burgundska dovezeny sazenice některých tradičních a starých odrůd, zejména Pinot Noir, Viognier a další. V současné době jsou vinice dosázeny výsadbou z roku 2000 – Ryzlink rýnský, Pinot Noir, Pinot Blanc, Pinot Gris, Müller Thurgau, Scheurebe, Neronet a Hibernal a v letech 2011–2013 pak přibyly odrůdy Chardonnay, Muškát moravský, Johanniter, Chenin Blanc, Viognier, Tramín, Sylvánské zelené a speciální klony Pinot Noir z Burgundska.[zdroj?] Na revitalizaci se významnou měrou podílel profesor Vilém Kraus.[zdroj?] Dnes je viniční trať Salabka s rozlohou 4,5 ha největší v Praze a díky stabilním klimatickým podmínkám, umístění na jižních svazích a specifickému složení půdy rodí výtečná vína.[zdroj?] Réva vinná se tady nejen pěstuje, ale po ručním sběru hroznů i zpracovává. Na místě historické usedlosti Salabka společnost Zlatá Praha Salabka s.r.o. v roce 2014 otevřela nové Vinařství Salabka a Restaurant Salabka, v roce 2015 také 1. Pražskou Palírnu. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vinice Salabka na Wikimedia Commons Stránky vinařství Salabka
Vignoble Salabka

Salabka est un vignoble du quartier de Troja à Prague, situé en surplomb du zoo de Prague. Composé de quatre vignobles, il est mentionné pour la première fois entre 1224 et 1233. Plus tard, le vignoble fut fermé et inexploité pendant de nombreuses années. Histoire récente L'histoire moderne du vignoble de Salabka débute en 1954-1955, lorsque le vignoble est restauré. Après les restitutions, dans la seconde moitié des années 1990, le domaine de Salabka, dévasté, est acquis par la société Zlatá Praha spol., qui entame progressivement sa régénération en coopération avec l'Institut national du patrimoine et grâce à des subventions de la capitale. En 2000, le vignoble de Salabka a également été revitalisé. Entre 2012 et 2014, des plants de cépages traditionnels et anciens ont été importés de Bourgogne française, notamment du pinot noir. Actuellement, le vignoble est planté de cépages de 2000 : riesling, pinot noir, pinot blanc, pinot gris, müller thurgau, scheurebe. Entre 2011 et 2013, les cépages chardonnay, muscat morave, johanniter, chenin blanc, viognier, traminer, sylvaner et des clones spécifiques de pinot noir de Bourgogne ont été ajoutés. Aujourd'hui, le vignoble de Salabka, d'une superficie de 4,5 hectares, est le plus grand de Prague et, grâce à des conditions climatiques stables, à son emplacement sur les pentes sud et à la composition spécifique de son sol, produit d'excellents vins. Les vignes y sont non seulement cultivées, mais également transformées après la vendange manuelle. Sur le site du domaine historique de Salabka, la société Zlatá Praha Salabka sro a ouvert en 2014 la nouvelle cave et le restaurant Salabka, ainsi que la première distillerie praguoise en 2015. Références Liens externes Pages du domaine viticole Salabka Portail de Prague Portail de la vigne et du vin Portail des espaces verts
Spiritka

Spiritka je název usedlosti čp. 2352 v Praze-Břevnově v Atletické ulici. Původně patřila do katastru Smíchova. Historie První zmínky o vinici v těchto místech pocházejí z 16. století, nejstarší název je Gayerka. V 18. století se vyskytuje jméno Bubenský dvůr. Za své jméno vděčí usedlost Janu Spiritovi, který ji odkoupil od hrabat z Bubnu a byl jejím vlastníkem v letech 1766–1772. I další majitelé na Spiritce hospodařili a až do 60. let 20. století se zde choval dobytek a pěstovalo obilí. Po skončení 2. světové války hospodářství převzal Státní statek hl. m. Prahy, krátce ji využívalo i ČKD. V roce 1985 chátrající budovu převzalo Ministerstvo vnitra a do roku 1987 ji důkladně rekonstruovalo. Z historické budovy byla zachována severní část u silnice, ostatní budovy jsou postaveny znova, ovšem se zachováním půdorysu i hmoty. Současnost Spiritka je nyní v rukou Ministerstva vnitra ČR. Tomu slouží jako reprezentativní zařízení a konají se zde pracovní akce, semináře a školení pro jeho zaměstnance či policisty. Od roku 2007 část Spiritky slouží pro veřejnost jako hotel či restaurace. Usedlost je vyhledávána i jako místo pro konání svateb. Odkazy Reference Literatura LAŠŤOVKOVÁ, Barbora: Pražské usedlosti. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 359 s. ISBN 80-7277-057-8. S. 272 – 273. Související články Seznam pražských usedlostí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Spiritka na Wikimedia Commons Oficiální stránky Spiritky
Zoo Liberec

Der Zoo Liberec ist der älteste zoologische Garten in der ehemaligen Tschechoslowakei und wurde 1919 von der Stadt Liberec gegründet. Der Zoo Liberec beherbergt rund 160 Tierarten (z. B. Goldtakin, Bergpapagei Kea, Berberlöwe, Roter Panda, Asiatischer Elefant, Waldrentier, viele Affenarten (Mantelpavian, Weißwangen-Schopfgibbon, Bartaffe, Schimpansen), Erdmännchen, Netzpython, weißer Königstiger, die vier größten Arten europäischer Eulen, zahlreiche Raubvögel und Vertreter des asiatischen Vogelreichs). 80–90 Mitarbeiter arbeiten im Zoo. Anlagen Das Elefantenhaus stellt das älteste Objekt im Zoo Liberec dar. Er wurde im Jahre 1972 erbaut. Das Affenhaus wurde 1995 erbaut und stellt das Zuhause der größten Schimpansenzucht in Tschechien dar. Der Bau des Tropenhauses wurde im Juni 1998 begonnen und zwei Jahre später feierlich eröffnet. Er ist ein Zuhause für viele typische Vertreter der tropischen Urwälder in Afrika, Mittel- und Südamerika, Indomalaysien und Australien geworden. Ein Pavillon für die Flamingos einschließlich dem Gehege wurde im Dezember 2003 eröffnet. Das Raubtierhaus beherbergt Löwen und Bengaltiger. Des Weiteren gibt es eine Pinguinanlage und Raubvogelvolieren. Ein ca. 2 km langer Rundweg führt durch das Zoogelände. Weblinks Offizielle Website Der Zoo auf der Worldwide Zoo Database Einzelnachweise
Zoo Liberec

De Zoo Liberec is een dierentuin in de Tsjechische stad Liberec. Het is de oudste dierentuin van het land. Jaarlijks ontvangt de dierentuin ongeveer 340.000 bezoekers. In 1877 werd in Liberec een botanische tuin opgericht door de Natuurhistorische Vereniging (Přírodovědný spolek). In 1904 werd een volière geopend, wat de eerste openbare tentoonstelling in de regio was. Tijdens de Eerste Wereldoorlog werd de tuin tijdelijk gesloten, maar in 1919 werd besloten tot de opening van de eerste echte dierentuin in het gebied wat tegenwoordig Tsjechië heet. Tegenwoordig heeft de dierentuin een oppervlakte van dertien hectare, waarop meer dan 170 verschillende diersoorten aanwezig zijn. Fokprogramma's Het park neemt deel aan meerdere internationale fokprogramma's en coördineert en beheert het EEP-stamboek voor de keizerarend en de selouszebra.
Либерецкий зоопарк

Либерецкий зоопарк (чеш. Zoologická zahrada Liberec) — чешский зоопарк, расположенный в Либерце в Чешской Республике. Старейший зоопарк в Чехии, открытый в 1919 году на территории зимних помещений цирка, при том что первые шаги к его организации совершались с 1904 года. История История основания зоопарка началась с деятельности местного сообщества членов Орнитологического общества северной Богемии (нем. Ornithologischen Vere-м годамordböhmen), соорудивших в 1904 году авиарий в городском парке. В 1907 году те жа энтузиасты населили маленькое озеро рядом с авиарием несколькими водоплавающими птицами, а также устроили загон для косули на близлежащем лугу. Коллекция животных постепенно росла центра, которым стал построенный в 1907 году строителем Альфредом Хюбнером деревянный домик в тирольском стиле, прозванный «Гнездом Аиста». Эти усилия, однако, сильно замедлилось в период Первой мировой войны. После окончания войны с созданием Чехословацкой Республики магистрат Либерца с преимущественно немецкой общиной рассматривал возможности повысить престиж города и согласился с предложением педагогов Фрица Веллера и Эриха Слувы основать зоопарк. Для осуществления плана была создана ассоциация Tiergarten (букв. «Зоосад»), и осенью 1919 года зоопарк был официально открыт властями города. Эрих Слува стал его первым директором и руководил зоопарком до июня 1945 года. Однако между войнами Либерецкий зоосад был почти неизвестен, а часть этого периода с момента открытия Пражского зоопарка в 1931 году находился в упадке. В период с 1939 по 1945 год в Либерце экспонировалось около 500 животных 134 видов, включая берберийских львов (вымерших в дикой природе к 1920-м годам), калифорнийских морских львов, бурых и малайских медведей, а также гиацинтовых ара. Однако зоопарк был больше похож на зверинец — он имел слишком маленькую площадь, неудачное расположение, и многие виды были представлены лишь временно, летом, а на зиму продавались. Примечания
St. Joseph (Svitavy)

St. Joseph (tschechisch Svatý Josef) ist eine katholische Kirche in der mährischen Stadt Svitavy (deutsch: Zwittau) in der Tschechischen Republik, die 1894/96 errichtet wurde. Die Kirche im Vorort Lány (deutsch: Vierzighuben) ist ein geschütztes Baudenkmal. Geschichte Das erste Haus des Redemptoristenordens in Mähren wurde im Jahre 1855 in Ketzelsdorf, heute Ortsteil von Vítězná, gegründet. Nachdem Kloster und Kirche in Vierzighuben fertiggestellt waren, wurde 1896 der Sitz dorthin verlegt. 1946 mussten die deutschen Mitglieder der Kongregation das Kloster verlassen und 1950 wurde das Kloster vom Staat aufgehoben. Die St.-Josephs-Kirche wurde Pfarrkirche und das Klostergebäude wurde als Krankenhaus genutzt. Architektur Die St.-Josephs-Kirche (Kostel svatého Josefa) ist eine neuromanische dreischiffige Basilika, die nach den Plänen von Josef Schmalzhofer aus Wien errichtet wurde. Der Baumeister Wenzel Ryschawy aus Zwittau leitete die Bauausführung. Die Kirche aus Backstein besitzt zwei Türme und wird wegen des roten Backsteinmauerwerks „Červený kostel“ / „Rote Kirche“ genannt. Am 23. September 1894 fand die Grundsteinlegung statt und am 8. September 1896 wurde die Kirche vom Olmützer Erzbischof Theodor Kohn geweiht. Weblinks Stadtrundgang in Zwittau