NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Soumarské rašeliniště

Soumarské rašeliniště je rašeliniště a naučná stezka zhruba 5 km západně od města Volary v okrese Prachatice v Národním parku Šumava. Popis Rašeliniště se nachází v blízkosti osady Soumarský Most. Rozkládá se na levém břehu Teplé Vltavy, ze severu jej ohraničuje železniční trať Strakonice–Volary a na východě Jedlový potok. Pozemek o rozloze cca 85 hektarů patří městu Volary, oblast o nadmořské výšce od 741 do 750 metrů spravuje Správa NP a CHKO Šumava. Název oblasti tematicky souvisí se Zlatou stezkou, po níž Šumavu přecházeli soumaři při přepravě soli z tehdejšího samostatného Pasovska do Čech a zemědělských produktů opačným směrem. Naučná stezka s rozhlednou Jde o jedno z několika veřejnosti přístupných šumavských rašelinišť. Od roku 2012 jím vede naučná stezka, otevřená dne 24. května u příležitosti Evropského dne parků. Stezka je jeden a půl kilometru dlouhá a přístupná pouze od června do října z důvodu ochrany silně ohroženého tetřívka obecného. Prochází místy, kde se do roku 2000 průmyslově těžila rašelina, proto byl pro snazší a bezpečné používání vybudován chodník. 85 % financí (86 tisíc eur) se podařilo získat dotaci z programu příhraniční spolupráce Česká republika – Svobodný stát Bavorsko. Součástí stezky je také dřevěná vyhlídková věž, vybudovaná v období od září do listopadu 2011. Celkem měří 9,2 m a vyhlídková plošina, ke které vede 31 schodů, se nachází ve výšce 6,2 m. V těsné blízkosti rašeliniště se nachází řada bunkrů lehkého opevnění. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Prachatice Soumarský most Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Soumarské rašeliniště na Wikimedia Commons Video „Šumava Säumermoor“ (Soumarské rašeliniště) YouTube (2013)
Kostel svatého Václava (Třebětice)

Kostel svatého Václava v Třeběticích je římskokatolický kostel zasvěcený sv. Václavovi. Je farním kostelem farnosti Třebětice u Dačic. Historie Na místě dnešního kostela stála původně kaple stejného zasvěcení z roku 1768. Současný novogotický kostel byl vystavěn roku 1854. Roku 1867 se chrám stal farním poté, co zde byla zbudována fara. Roku 1882 byla v kostele vyměněna podlaha a roku 1894 střecha s fasádou. Roku 1969 byly v kostele provedeny úpravy nařízené II. vatikánským koncilem. Přibyl obětní stůl, avšak byly odstraněny všechny tři oltáře a kazatelna spolu s jejich výzdobou, což interiér značně ochudilo. Mnozí věřící se s touto změnou nesmířili a začali docházet na bohoslužby do kostelů okolních farností. Roku 1972 byla v původní sakristii zřízena kaple Panny Marie a samotná sakristie byla přemístěna. Roku 1987 byla přestavěna předsíň kostela. V roce 1995 byla provedena oprava kostela, při níž byla vyměněna střecha i fasáda a přestavěn byl též i kůr. Další opravy proběhly roku 2011. Vybavení V kněžišti se původně nacházely kromě hlavního oltáře s oltářním obrazem sv. Václava také dva mariánské boční oltáře. Ty však byly spolu s kazatelnou roku 1969 nahrazeny obětním stolem a ambonem. Svatostánek byl přesunut více do boku. Za obětní stůl byl umístěn dřevěný kříž. Ten byl roku 1985 nahrazen litinovým. Stěny zdobí kromě malované křížové cesty několik soch světců. Současné varhany byly na kůr instalovány mezi lety 1996–1997, kdy nahradily starší z roku 1942. Ty úplně původní pak pocházely z roku 1875. Mnohokrát přestavován byl též i kůr. Původně se ve věži nacházely dva menší zvony, ke kterým roku 1883 přibyl ještě třetí, sv. Josef (163 kg). Během první světové války byly dva zvony (včetně sv. Josefa) použity pro válečné účely, tudíž ve věži zůstal pouze nejmenší umíráček. Dne 1. února 1925 byly slavnostně požehnány a zavěšeny dva nové zvony, sv. Václav (161 kg) a sv. Jan Nepomucký (82 kg). Oba však byly roku 1942 odvezeny a ve druhé světové válce použity pro válečné účely. Jako jediný ve věži zůstal opět jen umíráček. Roku 1969 byly do věže zavěšeny zvony nové, sv. Václav (197 kg) a Božské srdce Páně (156 kg). Exteriér Kostel stojí asi uprostřed návsi, v blízkosti obecního úřadu a požární nádrže. Před kostelem se nachází kamenný kříž z roku 1863. Za kostelem stojí výklenková kaplička se soškou sv. Václava, jejíž slavnostní posvěcení proběhlo dne 29. září 2021. Nedaleko je také umístěn pomník obětem první světové války. Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Třebětice u Dačic Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Václava na Wikimedia Commons
Chebský most

Chebský most (Egerbrücke) v Karlových Varech spojuje obchodní a správní centrum na pravém břehu Ohře s místní částí Rybáře, kde se napojuje na silnici I/6. Přechází železniční trať Karlovy Vary – Johanngeorgenstadt a Ohři, kterou překlenuje na říčním kilometru 175,8. Se vzdáleným Chebem (Eger) má máloco společného, pojmenování vzniklo neporozuměním obecnému německému názvu Egerbrücke (most přes Ohři). Od roku 2017 je chráněn jako kulturní památka. Historie Most byl postaven v letech 1867–1868 podle projektu z roku 1866. Do provozu byl uveden v roce 1869. Při přestavbě v letech 1891–1892 byly rozšířeny chodníky po obou stranách mostu vyložením na kamenné konzoly a opatřeny novým železným zábradlím. Další přestavba proběhla v letech 1903–1904. Vozovka byla zvednuta o 0,75 metrů a mostovka byla oboustranně rozšířena o ocelové chodníky. Nové chodníky na nových konzolách byly provedeny jako samostatná ocelová nýtovaná konstrukce šířky 2 metry. Celková šířka se tím zvětšila na téměř 11 metrů. Další opravy proběhly až v 80. letech 20. století. V roce 1984 došlo k havarijnímu přetržení táhel a odklonění chodníků. Most byl rekonstruován za 380 dní od počátku havárie a v roce 1985 již sloužil veřejnosti. Stavební podoba Silniční kamenný most je pětiobloukový s pěti segmentovými klenbami o rozpětí kolem 17,5 metrů. Klenby nesou čtyři pilíře, z nichž tři jsou založeny v říčním korytě, jeden je založen na břehu. Vročení na kamenné kartuši nad pilířem na kamenné kartuši nad pilířem připomíná rok vzniku 1869. Celková délka mostu je 111,2 metru, šířka včetně chodníků 8,8 metru. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chebský most na Wikimedia Commons
Детенице (замък)

Детенице (на чешки: Dětenice) е средновековен бароков замък в едноименното селище в окръг Ичин на Краловохрадецкия край (Чехия), паметник на културата. Замъкът представлява триетажно здание с четириетажна кула и портик. В него са включени сградата на бургграфството и стопански постройки. В замъка се съхранява колекции от оръжия на Малтийския орден и ловни трофеи. История Замъкът е основан в края на XIII – началото на XIV век от Бенеш от Валдщейн и Детениц (1269—1318), който преустроява първоначалната дървена крепост в каменен замък в готически стил. Първото писмено споменаване на замъка е от 1404 г.. През 1503 г. замъкът Детенице преминава в собственост на рода Кържинецки. Бохуслав Кържинецки от Ронов през 1587 г. преустроява замъка в стил ренесанс. През 1619 г., синът му Иржи издига голямата кула. Крал Фердинанд II конфискува замъка и прилежащите пристройки от Кържинецки и ги предава на рода Валдщейн. После замъкът е купен от Кристиан Клам-Галас, който го преустроява в стил късен барок. В началото на XIX век синът на австрийския барон и дипломат Висерберг завещава имението на Ордена на малтийските рицари. Орденът продава замъка през 1903 г. на еврейския промишлен магнат Адолф Блох, чиито син проиграва цялото имение на борсата. През 1927 г. замъкът е закупен и реставриран от инженерът-строител Ржехак, след което част от него е открита за публични посещения. През 1948 г. замъкът е национализиран. Понастоящем имението принадлежат на семейство Ондрачкови. От 2000 г. замъкът е открит за посетители. Източници Външни препратки ((cs)) История на замъка Детенице на официалния сайт ((cs)) История на замъка Детенице на www.hrady.cz Архив на оригинала от 2015-09-24 в Wayback Machine. ((cs)) Historie hradu Dětenice Архив на оригинала от 2015-09-24 в Wayback Machine.
Dětenice (zámek)

Zámek Dětenice se nachází ve stejnojmenné obci v okrese Jičín, na okraji Českého ráje. Historie Původní tvrz byla doložena již v roce 1404. Koncem 16. století byla renesančně přestavěna Křineckým z Ronova. Teprve když Dětenice koupil Jan Kristián, hrabě Clam-Gallas, došlo k pozdně barokní výstavbě. V letech 1762–1765 stavitel Zachariáš Fiegert určil dnešní podobu objektu. Roku 1797 zámek od Clam-Gallasů zakoupil pražský velkoobchodník Jakub Wimmer. Při opravách, prováděných po roce 1873 pro maltézské rytíře, došlo jen k menším změnám. Současnost Dnes na zámku najdeme dochované gotické, renesanční a barokní fresky, nástěnné malby a rokokové a klasicistní štukové výzdoby. Mimo to je zde umístěna sbírka obrazů, historických zbraní a loveckých trofejí. Na zámku Dětenice se konají historické programy, rokokové plesy a středověké hostiny. V parku se zachovala řada soch klasicizujícího baroka. Součástí Zámeckého resortu Dětenice je i originální středověká krčma Dětenice se středověkým hotelem. V areálu resortu je zámecký pivovar a muzeum piva. Výroba piva byla obnovena v roce 2003, nyní se vyrábí Dětenické světlé pivo a Dětenické tmavé pivo – obě pouze k místní spotřebě. Zámek ve filmu Na zámku se natáčely filmové pohádky Řachanda (2016, režie Marta Ferencová) a Princ Mamánek (2022, režie Jan Budař). Zámek se též objevil v pohádce Kouzelná tetička Valentýna (2008, režie Zuzana Zemanová-Hojdová). Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dětenice na Wikimedia Commons Zámecký resort Dětenice Dětenický pivovar Součástí zámeckého resortu Dětenice je i současně obnovovaný zámek Peruc [1] Turistické informace, turistické cíle v okolí Archivováno 24. 9. 2015 na Wayback Machine.
Детенице (замок)

Детенице (чеш. Dětenice) — средневековый барочный замок в одноимённом селении в районе Йичин Краловеградецкого края (Чехия), памятник культуры. Представляет собой трёхэтажное здание с четырёхэтажной башней и портиком. Замок включает в себя здания бургграфства и хозяйственные постройки. В замке хранятся коллекции оружия Мальтийских рыцарей и охотничьих трофеев. История Замок основан в конце XIII — начале XIV века Бенешем из Вальдштейна и Детениц (1269—1318), который перестроил первоначально деревянную крепость в каменный замок в готическом стиле. Первое письменное упоминание о замке относится к 1404 году. В 1503 году замок Детенице перешёл в собственность рода Кршинецких из Ронова. Богуслав Кршинецкий из Ронова в 1587 г. перестроил замок в стиле ренессанс. В 1619 году его сын, Йиржи Кршинецкий из Ронова, возвёл большую замковую башню. Король Фердинанд II конфисковал замок и поместье у Кршинецких и передал Вальдштейнам. Затем замок купил Кристиан Клам-Галлас, который и перестроил его в стиле «позднее барокко». В начале XIX века сын австрийского барона и дипломата Виссерберга завещал имение Державному ордену Мальтийских рыцарей. Орден продал замок в 1903 году еврейскому промышленному магнату Адольфу Блоху, сын которого проиграл все имение на бирже. В 1927 году замок купил и отреставрировал инженер-строитель Ржегак, после чего часть замка была открыта для публики. В 1948 году замок был национализирован. В настоящее время усадьба принадлежит семье Ондрачковых. С 2000 года замок открыт для посетителей. Примечания Литература Н. Н. Малютин. Детенице: всё как в Средние века // Замки и крепости Чехии. Путешествие сквозь века / под ред. Н. Н. Николаева. — М.: Вече, 2009. — С. 74—76. — 288 с. — 3000 экз. — ISBN 978-5-9533-3945-2. Ссылки История замка Детенице на официальном сайте Архивная копия от 19 февраля 2014 на Wayback Machine История замка Детенице на www.hrady.cz Архивная копия от 24 сентября 2015 на Wayback Machine Historie hradu Dětenice Архивная копия от 24 сентября 2015 на Wayback Machine Литература Emanuel Poche a kol. Dětenice // Umělecké památky Čech A-J (чеш.). — Praha: Academia, 1977. — Vol. 1. — S. 258. — 643 S. — (Umělecké památky Čech).
Детеніце (замок)

Детеніце (чеськ. Dětenice) — середньовічний бароковий замок в однойменному селищі в районі Їчин Краловеградецького краю (Чехія), пам'ятка культури. Має вигляд триповерхової будівлі з чотириповерховою вежею та портиком. Замок включає будівлі бургграфства і господарські будівлі. У замку зберігаються колекції зброї Мальтійських лицарів та мисливських трофеїв. Історія Замок заснований наприкінці XIII — на початку XIV століття Бенешем із Вальдштейна і Детеніц (1269-1318), який перебудував спочатку дерев'яну фортецю на кам'яний замок у готичному стилі. Перша письмова згадка про замок відноситься до 1404. У 1503 перейшов у власність роду Кржинецьких. Богуслав Кржинецький із Ронова у 1587 перебудував замок у стилі ренесанс. У 1619 його син Іржі Кржинецький з Ронова збудував велику замкову вежу. Король Фердинанд II конфіскував замок і маєток у Кржинецьких і передав Вальдштейнам. Потім замок купив Крістіан Клам-Галлас, який і перебудував його в стилі «пізніше бароко». На початку ХІХ століття син австрійського барона і дипломата Віссерберга заповідав маєток Державному ордену Мальтійських лицарів. Орден продав замок у 1903 єврейському промисловому магнату Адольфу Блоху, син якого програв весь маєток на біржі. У 1927 замок купив і відреставрував інженер-будівельник Ржегак, після чого частина замку була відкрита для публіки. У 1948 замок націоналізований. Нині садиба належить сім'ї Ондрачкових. З 2000 замок відкрито для відвідувачів. Примітки Література Н. Н. Малютин. Детенице: всё как в Средние века // Замки и крепости Чехии. Путешествие сквозь века / под ред. Н. Н. Николаева. — М. : Вече, 2009. — С. 74—76. — 3000 прим. — ISBN 978-5-9533-3945-2. Посилання Історія замку Дитинце на офіційному сайті Архивная копия Історія замку Дитинце на www.hrady.cz Архивная копия Historie hradu Dětenice Архивная копия Література Emanuel Poche[cs] a kol. Dětenice // Umělecké památky Čech A-J (чешск.). — Praha: Academia, 1977. — Vol. 1. — S. 258. — 643 S. — (Umělecké památky Čech).
Starý hřbitov v Mladé Boleslavi

Starý hřbitov v Mladé Boleslavi je bývalý hlavní městský hřbitov v Mladé Boleslavi. Nachází se v centrální části města, v ulici Laurinova, v těsném sousedství areálu automobilky Škoda Auto. Historie Hřbitov byl zbudován v letech 1874 až 1877 jako nový městský hřbitov náhradou za pohřebiště u barokního Kostela sv. Havla, který nadále sloužil jako obřadní kostel i pro nový hřbitov. V centrální části hřbitova byla pak postavena novobyzantská kaplová hrobka rodiny Bičíkovy, později upravená jako kaple. Podél zdí areálu je umístěna řada hrobek významných obyvatel města. V pozdějších letech nahradil funkci hlavního městského pohřebiště Nový městský hřbitov severněji od starého hřbitova poblíž Třídy Václava Klementa. Hroby významných osobností František Bareš (1851–1924) – historik, muzejník a pedagog Václav Klement (1868–1938) – zakladatel automobilky Laurin & Klement (rodinná hrobka) Václav Laurin (1865–1930) – zakladatel automobilky Laurin & Klement (rodinná hrobka) Karel Sellner (1873–1955) – archeolog, pedagog a spisovatel Rudolf Turek (1910–1991) – archeolog a historik Galerie Odkazy Literatura GRISA Ivan, dle E. Poche a kol.: Umělecké památky Čech, svazek 2, Academia 1979, 31.10. 2009 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Starý hřbitov Mladá Boleslav na Wikimedia Commons Havelský hřbitov Archivováno 23. 7. 2020 na Wayback Machine. Historie hřbitova Článek o mladoboleslavských hřbitovech (2013)
Großer Kranichsee

Großer Kranichsee is a nature reserve in the Ore Mountains in Saxony, Germany. It includes the smaller part of the eponymous bog, which is one of the most important raised bogs in the Ore Mountains. Geography The nature reserve is located at an elevation of 950 metres above sea level in a high forest in the territories of Eibenstock and Muldenhammer. The nature reserve is located next to the border with the Czech Republic. The larger part of the Großer Kranichsee bog (Czech: Velké jeřábí jezero) is located on the Czech side of the border within the Rolavská vrchoviště National Nature Reserve. In the southwestern part of the Großer Kranichsee Nature Reserve is located the Schwarzer Teich pond. To the east is the Kleiner Kranichsee, where the heart of the bog, unlike the Großer Kranichsee, lies on the German side of the border. It is a watershed and krummholz bog that is drained to the northwest by the Große Pyra and to the southwest by the Rolava. Nature Among the vegetation typical for the nature reserve are mountain pine (Pinus mugo), hare's-tail cotton-grass (Eriophorum vaginatum), black crowberry (Empetrum nigrum), bog bilberry (Vaccinium uliginosum) and bog rosemary (Andromeda polifolia). Among the fauna in the area are European viper (Vipera berus and (Lacerta vivipara). Tourism As early as 1900 the Ore Mountain Club branch at Carlsfeld laid a corduroy road into the bog and erected an observation platform that has since disappeared. References
Městský hřbitov v Domažlicích

Městský hřbitov v Domažlicích je hlavní městský hřbitov v Domažlicích. Nachází se na východním okraji města, v ulici Chrastavická nedaleko obce Chrastavice. Historie Hřbitov byl zřízen v roce 1894 na velkém pozemku za městem jako nový městský hřbitov náhradou za pohřebiště u barokní hřbitovní Kaple svatého Jana Nepomuckého fungující od koce 17. století. Vystavěna zde byla též budova márnice a pitevny. Podél zdí areálu je umístěna řada hrobek významných obyvatel města, pohřbeni jsou na hřbitově i vojáci a legionáři bojující v první a druhé světové válce. Součástí pohřebiště je též urnové pohřebiště a architektonicky unifikované hroby pěti vojáků Rudé armády a jedné občanky SSSR zemřelých na nemoci a úrazy po skončení války. Starý hřbitov U Jána byl zrušen roku 1988. V Domažlicích se nenachází krematorium, ostatky zemřelých jsou zpopelňovány povětšinou v krematoriu v Klatovech. Hroby významných osobností Josef Kaub (1855–1914) – zakladatel První pošumavské strojírny a slévárny, městský radní Petr Hana (1836–1908) – purkmistr města a velkoobchodník MUDr. Antonín Steidl (1832–1913) – lékař, purkmistr města Plukovník in memoriam Ondřej Šamberger (1916–1945) – letec RAF padlý v druhé světové válce (ketotaf) Jakub Rojt (1860-1890) – akademický sochař Galerie Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu městský hřbitov v Domažlicích na Wikimedia Commons Historické údaje hřbitova Web hřbitova (stránky města) Hrobka rodiny Kaubovy
Kleiner Kranichsee

The Kleiner Kranichsee (literally "Little Crane Lake", Czech: Malé jeřábí jezero) is one of the most important raised bogs in the Ore Mountains of Central Europe. The bog straddles the German/Czech border; the part lying in the German state of Saxony has been protected since 1930, whilst the Czech part (6.02 hectares) was declared a nature reserve in 1962. Location The raised bog is located at an elevation of 930 metres above sea level (NN) in a clearing in the highland forest southwest of the town of Johanngeorgenstadt. The border between Germany and the Czech Republic runs through the bog and continues over the mountain of Buchschachtelberg. Name The name of the raised bog is linked to the Czech word granica "meaning border". The Kleiner Kranichsee was first mentioned in historical records in 1551. Significance It is a watershed- and krummholz raised bog that is drained towards the north by the Steinbach stream, to the west by the Große Bockau, to the south through the Buchschachtel ditch and to the east by the Lehmergrundbach stream. To the west lies the Großer Kranichsee ("Great Kranich Lake"), a bog whose heart lies on the Czech side of the border. Vegetation Mountain pine (Pinus mugo) Hare's-tail cottongrass (Eriophorum vaginatum) Black crowberry (Empetrum nigrum) Bog bilberry (Vaccinium uliginosum) Bog-rosemary (Andromeda polifolia) Fauna Adder (Vipera berus) Viviparous lizard (Lacerta vivipara) Tourism By the turn of the century, the Ore Mountain Club branch at Johanngeorgenstadt laid a corduroy road into the bog and set up a viewing stand, which has since been replaced several times. Its location was moved about 30 years ago by several metres to better protect nature. Literature Um Aue, Schwarzenberg und Johanngeorgenstadt. Edition no. 1 Akademie-Verlag Berlin, Berlin 1972 (Werte unserer Heimat. Vol. 20). p. 190–194. Adolf Hanle (1992), "Kleiner Kranichsee", Erzgebirge, Meyers Naturführer (in German), Mannheim u. a.: Meyers Lexikonverlag, pp. 81f. Eduard Wagner: Der sterbende See. In: Erzgebirgs-Zeitung, 52nd year, 1931, pp. 2–7. (Digitalisat) Landkreis Erzgebirgskreis: Naturschutzfachliche Würdigung zum „Naturschutzgebiet Kleiner Kranichsee, Butterwegmoor und Henneberger Hang“ im Erzgebirgskreis, Annaberg 2011, 20 pages digitalised
Kavčí Hory Office Park

Kavčí Hory Office Park je komplex kancelářských budov nacházející se na křižovatce ulic Pujmanové a Na Hřebenech na Kavčích horách v Praze 4, na katastru Nusle. Stojí na pozemku o rozloze 20000 m², přičemž plocha kancelářských prostorů je 36 500 m². K výstavbě došlo mezi říjnem 2006 až prosincem 2008. Výstavbu i investici provedla německá firma Hochtief. Je tvořen jedním propojovacím traktem, na který jsou navázány čtyři pavilony. Tři z nich mají výšku pět a čtvrtý jedenáct pater. Mají půdorys křídla letadla, jehož konec je podepřen betonovým sloupem. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kavčí Hory Office Park na Wikimedia Commons
Huťský mlýn (Malá Strana)

Huťský mlýn (Dolní, Všehrdský, Zbrojnický) je vodní mlýn v Praze na Malé Straně, který stojí na levém břehu Čertovky. Spolu s domem Na mlejnku a dvorním objektem je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Vodní mlýn ve 13. století patřil i s přilehlými parcelami klášteru v Chotěšově. Roku 1293 jej koupil vyšehradský probošt Jan, od kterého se dostal do majetku malostranských dominikánek. V roce 1420 byl husity vypálen a poté jej do vlastnictví získali Staroměstští. Mlýn střídal majitele, například počátkem 16. století jej vlastnil Viktorín Kornel, úředník zemských desek. K roku 1624 byl v majetku Malostranské obce, která jej po bělohorské bitvě nuceně vyměnila za pivovar s Pavlem Michnou z Vacínova. Michna pak připojil mlýn ke svému domu v sousedství a ten poté sloužil jako obydlí mlynáře. Před rokem 1779 prošel nákladnou přestavbou a při ní vznikly některé vnitřní dělicí zdi. V roce 1786 bylo upraveno také mlýnské zařízení včetně vodního kola. Počátkem 19. století bylo ve mlýně ukončeno mletí a budova již nadále sloužila pro bydlení a jako sklad. Vyhořel v letech 1905 a 1947 a po opravě podle plánu z roku 1953 připadl Institutu tělesné výchovy a sportu. Dům i kolo s přístřeškem se dostalo do špatného technického stavu a hrozilo zhroucení s možností vylomení části obvodového zdiva. Dům se dočkal opravy roku 1994, vodní kolo o rok později. Budova patří společnosti VM, spol.s r.o. zatímco pozemek pod budovou vlastní Městská část Praha 1. V budově je umístěna Mlýnská kavárna (zvaná také Mlejn). Popis Mlýn má mlýnici, která je součástí dispozice domu. V roce 1855 měl dvě mlecí složení a jednu stoupu. Voda k mlýnu vedla náhonem přes stavidlo. Patrový čtyřosý dům krytý zvalbenou střechou stojí na čtvercovém půdorysu. Jeho okna a vchod jsou orámovány jednoduchými šambránami. Patra jsou od sebe oddělena plochou kordonovou římsou, která je nad druhou okenní osou přerušena oválným medailonem. Dvoutraktová stavba má dvouramenné schodiště do patra, jednotraktové dvorní křídlo je třípodlažní, s fasádou z roku 1895. Odkazy Reference Literatura KLEMPERA, Josef. Vodní mlýny v Čechách. III., Praha a okolí. 1. vyd. Praha: Libri, 2001. 263 s. ISBN 80-7277-051-9. Kapitola Huťské mlýny. S. 32–35 Související články Seznam mlýnů v Praze Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mlýn Huť na Wikimedia Commons