NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Metronom (Nové Butovice)

Metronom Business Center je kancelářská a administrativní budova s moderní architekturou tvořenou třemi vzájemně propojenými částmi. Stavba byla dokončena v květnu 2015.. Nachází se na adrese Bucharova 2817/9-13 a zasahuje do ulic Petržílkova a Na Zlatě na sídlišti Nové Butovice v pražské čtvrti Stodůlky. Popis a historie Budova má devět nadzemních a dvě podzemní patra o celkové ploše 34 023 m², kde se nacházejí převážně kancelářské prostory, ale také skladovací plochy, parkoviště, obchody a terasy. Budova Metronom Business Center je držitelem environmentálního certifikátu BREEAM Excellent. Stavba kancelářsko-administrativní budovy s názvem Metronom Business Centrum byla zahájena 23. ledna 2014 na místě nedostavěného multifunkčního komplexu, který zůstal rozestavěný ještě z doby výstavby panelových domů. Architektonické ztvárnění navrhl Václav Hlaváček; generálním projektantem byla společnost Obermeyer Helika. Hrubá stavba byla dokončena ještě v roce 2014, definitivně dokončena v roce 2015. Okolní objekty Office Park Nové Butovice Aspira Business Centre Explora Business Center – Jupiter Metro Nové Butovice Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Metronom na Wikimedia Commons http://www.metronombc.cz/ Archivováno 8. 11. 2015 na Wayback Machine.
Husův sbor (Smíchov)

Kostel Československé církve husitské (či též Husův sbor dr. Karla Farského) na Smíchově je funkcionalistická stavba z roku 1935. Jeho adresa je v ulici Na Václavce č.p. 117/1, nicméně zároveň tvoří dominantu horního konce ulice U Santošky v Praze 5-Smíchově. Nachází se zde také památník dr. Karla Farského. Stavba Stavbu podle plánu architektů E. Sobotky a Stanislava Vachaty z roku 1933 provedla karlínská stavební firma Václav Nekvasil v roce 1935. Stavba trvala 10 měsíců a základním stavebním materiálem byl beton. Na východní straně kostela se vyjímá jeho dominanta, věž tvaru hranolu na půdorysu 3,6 x 3,35 m a o výšce 21 metrů, rovněž z betonu. Po délce všech čtyř stěn věže jsou dlouhá okna zajišťující přísun světla do interiéru, s výjimkou západní strany, kde věž přiléhá k lodi kostela, a okno je tudíž kratší. Na vrcholu věže jsou pak umístěny hodiny, jež ukazují čas do všech světových stran a nad nimi zábradlím ohrazený ochoz, ze kterého je vynikající výhled směrem na sever a na východ. Na samé špici věže je pak husitský symbol kalicha. Nad vstupem do hlavní budovy kostela je možné všimnout si na střeše pravoslavného kříže. Ten pochází z doby, kdy se formovala samostatná československá církev a existoval v ní silný pro-pravoslavný směr, který se nakonec odštěpil a vytvořil československou pravoslavnou církev. Uvnitř kostela se pak nachází základní kámen kostela a památník s bustou dr. Karla Farského. V postranní síni je kamenná deska s citátem: Okolní budovy Evangelický kostel (Smíchov) Základní škola U Santošky Bývalá usedlost Santoška Zahrada Santoška Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Husův sbor na Smíchově na Wikimedia Commons http://www.turistika.cz/mista/praha-husuv-sbor-na-smichove http://virtualni.praha.eu/veze/husuv-sbor-na-smichove.html http://pametnidesky-in.webnode.cz/products/praha-5-smichov-na-vaclavce-117-1-husuv-sbor-cirkve-csl-pamatnik-karla-farskeho-v-sini-1-/
Kostel svaté Barbory (Pavlov)

Kostel svaté Barbory je římskokatolický farní kostel v Pavlově v okrese Břeclav. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Ves Pavlov se nachází přímo pod hradem Děvičkami, náležela k hradnímu zboží a s ním se roku 1334 dostala do svazku mikulovského panství. Původně ve vsi stál gotický kostel, který v roce 1426 zničili husité. Kostel svaté Barbory na návsi se svou orientací přizpůsobuje terénní situaci. Jeho presbytář tudíž není obrácen k východu, nýbrž k jihozápadu, a za ním stojí ještě věž nad sakristií, nejstarší část kostela. Kostel sv. Barbory je v jádru pozdně renesanční stavba s výraznou a typologicky cennou věží. Jeho stavba byla dokončena v r. 1658. Nynější kostel vznikl barokní přestavbou roku 1742. Roku 1829 následovala klasicistní úprava hlavního průčelí. To je završeno sochou patronky chrámu sv. Barbory; její atributy drží dva kamenní andělé po stranách štítu. Obraz Stětí sv. Barbory z 19. století je vsazen v retabulu pozdně barokního hlavního oltáře z poloviny 18. století. Ze stejné doby pocházejí rovněž boční oltáře dedikované sv. Pankráci a sv. Máří Magdaléně. Ve věži visí velký zvon z roku 1691, váží 550 kg. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svaté Barbory na Wikimedia Commons
Kostel svatého Gotharda (Krupá)

Kostel svatého Gotharda v obci Krupá v okrese Rakovník je barokní objekt stojící poněkud stranou mimo samotnou obec, na místním hřbitově. Popis Kostel v Krupé stojí na zdejším hřbitově za vsí, asi dva kilometry od středu obce, směrem přes železniční přejezd za vlakovým nádražím, přičemž není zcela jasné, proč kostel stojí takto izolovaně. Jednou z možných teorií je, že v době výstavby byla v místě nějaká epidemie, a proto se pohřbívalo dále od obytných částí města, proto byl hřbitov i pozdější kostel umístěn zde. Kostel byl původně gotický, který byl v první polovině 18. století přestavěn v barokním slohu. Pověsti a legendy Ke kostelu se váže několik pověstí a legend: Pro důvod k umístění kostela poměrně daleko od vsi se váže pověst, že místní lidé si chtěli kostel postavit uprostřed vsi. Co ale přes den postavili, to jim každou noc jim kdosi zbořil a materiál přenesl jinam. To se opakovalo několik nocí po sobě, a tak se krupští rozhodli postavit kostel na místě, kde stojí dodnes. Další pověst praví, že dva kostelní zvony se rozezní pokaždé, když kraji hrozil mor, válka nebo živelní pohroma. Svým zvoněním také měly zahánět krupobití. Jiná legenda říká, jedné noci začal zvonit zvon. Místní kostelník se šel podívat do zvonice, kde uviděl cizího biskupa a mnicha, jak zvoní. Legenda praví, že se z děsivého zážitku pomátl. Jistý manželský pár z blízké myslivny v kostele prý viděl noční bohoslužby, kterých se účastnili zemřelí. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Gotharda v Krupé na Wikimedia Commons http://www.obec-krupa.cz/kostel-sv-gotharda/ Archivováno 6. 3. 2016 na Wayback Machine. http://www.turistika.cz/mista/kostel-sv-gotharda-krupa https://katalog.apha.cz/web/chramy/714 Archivováno 25. 1. 2025 na Wayback Machine.
Kostel svatého Petra a Pavla (Kadaň)

Kostel svatého Petra a Pavla církve československé husitské stojí v Kadani v okrese Chomutov. Cihlový, někdy také zvaný červený, kostel patří k nejmladším sakrálním památkám města Kadaň. Kazatelská stanice augšpurského sboru Chomutov vznikla v Kadani roku 1899. Kostel byl postaven roku 1903 v tehdy módním novogotickém (pseudogotickém) slohu z popudu německé evangelické církve augšpurského vyznání a byl původně vysvěcen ke slávě Nejsvětějšího Salvátora, tímto názvem se původně kostel i označoval. Kostel se nachází severně od historického jádra města, v tehdejší vilové čtvrti, v dnešní Dvořákově ulici. Po odsunu Němců v roce 1945 byl kostel přidělen Československé církvi husitské. V době výstavby kostela byl současně vysazen také dub, který se v jeho blízkosti nachází dodnes a je chráněn jako památný strom. Kostel se vyznačuje červenými režnými cihlami a mohutnou východní věží, u které bylo později zřízeno kolumbárium. V současné době se v kostele konají pravidelné nedělní bohoslužby. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons
St. Peter und Paul (Kadaň)

Die Peter-und-Paul-Kirche (kostel sv. Petra a Pavla) ist die Pfarrkirche der früheren evangelisch-lutherischen Gemeinde Kadaň (deutsch Kaaden) in der Aussiger Region in Tschechien. Bis 1918 gehörte sie der Evangelischen Superintendentur A. B. Westböhmen, danach der Deutschen Evangelischen Kirche in Böhmen, Mähren und Schlesien an. Nach 1945 kam sie zur Tschechoslowakischen Hussitischen Kirche. Geschichte Seit Beginn des 16. Jahrhunderts hatte sich in Kaaden das Luthertum ausgebreitet, schon für das Jahr ist 1523 ein lutherischer Prediger erwähnt. 1543 wurde das vom Konvent verlassene Minoritenkloster mit der Kirche den Protestanten überlassen. Die Parteinahme der Stadt für die protestantische Seite 1547 im Schmalkaldischen Krieg führte jedoch zur Aberkennung der städtischen Privilegien. Die Teilnahme am Ständeaufstand in Böhmen (1618) und die anschließende Durchführung der Gegenreformation hatten die Abwanderung zahlreicher evangelischer Bürger nach Sachsen zur Folge. Erst das Toleranzpatent von 1781 ermöglichte evangelisch-lutherischen Glaubensangehörigen eine Wiederansässigkeit in Kaaden, bis das Protestantengesetz von 1861 eine rechtliche Gleichstellung bedeutete. Im Zuge der Los-von-Rom-Bewegung, die auf die Etablierung evangelischer Kirchengemeinden in den dominant katholischen Landesteilen des Habsburgerreichs zielte, bildete sich 1899 in Kaden eine evangelische Kirchengemeinde, die 1903 ihren Kirchenbau erhielt. Architektur Die Peter-und-Paul-Kirche wurde 1903 als verputzter Backsteinbau mit Werksteingliederungen in einfachen neugotischen Formen errichtet. Entworfen wurde sie als eine dreijochige Saalkirche mit einfachem Rechteckchor und seitlich anschließender Sakristei. Der Westturm, der auch als Eingangsbau fungiert, ist der Fassade asymmetrisch vorgesetzt, ein runder Treppenturm führt auf die Empore. Das Innere der Kirche ist durch den offenen Dachstuhl geprägt. Als unmittelbares, wenngleich spiegelbildlich kopiertes Vorbild dieses Kirchenbaus diente die evangelische Gustav-Adolf-Kirche in Dernbach (Pfalz) von Franz Schöberl, die 1902 in dem vom Gustav-Adolf-Verein herausgegebenen Tafelwerk Muster für kleine Kirchenbauten publiziert worden war; die Umsetzung des Projekts übernahm der Brüxer Baumeister Wurm. Weblinks Webauftritt der Kirchengemeinde auf der Website der Tschechoslowakischen Hussitischen Kirche Einzelnachweise
Poledník (rozhledna)

Rozhledna Poledník se nachází na stejnojmenné hoře na Šumavě, leží na katastrálním území Prášily. Vznikla z někdejší věže vojenského zařízení elektronické ostrahy státní hranice, která umožňovala sledovat rádiový provoz hluboko dovnitř území Spolkové republiky Německo. Rozhledna je třetí nejvýše položenou rozhlednou v Česku (po Rozhledně a televizním vysílači Praděd a Rozhledně Boubín). Historie V 60. a 70. letech 20. století byl v přísně střeženém pohraničním pásmu postaven tajný vojenský objekt s krycím označením TOPAS. V té době nebylo přístupné ani Prášilské jezero, které je v blízkosti. Často se dokonce toto místo nenacházelo na mapách. V roce 1989 objekt přestal sloužit pro vojenské účely a začal chátrat. V roce 1997, po sporu mezi Správou Národního parku Šumava a Klubem českých turistů bylo rozhodnuto o rekonstrukci věže a omezeném zpřístupnění vrcholu. Budovy komplexu byly sneseny a zachována zůstala pouze věž. Od roku 1998 slouží veřejnosti. Rozhledna na Poledníku se hned v roce svého otevření zařadila mezi nejnavštěvovanější místa Národního parku Šumava – vystoupalo na ni 30 000 lidí, v roce 1999 dokonce 35 000. V srpnu 2009 byla na rozhledně zprovozněna malá fotovoltaická elektrárna, která pokryje spotřebu elektrické energie rozhledny. Technické parametry Věž měří 37 metrů, vede na ní 227 schodů a zůstala jí typická podoba se třemi půlkruhovými patry v horní polovině. Rozhled Turisté se mohou těšit z jedinečného výhledu na celou centrální Šumavu a Bavorský les a za dobré viditelnosti zahlédnout i Alpy. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Poledník na Wikimedia Commons
Crystal (budova)

Crystal je výšková budova nacházející v ulici Vinohradské v Praze nedaleko Paláce Vinohrady. Popis budovy Má 14 nadzemních podlaží, 4 podzemní, výšku 60 m a byla stavěna v letech 2013–2015 podle návrhu studia Ateliér 15 pod vedením Libora Hrdouška a Radka Lampy. Crystal má čistě kancelářské využití a jejím investorem byla firma GES REAL. Na stavbě nejvíc upoutá pozornost její vzhled, ten má vyobrazovat dva krystaly. Budova je v současnosti (2021) ve vlastnictví nemovitostního holdingu Českomoravská Nemovitostní a.s. Budova Crystal spadá do třídy A a obdržela certifikaci BREEAM – EXCELLENT. Mezi její největší nájemce patří Zdravotní pojišťovna ministerstva vnitra ČR a Všeobecná zdravotní pojišťovna České republiky. Zajímavosti Stavba Crystalu spotřebovala 1 125 m³ betonu, 150 km slaboproudých kabelů a 90 km silnoproudých kabelů.[zdroj?] Celkové bylo pro šestnáct metrů hluboké základy vykopáno 24 000 m³ zeminy.[zdroj?] Plocha fasády činí 6 000 m² (z toho 2 800 tvoří okna) a do podzemních podlaží se vejde 124 aut. Do budovy samotné by se vešlo 790 osob.[zdroj?] Odkazy Reference Související články Seznam nejvyšších budov v Praze Seznam nejvyšších budov v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Crystal na Wikimedia Commons Crystal pohledem generálního dodavatele, článek o budově v časopisu Konstrukce Administrativní budova Crystal – klenot pražských Vinohrad, článek o budově v časopisu Konstrukce Crystal Prague: kanceláře v unikátním balení, článek o budově na webu Stavební fórum Budova Crystal Prague Archivováno 9. 7. 2021 na Wayback Machine. na stránkách Odboru památkové péče pražského magistrátu
Kostel svatého Martina (Mšeno)

Kostel svatého Martina ve Mšeně je římskokatolický farní kostel postavený v letech 1876–1878 v pseudorománském slohu. Nachází se v Masarykově ulici ve Mšeně v okrese Mělník ve Středočeském kraji Kostel je chráněn jako kulturní památka. Historie Současný trojlocní kostel v pseudorománském slohu s dominantní hranolovou věží ve slohu novogotickém, stojí na místě, kde před ním stávalo několik kostelů: První kostel zasvěcený svatému Václavovi, byl vystavěn někdy po roce 1050. Později jej v letech 1352–1378 nechal goticky přestavět a rozšířit Karel IV. Změnilo se také zasvěcení kostela na patrocinium svatého Martina. V roce 1670 vypukl ve městě požár, jemuž 12. dubna padl za oběť také gotický kostel, který vyhořel do základů. Nový kostel byl vystavěn roku 1698 ve slohu renesančním s barokními prvky. Přibyla také věž vedle kostela. I tento kostel, stejně jako velká část města, byl zničen požárem, který ve městě vypukl 22. června 1867. Oheň dokonce roztavily kostelní zvony kostela. Z kostela se zachovala pouze Nejsvětější svátost a několik málo dalších předmětů. Zničeny byly oltáře (i nový dosud nevysvěcený hlavní oltář), veškeré vybavení kostela. Nový trojlodní kostel v dnešní novorománské podobě byl vystavěn na místě původního kostela v letech 1876–1878. Výzdoba Autorem výzdoby hlavního oltáře, který společně s bočním oltářem, kazatelnou a křížovou cestou věnovali Alois Mündl s manželkou, je Josef Vojtěch Hellich (1807–1880). Oltář Božího hrobu, část varhan a nový zvon jsou darem děkana Františka Kondelíka, který (1912), který je pohřben na zdejším hřbitově. Autorem maleb na postranních oltářích je pak Josef Scheiwl. Autorem dvou vitráží z 50. let 20. století je Břetislav Štorm. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Martina na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Martina, Mšeno (katalog biskupství litoměřického) http://www.hrady.cz/?OID=3170 http://www.liberecky-kraj.cz/dr-cs/13173-kostel-sv-martina-mseno.html
Leštinský rybník (Leština u Světlé)

Leštinský rybník se rozprostírá na severozápadním okraji Leštiny u Světlé v okrese Havlíčkův Brod v nadmořské výšce 454,7 m. Je napájen potokem Leštinou, pravostranným přítokem říčky Sázavky, přitékajícím mělkým údolím od Kunického rybníka. Rybník se nachází na rozhraní mezi Světelskou pahorkatinou a Kutnohorskou plošinou, které jsou podcelky Hornosázavské pahorkatiny. S rozlohou 4,9 ha patří mezi největší vodní plochy na Světelsku. Větší rozlohu zde má už jen vodní nádrž Kristiánka (10,1 ha) a Kunický rybník (9,9 ha). Celkový objem Leštinského rybníka činí 70 tis. m³. Retenční objem činí 27 tis. m³. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Leštinský rybník na Wikimedia Commons
Паразитни дървеници

Паразитните дървеници (Cimicidae) са семейство ектопаразити по бозайници и птици. Паразитират главно по прилепи. Най-известният вид е Креватната дървеница. Тя живее при умерени климатични условия по цял свят и е известна от древни времена. Общи сведения Паразитните дървеници имат плоско тяло. Крилата им са редуцирани. Не живеят само върху гостоприемника, но се хранят периодично с него. Разпространение Могат да се открият в близост до курници и гнезда. Начин на живот и хранене Активни са през нощта. Paracimex africanus е единственият африкански вид от семейство Паразитни дървеници, който паразитира по птици. Всички останали видове в Африка се хранят с кръвта на прилепи. Допълнителни сведения Два вида в Африка паратизират по хора: Креватната дървеница (Cimex lectularius), най-често срещаният вид. Cimex hemipterus, който се среща в тропическите области и в Южна Африка. Регистрирани са около 5 рода и 10 вида в южната част на Африка.
Cimicidae

Los cimícidos (Cimicidae) son una familia de pequeños insectos parásitos hematófagos, es decir, que se alimentan exclusivamente de sangre, en este caso de animales de sangre caliente: mamíferos y aves. Se llaman cimícidas o, en general, chinches, aunque este último término se refiere a las especies más famosas de la familia, Cimex lectularius, la chinche de cama común. Alrededor de 90 especies se colocan en la familia Cimicidae. Todos son ectoparásitos que viven en mamíferos y aves, de los que obtienen sangre para alimentarse. Las larvas y los adultos generalmente se quedan solo para la ingesta de comida en el huésped. El representante más conocido de esta familia es la chinche de cama (Cimex lectularius), que apesta también a los humanos, entre otras especies. Transmisión de patógenos Aunque los virus y otros patógenos pueden transmitirse a los cimícidos, rara vez los transmiten a sus anfitriones. Oeciacus vicarius es un vector de varios arbovirus, pero no es matado por estos virus. Referencias Bugguide.net. Family Cimicidae - Bed Bugs
Bedwantsen

Bedwantsen (Cimicidae) zijn een familie uit de orde halfvleugeligen (Hemiptera). De groep werd voor het eerst wetenschappelijk beschreven door Pierre André Latreille in 1802. Uiterlijke kenmerken Dieren uit deze familie hebben een plat, ovaal roodbruin lichaam, met slecht ontwikkelde voorvleugels. De achtervleugels ontbreken helemaal. Ze hebben samengestelde ogen met weinig facetten. Na een bloedmaaltijd kleuren ze meestal donkerrood. De lichaamslengte bedraagt 4 tot 12 mm. Ze kunnen 2 tot 12 maanden oud worden, wat afhankelijk is van meerdere factoren, zoals voedselaanbod en temperatuur. Leefwijze Het zijn allemaal lichtschuwe ectoparasieten. Hun gastheren zijn vogels, vleermuizen en mensen. Een beet veroorzaakt meestal jeuk of zwellingen. Voortplanting Bevruchting geschiedt door middel van een scherp voortplantingsorgaan, dat sperma inbrengt in het vrouwtjeslichaam. Tijdens hun gehele leven zetten vrouwtjes zo'n 150 eieren af, elke dag 2 of 3. De eitjes die de bedwants legt zijn circa 1 mm lang. De bedwants kent vijf stadia om tot volwassenheid te komen. In een aantal stadia heeft de bedwants bloed nodig om tot de volgende fase te komen. Hierbij vervelt hij. Als de bedwants tot volwassenheid is gekomen is hij pas vruchtbaar. Bij bedwantsen komt traumatische inseminatie voor. Het mannetje gebruikt niet de geslachtsopening van het vrouwtje bij de bevruchtig maar steekt zijn scherpe voorplantingsorgaan direct in het onderlichaam van het vrouwtje. Bij het genus Afrocimex is zelfs homosexuele traumatische inseminatie waargenomen. Een mannetje steekt daarbij zijn scherpe geslachtsorgaan direct in het lijf van het andere mannetje. Het sperma migreert binnen het lijf van dit mannetje naar het geslachtsorgaan maar het is niet zeker dat als dit mannetje dan paart met een vrouwtje, het sperma van beide mannetjes in het vrouwtjeslichaam gebracht zal worden. Verspreiding en leefgebied Deze familie komt wereldwijd voor op vogels en zoogdieren, in nesten, grotten, woningen, hotels, pensions, vliegtuigen, auto's, treinen en bussen. Hygiëne De aanwezigheid van bedwantsen wijst niet automatisch op een gebrek aan hygiëne, want hun toegangswegen zijn niet gelinkt aan hygiëne. Hygiëne heeft dus geen direct effect, maar een goede orde en netheid zorgen ervoor dat ze minder verstopplaatsen vinden. Door regelmatig de muren en vloeren te stofzuigen en schoon te maken, zorgt men ervoor dat de eitjes verwijderd worden of dat ze minder levensvatbaar zijn. Taxonomie De familie bevat de volgende geslachten: In Nederland waargenomen soorten Genus: Cimex Cimex columbarius Cimex dissimilis Cimex lectularius - (Bedwants) Cimex pipistrelli Genus: Oeciacus Oeciacus hirundinis - (Zwaluwwants) Externe link Overzicht Bedwantsen op waarneming.nl
Cimicídeos

Os percevejos de cama são insectos sem asas da ordem Hemiptera e da família Cimicidae, parasitas externos de vários animais que, assim como as pulgas, se alimentam exclusivamente de sangue. A espécie mais comum é Cimex lectularius. Características O percevejo-comum, Cimex lectularius tem corpo achatado, com cerca de 6 mm de comprimento e coloração geralmente marrom-avermelhada, mas as cores dos percevejos podem variar de quase branca (assim que saem do ovo), marrom claro ou marrom escuro, para um castanho avermelhado. Subfamílias, géneros e espécies Subfamília Afromicinae Género Afrocimex Afrocimex constrictus Subfamília Cimicinae Género Bertilia Cimex adjunctus Cimex antennatus Cimex brevis Cimex columbarius Cimex incrassatus Cimex latipennis Cimex lectularius Cimex hemipterus (C. rotundatus) Cimex pilosellus Cimex pipistrella Género Oeciacus Oeciacus hirundinis Oeciacus vicarius Género Paracimex Género Propicimex Subfamília Cacodminae Género Aphrania Género Cacodomus Género Crassicimex Género Leptocimex Leptocimex boueti Género Loxaspis Género Stricticimex Subfamília Haematosiphoninae Género Caminicimex Género Cimexopsis Cimexopsis nyctalis Género Haematosiphon Haematosiphon inodorus Género Hesperocimex Hesperocimex coloradensis Hesperocimex sonorensis Género Ornithocoris Ornithocoris pallidus Ornithocoris toledoi Género Psitticimex Género Synxenoderus Synxenoderus comosus Subfamília Latrocimicinae Género Latrocimex Subfamília Primicimicinae Género Bucimex Género Primicimex Primicimex cavernis Veja também Pulga Carrapato Referências