NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дворец дворянок

Дворец дворянок или Дворец благородных девиц (чеш. Palác šlechtičen) — здание в центре Брно, неподалёку от площади Свободы, на улице Коближна (чеш. Kobližná). Теперь в нём располагается этнографический филиал Моравского земского музея. Охраняется как памятник культуры с 1958 года. История Институт воспитания девочек из благородных семей, называвшийся тогда «Институтом Введения во храм Девы Марии» (чеш. Ústav Obětování Panny Marie), был основан овдовевшей графиней Иоанной Франциской Приской фон Магнис (нем. Johanna Franziska Priska von Magnis) в 1654 году. Иоанна умерла в 1655 году, и исполнителем её последней воли должен был стать Максимилиан фон Дитрихштейн, но он тоже скончался в этом же году. К исполнению воли Иоанны приступил сын Максимилиана, Фердинанд фон Дитрихштейн, о чём есть упоминание в картуше над порталом дворца. В 1669 году он купил дворец Вальдштейна, который позже снесли. На его месте в 1674–1679 годах брненский архитектор Ян Кржтитель Эрна построил одноэтажное здание в стиле барокко, с порталом на улице Коближна. В 1680 году епископ Карл II Лихтенштейн-Кастелькорн отслужил мессу в дворцовой капелле Введения во храм Девы Марии. В 1751—1756 году интерьер капеллы был украшен Йозефом Штерном фресками в стиле позднего барокко. В 1790–1791 годах дворец был расширен Вацлавом Яном Айтельбергером, который надстроил ещё один этаж и соединил здание с соседним Алтанским дворцом. Во время Второй мировой войны Алтанский дворец был настолько поврежден бомбардировками, что его пришлось снести, и та же участь угрожала дворцу. Однако в 1950-х годах это ценное здание было решено сохранить, и его передали Моравскому музею. Архитектор из Брно, профессор Богуслав Фукс разработал проект реконструкции здания, адаптированный к требованиям музейной работы, но сохраняющий его первоначальный исторический облик. Реконструкция прошла с 1957 года по 1960 год. В 1961 году была открыта этнографическая выставка «Люди в пяти поколениях», которая с небольшими изменениями просуществовала до осени 1999 года. В период с 2000 по 2002 год дворец был вновь реконструирован. С 2003 года в здании проводятся временные экспозиции, публичные лекции и концерты. С 2018 года дворец был вновь закрыт в связи с продолжающейся реконструкцией и организацией двух постоянных экспозиций. Музей был вновь открыт для посетителей 22 апреля 2022 года. Галерея Ссылки Bohumil Samek. Ústav šlechtičen // Umělecké památky Moravy a Slezska A/I (чеш.). — Praha: Academia, 1994. — Vol. 1. — S. 141. — 651 S. — (Umělecké památky Moravy a Slezska). — ISBN 80-200-0474-2. Palác šlechtičen (чеш.). Internetová encyklopedie dějin Brna (23 марта 2019). Дата обращения: 8 июня 2022. Palác šlechtičen (чеш.). http://www.mzm.cz. Moravské zemské muzeum. Дата обращения: 8 июня 2022. Примечания
Památník Bedřicha Smetany (Jabkenice)

Památník Bedřicha Smetany v Jabkenicích je pobočkou Národního muzea v Praze. Obě muzea jsou věnována skladateli Bedřichu Smetanovi (1824–1884). Ten strávil v jabkenické myslivně posledních deset let svého života. Historie V době, kdy se sem Smetana nastěhoval, tak dům obývala Smetanova dcera Žofie a její manžel Josef Schwarz. Dům v té době sloužil jako sídlo lesního úřadu knížat Thurn-Taxisů. Smetana se sem přistěhoval v roce 1875, poté co ztratil sluch, a pobýval zde až do své smrti v roce 1884. Složil zde většinu svých nejznámějších děl, včetně Čertovy stěny, Hubičky, Tajemství, cyklu Mé vlasti a velkého počtu sborových skladeb. Čtyři roky po Smetanově smrti byla na zdi domu odhalena pamětní deska. V roce 1928 bylo v jeho bývalé pracovně založeno malé muzeum. Zbytek domu si zachoval svoji původní funkci. V roce 1936 koupilo dům Sdružení pro zachování odkazu Bedřicha Smetany. O rok později zde byla ve spolupráci s Muzeem Bedřicha Smetany v Praze zřízena stálá expozice. V roce 1950 přešla správa muzea na pražské muzeum, které ve stejném roce otevřelo novou výstavu. Poslední renovace proběhla v letech 1987–1995. Muzeum se znovu otevřelo veřejnosti v roce 2002. Sbírka Od roku 2002 se kolekce soustředí hlavně na dobu, kterou Smetana strávil v Jabkenicích. Jádrem expozice jsou interiéry Smetanovy pracovny a rodinného salónku zrekonstruované podle dobových svědectví a zařízené zčásti i původním, dochovaným nábytkem ze Smetanovy rodiny. K vidění je například dobový nábytek, klavír, na kterém Smetana skládal, sošky, obrazy, fotografie, partitury, ručně psané dokumenty a dopisy. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Bedřich Smetana Museum (Jabkenice) na nizozemské Wikipedii. Související články Seznam českých muzeí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Památník Bedřicha Smetany na Wikimedia Commons
Bedřich Smetana Museum (Jabkenice)

Het Bedřich Smetana Museum (Tsjechisch: Muzeum Bedřicha Smetany) is een museum in Jabkenice, Tsjechië. Het is een filiaal van het Bedřich Smetana Museum in Praag. Beide zijn gewijd aan de componist Bedřich Smetana (1824-1884), die in dit huis zijn laatste tien levensjaren doorbracht. Geschiedenis Dit huis werd bewoond door zijn dochter Zofie en haar man Josef Schwarz. In de nabijheid ligt een groot park dat tegenwoordig ook nog steeds bestaat en waar Schwarz jachtopziener was. Smetana kwam hier in 1875 wonen, omdat hij sinds een jaar eerder aan gehoorverlies leed. Hij trok daarom bij ze in om zich te verzekeren van een stabiel inkomen. Hij bleef hier uiteindelijk tot zijn dood in 1884. In dit huis componeerde hij het merendeel van zijn belangrijkste werken, waaronder De duivelmuur, De kus, Het geheim, de cyclus Mijn vaderland en een groot aantal werken meer zoals koorstukken. Vier jaar na zijn dood werd er een herinneringsplaquette onthuld aan de muur van het huis. In 1928 werd er vervolgens een klein museum gevestigd in zijn voormalige werkkamer. De rest van de huis behield echter nog steeds zijn oorspronkelijke functie. In 1936 werd het jachtopzienershuis gekocht door een vereniging die zich richtte op de nalatenschap van Smetana. Samen met het Bedřich Smetana Museum in Praag werd een jaar later een permanente expositie opgesteld. In 1950 werd ook het beheer overgedragen aan het Praagse museum dat de expositie dat jaar ook vernieuwde. In 1964 werd de laatste vernieuwing doorgevoerd. In 1987 moest het museum de deuren sluiten vanwege achterstallig onderhoud. Ondertussen werden er wel restauratiewerkzaamheden uitgevoerd, maar was er te weinig financiering voor een nieuwe expositie. Het duurde uiteindelijk vijftien jaar, tot het museum in 2002 opnieuw open ging voor het publiek. Collectie De collectie richt zich sinds 2002 vooral op de tijd die Smetana in Jabkenice doorbracht. Te zien zijn allerlei originele meubelen, de piano waarop hij componeerde, beeldjes, schilderijen, foto's, partituren, handgeschreven documenten en brieven, en allerlei andere eigendommen die van hem en zijn familie zijn geweest. Zijn werkkamer en de salonkamer van de familie zijn teruggebracht naar de tijd toen hij in dit huis woonde. De bezoeker kan naar wens muziek van Smetana af laten spelen en verder is er nog een kleine concertzaal ingericht. In de hal is een expositie te zien van schilderijen van zijn kleinzoon, Zdeněk Schwarz. Galerij Zie ook Lijst van muziekmusea Lijst van musea in Tsjechië
Vodní nádrž Střence

Vodní nádrž Střence je vodní nádrž v okrese Třebíč na Ptáčovském potoce, v katastrálním území Okřešice. Byla vybudována v roce 2012 na podmáčeném místě, kde kdysi bývaly mokřady. Má rozlohu 5 hektarů. Vodní nádrž slouží především k zadržování vody v krajině, nikoliv k chovu ryb. Koupání v ní je možné. Severozápadně od vodní nádrže se nacházejí také dvě menší jezírka. U východního okraje jezera stojí přístřešek. Odkazy Reference
Hubleska

Hubleska, nebo Bílov-Hubleska je vodní nádrž nebo rybník postavený v roce 2001 na soutoku potoků Jablůňka a Hubleska, patřící do povodí řeky Bílovka a povodí veletoku Odra. Leží na území vesnice Bílov v okrese Nový Jičín v Moravskoslezském kraji. Nachází se také v Těškovické pahorkatině patřící do pohoří Vítkovská vrchovina, v přírodním parku Oderské vrchy a v Horním Slezsku. Další informace Každoročně se na Hublesce koná Jarní otvírání vody s rybářskými závody, které se stálo populární akcí. Kolem vodní nádrže vede křížová cesta Bílovec s netradičními ocelovými zastaveními a cyklotrasa Kravařsko. Hubleska je vhodná pro přírodní koupání. Místo je celoročně volně přístupné. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hubleska na Wikimedia Commons
Rotunda svatého Jana Křtitele (Zborovy)

Rotunda svatého Jana Křtitele ve Zborovech v okrese Klatovy stojí v jihozápadní části obce. Je součástí kostela svatého Jana Křtitele. Památkově chráněn je celý areál, včetně ohradní zdi s branou a pamětního kříže. Historie Rotunda pochází z přelomu 12. a 13. století. Barokní úpravou prošla během 17. a 18. století. Popis Rotunda má kruhovou loď a obdélný presbytář s apsidou. Je postavena z lámaného kamene, nemá sokl a chybí jí zděná lucerna. Okrouhlá loď má v průměru 7,10 metru, kopulové klenutí sahá do výše 8,40 metru. Triumfální polokruhový oblouk se otevírá do presbyteria 3,65 metru dlouhého a 3,25 metru širokého, klenutého plackou. Apsida, hluboká 2,20 metru, je sklenuta nepravidelnou konchou. Odkazy Poznámky Reference Literatura BENEŠOVSKÁ, Klára. Zborovy : rotunda sv. Jana Křtitele. Předrománská a románská architektura v západních Čechách. 1978, strana 43. VARHANÍK, Jiří. Nález architektonických článků rotundy ve Zborovech (o. Klatovy). Archeologie západních Čech. sv. 10 (2016), s. 168–171. ISSN 1804-2953. MERHAUTOVÁ-LIVOROVÁ, Anežka. Poznámky k rotundě ve Zborovech. Umění, roč. 3 (1955), č. 1, s. 82. MERHAUTOVÁ, Anežka. Zborovy : kostel sv. Jana Křtitele. Raně středověká architektura v Čechách. 1971, strana 364. Související články Seznam románských rotund v Česku Externí odkazy Legendy o založení kostela
Church of the Most Sacred Heart of Our Lord

The Church of the Most Sacred Heart of Our Lord (Czech: Kostel Nejsvětějšího Srdce Páně) is a Roman Catholic church at Jiřího z Poděbrad Square in Prague's Vinohrady district. It was built between 1929 and 1932 and designed by the Slovene architect Jože Plečnik. Plečnik found the inspiration for this construction in old Christian and ancient patterns. The Czech sculptor Damian Pešan (1887–1975) created statues of Christ and six Czech patron saints above the main altar, and he also designed the liturgical vessels. This was one of three new buildings constructed in 1929 in Prague, inspired by the 1000th anniversary of the death of St. Wenceslas. The most expensive construction for Wenceslas's commemoration in Prague was the completion of the medieval St. Vitus Cathedral, but the Catholic Church also decided to build two new churches. One church was to be built in Vršovice, Prague 10 – St. Wenceslas Church (Vršovice) by Czech architect Josef Gočár and this one, which was to be built at Jiřího z Poděbrad Square in Vinohrady. It is considered one of the most significant Czech religious constructions of the 20th century. In the wide 42 m high tower wall is a huge, 7.6 m diameter glazed clock (the largest in the Czech Republic). In the basement is a spacious chapel with a wooden caisson ceiling. Inside is an altar made of white marble, a three-metre gilded figure of Christ, and six statues of the patrons of Bohemia. During World War II, the six bells from the tower were melted down for arms production, and in 1992, two copies were returned. Since 2010, the church has been ranked among national cultural monuments. References
Église du Sacré-Cœur-de-Jésus de Prague

L'église du Sacré-Cœur-de-Jésus (en tchèque : Kostel nejsvětějšího srdce Páně), située en plein cœur de la place Georges-de-Poděbrady (Náměstí Jiřího z Poděbrad) à Prague, est le plus important des édifices sacrés construits en Bohême au cours du XXe siècle. Construction L'édifice fut érigé selon le projet de l'architecte slovène Jože Plečnik, de 1928 à 1932. Plečnik accomplit la majeure partie de son projet, de même que les travaux d'aménagement du château de Prague, sans accepter, dit-on, d'honoraires. Les travaux de construction de cette église se sont déroulés parallèlement à ceux de l'église de Saint-François à Ljubljana, ville où Plečnik est né, et où il est mort, le 7 janvier 1957. La première pierre de l'église fut posée le 28 octobre 1928, à l'occasion du 10e anniversaire de la création de la République. Les plans de Plečnik prévoyant un remaniement de la place Georges-de-Poděbrady sont restés inachevés, ainsi que certains éléments de l'église réalisés plus tard par son disciple, Otto Rottmayer. Architecture Inspiré des temples de l'Égypte antique et des basiliques des premiers chrétiens, l'édifice se situe en marge des mouvements modernes. Toute une série de motifs utilisés par Plečnik pour les décorations de sa construction s’inspirent des symboles des rois, du fait aussi que l’église se trouve dans le quartier appelé autrefois Královské Vinohrady – Vinohrady royale. Construite en briques, la façade arbore un clocher massif en forme de parallélépipède, d'une hauteur de 42 m, muni d'une immense rosace de 7,6 m de diamètre. Cette tour principale dotée de six cloches abrite également la plus grande horloge de Prague. À l'intérieur, les murs sont revêtus de plaques en céramique naturelle, complétées par de petits éléments décoratifs en or. Au-dessus du maître-autel en marbre blanc, doté d’un portillon ciselé et doré, est suspendue une statue du Christ, placé dans un cœur symbolique. À côté de cette statue, dorée et haute de trois mètres, se situent des statues en bois, figurant six saints patrons de Bohême : saint Jean Népomucène, sainte Agnès de Bohême, saint Adalbert, saint Venceslas, sainte Ludmila et saint Procope. Liens externes Site officiel Ressource relative à la religion : GCatholic.org Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail de l’architecture chrétienne Portail de Prague Portail de la protection du patrimoine
Kościół Najświętszego Serca Pana Jezusa w Pradze

Kościół Najświętszego Serca Pana Jezusa (cz. Kostel Nejsvětějšího srdce Páně) – kościół rzymskokatolicki w Pradze-Vinohradach, wzniesiony w latach 1928–1932; narodowy zabytek kultury Republiki Czeskiej. Historia W 1914 roku powołano stowarzyszenie na rzecz budowy drugiego kościoła w Vinohradach; konkurs na budowę nowej świątyni ogłoszono w 1919 roku. Słoweński architekt Jože Plečnik nie brał udziału w konkursie, jednak został poproszony przez jurorów do wykonania własnego projektu. Przygotował trzy projekty, za które nie otrzymał wynagrodzenia, z czego ten, który ostatecznie wybrano był pierwotnie dużo bardziej monumentalny i oprócz kościoła obejmował także szkołę, budynki mieszkalne i łuk triumfalny. Swój projekt wybrany do realizacji ukończył w 1927 roku. Prace budowlane prowadziło przedsiębiorstwo Nekvasil z Karlína w latach 1928–1932. Budowę kościoła finansowano z tzw. Fundacji Bestta oraz darowizm. Kościół został poświęcony 8 maja 1932 roku. Wyposażenie wnętrza wykonano w dużej części po konsekracji według projektu Jože Plečnika oraz Otto Rothmayera, który przejął zadania po powrocie Plečnika do rodzinnej Lublany. 3 maja 1958 roku kościół uznano za narodowy zabytek kultury Republiki Czeskiej. Czeskie ministerstwo kultury zamierzało około 2004 roku zaproponować wpisanie kościoła na listę światowego dziedzictwa UNESCO. W planach jest zmiana otoczenia kościoła na zgodny z pierwotnym projektem Jože Plečnika. Architektura Projekt świątyni w stylu modernistycznym był wzorowany na kościołach wczesnochrześcijańskich. Jest to kościół halowy z szeroką dzwonnicą na planie prostokąta o wymiarach 26 x 38 m. Wysokość korpusu wynosi 14 m. Elewacje wykonane z cegły, częściowo potynkowane i pomalowane na biało. Dzwonnica z sześcioma dzwonami o wysokości 42 m jest zwieńczona trzymetrową sferą pokrytą blachą miedzianą i krzyżem o wysokości 4 m. Na wieży znajduje się okrągłe okno z zegarem o średnicy 7,6 m ze szklanym cyferblatem. W podziemiach znajduje się kaplica nakryta sklepieniem kolebkowym. Liczne detale architektoniczne są związane z królewskimi symbolami: elewacja z wystającymi z lica cegłami przypomina płaszcz gronostajowy, a kopuła dzwonnicy z krzyżem przypomina jabłko królewskie, a w ścianie przy ołtarzu w krypcie znajdują się elementy z archikatedry Świętych Wita, Wacława i Wojciecha w Pradze, co ma symbolizować więź z Zamkiem Praskim. We wnętrzu znajdują się m.in. rzeźby wykonane przez Damiána Pešana oraz obrazy do stacji drogi krzyżowej namalowane przez Františka Bohumila Doubka. Galeria Przypisy
Vodní elektrárna Vranov

Vodní elektrárna Vranov nad Dyjí se nachází na řece Dyji na vranovské přehradě. V elektrárně jsou tři hlavní turbíny, z nichž každá má výkon 6,3 MW. Elektrárna je doplněná ještě o jednu menší turbínu o výkonu 1,12 MW, kterou protéká běžný odtok z vodní nádrže. Slouží také jako jeden ze záložních zdrojů pro Jadernou elektrárnu Dukovany v případě tzv. blackoutu. Lze si zarezervovat prohlídku elektrárny s průvodcem, k vidění je i starý velín, ze kterého se celá elektrárna kdysi řídila. Technické parametry typ elektrárny – středotlaká, vyrovnávací rok uvedení do provozu – 1934 objem nádrže – 132,7 mil. m³ spád – 42 metrů počet turbín – 4 typ turbín – Francisova turbína výkon turbín – 3 x 6,3 MW a 1,12 MW max. průtok vody turbínou – 3 x 15 m³/s roční výroba – 25 GWh Bateriové úložiště V roce 2024 byla zprovozněna záložní Li-on baterie o kapacitě 2,5 MWh a výkonu 2,5 MW. Bateriové úložiště doplňuje podpůrné služby agregačních bloků společnosti E.ON. Hmotnost bateriového úložiště je patnáct tun a je schopné během pěti sekund dodat plný výkon do české energetické přenosné sítě. Plně digitalizované úložiště je řízeno z centrálního dispečinku společnosti E.ON v Brně. Baterie je umístěna v historické budově rozvodny, která musela být stavebně upravena. Ve třech místnostech se nachází bateriové úložiště, strojovna stabilního hasicího zařízení a rozvodna s transformátorem. Prostory úložiště jsou klimatizovány na optimální teplotu 22 až 25 °C. Místnost bateriových článků chrání plynové hasicí zařízení Siemens Sinorix CDT, které po detekci požáru je schopné do šedesáti sekund zaplnit místnost dusíkem na dobu minimálně třiceti minut. Čistý dusík je skladován ve vedlejší místnosti v tlakových lahvích. Odkazy Reference Související články Vodní nádrž Vranov Seznam vodních elektráren v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní elektrárna Vranov na Wikimedia Commons Čtvrtý díl seriálu o vodní elektrárně ve Vranově nad Dyjí Hladina v nádrži Dyje
Sportovní hala Gustawa Przeczka

Sportovní hala Gustawa Przeczka je sportovní hala v Třinci. Hala má kapacitu 220 diváků, z toho 200 sedících. Na své domácí zápasy ji využívá florbalový klub FBC Třinec, basketbalový klub SBŠ Třinec a žaci ze dvou základních škol. Halu také využívají ke svým domácím zápasům mládežnické týmy FBC Třinec a také jeho B tým a další amatérské týmy z okolí. Konají se zde také různé firemní akce a plesy. Hala je součásti komplexu budov Základní školy a mateřské školy Gustawa Przeczka s polským jazykem vyučovacím v Třinci a byla otevřena v roce 2019. Je pojmenována po Gustawu Przeczkovi (1913 – 1974) řediteli školy, spisovateli, literátovi, menšinovém aktivistovi, československém politikovi a poslanci Národního shromáždění ČSR. Popis Hala má kapacitu 220 diváků, z toho 200 k sezení. Hala také disponuje 4 šatnami a dalším zázemím. Hala splňuje parametry českého florbalu Kategorie ll a je vhodná pro ligové turnaje. Odkazy Reference Související články SH STARS Třinec Externí odkazy FBC Intevo Třinec
Hasištejn Castle

Hasištejn (German: Burg Hassenstein) is a ruined medieval castle in Bohemia, the Czech Republic. It is situated near Kadaň, Klášterec nad Ohří and Chomutov. The castle, first mentioned in Maiestas Carolina, was probably founded by Friedrich of Schönburg to guard the way from Prague to Saxony. The castle was seized by Václav IV of Luxembourg in the early 15th century and given to Nicholas of Lobkowicz. The most renowned inhabitant of the castle was Bohuslav Hasištejnský z Lobkovic, a poet and traveller who was born in Hassenstein and lived there permanently from 1503 to his death, in 1510. He gathered a huge library (comprising more than 650 volumes) in the castle, resulting in many scholars and humanists visiting Hasištejn Castle to borrow his books. Martin Luther and Philipp Melanchthon were among his visitors. After Bohuslav's death in 1510, Hasištejn Castle began to fall into disrepair, which was exacerbated when it caught fire in 1560. Although the castle is now a ruin, its tower and walls remain standing to this day. The castle became state property during the communist regime, but it was returned to the Lobkowicz family after 1989.
Château de Hasištejn

Le château de Hasištejn (en allemand : Hassenstein) est situé dans la partie bohémienne des monts Métallifères, à une altitude de 627 m surplombant la ville de Místo dans le district de Chomutov. C’est l’un des plus anciens châteaux des monts Métallifères. Histoire Le château a été construit au début du XIV, probablement en 1320. Une forteresse se dressait sur ce site pour protéger la route commerciale de Zwickau à Kaaden et le royaume de Bohême. En 1348, le château est entré en possession des seigneurs de Schönburg. Le château est abandonné dès 1634 et tombe en ruine. En 1891, le propriétaire Emanuel Karsch fait effectuer d’importants travaux de sécurité et de rénovation. Son fils du même nom poursuit également les travaux de préservation des ruines Personnalités Bohuslav Lobkowicz von Hassenstein (né en 1461 ; † 1510 à Hassenstein), humaniste qui a fait du château un centre culturel de l’Europe et y possédait la plus grande bibliothèque privée de Bohême, qui a également été utilisée par Luther et Melanchthon. Johann Wolfgang von Goethe a visité les ruines le 9 septembre 1810 lors de son séjour au château d’Eisenberg et les a dessinées. En 1831, il se souvient de cet agréable séjour dans son journal. Pour commémorer sa visite Une plaque commémore cette visite. Propriétaires 1348–1392 Friedrich von Schönburg († vers 1364), à partir de 1351 avec Bernhard von Schönburg († 1392) 1392-1394 Roi Venceslas IV 1394–1396 Fritzko (Friedrich) von Schönburg 1412–1418 Heinrich X von Plauen auf Petschau und Königswart, Reichspfleger in Eger 1418-1435 Nikolaus Chudy von Lobkowicz 1435-1462 Nicolas II de Hassenstein-Lobkowicz De 1462 à 1600, ses fils Jean, Nicolas III, Iaroslav Ier et Bohuslav continuèrent alors dans la famille 1606–1622 Leonhard Stampach von Stampach 1623–1840 Comte palatin Jaroslav Borsita Comte de Martinitz et ses descendants 1840–1880 Karl Friedrich Otto Graf Wolkenstein-Trostburg et ses descendants 1880–1891 Franz Preidl Edler von Hassenbrunn 1891-1945 : son petit-fils Emanuel Karsch l’Ancien et sa descendance à partir de 1945 propriété d'État Notes et références Crédit de traduction (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Burg Hasištejn » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste des châteaux tchèques par région Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : MonumNet Portail des châteaux Portail de la Tchéquie Portail de la protection du patrimoine
Borgen Hasištejn

Borgen Hasištejn (tyska: Hassenstein) är en borgruin i distriktet Chomutov i nordvästra Tjeckien. Borgen ligger på en kulle 627 meter över havet. Den första ägaren av borgen nämns 1348 i en urkund. Året 1412 övergick borgen i borggreve Heinrich av Plauens ägo. Heinrich skapade sig en del av inkomsterna genom plundring, och även av besittningar som tillhörde kungen Wenzel IV. Wenzel skickade sin militär till borgen som övertogs efter en belägring. Borgen var länge säte för en gren av adelssläkten Lobkowicz. Diktaren och humanisten Bohuslav Hasištejnský z Lobkovic skapade här ett stort bibliotek som besöktes av Martin Luther, Philipp Melanchthon och språkforskaren Matthäus Aurogallus. Från och med 1600-talet var borgen obebodd. Året 1810 besöktes ruinen av Johann Wolfgang von Goethe och han gjorde en teckning av byggnaden. Trapporna i två torn finns fortfarande kvar. Ett dike som fanns kring borgen är sedan flera årtionden fyllt med jord. Av den yttre ringmuren finns nästan inget kvar. Hasištejn hade ett påfallande stort kapell. Referenser