NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Petra a Pavla (Žežice)

Římskokatolický farní kostel svatého Petra a Pavla v Žežicích je gotická sakrální stavba stojící v dolní části obce při průjezdní silnici. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel je připomínaný poprvé 1352. Nově byl postaven po skončení husitských válek roku 1470. Roku 1780 byla barokně prodloužena loď a postavena nová věž, přistavěny sakristie a oratoř po stranách presbytáře. Byly také upraveny okna presbytáře. Zachovány gotické články zejména na presbytáři. Po roce 1945 byl v důsledku vysídlení německy mluvícího obyvatelstva opuštěn a zchátral. Opraven byl po roce 1990. Architektura Kostel je jednolodní s polygonálně zakončeným presbytářem se sakristií po jižní straně a oratoří po severní straně. V průčelí se nachází hranolová věž. Okna jsou zakončena polokruhově. Na jednom z nárožních opěráků presbytáře a na severní straně sakristie jsou znaky Lungviců. Na věži je letopočet 1780. Nad její římsou reliéf polopostavy muže v obdélném vpadlém poli. Presbytář je sklenut dvěma poli křížové žebrové klenby a parsčitě v závěru. Žebra se zde sbíhají na konzoly. Triumfální oblouk je hrotitý. Loď má plochý strop. Kruchta je zděná. Sakristie a oratoř jsou barokní a pocházejí z roku 1780. Jsou sklenuty plackou. Zařízení Vnitřní zařízení většinou novodobé. Z původního zařízení se zachovala renesanční pískovcová křtitelnice s mušlovitou kupou, která je datována do roku 1575. Renesanční náhrobník je z období kolem roku 1600. Údaje na něm jsou však nečitelné. Zvony V západní věži kostela se nacházely nejméně tři zvony, z nichž zde zbyl pouze jediný středověký zvon s obtížně čitelným nápisem. Doložen je zde zvon z r. 1520 od mistra Tomáše z Litoměřic a zvon z r. 1598. V sanktusníku kostela zvon z r. 1925 od Rudolfa Pernera. Okolí kostela Poblíž kostela se nachází fara z roku 1709. Je obdélná a patrová. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra a Pavla na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Petra a Pavla, Chuderov (katalog biskupství litoměřického)
Kostel svatého Prokopa (Chotětov)

Římskokatolický farní kostel svatého Prokopa v Chotětově je původně gotická, později barokizovaná, sakrální stavba nacházející se na jižní straně návsi na bývalém hřbitově. Dominantou kostela je hranolová věž s cibulovou střechou a barokní vstupní brána. Od roku 1967 je kostel chráněn jako kulturní památka. Také blízká fara (čp. 22) je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie Kostel byl vystavěn v gotickém slohu okolo roku 1546 na místě starší církevní stavby ze 14. století. V roce 1773 byl kostel přestavěn do barokní podoby. Architektura Stavba je obdélná, jednolodní. Na jeho triumfálním oblouku se nachází nápisová deska. Kostel má průčelní věž, jižní předsíň a oratoř z roku 1612. Presbytář je užší, polygonální. Jsou zde opěráky a půlkruhová okna. Věž je hranolová, dole hladká, výše je členěna vpadlými rámy. Na vrcholu je cibulová střecha. Věž je vestavěna do hladkého průčelí s vysokým štítem. Okna jsou ve tvaru půlkruhu. Loď má plochý strop. V lodi se nachází zděná kruchta spočívající na třech arkádách. Jižní přístavek je sklenut v obou podlažích valeně. Presbytář je sklenut žebrovým křížem a paprsčitě s klínovými vyhloubenými žebry. V kostele je nástěnný výklenkový pozdně gotický sanktuář. Zařízení Zařízení je rokokové z roku 1773. Hlavní oltář je portálový, sloupový a zdvojený. Je na něm kopie sázavského obrazu sv. Prokopa. Na stranách se nachází dvojice bust sv. Václava a sv. Víta. Na kredenčním oltáříčku je obrázek sv. Anny v rokokovém rámečku, který je adorován dvěma anděly. Dále jsou v kostelu dva boční protějškové oltáře. Jsou rámové s anděly a s obrazem Snímání s kříže, který se nachází na levé straně. Na pravé straně je obraz sv. Jana Nepomuckého s historicky novými anděly a novým psuedorokokovým retáblem. Kazatelna je zdobena reliéfy Čtyř evangelistů. Dále je v kostele prosklený rokokový oltáříček (svatyňka) s gotickým krucifixem, na kterém je gotický korpus z 15. století. Na zdi nad vchodem do sakristie je obraz Bolestné Panny Marie v rozvilinovém barokním rámu s medailóny z počátku 18. století. Lavice v kostele jsou umělecky kvalitním barokním dílem. Jsou vyřezávané v barokním stylu z první poloviny 18. století. Křtitelnice je cínová a pochází z roku 1531. Okolí kostela Nad studánkou na návsi pod kostelem je empírová výklenková kaplička z roku 1819. Na návsi je také barokní sousoší Korunování Panny Marie asi z roku 1730. Restaurováno bylo v roce 1936. Na rozcestí směrem na Bezno jsou Boží muka. Jedná se o zděnou polygonální kapli s lichými arkádami a s kovaným křížem ze druhé poloviny 17. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Prokopa na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Prokopa, Chotětov (katalog biskupství litoměřického)
Kostel svatého Prokopa (Libošovice)

Římskokatolický farní kostel svatého Prokopa v Libošovicích v okrese Jičín je pozdně gotická a pseudogotická sakrální stavba uprostřed obce. Kostel je obklopen bývalým hřbitovem s kamennou ohradní zdí. Od roku 1964 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel existoval již ve 14. století a poprvé je připomínaný v roce 1352. V roce 1610 byl výrazně přestavěn či spíše znovu postaven. Roku 1874 byla prodloužena loď k západu a postavena věž v ose západního průčelí. Celá stavba byla slohově sjednocena ve formách novogotiky. Architektura Kostel je obdélný, jednolodní. Má polygonálně uzavřený presbytář, při kterém se na východní straně nachází sakristie a na severní straně oratoř. Kostel má novou průčelní část s věží. Opěráky a hrotitá okna mají dvojité kružby. Jižní portál je hladký. Hladká je i hranolová věž, která nese kvádrový jehlanec a vystupuje z prostoru hřbitova. Uvnitř je kostel sklenut valeně s lunetami. Na hranách jsou maltová žebra. V lodi na klenbě je letopočet 1610. Renesanční kruchta je zděná a spočívá na třech pilířových arkádách. Oratoř i sakristie jsou čtvercové. Mají valenou klenbu. V oratoři na východní straně se nachází hrotité okno. Zařízení Zařízení je z 18. století. Hlavní oltář je rokokový, rámový. Je nesený anděly a je na něm původní obraz sv. Prokopa a sochy sv. Norberta a sv. Ivana na portálech. Dva boční oltáře jsou rokokové, rámové. Na levém oltáři je zobrazena Kalvárie a na pravém oltáři je zpodobněn sv. Jan Nepomucký. Kazatelna je klasicistní, válcová. Je na ní obraz Kázání na hoře a zobrazení Evangelistů. Pochází z konce 18. století. Okolí kostela Poblíž kostela se na kamenném soklu nachází klasicistní socha sv. Prokopa z 19. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Prokopa na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb ve farním kostele sv. Prokopa, Libošovice (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Prokopa v Libošovicích na webu Hrady.cz
Kostel svatého Stanislava z Krakova (Loukov)

Římskokatolický farní kostel svatého Stanislava z Krakova je sakrální stavba v obci na stráni nad silnicí na zrušeném hřbitově. Od roku 1964 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel je připomínán jako farní k roku 1368. Dnešní kostel byl vystavěn ve 2. polovině 18. století. Architektura Jedná se o jednolodní stavbu s půlkruhově uzavřeným presbytářem se sakristií (s oratoří) po severní straně. Nad západním průčelím se nachází hranolová věž. Vnějšek kostela je bez výrazného členění. Presbytář a loď jsou zaklenuty plackami. Kruchta je zděná. Na stropě se nacházejí fresky na téma legendy o sv. Stanislavovi v iluzívní architektuře. Pocházejí z konce 18. století a byly později opravovány. Zařízení Zařízení je novorenesanční z období kolem roku 1880 od Antonína Suchardy z Nové Paky. Na hlavním oltáři je obraz Zavraždění sv. Stanislava od J. Kandlera. Od téhož autora pocházejí i obrazy na bočních oltářích zpodobňující Pannu Marii a sv. Josefa. V podvěží je kaple Božího hrobu se sochařsky zpracovaným oltářem z období kolem roku 1800. U vchodu na kruchtu se nachází deskový obraz Ukřižování. Jedná se o lidové dílo ze 17. století. Na kruchtě je deskový obraz sv. Stanislava ze 17. století, který byl patrně původně na hlavním oltáři. V sakristii jsou dvě barokní sošky sv. Kateřiny a sv. Apolonie. Jedná se o umělecky kvalitní díla ze 2. čtvrtiny 18. století. Socha Božského srdce Páně pochází od Čeňka Vosmíka. Zvony Ve věži kostela se nachází čtyři zvony: Maria, váží 470 kg a byl odlit v roce 1977 rodinou Manouškovou zvon z roku 1591, váží 320 kg a byl odlit neznámým zvonařem Josef, váží 190 kg a byl odlit v roce 1977 rodinou Manouškovou Stanislav, váží 120 kg a byl odlit v roce 1977 rodinou Manouškovou Okolí kostela Za vsí na cestě do Hájů se nachází socha sv. Jana Nepomuckého s anděly. Pochází ze 2. poloviny 18. století a stojí na trojbokém podstavci s figurálními reliéfy. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Stanislava z Krakova na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Stanislava z Krakova, Háje nad Jizerou (katalog biskupství litoměřického)
Kostel svatého Šimona a Judy (Plazy)

Římskokatolický farní kostel svatého Šimona a Judy v Plazích je barokní sakrální stavba stojící na vyvýšenině na návsi obce na místě bývalého zrušeného hřbitova. Od roku 1967 je kostel chráněn jako kulturní památka. Historie Kostel byl vystavěn v letech 1739–1753 podle projektu architekta F. Rossiho, který v té době pocházel z Mladé Boleslavi. Stavitelem byl Š. Ševčík. Architektura Budova je obdélná a jednolodní. Průčelí kostela je členěno pilastry, se zdobeným štítem a pravoúhlým presbytářem a se sakristií. Presbytář i východní čtvercová sakristie byly dostavěny v roce 1764. Fasády kostela jsou v pseudorenesančním stylu. Presbytář je sklenutý valenou klenbou se stýkajícími se lunetami z roku 1746. Loď je zdobena stejně jako presbytář. Stěny člení pilastry. Zařízení Hlavní oltář je rámový, mřížkový s anděly od F. Práška z Mladé Boleslavi a s obrazem sv. Šimona a Judy od J. Ruty. Kostel má nový retábl s pseudobarokními sochami. Od F. Práška jsou i řezby čtyř evangelistů na kazatelně z roku 1757, kterou zhotovil truhláš J. Schütr. Dva boční oltáře jsou pseudobarokní. Okolí kostela Okolo kostela je pískovcová zeď. Na zrušeném hřbitově je v severozápadním rohu zvonice. Dole je zděná, nahoře má bedněné patro. Pochází z poloviny 18. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Šimona a Judy na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Šimona a Judy, Plazy (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Šimona a Judy v Plazích na webu Hrady.cz
Vondrákova vila

Vondrákova vila čili vlastní vila architekta Jaroslava Vondráka čp. 488, Západní 21, Praha 6 – Střešovice. Popis Vlastní třípodlažní vila architekta Jaroslava Vondráka je dominantou západní strany Macharova náměstí. Byla navržena ve speciﬁckém expresivním výrazu, který v sobě kombinuje prvky moderny i rondokubismu. Architekt Vondrák byl jeden z vítězů veřejné urbanistické soutěže na „kolonii rodinných domků na Vořechovce“ a je autorem mnoha dalších staveb v okolí, včetně Ústřední budovy s kinem Ořechovka. Půdorys je obdélný, s protilehlými půlválcovými rizality, severním a jižním. V suterénu bylo technické zázemí. V přízemí byla samostatným vstupem, navazujícím na branku oplocení, přístupná přijímací kancelář architekta a ateliér osvětlený z ulice dvěma velkými dvoukřídlými okny. Dalším vstupem ze zahrady byl přes předsíň a schodišťovou halu přístupný obývací pokoj s kuchyní a služebním zázemím. V patře jsou ložnice s koupelnou a velká terasa nad ateliérem, která byla podle návrhu autora v roce 1930 zasklena a dodnes funguje jako zimní zahrada. Výrazným prvkem členícím fasádu jsou mohutné vykonzolované patrové římsy, jež jsou hladce omítány. Štít uliční fasády je po stranách zubovitě ukončen a doplněn hluboce vykonzolovanými nadokenními římsami. Kompozičním doplňkem štítu jsou dále „protichůdné“ šikmé pásy ozdobných prvků z režného zdiva. Shodné členění a zdobné prvky (režné zdivo, omítané římsy) se uplatňují i na mohutném dekorativním centrálním komínovém tělese, které je samostatným výtvarným dílem. Zahrada je uspořádaná do dvou výškových úrovní. V horní úrovni je terasa obehnaná ze tří stran konstrukcí nezastřešené pergoly s režnými sloupky a obdélnými poli s dřevěnou konstrukcí s art- decovými motivy. Sloužila k letnímu posezení s přáteli či úředním jednáním. Oplocení pozemku koresponduje s fasádou domu. V roce 2010 byl objekt navržen za kulturní památku. Odkazy Literatura KŘÍŽOVÁ, Alexandra, Kateřina Hubrtová, Hedvika Křížová Nejedlá. Meziválečná architektura Střešovic - Méně známá tvář Prahy 6. Praha: Městská část Praha 6 ve spolupráci s Národním památkovým ústavem, ú. o. p. v hl. městě Praze, 2010. 46 s. ISBN 978-80-87220-10-8. S. 20–21. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vondrákova vila na Wikimedia Commons Vlastní vila Jaroslava Vondráka [online]. Foibos [cit. 2016-06-01]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-06-24.
Vodojemy Žlutý kopec

Vodojemy Žlutý kopec v Brně se nacházejí mezi ulicemi Tvrdého a Tomešovou na Starém Brně na úbočí Žlutého kopce. Tři vodojemy byly vystavěny postupně mezi 60. lety 19. století a druhým desetiletím 20. století. Z provozu byly vyřazeny v roce 1997 a v roce 2019 byly prohlášeny kulturní památkou. Historie V roce 1869 byl přijat projekt na výstavbu nového vodovodu v Brně. Výstavba probíhala podle projektu anglického stavitele Thomase Docwryho. V letech 1869–1872 byla postavena úpravna vody v Pisárkách, která odebírala surovou vodu z řeky Svratky nad jezem v Kamenném mlýně. Upravená byla čerpána do dvou tlakových pásem, z nichž nižší tlakové pásmo bylo na Žlutém kopci. V letech 1869–1872 byl postaven první ze zdejších vodojemů, který je tvořen jednou podzemní nádrží o vnitřních rozměrech 45 × 45 m a hloubce 6 m. Nádrž je vyzděna pálenými červenými cihlami a pro nepropustnost byl použitý obal z jílu. Druhý vodojem tvoří obdobná nádrž (s rozměry 45 × 70 m) z let 1896–1900. Třetí vodojem byl vystavěn ve druhém desetiletí 20. století a je tvořen dvěma betonovými nádržemi s rozměry přibližně 30 × 35 m a 30 × 45 m a s hloubkou přes 5 m. Mezi prvním a druhým vodojemem stojí bývalý technický domek. Vodojemy na Žlutém kopci byly odstaveny z provozu 18. března 1997, důvodem ukončení provozu byla nízká poloha vodojemů. Zpřístupnění Vodojemy spravuje městská organizace TIC Brno. Kvůli jejich zpřístupnění proběhla víceletá rekonstrukce. V první etapě byl v roce 2019 vybudován povrchový vstup do cihlových vodojemů; do té doby byly přístupné pouze po žebříku. V druhé etapě končící v říjnu 2022 byly vybudovány vstupy do obou cihlových vodojemů a byla nainstalována elektroinstalace. Závěrečná třetí etapa byla zaměřena na zpřístupnění betonového vodojemu, chodeb mezi vodojemy a povrchové úpravy. Od roku 2020 do března 2022 byl veřejnosti provizorně přístupný první cihlový vodojem. Po rekonstrukci byl společně s druhým cihlovým opětovně otevřen v říjnu 2022. Celý rekonstruovaný areál včetně třetího vodojemu byl veřejnosti zpřístupněn 22. března 2024. Galerie Odkazy Reference Související články Vodojemy Kraví hora Vodojemy na Špilberku Vodojem na Petrově Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodojemy Žlutý kopec na Wikimedia Commons Oficiální stránky Vodojemy při ulici Tvrdého Staré brněnské vodojemy na Stream.cz, 24. 9. 2020
Underground reservoirs in Žlutý kopec

The Underground reservoirs in Žlutý kopec are located between Tvrdého and Tomešova street on Žlutý kopec. The first of the historic reservoirs was built in 1872 to improve the quantity and quality of Brno's water supply. The reservoir was supplemented with another similar one at the end of the 19th century, and two decades later by a third reservoir consisting of two concrete tanks. The reservoirs remained in operation until 1997, when they were disconnected from the water supply network. In autumn 2019, an entrance was built to allow access to the reservoirs, but has so far only been used for operational purposes. In the same year they were declared a cultural monument. In July 2020 the first underground reservoir was open to the public. Links Official website References
Zbiorniki wodne Žlutý Kopec w Brnie

Zbiorniki wodne Žlutý Kopec w Brnie (cz. Vodojemy Žlutý Kopec) – zespół podziemnych zbiorników wodnych wybudowanych w latach 1874–1917 w rejonie ul. Tvrdého w Brnie, stanowiący część systemu wodociągowego Pisárky. Zbiorniki zostały uznane za zabytek kultury Republiki Czeskiej w 2019. Historia Szybki rozwój Brna w 2. połowie XIX wieku i związany z nim wzrost liczby ludności, spowodował konieczność zapewnienia mieszkańcom odpowiednich dostaw wody pitnej. Wodę zapewnił system wodociągowy Pisárky, zaprojektowany przez przedsiębiorcę z Londynu Thomasa Docwry’ego. Wodociągi w Brnie wzorowane były na rozwiązaniach brytyjskich. Woda pobierana była z rzeki Svratka, następnie oczyszczana w trzech biologicznych filtrach i pompowana do zbiorników. Dwa mniejsze zbiorniki (tzw. strefa wyższego ciśnienia) znajdowały się w Špilberku. Kolejne trzy zbiorniki wodne wybudowano na wschodnim zboczu wzgórza Žlutý Kopec. Jakość wody w wodociągu Pisárky szybko się pogorszyła i już pod koniec XIX wieku rozpoczęto budowę nowego wodociągu z Březovej nad Svitavou, który uruchomiono w 1913. System wodociągowy Pisárky działał do 1997 dostarczając wodę pitną i przemysłową. Po 1997 cały kompleks był nieużytkowany i stopniowo niszczał, a w 2014 przeznaczono go do likwidacji. W 2019 cały obszar na wzgórzu Žlutý Kopec został uznany przez Ministerstwo Kultury Republiki Czeskiej za zabytek kultury. Cały kompleks trzech zbiorników wodnych został zrewitalizowany i zagospodarowany na cele turystyczne. Pierwszy, najstarszy zbiornik został udostępniony do zwiedzania w 2020, kolejne w latach 2022 i 2024. W 2024 zakończono również prace związane z zagospodarowaniem terenu nad zbiornikami. Opis Zbiornik 1 Wybudowany został w 1874 według projektu Thomasa Docwry’ego po północno-zachodniej stronie kompleksu. System nośny zbiornika tworzą ceglane ściany i łuki dzielące całość budowli na rytmicznie ułożone komory. Posadzka jest ceglana, wyprofilowana, co ułatwia odpływ wody. Wymiary zbiornika wynoszą ok. 45 × 45 m, a jego wysokość 6,5 m. Pojemność zbiornika wynosi ponad 9,5 mln litrów. Zbiornik 2 Wybudowany w 1894 w związku z rosnącym zapotrzebowaniem na wodę według projektu brneńskiego inżyniera i budowniczego Emila Procházki. Podobnie jak zbiornik 1 jest wymurowany z cegły. Konstrukcję zbiornika tworzy 70 ceglanych filarów podtrzymujących sklepienia. Filary łączone są łukami. Wymiary zbiornika to 35 × 55 m. Wysokość wynosi 6,5 m. Zbiornik mieści 8,5 mln litrów wody. Zbiornik 3 Powstał w 1917 roku według projektu działu technicznego i projektowego Miejskich Wodociągów w Brnie. Wykonany w monolitycznej konstrukcji betonowej składa się z dwóch połączonych zbiorników: północnego o wymiarach 35 × 30 m oraz południowego o wymiarach 45 × 30 m. Sklepienie podpiera 87 masywnych, betonowych filarów. Pojemność obu części zbiornika wynosi 15 mln litrów. Przypisy
Kostel svatého Martina (Očihov)

Kostel svatého Martina je římskokatolický filiální kostel v Očihově v okrese Louny. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Stojí na levém břehu řeky Blšanky na východním okraji vesnice. Historie a stavební vývoj Nejstarší písemná zmínka o kostele pochází z roku 1355. Tehdy požádala císařovna Anna Svídnická, manželka Karla IV., papeže o jistou výhodu pro svého kaplana Petra Beneše, rektora kostela v Očihově. To už měl kostel za sebou přinejmenším stoletou historii. Ten původní byl postaven v románském slohu již ve druhé čtvrtině třináctého století. Z této nejstarší fáze pochází věž v celé své výšce. S ohledem na intaktní novodobé omítky nelze s jistotou stanovit stáří lodi a presbytáře. Některé architektonické detaily však naznačují, že ve 2. polovině 14. století byl až na věž kostel postaven nový. Dokládá to i jižní hrotitý portál a sedlový portál do podvěží. V roce 1763 se v kostelních účtech poprvé mluví o sakristii, o šest let později bylo navýšeno zdivo a v roce 1772 byla zazděna původní okna a nahrazena sedmi novými. V roce 1790 byl kostel vážně poškozen požárem. Při jeho rekonstrukci byla na věži románská okna nahrazena stávajícími a objekt byl nově zastřešen včetně krovů. Další opravy a úpravy proběhly v letech 1797, 1841 a 1870. Stavební podoba Jednolodní kostel má odstupňovaný, trojboce zakončený presbytář, k jehož jižní straně je přiložena sakristie zaklenutá plackovou klenbou. Před západní průčelí předstupuje hranolová věž s krytým vnějším schodištěm. Fasády jsou rozčleněné lizénovými rámci. První patro věže osvětlují úzká půlkruhová okénka s hlubokými špaletami. Z jihu vede do kostela mírně hrotitý portál s jednoduše profilovaným ostěním. Loď i presbytář mají ploché stropy na fabionu, ale podvěží je zaklenuté křížovou klenbou. V západní části lodi stojí kruchta na dřevěných sloupcích, pod kterou se nachází jednoduchý sedlový portál se zkoseným ostěním, kterým se vstupuje do věže. Galerie Odkazy Reference Literatura BUKOLSKÁ, Eva, Románské kostely v Dolním Jamném a Očihově, Zprávy památkové péče 18, 1958, s. 40–44. PEKSA, Vojtěch, Archeologický výzkum kostela sv. Martina v Očihově, Poohří 12, 2024, s. 9–28. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Martina na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Martina, Očihov (katalog biskupství litoměřického) Kostel sv. Martina – Očihov u Podbořan. 4. díl seriálu Sakrální památky [online]. Historie v terénu – Litvínovsko, 2023-03-07 [cit. 2023-02-15]. Dostupné online.
Kostel svatého Jakuba Většího (Brtnice)

Kostel svatého Jakuba Většího se nachází v Brtnici v okrese Jihlava. Od roku 1972 je chráněn jako kulturní památka. Jde o farní kostel farnosti Brtnice. Kostel stojí na místě bývalého gotického kostela zbořeného po požáru. Ten současný byl postaven v letech 1727–1747 a byl téměř zničen při dalším požáru v roce 1760, jeho obnova se pak protáhla až do roku 1784. Jde o jednolodní stavbu s věží a barokní výzdobou s odsazeným kněžištěm. K jeho bokům přiléhají útvary sakristie a depozitáře s oratořemi v patře. Východní průčelí je hladké, boční fasády v příčné ose lodi dělí příčné pilastry Značně protáhlá okna jsou završena odsazeným záklenkem. V západní části lodi se nachází hudební kruchta, podklenutá plackami mezi pasy, nesenými hranolovými pilíři. Barevné vitráže v oknech pochází z roku 1894. Nejcennější předměty, křtitelnice, ciborium a věčné světlo pochází ještě od Hynka Brtnického z Valdštejna a jeho manželky, tedy přibližně z konce 16. století. Odkazy Reference Literatura TOUFAR, Alois. Kostel sv. Jakuba v Brtnici 1946. Brtnice: Římskokatolická farnost Brtnice ve spolupráci s městem Brtnice, 2015. 46 s. ISBN 978-80-260-8429-7. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Jakuba Většího na Wikimedia Commons