NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rodný dům Sigmunda Freuda

Rodný dům Sigmunda Freuda je budova stojící v historickém jádru moravského města Příbor, kde se roku 1856 narodil Sigmund Freud, psycholog a neurolog, zakladatel psychoanalýzy a spoluzakladatel moderní psychiatrie. S rodinou v domě žil do svých tří let, poté se z města odstěhovali. Dům byl v roce 2005 prohlášen kulturní památkou, roku 2006 zde pak bylo zřízeno muzeum. Historie Dvoupodlažní rohový dům na jižním okraji středověkého centra Příbora byl vystavěn v první čtvrtině 19. století v Zámečnické ulici čp. 117, poblíž někdejších městských hradeb. V padesátých letech 19. století si první patro domu, nad kovárnou v přízemí, pronajala rodina Jakoba Freuda, rakousko-židovského drobného obchodníka s vlnou, a jeho ženy Amalie. V domě nejen bydleli, ale zároveň v něm byl umístěn otcův tkalcovský stav. Dům byl jako jediný z původní zástavby uchráněn před demolicí celé staré Zámečnické ulice roku 1975. Freudovo muzeum Dům byl v roce 2005 prohlášen kulturní památkou, v roce 2006 jej pak zakoupilo město, aby stavbu uvedlo do původní podoby z 19. století s úmyslem zřízení muzea věnovaného Freudově památce. Slavnostně bylo otevřeno 27. května 2006 u příležitosti 150. výročí Freudova narození, mj. za přítomnosti jeho potomků či prezidenta republiky Václava Klause. V roce 2021 byla v rodném domě instalována nová expozice a stala se uměleckým ztvárněním psychoanalytického myšlení. Autorkou byla zesnulá pravnučka Sigmunda Freuda paní Jane McAdam Freud. Návštěvník se při procházení jednotlivými místnostmi mohl ponořovat do různých vrstev lidské osobnosti. Ego, Superego a Id hrálo v Janine pojetí hlavní roli a hlavním konceptem této instalace bylo, že sama mysl se stala jakýmsi typem muzea. Stálou součástí expozice je i "Freudova pohovka" ve zcela výjimečném kovovém provedení a je umístěna před vstupem do rodného domu. Galerie Další informace V blízkosti se nachází také Památník Sigmunda Freuda. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Maison natale de Sigmund Freud na francouzské Wikipedii. Související články Muzeum Sigmunda Freuda ve Vídni Freudovo muzeum Londýně Seznam českých muzeí Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu rodný dům Sigmunda Freuda na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Birthplace of Sigmund Freud

The Birthplace of Sigmund Freud (Czech: Rodný dům Sigmunda Freuda) is a historic building in Příbor, Moravian-Silesian Region, Czech Republic. It is the birthplace of the psychologist, neurologist, and psychoanalyst Sigmund Freud, who was born in 1856. He lived in this house with his family until he was three years old before moving elsewhere. The house was designated a cultural monument in 2005 and opened as a museum in 2006. History The house was built in the first quarter of the 19th century at 117 Zámečnická Street. In the 1850s, the second floor, located above a blacksmith's shop on the first floor, was leased by the family of Sigmund Freud and his mother, Amalia Freud. This house was the only building preserved during the demolition of the entire old Zámečnická Street in 1975. This house was designated as a cultural monument in 2005. In 2006, it was purchased by the town of Příbor to be restored to its original 19th-century appearance in order to establish a museum honouring Sigmund Freud. The museum was officially opened on 27 May 2006, the 150th anniversary of Freud's birth, in the presence of his descendants and President Václav Klaus. References External links Official website
Dom rodzinny Sigmunda Freuda w Příborze

Dom rodzinny Sigmunda Freuda w Příborze (czes. Rodný dům Sigmunda Freuda) – muzeum, dom rodzinny Sigmunda Freuda zlokalizowany w Příborze, przy ul. Zámečnickiej 117. Historia i wystawa Ojciec Sigmunda Freuda Jacob (1815-1896), kupiec tekstylny, przeprowadził się do Příbora w 1840 z Halicza. Jego małżonka – Amalia (1835-1930) także pochodziła z Halicza. 6 maja 1856 urodziła w Příborze syna – Sigmunda, który był najstarszy z ósemki rodzeństwa. Sigmund Freud spędził w Příborze tylko trzy pierwsze lata swojego życia, właśnie w domu, który stanowi obecnie muzeum. Rodzina Freudów zajmowała tu wynajęte od Zajíców mieszkanie na pierwszym piętrze. Ojciec Sigmunda Freuda należał do czołowych handlarzy tekstyliami w mieście, ale mimo to status materialny rodziny nie był zadowalający. W 1859 opuścili Příbor i przez Lipsk udali się do Wiednia. Dom stoi obecnie samotnie, jednak w czasach Freudów stanowił zakończenie dłuższej pierzei, przy nieistniejącej obecnie uliczce, zburzonej w 1975 z wyjątkiem domu Freudów. Budynek od 1812 należał do rodziny Zajíców. Pierwszą tablicę pamiątkową umieszczono na obiekcie 25 października 1931 (75. rocznica urodzin Freuda). Jej autorem był miejscowy artysta – František Juraň. Zniszczyli ją Niemcy podczas okupacji (Freudowie byli żydowską rodziną). Nowa tablica powieszona została w 1947, a jeszcze okazalsza 4 października 1969. 14 grudnia 2004 dom odkupiło miasto. W sierpniu 2005 dom stał się narodowym zabytkiem kultury. 1 stycznia 2006 rozpoczęto rekonstrukcję domu według projektu Zdeňka Tupego i nadano mu wygląd z drugiej połowy XIX wieku. 27 maja tego samego roku, w obecności członków rodziny Freuda i prezydenta Czech Václava Klausa, dom udostępniono zwiedzającym jako muzeum Sigmunda Freuda. Eksponowana jest tu wystawa Sigmund Freud – człowiek, która pokazuje naukowca nie tylko jako wybitnego psychoanalityka, ale także człowieka pełnego humoru i autora wielu zabawnych wypowiedzi. Wystawie towarzyszą karykatury Vladimíra Jiránka. Wyświetlany jest także krótki film o dzieciństwie naukowca. Zwiedzanie odbywa się ze słuchawkami. Przed wejściem do domu stoi miedziana rzeźba uliczna w formie kozetki, na której można usiąść lub się położyć. Zobacz też Pomnik Sigmunda Freuda w Příborze Galeria Przypisy Linki zewnętrzne Pribor.eu – godziny otwarcia. pribor.eu. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-05-17)]. – dostęp 2013-05-04 Lasska Brana – dostęp 2013-05-04
Muzeum ghetta Terezín

Muzeum ghetta je součást Památníku Terezín v severočeském Terezíně. Nachází se v budově někdejší terezínské základní školy v centru města v Komenského ulici v bloku mezi náměstím Československé armády a Pražskou ulici (v témže bloku se nalézá i městský úřad, místní služebna Policie ČR a budova úřadovny České pošty). Jádro muzea tvoří stálá výstavní expozice z roku 1991 Terezín v takzvaném konečném řešení židovské otázky 1941–1945, tato expozice je věnována životům Židů v období druhé světové války a vězněným lidem z Terezínského ghetta (expozice vznikla v úzké spolupráci s nimi samotnými). Výstava obsahuje velké množství různých dokumentárních artefaktů, které vypovídají o tehdejším životě vězněných osob. Dokládají také neutuchající vůli lidí přežít i v nelidských existenčních podmínkách pod stálou hrozbou transportu do některého z vyhlazovacích táborů smrti, které se lidé snažili překonávat, mimo jiné, aktivní tvůrčí a uměleckou činností. V muzeu jsou také pořádány další sezónní jednorázové výstavy, součástí muzea je i kinosál určený pro promítání dokumentárních filmů, který může sloužit i jako přednášková místnost. V muzeu se také nalézá obchod s upomínkovými předměty, kde je možno zakoupit informační brožury, knihy, videokazety, DVD a další suvenýry. Odkazy Reference Související články Terezínská tryzna Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Muzeum ghetta Terezín na Wikimedia Commons Vítejte v Terezíně Archivováno 6. 7. 2017 na Wayback Machine. Památník Terezín
Musée de la ville de Prague

Le musée de la Ville de Prague est situé à Prague, en République tchèque. Il a été fondé en 1881. Le musée est composé de plusieurs bâtiments : le bâtiment principal, le bâtiment des douanes de Podskalí à Výtoň, le château de Ctěnice, les tours de Prague, la villa Müller et la maison de l'Anneau d'or. Le bâtiment néo-Renaissance a été construit entre 1896 et 1898 et inauguré au public le 27 septembre 1900. Notes et références Annexes Articles connexes Liste de musées en Tchéquie Liens externes (cs) Site officiel Portail des musées Portail de la culture Portail de l’histoire Portail de Prague
Muzeum umění Olomouc

Muzeum umění Olomouc (Nederlands: Kunstmuseum Olomouc) is een Tsjechisch museum. In Olomouc heeft het museum twee vestigingen: het Muzeum moderního umění en het Arcidiecézní muzeum Olomouc. In Kroměříž bevindt zich het Arcidiecézní muzeum Kroměříž. In totaal heeft het museum bijna 200.000 tentoonstellingsobjecten. Externe link (cs) (en) Officiële website
Mušenice

Mušenice je přírodní rezervace v lokalitě Rašovice u Bučovic v okrese Vyškov. Rezervace byla zřízena vyhláškou PZ ONV Vyškov ze dne 28. června 1990. Leží jihozápadně od města Bučovice. Důvodem ochrany je zachování společenstev xerotermních rostlinných druhů a druhově bohatých společenstev světlých hájů. Reference Literatura KOPŘIVA, Jiří. Chráněná území okresu Vyškov. Vyškov: OkÚ Vyškov – referát životního prostředí, 1999. Neprodejná publikace. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mušenice na Wikimedia Commons Mušenice – přírodní rezervace [online]. [cit. 2010-11-28]. Dostupné online. [nedostupný zdroj] SKLENÁŘ, Michal. Vzácné květiny ochraňují také ovce [online]. Vyškovský deník, 2010-06-24 [cit. 2010-12-03]. Dostupné online.
Myšenecká slunce

Přírodní památka Myšenecká slunce je geologická lokalita, na které se vyskytují turmalínové shluky v pegmatitovém tělese pronikající křemenným syenitem. Nachází se ve vsi Myšenec (část města Protivín v okresu Písek), za zdí zadního traktu stavení čp. 28. Památka spadá pod správu AOPK České Budějovice. Památku je možno navštívit volně ze silnice vedoucí od kostela mezi dvěma staveními. Důvod ochrany Chráněny jsou paprsčité turmalínové shluky tvořené dlouhými stébelnatými krystaly skorylu, které vznikly vyloučením z tuhnoucího žulového magmatu. Turmalínové shluky se hojně vyskytují na balvanech a skalách v zahradách mnoha myšeneckých stavení, ale i v jejich kamenném zdivu. Popis památky Na místě přírodní památky jsou tři velké shluky skorylu, kdy jeden je dlouhý přibližně 80 cm a je protáhlý převážně vertikálním směrem. Další dva se nacházejí přibližně půl metru až metr nalevo od něj. Tyto dva shluky jsou menší a jsou v podstatě vedle sebe. Všechny tři shluky jsou vzájemně rovnoběžné. Samotná tělesa jsou tvořena sloupkovitými krystaly skorylu, které dosahují velikosti řádově několika centimetrů. K roku 2007 byly levé dva shluky dobře viditelné a nepoškozené a pravý shluk byl ve spodní oblasti částečně porostlý lišejníkem, který zasahoval i do středové oblasti. Skoryly se nacházejí v křemenném syenitu, kde se dá rozpoznat jak čistý bílý křemen, tak i místy jeho odrůda v podobě růženínu, který ale není úplně zbarvený, ale spíše má nádechy do růžova. V horní části je i větší těleso živců, které je se skorylem v kontaktu. Odkazy Reference Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 287. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Myšenecká slunce na Wikimedia Commons Myšenecká slunce [online]. Česká geologická služba, rev. 2002-09-24 [cit. 2019-11-30]. Dostupné online.
Myť (Mirošov)

Myť u Mirošova je osada o cca 15 domech a má 23 stálých obyvatel, část města Mirošov v okrese Rokycany v Plzeňském kraji. Je v ní malý rybníček. V okolních lesích jsou betonové objekty z druhé světové války, které měly sloužit v nově budované německé vojenské střelnici. Na polovině cesty z Mirošova do Mytě stojí domov důchodců. Název V letech 1869–1890 nesla název Mýtě, v letech 1900–1910 Myť t. Mytě, od roku 1921 se nazývá Myť. Historie První písemná zmínka o vesnici pochází z roku 1726. Obyvatelstvo Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Myť na Wikimedia Commons Myť v Registru územní identifikace, adres a nemovitostí (RÚIAN)
Máchovy sady

Máchovy sady jsou městský park na Jejkově v Třebíči. Pojmenovány jsou podle Karla Hynka Máchy. Na svém východě plynule přecházejí do mladšího, avšak plošně rozsáhlejšího lesoparku Lísčí. Historie a popis Máchovy sady se rozkládají na západních svazích radostínské plošiny. Zahrnují krátký žleb, jímž vede cesta spojující ulici Kateřiny z Valdštejna od zimního stadionu s Purkyňovým náměstím u hlavního vchodu do Nemocnice Třebíč. Jižní stráně žlebu se zvedají k ulicím Střelkově a Sadové; s hlavní cestou tyto ulice spojuje jedna z bočních cest parku, ústící do ulice Střelkovy. Na severu žleb uzavírá skalní těleso, příkře oddělující Máchovy sady od zástavby Chmelovy ulice. I tato nejzápadnější radostínská skála je protkána upravenými i neupravenými pěšinami parku. Přístupná je ze západní části sadů, i od jihovýchodu sadů, od řeky kolem domů Chmelovy ulice a od Lísčí. Radostínský skalní výběžek je zároveň vyhlídkou na podstatnou část Jejkova, Vnitřního Města a Nových Dvorů, zejména na jejkovský klášter a zimní stadion. Plocha Máchových sadů činí asi 1,5 ha. Nadmořská výška se pohybuje od 407 m n. m. v ulici Kateřiny z Valdštejna k 429 m n. m. u Purkyňova náměstí a 424 m n. m. u Lísčí. Radostínský skalní výběžek přesahuje na svém západě nadmořské výšky 415 m n. m. Historie Máchových sadů sahá ke konci 70. let 19. století. Dnešní Máchovy sady byly před svou parkovou úpravou holými stráněmi pod domeckými stodolami; nejseverovýchodněji položená stodola stávala v prostoru současného dětského hřiště u justiční budovy. Původně byly Máchovy sady označovány jako „park za klášterem“. Dokud neexistovala ulice Kateřiny z Valdštejna, vstupovalo se do Máchových sadů při bráně do jejkovského kláštera z cesty vedoucí kolem klášterní zdi, která umožňovala průchod z Chmelovy ulice k dnešní křižovatce s ulicí Husovou. Na zřízení Máchových sadů časově následovaly práce v Lísčí, jehož stráně byly osazovány v letech 1891–1895. Porost Máchových sadů těžce postihla sucha v létě 1921. V Máchových sadech a Lísčí uhynuly tisíce listnatých i jehličnatých stromů. K částečné obnově dřevin Máchových sadů došlo v souvislosti s projektem Ochrana vod povodí řeky Dyje v letech 2005–2006. V dalších letech došlo k postupné celkové revitalizaci parku. V podzemí Máchových sadů vede jeden z hlavních kanalizačních sběračů: kmenová stoka kožichovická, zbudovaná v druhé polovině 20. let 20. století a rekonstruovaná v rámci projektu Ochrana vod povodí řeky Dyje. V Máchových sadech byl v roce 2026 instalován tzv. fotopoint s výhledem na město Třebíč. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Máchovy sady na Wikimedia Commons
Máchův památník

Máchův památník byl postaven v roce 1936 k 100. výročí úmrtí Karla Hynka Máchy. Nachází se v lesích nedaleko Olomučan (okres Blansko) a patří mezi objekty vybudované v Lesnickém Slavíně profesorem Josefem Opletalem z vlastního nákladu. Je vybudován z betonu, vápencových kamenů a mramorových desek. Na svých třech stranách jsou úryvky z Máje. Čtvrtá strana je celá věnována Máchovi s jeho podobiznou. Vrcholová deska je kulatá, vprostřed s betonovou polokoulí. V jednom místě památníku je vsazen dřevěný sloup. Bezprostřední okolí památníku je osázeno exotickými dřevinami, dále se zde nachází sluneční hodiny i rozcestník a lavička se stolem. Od památníku je krásný výhled do údolí Svitavy k Brnu a při dobré viditelnosti uvidíte až k Děvínu a Pavlovským vrchům nad Novomlýnskou nádrží (cca 50 km) a dál do Rakouska. Na opačné straně k Hořicím nad Blanskem. Směrem na východ je vidět oblast kolem Lipůvky. Pod památníkem se nachází bývalý lom, jeho dno bylo srovnáno a zatravněno, zbylá tmavá vápencová skála je vysoká kolem 10 metrů. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Máchův památník na Wikimedia Commons
Mánes Bridge

Mánes Bridge (Czech: Mánesův most) is a road and tramway bridge over the Vltava river in Prague, Czech Republic. It connects the Aleš Embankment and Rudolfinum to the Lesser Quarter (Malá Strana) and replaced the previous Rudolf footbridge built in 1869. The bridge is named after the Czech painter Josef Mánes. The new bridge was designed by architect Mečislav Petrů and engineers František Mencl and Alois Nový. Built of concrete and supported on four segmental arches, the bridge was opened in 1914 but not fully completed until 1916. Originally named the Archduke Bridge by Archduke Franz Ferdinand of Austria, it was renamed Mánes Bridge in 1920. In the 1960s the original mosaic pavements were replaced by asphalt. However, the asphalting caused various problems, and it was removed during reconstruction work between 1992 and 1994. References Jan Fischer, Ondřej Fischer: Pražské mosty. Academia, Praha 1985, s. 64–68, 105–111. Article contains material translated from the equivalent article (Mánesův most) on Czech Wikipedia External links Media related to Mánesův most at Wikimedia Commons
Pont Mánes

Le Pont Mánes (en tchèque : Mánesův most) est un pont fait pour les voitures et les tramways, situé sur la Vltava, dans le centre historique de Prague, en Tchéquie. Il relie le quartier de Malá Strana au quai Ales et a remplacé la précédente passerelle Rudolf construite en 1869. Le pont porte le nom du peintre tchèque Josef Mánes. Historique Le pont actuel a été conçu en béton et compte quatre arches. Il a été ouvert en 1914, mais n'a pas été achevé avant 1916. À l'origine appelé Pont de l'Archiduc, en l'honneur de l'Archiduc François-Ferdinand d'Autriche, il a été rebaptisé Pont Mánes en 1920. Dans les années 1960, les pavés d'origine ont été remplacés par de l'asphalte. Références Jan Fischer, Ondřej Fischer: Les ponts de Prague. Academia, Prague 1985, pages 64-68, 105-111. L'article contient des documents traduits à partir de l'article équivalent (Mánesův most) sur le Wikipedia tchèque Liens externes Ressources relatives à l'architecture : MonumNet Structurae Portail des ponts Portail des routes Portail de Prague
Most Mánesa

Most Mánesa (cz. Mánesův most) – most drogowy na Wełtawie, w Pradze, stolicy Czech. Łączy staromiejski plac Jana Palacha z malostranskim Klárovem (okolice stacji metra Malostranská). Most otwarto w 1914 (w pełni ukończono w 1916). Początkowo nosił imię arcyksięcia Franciszka Ferdynanda d'Este; zaś od 1920 upamiętnia Josefa Mánesa. Most ma 186 metrów długości i 16 m szerokości. Wiedzie po nim linia tramwajowa. Linki zewnętrzne Informacje o moście Mánesův most (Praha virtuální)
Манесов мост

Ма́несов мост (чеш. Mánesův most) — мост через Влтаву в Праге. Мост получил своё название в честь чешского художника Йо́зефа Ма́неса. Десятый мост (вниз по течению) из восемнадцати пражских больших и малых мостов. Соединяет Градча́нскую площадь (Hradčanské náměstí) и район Мала́-Стра́на. История До 1911 года на месте Манесова моста находилась паромная переправа и построенный в 1869 подвесной пешеходный мост Рудольфова лавка, соединявшие рыбацкий поселок Писек (Písek) и Старе-Место. Мост был построен под руководством инженеров Франтишека Менцла (František Mencl) и Алоиса Новы (Alois Nový) в сотрудничестве с архитектором Мечиславом Петру (Mečislav Petrů)в 1912—1914 годах. Он был открыт в 1914 году, однако полностью завершён во время Первой мировой войны в 1916 году. По замыслу мост должен был называться в честь кронпринца Австрии Рудольфа (до 1918 года Чехия входила в состав Австро-Венгрии), но получил название в честь погибшего незадолго до открытия австрийского эрцгерцога Франца Фердинанда. После образования самостоятельного чешского государства в 1920 году мост переименовали в честь Йозефа Манеса — известного чешского художника (1820—1871). В боях за Манесов мост 9 мая 1945 погиб советский танкист Иван Гончаренко. Конструкция Мост сделан из бетона, частично использовался и железобетон. Длина моста 186,4 м, ширина 15,55 м. Мост имеет 4 пролёта высотой 41 м над уровнем реки. Его опорные балки закреплены прямо в скале. Мост выполнен в современном стиле, с вкраплениями чешского кубизма. На столбах украшен фигурными фризами с мотивами из жизни пловцов и рыбаков. Изначально мост предназначался для движения по нему транспорта, но по прошествии некоторого времени стала остро ощущаться необходимость в пешеходных дорожках. На данный момент мост имеет также трамвайное сообщение. В середине XX века его покрыли асфальтом, однако в ходе реконструкции 1992−94 гг. была восстановлена первоначальная каменная брусчатка. Ссылки http://www.paroplavba.cz/manesuv-most https://www.geocaching.com/
Míchov (přírodní rezervace)

Míchov je přírodní rezervace poblíž obce Čejetice v okrese Strakonice. Chráněné území zaujímá jižní okraj stejnojmenného lesa zhruba půl kilometru severně od vesnice Sedliště, jež tvoří jednu z místních částí zmíněné obce. Důvodem ochrany je zbytek přirozeného listnatého lesa s bohatou hájovou květenou. Roste zde např. ptačinec velkokvětý (Stellaria holostea), lilie zlatohlavá (Lilium martagon), pitulník žlutý (Galeobdolon luteum), konvalinka vonná (Convallaria majalis), křivatec žlutý (Gagea lutea), černýš luční (Melampyrum pratense), náprstník velkokvětý (Digitalis grandiflora), svízel vonný (Galium odoratum), svízel lesní (Galium sylvaticum), ostřice prstnatá (Carex digitata), kokořík mnohokvětý (Polygonatum multiflorum), pomněnka lesní (Myosotis sylvatica), řeřišnice nedůtklivá (Cardamine impatiens), pryšec sladký (Euphorbia dulcis) a další. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Strakonice Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 395. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Míchov na Wikimedia Commons
Míchova skála

Míchova skála je přírodní památka v Jihlavských vrších severovýchodně od vrcholu Javořice, nedaleko nad Velkým Pařezitým rybníkem, v katastrálním území obce Řásná v okrese Jihlava. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Důvodem ochrany je izolované žulové skalisko. Historie Lokalita byla využívána horolezci jako cvičná skála. Avšak vzhledem k velké návštěvnosti a poškozování okolí skal byla na žádost vlastníka pozemku v roce 1997 zrušena výjimka povolující horolezeckou činnost na území PP. Geologie Jedná se o osamocený skalní útvar na jižním svahu kóty 773 m n. m. západně od Velkého Pařezitého rybníka, s výměrou 0,2 ha. Je jedním z nejlépe zachovalých projevů tropického zvětrávání v třetihorách a následujícího obnažení a intenzivního mrazového zvětrávání granitu v periglaciálních podmínkách pleistocénu ve vrcholových partiích Jihlavských vrchů. K vidění je zde komplex dvou skalisek s charakterem skalních věží a mrazových srubů. Skaliska jsou vysoká až 13 m; nejvyšší bod dosahuje výšky 783 m n. m. Na povrchu skal se nacházejí četné voštiny a skalní výklenky. Informační tabule popisuje vzhled vrcholových žulových lavic se zbytky skalních mís a odtokových žlábků a také malou puklinovou jeskyňku, která se nachází v jihozápadní části území. Dočtete se zde také, že na konvexních svazích jsou vyvinuta kamenná moře a hranáčové haldy. Flora Ve skalních štěrbinách můžete narazit na ojediněle se vyskytující břízu bělokorou (Betula pendula) a jeřáb ptačí (Sorbus aucuparia). Tyto dřeviny doprovází vrbka úzkolistá (Epilobium angustifolium) a také mechorosty a lišejníky. Galerie Média V červnu 2017 se na Míchově skále natáčely scény filmu Bajkeři. Odkazy Reference Literatura SMOLOVÁ, I., VÍTEK, J.: Základy geomorfologie. Vybrané tvary reliéfů. UP v Olomouci,Olomouc 2007. 1. vydání ISBN 978-80-244-1749-3 (bližší informace o skalních útvarech) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Míchova skála na Wikimedia Commons Geologické lokality – Míchova skála