NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kapucínské náměstí (Brno)

Kapucínské náměstí je náměstí v Brně nacházející se v městské části Brno-střed na katastrálním území Město Brno mezi náměstím Zelný trh a ulicemi Masarykovou a Muzejní. Z jižní strany k tomuto malému náměstí trojúhelníkového tvaru přiléhá kapucínský klášter. Pojmenování Ve středověku, kdy se v tomto prostoru prodávalo dřevěné uhlí, bývalo náměstí označováno jako Uhelný trh, latinsky forum Carbonum a německy Kohlmarkt či Kollmarkt. Jako Kapucínské náměstí či Kapuzinerplatz bylo náměstí pojmenováno podle zdejšího kláštera kapucínů v roce 1817. Historie Od středověku představovalo Uhelné náměstí nejmenší z brněnských městských tržišť. Jak ukazuje dřívější název tohoto místa, obchodovalo se zde především s dřevěným uhlím, ale také se dřevem na otop či s řemeslnými výrobky. Významnou budovou stojící na pomezí dnešního Kapucínského náměstí a Zelného trhu je divadlo Reduta, které bylo zmiňováno již na počátku 17. století. V polovině 17. století byl na jižní straně náměstí vystavěn klášter řádu menších bratří kapucínů, přičemž kostel Nalezení sv. Kříže byl olomouckým biskupem Janem Gobbarem vysvěcen 7. května 1656. Od konce 18. století stával na rohu Kapucínského náměstí a dnešní ulice Masarykova zájezdní hostinec U Tří kohoutů. Kapucínské náměstí dnes tvoří přístup k Biskupskému dvoru, který se nachází v Muzejní ulici pod katedrálou svatého Petra a Pavla. Odkazy Související články Kostel Nalezení svatého Kříže (Brno) Kapucínský klášter v Brně Kapucínská hrobka (Brno) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kapucínské náměstí na Wikimedia Commons Kapucínské náměstí v Encyklopedii dějin Brna Sklepy pod Kapucínským náměstím na www.druhebrno.smerem.cz Kapucínské náměstí na www.pruvodce-brnem.cz Archivováno 5. 8. 2017 na Wayback Machine.
Forum Nová Karolina

Forum Nová Karolina je obchodní centrum fungující od roku 2012 v ostravské čtvrti Karolina. Ve třech podlažích s celkovou plochou 58 000 m² se nachází celkem 220 obchodů a 24 restaurací, kino a kavárny, pracuje zde přes 1000 lidí. Pod centrem je dvoupatrové podzemní parkoviště s kapacitou 1500 míst. Za architektonickým návrhem stojí hlavně britská architektonická kancelář OMA, konkrétně Rem Koolhaas a Floris Alkemade. Majitelem je společnost Reico spadající pod Českou spořitelnu. Ta ho vlastní od roku 2018, kdy ho koupila za 5,4 miliardy korun, jednalo se o největší realitní obchod toho roku. Předtím byli majiteli britská investiční společnost Meyer Bergman a kanadský penzijní fond Healthcare of Ontario Pension Plan, ti centrum koupili společně s obchodním centrem Forum Ústí nad Labem v roce 2011 za celkem 300 000 000 Eur. Historie Forum Nová Karolina je součástí rozsáhlého revitalizačního projektu 30 hektarové bývalé průmyslové plochy (brownfield), která je součástí centra města. Prázdná plocha zde vznikla v 60. letech 20. století demolicí uhelného dolu a koksovny. Urbanistický koncept je výsledkem soutěže z roku 2005. Výstavba začala 6. června 2008 a ve stejný rok byla kvůli ekonomické krizi také pozastavena. Znovuzahájení výstavby proběhlo v roce 2011. Obchodní centrum bylo otevřeno 22. března 2012 spolu s byty poblíž jako první etapa revitalizace Nové Karoliny. Návštěvnost v centru Forum Nová Karolina dosahuje 10 milionů lidí ročně. Koncem září 2019 byly před centrem nalezeny desítky mrtvých ptáků, které zahynuly nárazem do prosklené části budovy. Zajímavosti Foru Nová Karolina se někdy přezdívá Fukušima. Galerie Odkazy Reference Související články Karolina (Ostrava) Důl Karolina Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Forum Nová Karolina na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Klánovice Forest

Klánovice Forest (Czech: Klánovický les, also known as Vidrholec or Fiedrholec) is a forest on the eastern outskirts of Prague, Czech Republic within the districts of Horní Počernice, Újezd nad Lesy and Klánovice, and the neighboring municipalities of Úvaly and Jirny. It is a popular tourist destination, with several designated hiking trails. Prague eastern pole is located here. Most of the park is protected as the Klánovice-Čihadla Nature Park, while other parts of it are protected as the Klánovický les nature reserve. On 15 December 2023, a 32-year-old man and his 2-month-old daughter were both shot dead in Klánovice Forest by a 24-year-old postgraduate student David Kozák. References
Клановицкий лес

Клановицкий лес (чеш. Klánovický les, Vidrholec, Fiedrholec) — лесопарк на восточной окраине Праги, на территории районов Горни Почернице, Уезд над Леси и Клановице и населенных пунктов центрально-чешского края Ували, Шестайовице и Йирни. Практически вся пражская часть леса входит в природный парк Клановице-Чигадла и входит в заповедник Клановицкий лес. В лесу находится густая сеть циклотрасс. Неофициально лес делится на две части: восточную и западную в зависимости от расположения по отношению к Клановицам. Клановицкий лес (площадь 397 га) часто путают с природным парком Клановице-Чигадла (более 1000 га). На самом деле лес является лишь небольшой частью природного парка, в который кроме леса входят поля и пастбища. Настоящее время Практически весь Клановицкий лес находится в собственности Чешской республики. В середине 1990-х годов в земельный план Праги попал проект 18-ямкового поля для гольфа. Компания «Golf Club Praha» пыталась возобновить традицию гольфа в Клановицах, начатую в 1938 году. Первый реальный проект гольфового поля в западной части Клановицкого леса появился в 1995 году. По причине нехватки средств проект был заморожен. С 2004 года стали ходить слухи о возобновлении постройки поля для гольфа. В 2005 году мэрия Праги поменяла земельный план, что сделало невозможным строительства гольф-клуба. Спустя несколько месяцев, в декабре 2005 года, компания «Forest Golf Resort Praha» купила 2,5 га леса, здание бывшего клуба и заявила о намерениях возобновить традицию гольфа в Клановицах. Жители Клановиц выразили свой протест с постройкой гольф-клуба, было основано общественное объединение в поддержку Клановицкого леса (собрано более 22 000 подписей). Недовольство жителей привело к тому, что в выборах 2006 года 7 из 9 мест в народном совете получили партии, поддерживающие сохранение леса. Гражданские демократы (ODS), поддерживающие FGRP сохранили для себя только одно кресло. На Марианской площади, перед Клановицкой мэрией 6 сентября 2007 года прошел митинг в поддержку леса. Несмотря на то, что в январе 2008 года генеральный директор государственного предприятия «Лесы ЧР» Иржи Новак в письменном виде пообещал мэру Клановиц Ладиславу Грабалу не продавать лес и не сдавать его в аренду, в июне 2008 года всё же подписал преддоговор об аренде участков фирме Forest Gulf Resort Praha, что послужило старту новой волны недовольства со стороны жителей Клановиц. В июне 2008 года в здании чешского Сената должна была состояться конференция «Гольфовые поля в регионе», организатором которой выступало общественное объединение Pro-GOLF 2005, o.s. (общество выступающих за строительство поля для гольфа в Клановицах). Конференция должна была пройти под патронажем председателя сената Пршемысла Соботки. За несколько дней до старта, конференция была отменена без указания причин. Примечания Ссылки Образовательная тропа через Клановицкий лес (чеш.)
Cerkiew św. Włodzimierza w Mariańskich Łaźniach

Cerkiew św. Włodzimierza – cerkiew prawosławna w Mariańskich Łaźniach, wzniesiona w 1902. Obecnie jest to świątynia parafialna w archidekanacie karlowarskim eparchii praskiej Kościoła Prawosławnego Czech i Słowacji. Historia Od początku XX wieku Mariańskie Łaźnie (ówczesny Marienbad) były popularnym ośrodkiem wypoczynkowym wśród zamożnych Rosjan. W 1825 przeprowadzili oni zbiórkę pieniędzy na budowę prawosławnej świątyni, z której mieliby korzystać. Ostatecznie jednak do jej wzniesienia nie doszło. Dopiero w 1860 na potrzeby kuracjuszy rosyjskich powstała kaplica domowa, przeniesiona 18 lat później do ratusza miejskiego. Nabożeństwa w niej odbywały się jedynie w czasie sezonu turystycznego, odprawiał je kapłan przyjeżdżający z cerkwi w Weimarze. W 1881 Rosjanie ponownie powołali komitet zbierający pieniądze na budowę wolno stojącej cerkwi w Marienbadzie, jednak dziesięć lat później bank, w którym przechowywano kwotę już zgromadzoną, zbankrutował. Ostatecznie w 1899 społeczność rosyjska zdołała wykupić działkę o powierzchni ośmiuset metrów kwadratowych, zaś 11 czerwca 1900 odbyła się uroczystość położenia kamienia węgielnego. Projekt świątyni wykonał Nikołaj Sułtanow, zaś pracami budowlanymi kierował Gustaw Wiedermann. Gotowy budynek poświęcił 25 czerwca 1902 ks. Aleksy Malcew. Cerkiew nie była świątynią parafialną, lecz została świątynią pomocniczą parafii św. Symeona w Dreźnie, a od 1906 – w Weimarze. Po wybuchu I wojny światowej nabożeństwa niemal całkowicie ustały. W latach 20. XX wieku, z inicjatywy biskupa Sergiusza (Korolowa), ponownie były odprawiane w czasie sezonu turystycznego. 5 maja 1939 obiekt został administracyjnie odebrany Zachodnioeuropejskiemu Egzarchatowi Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego i przekazany eparchii berlińskiej i niemieckiej Rosyjski Kościół Prawosławny poza granicami Rosji. Świątynia była czynna w czasie II wojny światowej. W 1945 obiekt został siedzibą parafii, gdyż w okolice Mariańskich Łaźni została przesiedlona grupa prawosławnych Czechów z Wołynia. Administratorem obiektu ponownie został Zachodnioeuropejski Egzarchat Rosyjskiego Kościoła Prawosławnego, od 1946 – Egzarchat Czechosłowacki, zaś po autokefalizacji Kościoła Czechosłowacji w 1951 właśnie ta struktura. Związani z cerkwią Jednym z kapłanów służących w świątyni w czasie II wojny światowej był Aleksander (Inoziemcow), wcześniej biskup pińsko-poleski w Polskim Autokefalicznym Kościele Prawosławnym. W latach 1958–1998 proboszczem cerkwi w Mariańskich Łaźniach był ks. Radivoj Jakovljevič, po złożeniu ślubów mniszych Symeon, późniejszy arcybiskup ołomuniecko-brneński. Przypisy Bibliografia Храм св. Владимира в Марианске Лазне
Rozvodna Sokolnice

Rozvodna Sokolnice (zkratkou SOK) se nachází na území obcí Sokolnice a Telnice v okrese Brno-venkov v Jihomoravském kraji, cca 10 km jihovýchodně od Brna. Rozvodna má úrovně napětí 400 kV, 220 kV a 110 kV, provozovatelem částí 400 a 220 kV je ČEPS a části 110 kV EG.D. Zásobuje okolí Brna a jihovýchodní část Jihomoravského kraje. Je nejdůležitějším síťovým uzlem na Moravě, má přeshraniční spojení do Rakouska a Slovenska a velký význam i v evropské síti. Historie Rozvodna byla založena v roce 1952 jako jedna z prvních rozvoden 220 kV na Moravě. V roce 1953 byla postaveno vedení 220 kV ze Sokolnic do Prosenic. V témže roce byly Sokolnice připojeny k rozvodně Opočínek u Pardubic, toto vedení bylo zpočátku provozováno na 110 kV. Rozvodna 220 kV v Sokolnicích byla dokončena v roce 1957. V roce 1959 byla dokončeno vedení vedoucí do rakouského Bisambergu. Od roku 1959 existuje nepřetržité dvouokruhové připojení 220 kV z rozvodny Bisamberg přes Sokolnice, Prosenice a Lískovec do Polska. V roce 1966 byla postavena linka 400 kV z rozvodny Hradec. Popis Napěťové hodnoty Rozvodna je provozována v napětových hodnotách 400 kV, 220 kV a 110 kV. Napěťovou hladinou 220 kV jsou spojeny rozvodny Prosenice, Opočínek, Tábor, Bisamberg v Rakousku a do roku 2023 také rozvodna Senica na Slovensku. Hladinou 400 kV jsou pak spojeny rozvodny Čebín, Otrokovice, Slavětice a rozvodny Križovany a Stupava na Slovensku. Transformátory Transformace 400/220 kV je zajištěna trojicí jednofázových transformátorů, pro transformaci 400/110 kV slouží jeden třífázový transformátor a pro transformaci 220/110 kV dva transformátory: jeden třífázový a druhý tvořený soustavou tří jednofázových transformátorů. Rozvodna je rovněž vybavena vysílači HDO na hladině 110 kV. Vedení Do rozvodny jsou zaústěna následující vedení: Vedení 400 kV – ZVN – zvláště vysoké napětí Jednoduché vedení V423 Čebín – Sokolnice Jednoduché vedení V417 Otrokovice – Sokolnice Jednoduché vedení V424 Sokolnice – Križovany (SK) Dvojité vedení V435/V436 Sokolnice – Slavětice Jednoduché vedení V497 Sokolnice – Stupava (SK) Vedení 220 kV – VVN – velmi vysoké napětí Dvojité vedení V251/V252 Sokolnice – Prosenice Dvojité vedení V243/V244 Sokolnice – Bisamberg (AT) Jednoduché vedení V203 Opočínek – Sokolnice Jednoduché vedení V207 Tábor – Sokolnice Bývalá vedení 220 kV Jednoduché vedení V280 Sokolnice – Senica (zrušeno v roce 2023) Doprava Kolem rozvodny vede železniční trať Brno–Přerov. Ze širé trati, z km 12,896, je vedena do areálu rozvodny vlečka. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Umspannwerk Sokolnice na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu rozvodna Sokolnice na Wikimedia Commons Vznik a vývoj přenosové soustavy elektrické energie – TZB-info Česká přenosová a distribuční soustava – 2. díl: Rozvodny přenosové soustavy
Meteorologický radar Brdy - Praha

Meteorologický radar Brdy – Praha slouží jako meteorologický radar, televizní vysílač a převaděč nacházející se na druhém nejvyšším vrcholu Brd, Praze. Stavba je i s radarem vysoká 56 metrů, je tvořena železobetonem a byla postavena v roce 1999 jako náhrada za zastaralou meteorologickou věž Libuš. Úpatí se nachází ve výšce 860 m n. m. Z ochozu radarové věže v nadmořské výšce 916 m je za dobré viditelnosti kruhový rozhled na Šumavu, Krušné hory, Krkonoše a další české pohraniční hory. Radar Uvnitř se nachází meteorologický radar sloužící k detekci srážkové oblačnosti. Spolu s radarem na Skalkách na Moravě je součástí radarové sítě ČHMÚ. Při maximálním dosahu 256 km radar pokrývá celé území Čech. Signál je vysílán v krátkých pulsech na frekvenci 5630 MHz. Interval měření je 5 min. Digitální zpracování přijatého signálu umožňuje vytvářet aktuální mapy srážkového pole o vysokém prostorovém rozlišení 1 km. Mezi roky 1999 až 2015 zde fungoval radar, který byl v roce 2015 nahrazen novým radarem typu Vaisala WRM200. Z většiny byl financován Evropskou unií. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Meteorologická věž Brdy na Wikimedia Commons
Hrad (tůň)

Hrad je staré říční rameno, které vzniklo v místě dřívějšího toku řeky Labe. Nachází se severovýchodně od Sedlčánek u osady Zájezd v okrese Praha-východ ve Středočeském kraji v Česku. Má rozlohu 1,3142 ha. Je 410 m dlouhé a 40 m široké. Leží v nadmořské výšce 172 m. Patří do skupiny Hrbáčkových tůní avšak není zahrnuto do přírodní rezervace Káraný – Hrbáčkovy tůně. Okolí V okolí tůně se nachází jen několik stromů, mezi nimiž na severu vyniká památný Čelákovický dub. Až ke břehům dosahují pole, jenom na severovýchodě se nachází louka. Tok Labe je na severu vzdálen v nejužším místě 50 m, přičemž na druhém břehu se nachází tůň Kozí chlup. Na východě navazuje Procházková tůň. Na západě se nachází zástavba osady Zájezd u Sedlčánek. Vodní režim Jezerem protéká Zámecký potok. Přitéká na východě z Procházkové tůně a odtéká na západě, aby se po 100 m zprava vlil do Výmoly ve vzdálenosti 100 m před jejím ústím do Labe. Přístup Přístup je možný ze Sedlčánek nebo Přerova nad Labem k západnímu konci, kde po břehu vedou: cyklostezka č. 0019, zelená turistická značka č. 3113. Fauna Na jezeře rostou stulíky žluté a žijí rákosníci velcí, chřástalové vodní, bukači velcí, cvrčilky říční, ledňáčci říční, nutrie říční, slavíci obecní. Záběry bukáčka malého natočené na tůni byly použity v přírodopisném filmu o Dunajské deltě. Z ryb jsou zastoupeni amur bílý, kapr obecný. Poznámky Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hrad na Wikimedia Commons (česky) Turistický průvodce po čelákovském rybářském revíru (česky) Hrad - foto revíru (česky) Tůň Hrad – 1,2 ha
Kaple svatého Jana Nepomuckého (Bechyňská Smoleč)

Kaple svatého Jana Nepomuckého v Bechyňské Smolči je obecní kaple na návsi obce Bechyňská Smoleč v okrese Tábor v Jihočeském kraji. Události V rámci projektu "Celková oprava kapličky Bechyňská Smoleč" z roku 2003 organizovaného Nadací Občanského fóra, získala kaple grant ve výši 50.000 Kč z něhož byla provedena celková oprava střechy, fasády a vnitřních omítek, a také zavěšení zvonu ve věžičce a nový nátěr. Předkladatelem projektu byla obec Sudoměřice u Bechyně, která se na projektu opravy také finančně podílela. Dne 14. května 2017 se ve smolečské kapli sv. Jana Nepomuckého konala poutní mše, při níž byl posvěcen nový zvon. Reference Související články Římskokatolická farnost Sudoměřice u Bechyně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Jana Nepomuckého na Wikimedia Commons
Palác Bajkal

Palác Bajkal (Vítězné náměstí 4/684, 160 00 Praha 6 – Dejvice) vznikl na vnějším okruhu Vítězného náměstí v Praze 6 – Dejvicích v roce 1929. V objektu paláce, postaveném ve stylu neoklasicismu, byl v přízemí zřízen biograf „Bajkal“. Ten byl následně a postupně přejmenováván na „Kyjev“ a „Evropa“. V přízemí byla kromě biografu zbudována i prostorná restaurace a různé obchody. V dalších poschodích paláce se nacházely kancelářské prostory, společenské místnosti a byty. Název Bajkal měl evokovat operační území na jižním břehu Bajkalského jezera. Zároveň měl tento název připomenout pohyby ešalonů (vojenských vlaků) tehdejšího Československého vojska na Rusi po transsibiřské magistrále. (Toto vojsko bylo vytvořeno v roce 1919 z původních Československých legií.) V listopadu 1948 byl palác přejmenován na Kyjev. Nový název měl připomenout bojové nasazení 1. československého armádního sboru ve druhé světové válce na východní frontě. V letech po druhé světové válce sloužil palác zejména potřebám resortu Ministerstva národní obrany pod názvem ÚDA – Ústřední dům armády. Po sametové revoluci od roku 1998 byl palác přejmenován na DAP – Dům armády Praha. Od září roku 2008 (po generální rekonstrukci paláce) slouží Dům armády Praha nejen potřebám Armády ČR ale jsou zde poskytovány hotelové služby (HOTEL DAP***) i širší veřejnosti. Architektonický dovětek Po začlenění obce Dejvice do Velké Prahy ve dvacátých letech dvacátého století byla zahájena výstavba nové městské čtvrti. Podle přijatého urbanistického konceptu vznikaly po vnějším okruhu Vítězného náměstí postupně neoklasticistní budovy: Palác Bajkal, Generální štáb, obytné budovy s pasážemi a komerčními prostory jakož i areál technických vysokých škol – Českého vysokého učení technického (ČVUT). Dále od Vítězného náměstí byl postaven bohoslovecký arcibiskupský seminář, kostel Církve československé husitské a Výzkumný ústav zemědělský. Ojedinělá a do dnešní doby (2017) nepřekonaná kompozice Vítězného náměstí byla dílem pražského architekta Antonína Engela, který se ovšem konečné realizace svého návrhu nedočkal. Protektorátní (odbojový) dovětek Od podzimu roku 1938 se v Praze – Dejvicích, v bytě podplukovníka Josefa Balabána (v ulici Na hutích 581/1) nebo v legionářské restauraci Bajkal na Vítězném náměstí (dnešní Dům armády Praha – DAP), začala scházet neformální skupina, ve které se společně setkávali bývalí příslušníci zahraničních československých legií, především ruských, z doby první světové války (plukovník Josef Churavý, podplukovník Josef Balabán, podplukovník Josef Mašín, major letectva RNDr. Josef Jedlička, major Alois Janotka) a rovněž mladší vlastenecky smýšlející Balabánovi známí (bratr Balabánovy družky Bohuslav Sleza, ředitel Centrokomise Gustav Svoboda a lékárník Otakar Schiedeck – funkcionář skautské organizace). Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Bajkal na Wikimedia Commons
Kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Okrzeszynie

Kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Okrzeszynie – rzymskokatolicki kościół filialny parafii Świętej Rodziny w Chełmsku Śląskim mieszczący się w Okrzeszynie w diecezji legnickiej. Historia Pierwsza wzmianka o kościele pochodzi z 1352 r. Wybudowany został przez Cystersów z Krzeszowa, początkowo z drewna w 1690 r., a później z kamienia w 1724 r., został powiększony przez wieżę w 1856 roku. Świątynia otrzymała tytuł: "Narodzenia Pańskiego". Jest to okazała budowla jednonawowa z pseudotranseptem i prezbiterium. Na osi wieża z zegarem z 1856 r. We wnętrzu oprócz bogatej snycerki, zwraca uwagę ołtarz główny i ambona z XVIII w., kamienna chrzcielnica z 1 poł. XVIII w. gotycki krucyfiks z XIV w. Galeria Zobacz też Parafia Świętej Rodziny w Chełmsku Śląskim Kościół św. Michała Archanioła w Okrzeszynie Kaplica Lutra w Okrzeszynie Przypisy Bibliografia Stanisław Książek, Terytorialna organizacja kościelna Kotliny Kamiennogórskiej w XX wieku, Kamienna Góra 2000. Słownik geografii turystycznej Sudetów, red. M. Staffa: t. 8 – Kotlina Kamiennogórska, Wrocław 1997.
Kościół św. Mateusza w Uniemyślu

Kościół św. Mateusza – rzymskokatolicki kościół w parafii Świętej Rodziny mieszczący się w Uniemyślu w diecezji legnickiej. Historia Wspomniany w 1367 r. jako parafialny. Wybudowany w stylu barokowym w latach 1748–1750. Służył jako kościół pogrzebowy. Budowniczym kościoła był J.A Jentsch, pracujący na potrzeby cystersów w Krzeszowie. Była to budowla salowa, ze słabo wydzielonym prezbiterium. Nieczynny już wówczas spłonął 26 lipca 1972 r. Część wyposażenia, która nie uległa spaleniu przekazano do kościoła w Podgórzynie oraz do kościoła św. Jana Nepomucena w Leszczyńcu (ołtarz główny). Wokół kościoła znajduje się całkowicie zdewastowany cmentarz, otoczony kamiennym murem. Na cmentarzu ruina kamiennej kostnicy z końca XVIII w. Całość obiektu od kilkudziesięciu lat popada w ruinę. Pod koniec 2018 r. na wieży zainstalowano nowy hełm. Obiektem opiekuje się Stowarzyszenie Doliny Zadrny, które zajmuje się ratowaniem i obudową budynku. Zobacz też Kościół Narodzenia Najświętszej Maryi Panny w Okrzeszynie Kościół św. Michała Archanioła w Okrzeszynie Przypisy Bibliografia Stanisław Książek, Terytorialna organizacja kościelna Kotliny Kamiennogórskiej w XX wieku, Kamienna Góra 2000. Słownik geografii turystycznej Sudetów, red. M. Staffa: t. 8 – Kotlina Kamiennogórska, Wrocław 1997. Linki zewnętrzne Widok ogólny na kościół
Moravian enclaves in Silesia

The Moravian enclaves in Silesia were parts of Moravia but, from 1783 until 1928, they were governed by Silesian authorities according to Moravian legislation. They ceased to exist on December 1, 1928 with the creation of the Land of Moravia and Silesia. Territories of enclaves 1) municipality of Bohušov, (2) municipality of Dívčí Hrad, (3) municipality of Hlinka, (4) municipality of Janov, (5) municipality of Jindřichov, (6) municipality of Liptaň, (7) municipality of Osoblaha, (8) municipality of Petrovice, (9) most of the municipality of Rusín, (10) most of the municipality of Slezské Pavlovice, (11) municipality of Slezské Rudoltice, (12) municipality of Vysoká; cadastral areas: (13) Piskořov (part of the municipality of Město Albrechtice) and (14) Třemešná (part of the municipality of Třemešná). (15) municipality of Lhotka u Litultovic, (16) most of the municipality of Litultovice (without its settlement of Choltice), (17) municipality of Dolní Životice, (18) municipality of Mikolajice, (19) municipality of Uhlířov, (20) municipality of Slavkov; cadastral areas: (21) Deštné (part of the municipality of Jakartovice), (22) Jaktař (part of the municipality of Opava), (23) Štáblovice (part of the municipality of Štáblovice). (24) most of the cadastral area of Vlaštovičky (part of the municipality of Opava). (25) municipality of Slatina including its former settlements of Ohrada (part of the municipality of Bílovec) and Karlovice (part of the municipality of Tísek). (26) most of the cadastral area of Suché Lazce (part of the municipality of Opava), without its settlement of Přerovec, but including its former settlement of Kravařov (part of the municipality of Opava). The cadastral areas of Butovice (27) (part of the municipality of Studénka) and Nové Vrbno (28) (part of the municipality of Větřkovice) were not part of the Moravian enclaves in Silesia but an integral part of Moravia. References
Stavenov

Rybník Stavenov o rozloze 18 ha se nalézá asi 3 km severně od města Chotěboř v okrese Havlíčkův Brod v blízkosti osady Rochňovec. Rybník je využíván pro chov ryb. Rybník je významnou ornitologickou lokalitou pro vodní ptactvo. V těsné blízkosti rybníka se nalézá přírodní rezervace Svatomariánské údolí. Severovýchodně nad rybníkem se zvedá vrch Hradiště (480 m n. m.) porostlý přírodě blízkými suťovými lesy, kde místy bohatě zmlazuje jasan. Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Stavenov na Wikimedia Commons