NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grandhotel Pupp

Grandhotel Pupp is een hotel in de Tsjechische stad Karlsbad (Karlovy Vary). Het hotel heeft 228 suites en een casino. Elk jaar wordt hier het internationaal filmfestival van Karlsbad gehouden. De geschiedenis van het hotel begint in 1701 als het oudste deel van het hotel geopend wordt. Er was namelijk behoefte aan een kuuroord vanwege de verschillende warmwaterbronnen die in de stad ontspringen. Het hotel heette toen nog de Sächsischer Saal. Vrij snel werd echter de naam Böhmischer Saal gebruikt. Eind achttiende eeuw kwam het hotel in handen van Jan Jiří Pop, die zich na verloop van tijd Johann Georg Pupp ging noemen. Het hotel kreeg toen de huidige naam. Het complex werd groter doordat meer gebouwen bij het hotel werden getrokken. Eind negentiende eeuw werd het Oostenrijkse architectenduo Fellner & Helmer, die in Oost-Europa al de nodige operagebouwen hadden ontworpen, aangetrokken om de gevels van het hotel in neo-barokke stijl te herontwerpen. In de jaren twintig werd het hotel grondig gerestaureerd en kregen alle kamers een badkamer. In 1951 werd het hotel genationaliseerd en hernoemd in Grandhotel Moskva. In 1989 werd de oude naam weer ingevoerd. Het hotel is te zien de James Bondfilm Casino Royale uit 2006. Het moest toen het fictieve Hotel Splendide in Montenegro voorstellen. Het hotel is ook te zien in de film Last Holiday, ook uit 2006. externe link https://www.pupp.cz/en/ website van het hotel
Seminární náměstí

Seminární náměstí (německy Seminerplatz, náměstíčko u sv. Anny, Anenské náměstí) je existující veřejné prostranství a bývalé náměstí v Českých Budějovicích. Rozkládá se u křižovatky ulic Karla IV. a Kněžská, před budovou koncertní síně Otakara Jeremiáše, bývalým kostelem svaté Anny. Historie Historie náměstí se pravděpodobně váže k požáru, který vznikl 4. června 1597 v domě zlatníka Viléma Šlechty sídlícího v ulici U Černé věže. V důsledku větru požár (jen ve vnitřním městě) zachvátil 75 domů, mezi nimi i domy v Kněžské ulici. Pás budov v bloku mezi ulicemi Kanovnická a Karla IV. vyhořel úplně, takže zde zůstalo jen rozsáhlé spáleniště, které v roce 1614 výhodně získali kapucíni (z iniciativy zpovědníka císařovny, pátera Cherubína u příležitosti zemského sněmu, jehož konání se v Českých Budějovicích účastnili císař Matyáš s manželkou Annou). Severní stranu náměstí vymezil kostel svaté Anny náležící ke vznikajícímu kapucínskému konventu a založený roku 1615 (dokončen byl v roce 1620 a 1. února 1621 vysvěcen). Klášter využil i sklepení domů, která přestála požár v roce 1597; vznikly z nich kapucínské krypty – znovuobjevené až v 80. letech 20. století při úpravě kostela na koncertní síň. Východní stranu náměstí definovaly klášterní objekty, konkrétně škola přestavěná (spolu se vznikem kostelní věže) roku 1825. Přestavbou vzniklá empírová budova byla zbořena v roce 1985, kdy došlo k úpravě kostela na koncertní síň. O čtyři roky později se otevřela kavárna Filharmonia s kapacitou 60 míst a dvě podlaží nad ní určená ke společenským akcím s kapacitou až 290 osob. Jižně od kavárny tvoří východní stranu náměstí Mikulášský (později Forejtův) dům z roku 1907. Podle rozhodnutí z 29. srpna 1967 měl být zbourán, aby uvolnil prostor pro budovu nového okresního národního výboru (ONV). S demolicí se počítalo ještě v roce 1968, ale nakonec z ní sešlo. Název Seminární náměstí se používal v 19. století, ve 20. již plocha nebyla jako náměstí evidována. V předrevoluční éře (dle okresního aktivu památkové péče z roku 1968) se objevuje označení náměstíčko u sv. Anny. Odkazy Reference Související články Historické názvy ulic a náměstí Českých Budějovic Seznam klášterů v Českých Budějovicích Seznam živelních katastrof v Českých Budějovicích Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Seminární náměstí na Wikimedia Commons
Cikánov

Cikánov ist eine Ansiedlung des Ortsteiles Vrcov der Stadt Borovany in Tschechien. Sie liegt drei Kilometer nordöstlich von Borovany in Südböhmen und gehört zum Okres České Budějovice. Geographie Cikánov befindet sich am Südrand des Cikánovský les (Zigeunerwald). Nachbarorte sind Slavošovice im Norden, Petrovice im Nordosten, Lhota im Südosten, Vrcov im Süden, Chrastí und Růžov im Westen sowie Ledenice im Nordwesten. Geschichte Seit dem 15. Jahrhundert bestand nördlich von Vrcov ein Freihof der Familie Cikán. Kaiser Rudolf II. überließ den Hof des Freibauern Martin Cikán im Jahre 1579 erblich den Herren von Rosenberg. Wilhelm von Rosenberg schenkte den Hof 1586 zusammen mit Vrcov dem Krumauer Jesuiten-Collegium, das die Güter ab 1626 mit dem neuerworbenen Gut Římov vereinte. Nach der Aufhebung des Jesuitenordens fielen die Güter 1773 dem Religionsfonds zu. Dieser ließ den Hof 1777 aufheben und im Zuge der Raabisation parzellieren. Durch Cikánov führte die Wiener Straße von Ledenice über Vrcov nach Lhota. Nach der Aufhebung der Patrimonialherrschaften gehörte Cikánov ab 1850 als Teil von Vrcov zur Gemeinde Hluboká im Gerichtsbezirk Schweinitz. 1868 wurde Cikánov dem Bezirk Budweis zugeordnet. Ab 1908 bildete die Ansiedlung einen Teil der Gemeinde Vrcov. Mit Beginn des Jahres 1963 wurde Cikánov zusammen mit Vrcov nach Borovany eingemeindet. Sehenswürdigkeiten Kapelle Weblinks Geschichte von Vrcov und Cikánov auf borovansko.cz Einzelnachweise
U Lidušky

Rozhledna U Lidušky je ocelová vyhlídková stavba, která se od roku 2021 tyčí nad údolím Svitavy a nad Těsnohlídkovým údolím, na jižním okraji katastru obce Bílovice nad Svitavou v okrese Brno-venkov. Historie Místo, kde rozhledna vznikla, se nazývá „Na Vyhlídce“ a desítky let na toto místo vyráželi turisté, kteří využívali přirozeného terénu k výhledům do okolí. Místo zde bylo také náležitě upravováno. Na počátku 21. století v Bílovicích nad Svitavou ožil nápad na vybudování rozhledny, která měla napomoci k dosažení ještě lepších rozhledových možností. Otcem myšlenky na vybudování této stavby byl dlouholetý bílovický zastupitel Josef Zavadil. V roce 2018 se Mikroregion Časnýř chopil záměru a rozhodl se za pomoci dotace z ministerstva pro místní rozvoj a různých přispěvatelů rozhlednu vybudovat. Celková částka za realizaci stavby dosáhla bezmála šesti milionů Kč. Rozhledna byla pojmenována po odloženém děvčátku, které spisovatel Rudolf Těsnohlídek našel v místních lesích před Štědrým dnem v roce 1919. Slavnostní otevření rozhledny proběhlo 26. října 2021. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam rozhleden v Jihomoravském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu U Lidušky na Wikimedia Commons
Zákupský hřbitov

Zákupský hřbitov je umístěn v městečku Zákupy za kostelem svatého Fabiána a Šebestiána v dnešní Mimoňské ulici, nedaleko centrálního náměstí Svobody. Základní data Vchod k areálu hřbitova je z Mimoňské ulice, vpravo od kostela. Je bez vstupní brány a trvale přístupný veřejnosti. Zeď je pouze po stranách kostela a zezadu, za ní jsou pastviny s výběhem koní. Jeho přední stranu tvoří kostel. Na postranních zdích je řada starých výklenků s latinskými a německými nápisy. Vlastní hřbitov, kde se stále pohřbívá je za objektem kostela. Na jeho přední straně jsou hroby významných osobností z historie Zákup, po pravé straně je hřbitovní kaple. V zadní, vzdálenější části je hrob sovětského vojáka a pěti obětí hladového pochodu smrti v březnu 1945, vesměs součást pomníku obětem II. světové války. Na hřbitově je ještě jeden pomník obětem I. světové války. Další hřbitovy Není jediným hřbitovem na území dnešních Zákup. Další jsou či byly v připojených vesnicích Božíkov, Kamenice, Brenná, již zrušený byl morový hřbitov vybudovaný po epidemii roku 1680 u nedaleko tekoucí Svitavky, který dnes připomíná jen kaplička sv. Anny. Oba funkční zákupské hřbitovy jsou v péči města Zákupy, jeho technických služeb. Řeholníci z zákupského kapucínského kláštera byli pohřbíváni v jeho kryptách, mnozí členové rodu Berků, vlastnících městečko, jsou pohřbeni v kryptě kostela sv.Fabiána a Šebestiána. Pohřbené významné osobnosti Eduard Held, starosta města i jeho rodina Jan Chmelař, římskokatolický duchovní, perzekvovaný komunistickým režimem, terciář premonstrátského řádu Ferdinand Leitenberger, zakladatel hasičského spolku, prvního v Rakousko-Uhersku František Zenker, ministr vlády Rakousko-Uherska Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zákupský hřbitov na Wikimedia Commons Zmínka na webu Místopisy Web Pietní místa Na webu hasičů[nedostupný zdroj]
Park Holubička (Praha)

Park Holubička (park U holubičky) je malý městský park, který se nachází u Starých Zámeckých schodů na Malé Straně v Praze na rohu ulic Valdštejnská a Klárov, poblíž stanice metra Malostranská. Další informace Park vznikl ve 20. letech 20. století na místě zbořené vojenské pekárny. V parku se nachází skulptura Dívka s holubicí od Václava Šimka instalovaná v roce 1960. V parku je poměrně velké množství laviček, což vytváří oázu klidu v poměrně rušné Malé Straně. Park je každodenně přístupný bez omezení. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Park Holubička na Wikimedia Commons
Park na Klárově

Park na Klárově je malý městský park, který se nachází v Praze na Klárově, naproti stanici metra Malostranská. Další informace Parčík lemovaný na východní straně stromořadím smutečních vrb se nachází v jihovýchodní části prostoru Klárova, jehož podoba je výsledkem rozsáhlé asanace ve 20. letech 20. století, k níž došlo v souvislosti s výstavbou Mánesova mostu. V parku jsou dva významné pomníky: památník II. odboji – bronzový pomník na mohutném žulovém podstavci má tvar potrhané české vlajky; dílo sochaře Vladimíra Preclíka stojí uprostřed parku od roku 2006, památník Okřídlený lev – pomník věnovaný československým letcům, kteří za druhé světové války působili v Britském královském letectvu, je dílem britského sochaře Colina Spoffortha a byl odhalen v roce 2014. Park je každodenně přístupný bez omezení. V parku by mělo v roce 2022 přibýt 23 stromů, které ho odstíní od rušné křižovatky. Reference
Západočeské muzeum v Plzni

Západočeské muzeum v Plzni patří rozsahem historických, uměleckoprůmyslových i přírodovědných sbírek k největším muzejním ústavům v České republice. Zároveň je střediskem vědecké práce v řadě vědních oborů. Hlavní budova muzea se nachází v Kopeckého sadech 2 v Plzni. V současné době muzeum tvoří tyto objekty: Hlavní budova, Národopisné muzeum Plzeňska, Muzeum loutek v Plzni, Muzeum církevního umění plzeňské diecéze, Muzeum Dr. Bohuslava Horáka v Rokycanech a Vodní hamr Dobřív. Historie budovy V roce 1888 rozhodlo zastupitelstvo Plzně o stavbě nové budovy pro muzeum. Vypracování návrhu a projektu muzea bylo zadáno architektu Josefu Škorpilovi. V roce 1895 byly dokončeny projektové práce a začala samotná stavba novorenesanční budovy muzea. Hrubá stavba byla dokončena v roce 1898 plzeňskou firmou Eduard Kroh, ostatní stavební práce byly hotovy v roce 1899. Na výzdobě fasády i interiérů budovy se podíleli tehdejší přední umělci. Podle návrhů sochaře Celdy Kloučka byla provedena plastická výzdoba fasády i štuková výzdoba sálů. Lunety v jubilejním sále zhotovil malíř Augustin Němejc a rozsáhlý reliéf Dívčí válka na hlavním schodišti je od sochaře Vojtěcha Šaffa. V 90. letech 20. století probíhala celková rekonstrukce budovy včetně kompletní výměny krovů, budova muzea byla znovu otevřena veřejnosti v listopadu 1998. Odborná oddělení muzea Oddělení prehistorie Oddělení starších dějin Oddělení novějších dějin Oddělení záchranných archeologických výzkumů Uměleckoprůmyslové oddělení Národopisné oddělení Centrum paleobiodiversity Botanické oddělení Zoologické oddělení Knihovna Oddělení historie a společenských věd (Rokycany) Oddělení knihovny a informací (Rokycany) Oddělení přírodních věd (Rokycany) Stálé expozice Plzeňská městská zbrojnice (Hlavní budova) Pohledy do minulosti Plzeňského kraje – Archeologie (Hlavní budova) Pohledy do minulosti Plzeňského kraje – Historie (Hlavní budova) Umělecké řemeslo / Užité umění (Hlavní budova) Jak se žilo na Plzeňsku (Národopisné muzeum Plzeňska) Po stopách víry františkánským klášterem (Muzeum církevního umění plzeňské diecéze) Příběh na niti (Muzeum loutek v Plzni) Expozice v Muzeu Dr. Bohuslava Horáka v Rokycanech NKP Vodní hamr Dobřív Pamětní síň Jindřicha Mošny Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Západočeské muzeum v Plzni na Wikimedia Commons Stránky muzea Stránky muzea loutek Fotoalbum archeologické expozice Západočeského muzea v Plzni
Westböhmisches Museum in Pilsen

Das Westböhmische Museum in Pilsen Západočeské muzeum v Plzni ist eine Museumseinrichtung in Westböhmen und ein Zentrum für wissenschaftliche Arbeit in mehreren Disziplinen. Das Hauptgebäude des Museums befindet sich in Pilsen. Das Museum ist eine Einrichtung des Plzeňský kraj und gehört zu den wichtigsten Museumseinrichtungen der Region. Geschichte 1888 beschloss der Pilsener Rat, ein neues Gebäude für das Museum zu bauen. Der Entwurf des Museums stammt von dem Architekten Josef Škorpil. 1895 wurden die Projektarbeiten abgeschlossen und der Bau des Neorenaissance-Gebäudes begann. 1898 wurden die Bauarbeiten abgeschlossen. Nach den Entwürfen des Bildhauers Celda Klouček wurden die plastische Dekoration der Fassade und die Stuckdekoration der Hallen angefertigt. In den 1990er Jahren erfolgte eine komplette Rekonstruktion des Gebäudes, einschließlich eines vollständigen Austauschs von Fachwerken. Im November 1998 wurde das Museumsgebäude wiedereröffnet. Gliederung Ein wichtiger Teil des Museumsalltags ist der Forschungsarbeit gewidmet. Das Museum hat 10 Fachabteilungen: Volkskunde, Neuere Geschichte, Urgeschichte, Mittelalter, Paläontologie, Botanik, Zoologie, Restaurierung, Abteilung für Archäologische Rettungsgrabungen und das Museum für Kunsthandwerk. Derzeit werden im Hauptgebäude vier Dauerausstellungen betrieben: das Zeughaus, eine Sammlung von Meißner Porzellan, Archäologie der Pilsener Region und regionale Geschichte. Zweigstellen sind das Volkskundemuseum und das Marionettenmuseum auf dem Platz der Republik, das „Diözese-Museum“ im ehemaligen Franziskanerkloster mit einer Dauerausstellung christlicher Gegenstände der bildenden Kunst und das Dr.-Šimon-Adler-Museum in Hartmanice mit einer Ausstellung zur Geschichte der jüdischen Bevölkerung Westböhmens. Weblinks Westböhmisches Museum in Pilsen (tschechisch, englisch)
Dům U svatého Jiří

Dům U svatého Jiří (též Dům U Ryšánků) je historizující dům na nároží ulic Pařížské (or. č. 15) a Široké (or. č. 11) v Praze na Josefově (čp. 97). Historie Dům byl vybudován v letech 1905–06. Před rokem 1989 spadal dům do vlastnictví městských organizací: Obvodního podniku bytového hospodářství a potom Bytového podniku Prahy 1. Od roku 1992 byl dům v soukromém vlastnictví investora ze Saúdské Arábie, společnosti Arabella, které patří dosud (2021). V roce 2018 byl dům nabídnut k prodeji za cenu přibližně 1 miliardu korun, nicméně neúspěšně. Architektura Investorem stavby byl český komorní rada a říšský poslanec Bohumil Ryšánek, který si zde přál dům v novogotickém slohu. Autorem architektonického návrhu domu byl pravděpodobně architekt Jiří Justich, realizátorem pak stavitel Matěj Blecha. Dům je podsklepený, má přízemí využívané pro obchody, dále čtyři obytná patra a podkroví. Zatímco fasáda domu je převážně historizující, v interiérech se již uplatňuje tehdy moderní secese. Nápadnými prvky fasády jsou především arkýře, z nichž některé nesou balkóny. Obě průčelí – jak do Pařížské, tak do Široké ulice – jsou zakončena korunní římsou s atikou a bohatě členěnou střechou se štíty. Gotický charakter dodává domu zejména hrubé kvádrování v omítce, vimperky, balustrády a pod korunní římsou provedené reliéfní erby (ty jsou ovšem zpracovány secesně). Nároží domu zdobí plastika svatého Jiří bojujícícho s drakem. Ta také dala domu jméno. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U svatého Jiří na Wikimedia Commons Reference
Maison A Saint-Georges

La Maison à Saint-Georges (en tchèque Dům U svatého Jiří, également Dům U Ryšánků) est un édifice historique de Prague situé à l'angle des rues Pařížská et Široká dans le quartier Josefov. L'angle du bâtiment est orné d'une sculpture de Saint Georges combattant un dragon, ce qui a donné son nom à la maison. Histoire La maison a été construite en 1905-06. Avant 1989, la maison appartenait à des organismes municipaux : la Société de logement du District puis la Société de logement de Prague 1. Depuis 1992, la maison appartient à un investisseur saoudien, Arabella, qui en est toujours propriétaire (2021). En 2018, la maison a été proposée à la vente au prix d'environ 1 milliard de couronnes, mais sans succès. Architecture Le promoteur du bâtiment était le conseiller de la chambre tchèque et député du Reichrat Bohumil Ryšánek, qui souhaitait ici une maison de style néo-gothique. L'architecte Jiří Justich était probablement l'auteur de sa conception et le constructeur Matěj Blecha était l'architecte. La maison a un sous-sol, le rez-de-chaussée est utilisé pour les commerces, ainsi que quatre étages résidentiels et des combles. Alors que la façade de la maison est principalement historiciste, l'art nouveau moderne de l'époque était déjà appliqué dans les intérieurs. Les éléments marquants de la façade sont principalement les baies vitrées, dont certaines portent des balcons. Les deux façades – vers la rue Pařížská et vers la rue Široká – sont terminées par une corniche couronnée d'un attique et un toit richement articulé avec des pignons. Un caractère gothique est donné à la maison. Notes et références (cz) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en tchèque intitulé « Dům U svatého Jiří » (voir la liste des auteurs). Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague
Wurstkapelle

Die Wurstkapelle (tschechisch: Wurst Kaplička) war eine nach dem Zweiten Weltkrieg zerstörte Haus- und Wegekapelle, die 2017 unter der Bezeichnung Kaplička u Horní Blatné (Kapelle bei Platten) im Jahre 2017 unweit ihres vorigen Standortes in anderer Form wiedererrichtet wurde. Lage Die Wurstkapelle liegt am Wanderweg von Horní Blatná (Bergstadt Platten) nach Potůčky (Breitenbach) im tschechischen Teil des Erzgebirges unterhalb des Plattenberges (Blatenský vrch) in einer Höhenlage von ca. 900 m. Geschichte Unterhalb des Hirschbergs (Jelení hora) stand früher am Fahrweg von der Bergstadt Platten zum Breitenbacher Ortsteil Motsloch (auch: Mozloch) das sogenannte Mots- oder Mozhaus; es war aus einem früheren Grubengebäude hervorgegangen. Dessen Besitzer, Johann Wurst, ließ neben dem Haus im Jahre 1909 eine Kapelle errichten, die fortan seinen Namen trug. Es handelte sich ursprünglich nur um eine einfache, aus Ziegelsteinen errichtete Haus- und Wegekapelle mit quadratischem Grundriss. Sie verfügte über zwei vergitterte Fenster und einen hölzernen Vorbau mit Holzbänken. Im Inneren der Wurstkapelle befand sich ein kleiner Altar mit Heiligenbildern und -figuren. Nach der Vertreibung der deutschen Bevölkerung aus der Tschechoslowakei nach dem Ende des Zweiten Weltkrieges wurden sowohl das Motshaus als auch die Wurstkapelle abgerissen. Der Weg an der zerstörten Kapelle vorbei wurde danach jahrzehntelang kaum noch genutzt. Im Jahr 2017 entschloss man sich staatlicherseits, die Wurstkapelle wiederzuerrichten, allerdings nicht am alten Platz, sondern an dem etwas häufiger genutzten, durch den Wald führenden Wanderweg von Horní Blatná nach Potůčky, etwa 400 Meter vom ursprünglichen Standort entfernt. Für die Finanzierung kam die tschechische Forstverwaltung auf. Die neue Kapelle wurde der früheren Wurstkapelle nachempfunden, allerdings in architektonisch aufwendigerer Form als ihr Vorgänger gestaltet. Sie weist einen achteckigen Grundriss auf, aus dem vier Risalite hervorspringen, die jeweils Fenster bzw. die Eingangstür enthalten. Die neue Kapelle ist dem Erzengel Michael geweiht. Im Zuge der Errichtung des Neubaus wurden auch die Grundmauern des Original-Baues im Motsloch wieder freigelegt. Weblinks Jindřišské skály - Na strašidlech. In: Krušnohorci. Abgerufen am 9. November 2023 (tschechisch). Geschichte: Die Wurstkapelle bei Horní Blatná. In: Krušnohorský Luft - Herzgebirge. Horní Blatná März 2020, S. 15. Karlovarský kraj (Hrsg.): 11. Hengstererbener Herbstwanderung. Exkursionsführer. 23. Juli 2022, S. 27 (tu-chemnitz.de [PDF]). Literatur Heimatbuch des Landkreises Neudek, Augsburg, S. 266.
Most Pavla Wonky

Most Pavla Wonky je most ev. č. 324-018 (ev. č. 2985-2) klenoucí se přes Labe v říčním km 966,8 (129,5). Převádí silnici II/324 v Zeleném Předměstí v Pardubicích. Historie Výstavba mostu byla zahájena v prosinci 1955 přípravnými zemními pracemi a vlastní stavba mostu byla zahájena v květnu 1956. Dne 20. února 1958 stavbu ohrozila vysoká voda, která zaplavila staveniště mostu. Dne 24. března 1959 byla ukončena betonáž prvního pasu a 5. ledna 1960 byl most slavnostně otevřen pod název most Československo-sovětského přátelství. Výstavbou mostu bylo spojeno město s pravobřežní částí, kde se následně začalo stavět sídliště Polabiny. Vzhledem k tomu, že výstavba mostu spadá do období zavádění předpjatého betonu v mostním stavitelství a první předpjatou konstrukci v naší zemi, je stavba ovlivněna nezkušeností a kompromisními řešeními. Obdobný postup výstavby se už nikdy neopakoval. Záhy po otevření mostu byl v roce 1965 opravován a další opravy proběhly v letech 1983, 1987, 2003, 2006 a 2022. Původní název mostu byl v roce 1990 změněn na most Pavla Wonky. Popis Most překračuje řeku a inundační území pod úhlem křížení 60° třemi poli v celkové délce 172,5 m. Nosnou konstrukci tvoří spojitý nosník z předpjatého betonu o třech polích, která mají rozpětí 50 + 70 + 50 m s náběhy. Světlá šířka mostu je 24,9 m, z toho připadá 15 m na vozovku, 2 × 1,60 m na cyklistické stezky a 2 ×2,90 m na chodníky pro pěší. Nosnou konstrukci tvoří tři samostatné podélné komorové pasy o šířce 8,0 m, které jsou spojené deskou vozovky. Každý pas je tvořen třemi komorami, které mají výšku 1,55 m nad krajními podpěrami, 2,90 m nad pilíři a 1,65 m uprostřed středního pole. Deska mostovky má tloušťku 0,20 m, dolní deska má tloušťku v rozmezí 0,20–0,60 m. Celý most má hmotnost cca 9 000 tun. Předpětí je zabezpečeno v podélném směru ve stěnách komor a systémem dvou volných táhel v každé komoře jednoho pasu, v příčném směru v celé společné desce a v mezilehlých příčnících. V mostě je uloženo celkem 756 podélných předpínacích lan, každé táhlo (celkem 18) se skládá z 42 vysokopevnostních lan. Kabel podélného předpětí je tvořen dvanácti patentovanými dráty o průměru 7 mm. Opěry a pilíře jsou založeny na vrstvách tvrdých slínů v hloubce 5,50–8,0 m pod běžnou úrovní hladiny vody v řece. Nejdříve byly vybudovány jímky z ocelových štětovnic, které byly ponechány z důvodu zabránění podemletí. Na základech o výšce 1,5 m jsou postaveny betonové pilíře a dříky opěr zakončené úložnými prahy. Pilíře a opěry jsou obezděné žulovými kopáky. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu most Pavla Wonky na Wikimedia Commons
Plynárenská lávka

Plynárenská lávka v Karlových Varech, někdy též nazývána Tuhnická, je lávka pro pěší přes řeku Ohři. Spojuje dvě městské části – Tuhnice a Rybáře. Historie Původní lávka byla postavena (v sousedství plynárny) ve třicátých letech 19. století stavební firmou Wayss & Freytag. Lávka z roku 1982 byla v roce 2002 zrekonstruována. Po pěti měsících trvání rekonstrukce byla dne 14. října 2002 za účasti tehdejšího primátora města Zdeňka Roubínka znovu otevřena. Celková částka na opravu činila 7 523 000 Kč. Popis Lávka má délku 80 metrů a šířku tři metry. Spojuje městské části Tuhnice (v oblasti Západní ulice) a Rybáře (v oblasti ulice Dolní Kamenná). Má čtyři pole o rozpětí 19,50 + 19 + 34 + 19,4 metrů. Nosnou konstrukci tvoří dva železobetonové parapetní trámy. V rámci rekonstrukce byla na lávce sanována nosná konstrukce i spodní stavba. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Plynárenská lávka na Wikimedia Commons