NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Михова скала

Михова скала (чеш. Míchova skála) является памятником природы, расположенным в 10 км к северо-западу от Тельча и в 1,5 км от Вельки-Паржезити-Рибник на территории Чехии на высоте 773 метра над уровнем моря. Представляет собой комплекс из двух гранитных скал высотой около 13 метров с прилегающими формами рельефа. Памятник природы охраняется с 1984 года. Вокруг скал произрастает ель обыкновенная и бук, в трещинах скал — рябина обыкновенная и береза белая. Лес невысокий, что открывает вид на окрестности. Фауна обычна для еловых лесов на больших высотах, в скалах иногда гнездится филин. Камни обычно от светло-серого до серовато-белого цвета, могут присутствовать желтоватые и другие цвета из-за лишайников. Объект относительно хорошо сохранился, но скалы и окружающая их растительность страдают от вытаптывания. До 1997 года место использовалось альпинистами как тренировочная скала, сейчас это запрещено. Литература Irena Smolová. Základy geomorfologie : vybrané tvary reliéfů. — 1. vyd. — Olomouc: Univerzita Palackého v Olomouci, 2007. — 189 s. с. — ISBN 978-80-244-1749-3, 80-244-1749-9. Примечания
Míchova skála

Míchova skála är en kulle i Tjeckien. Den ligger i regionen Vysočina, i den centrala delen av landet, 120 km sydost om huvudstaden Prag. Toppen på Míchova skála är 773 meter över havet. Terrängen runt Míchova skála är varierad. Runt Míchova skála är det ganska tätbefolkat, med 52 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Telč, 8,2 km sydost om Míchova skála. Omgivningarna runt Míchova skála är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Kommentarer Källor
Letni Pałac Namiestnikowski w Pradze

Letni Pałac Namiestnikowski (cz. Místodržitelský letohrádek) – renesansowa (pierwotnie gotycka) budowla z końca XV wieku znajdująca się w południowo-zachodniej części parku Stromovka (dawny zwierzyniec królewski) w praskiej dzielnicy Bubeneč. W końcu XV wieku, za panowania Władysława II Jagiellończyka zbudowano tutaj gotycki zameczek myśliwski. Do czasów współczesnych z tej budowli zachowała się wieża z kamienną klatką schodową z rzeźbą lwa. Obecny, renesansowy, kształt pałacyku pochodzi z końca XVI wieku. Wtedy to za sprawą przebudowy uzyskał plan prostokąta. Zdobycie Pragi przez wojska szwedzkie w 1648 r. budynek przetrwał bez niszczeń. W połowie XVII wieku Letni Pałac Namiestnikowski został połączony aleją kasztanową z Zamkiem na Hradczanach. Została ona zniszczona przez wojska francuskie podczas okupacji miasta w 1742 r., później jednak ją odtworzona. Niemniej jednak pałac w tym czasie niszczał i pozostawał niezagospodarowany. W latach 1804–1805 w związku z otwarciem królewskiego zwierzyńca dla publiczności decyzją burgrabiego Jana Rudolfa Chotka doszło do kolejnej przebudowy pałacyku i rozbudowy o drugi obiekt w stylu angielskiego neogotyku. Doszło przede wszystkim do zmiany wyglądu fasady, jednak renesansowy kształt budowli nie został zatarty. Letni Pałac Namiestnikowski miał być siedzibą najwyższego burgrabiego. W 1849 r. został przyznany namiestnikom jako ich letnia siedziba, stąd jego współczesna nazwa. Obecnie Letni Pałac Namiestnikowski służy jako archiwum i czytelnia oddziału czasopism Muzeum Narodowego. Bibliografia Jiří Štursa, Svatopluk Voděra, Jaroslava Staňková: Pražská architektura, významné stavby jedenácti století. ISBN 80-900209-6-8.
Míšovské buky

Míšovské buky je přírodní památka, která leží přibližně tři kilometry jižně od obce Míšov v okrese Plzeň-jih. Důvodem ochrany je zbytek kyselé bikové bučiny a jedlobučiny, která se rozkládá na mírně ukloněném severním svahu 805 metrů vysokého kopce Nad Marastkem. Dříve se zde nacházela smrková bučina, která v současnosti přechází ve smrčinu s několika starými exempláři buku. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Míšovské buky na Wikimedia Commons
Münzova vila

Münzova vila, nazývaná též vila Münz, je funkcionalistická stavba v Brně ve čtvrti Pisárky, dílo architekta Ernsta Wiesnera, který projektoval i vedlejší vilu Stiassni. Historie Projekt rodinné vily ředitele České banky Union a perského honorárního konzula Eduarda Münze vypracoval v roce 1924 architekt Ernst Wiesner. Stavba domu byla dokončena v roce 1926. Jde o první z řady Wiesnerových projektů funkcionalistických rodinných domů a vil. Stavba se světlou fasádou, tvořená třemi různými horizontálními tělesy uspořádanými do půdorysu ve tvaru písmene L, s velkými obdélníkovými okny a dveřmi, se nachází v horní části zahrady ve svahu. Původní stavba zahrnovala rovněž výrazné štíhlé vysoké komíny svědčící o vlivu holandského neoplasticismu. Münzova vila byla po roce 1948 znárodněna a později poškozena necitlivými úpravami, takže není zahrnuta na seznamu památek. Během 70. a 80. let 20. století v ní mělo sídlo generální ředitelství Zemědělských staveb. V 90. letech byla vrácena původním dědicům, později se stala majetkem akciové společnosti Equity Investment (v jejím čele stojí Igor Fait, který se finančně podílel i na rekonstrukci kavárny Era a provozuje Zemanovu kavárnu). Ta ji v roce 2012 začala rekonstruovat, z vily ale zbyly jen obvodové zdi a kvůli narušené statice a nově zjištěné skutečnosti, že budova nemá základy, mohla být z bezpečnostních důvodů zbořena. Nakonec byla větší část vily skutečně zbořena a místo ní postavena replika. Z původní stavby zbyly jen jednotlivé prvky jako pásové okno nebo garážová vrata. Exteriér byl obnoven dle dobových fotografií, k interiéru však nebyly fotografie k dispozici a byl vytvořen na základě srovnání s jinými Wiesnerovými stavbami. Rekonstrukce, za níž stojí architekti Rusín, Shromáždilová, Šrom a Wahla z ateliéru RAW, byla dokončena na podzim 2014. Nakonec byla o třetinu nákladnější než původní plán. Současná podoba zahrady vznikla podle projektu krajinářského architekta Ivara Otruby. Odkazy Reference Související články Seznam funkcionalistických staveb v Brně Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Münzova vila na Wikimedia Commons Vila Münz na Archiweb.cz Vila Münz na DoCoMoMo CZ Münzova vila na Slavné vily.cz Münzova vila v Brněnském architektonickém manuálu
Městišťské rokle

Městišťské rokle je přírodní rezervace poblíž obce Čachrov v okrese Klatovy. Chráněné území, sestávající ze dvou nesouvisejících částí, se rozkládá v pramenné oblasti potoka Jelenky a jeho přítoků, jižně od vesnice Městiště a východo-severovýchodně od vesnice Hojsova Stráž. Oblast spravuje Správa NP a CHKO Šumava. Důvodem ochrany je zachování pramenišť, rašelinišť a přípotočních niv potoka Jelenky a jeho přítoků se všemi jejich součástmi, včetně rostlinných a živočišných druhů, uchování a obnova přirozených lesů a ochrana bylinných společenstev na bezlesých částech rezervace. Galerie Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Klatovy Literatura ALBRECHT, Josef, a kol. Českobudějovicko. Redakce Peter Mackovčin, Josef Albrecht. Praha: Agentura ochrany přírody a krajiny ČR a EkoCentrum Brno, 2003. 807 s. (Chráněná území České republiky; sv. VIII. Českobudějovicko). ISBN 80-86064-65-4. S. 695. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Městišťské rokle na Wikimedia Commons
Městské Tylovo divadlo v Kutné Hoře

Městské Tylovo divadlo v Kutné Hoře (zkráceně Tylovo divadlo) je jednak název divadla v Kutné Hoře a současně i název příspěvkové organizace (zřízené městem Kutná Hora), která provozuje toto divadlo a také Kino Modrý kříž. Divadlo bylo postaveno v letech 1931–33 podle funkcionalistického projektu bratří Rudolfa a Josefa Hrabů. Na projektu se ale podílelo více autorů: Rudolf Ryšán, který je pravděpodobně autorem interiéru i průčelí stavby, František Zelenka navrhl hlediště. Dále jsou na výkresech skutečného provedení podepsáni Jaromír Dajbych a J. Král. Divadlo nemá vlastní profesionální soubor – slouží jako hostující divadlo. Historie S myšlenkou výstavby divadla v Kutné Hoře přišel již kutnohorský rodák Josef Kajetán Tyl. Mělo se jednat o divadlo pro Ochotnický spolek Tyl, jehož byl Josef Kajetán členem. Výstavba však byla zahájena až v roce 1931 a po zhruba dvou letech bylo divadlo dokončeno. Slavnostní otevření proběhlo 12. listopadu 1933. Od počátku divadlo sloužilo hlavně ochotníkům, kteří zde mívali představení dvakrát týdně. V 70. letech 20. století bylo původní dřevěné hlediště nahrazeno čalouněným, zlepšení doznala také akustika. V suterénu divadla se nachází loutková scéna, která sloužila účelům loutkového divadla. Poslední rekonstrukce proběhla v roce 2010, kdy byla vyměněna sedadla hlediště (kapacita klesla z 630 na 508 míst) a rekonstruováno zázemí divadla (šatny, sály, WC apod.). Stavba byla z větší části financována z prostředků strukturálních fondů EU prostřednictvím Regionálního operačního programu Střední Čechy. Neopravena zůstává především bývalá loutková scéna, kde by si oprava vyžádala asi 10 milionů Kč. Budova je chráněna jako kulturní památka České republiky. Současnost V současnosti divadlo slouží především ochotníkům a hostujícím divadelním souborům (zejména ze špičkových divadel z Prahy, například Národního divadla, Divadla Járy Cimrmana, Činoherního klubu apod.), konají se zde různé koncerty (Česká filharmonie, Radůza, Jaromír Nohavica, Čechomor…), soutěže, festivaly apod. Zrcadlový sál slouží účelům tělovýchovným a tanečním (jóga, břišní tance atd.). Loutková scéna není v provozu, v jejích prostorách působí jazyková škola. Kino Modrý kříž Příspěvková organizace Městské Tylovo divadlo v Kutné Hoře provozuje také kino Modrý kříž. To bylo v roce 2009 rekonstruováno a po řadě let provozování soukromým subjektem bylo jako nový provozovatel vybráno právě Tylovo divadlo. Současně byl z názvu Svět, který kino po desetiletí neslo, přejmenováno zpět na původní název Modrý kříž. Kino má hlediště s kapacitou 306 míst, promítací technika je digitální a nabízí možnost trojrozměrné projekce. Odkazy Reference Literatura POSPÍŠIL, Aleš. Zmizelá Kutná Hora : stavby první republiky. 1. vyd. Kutná Hora: IB Books, 2019. 163 s. ISBN 978-80-907676-0-7. Kapitola Tylovo divadlo, s. 12–17, 132–137. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tylovo divadlo v Kutné Hoře na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Městské divadlo (Pardubice)

Městské divadlo Pardubice je secesní divadlo, postavené v letech 1907–1909 v Pardubicích. Je největší divadelní scénou ve městě a zároveň domovskou scénou souboru Východočeského divadla Pardubice. Stavba Autorem projektu divadla je architekt Antonín Balšánek. Základní kámen byl položen 16. května 1907, přičemž stavba budovy trvala dva a půl roku. Mramorová deska základního kamene je k vidění uvnitř budovy ve vstupní hale. Provoz Městského divadla byl oficiálně zahájen 11. prosince 1909. Původní kapacita divadla byla 163 sedadel a šest lóží v přízemí a 82 sedadel a osm lóží v patře. Na výzdobě budovy a jejích interiérů se podílela řada umělců. Oponu a vlysy na průčelí divadla maloval akademický malíř František Urban. Autorem sochy Genia na čele budovy je akademický sochař Bohumil Kafka. Akademický sochař Bohumil Vlček dále vytvořil osm medailonů umístěných na fasádě budovy. Například v průčelí budovy byly medailony Bedřicha Smetany a J. K. Tyla. V letech 1925–1926 byla kapacita divadla rozšířena o 300 sedadel a oba medailony byly z průčelí odstraněny. Požár Dne 30. března 1931 bylo divadlo vážně poškozeno požárem. Požár vypukl v provazišti v průběhu večerního představení operety Čeští muzikanti a během pouhých dvou minut zachvátil celé jeviště. Zničeno ale bylo nejen jeviště, ale i opona a sklad dekorací. Rekonstrukce divadla město tehdy stála tři čtvrtě milionu korun. Současnost V nedávné době byla celá budova nákladně rekonstruována. V roce 2002 proběhla rekonstrukce hlediště, provedená podle projektu architekta Miroslava Řepy. Součástí rekonstrukce byla malba repliky secesní opony Františka Urbana, která shořela při požáru divadla v roce 1931. Repliku namaloval akademický malíř Václav Špale. V roce 2003 pak byly zahájeny práce na obnově fasády. Projektovali je architekti Miroslav Řepa a Vladimír Mlejnek (stejní autoři stojí rovněž za projektem rekonstrukce přilehlého Smetanova náměstí). Odkazy Reference Literatura CÍSAŘ, Jan; MOHYLOVÁ, Věra. Historie divadelní Pardubic a okolí. Pardubice: Východočeské divadlo, 2002. 143 s. ISBN 80-238-9325-4. THEIN, Pavel; HUŇÁČEK, Miloslav. Městské divadlo Pardubice. Pardubice: Klub přátel Pardubicka, 2004. 36 s. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Městské divadlo Pardubice na Wikimedia Commons Oficiální web Východočeského divadla Pardubice Městská kronika Pardubic 1895–1933 o otevření Městského divadla v roce 1909
Měčín (zámek)

Měčín je zámek na severozápadním okraji stejnojmenného města. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Na místě dnešního zámku stála původně pravděpodobně tvrz pocházející z 15. století. V roce 1548 získal Měčínský a Švihovský statek Heralt Kavka Říčanský z Říčan, který zde kolem roku 1580 nechal postavit zámek nazvaný Nový hrad. Původní stavbu ze 16. století tvořila pouze levá polovina, pravá byla dostavěna později. K přestavbě na zámek došlo na počátku 18. století. Budova byla v jádru podsklepena a původně měla dvě patra. Prostory byly valeně zaklenuté, v patře byla kaple a uprostřed schodiště do sklepa a do patra. Po požáru z roku 1874 bylo druhé patro ubouráno, po následné opravě pak objekt dostal dnešní podobu. Výzdobu zámku tvořila sgrafitová výzdoba z konce 16. století, která bylo objevena v průčelí hlavní budovy při úpravách v roce 1925. Tvořil ji rostlinný ornament se dvěma medailonky s podobiznami prvního majitele Heralta Kavky Říčanského a jeho manželky, a také s dvěma biblickými výjevy – kladení Krista do hrobu a jeho zmrtvýchvstání. K zámku původně patřil i park s rybníkem. Park byl v roce 1972 vykácen a z rybníka bylo zřízeno koupaliště. To není v současnosti využíváno, v roce 2005 bylo zčásti zavezeno stavební sutí pocházející z demolice klatovské škodovky. Zámek v majetku Zemědělského družstva Měčín. Nejprve tu v roce 1948 byla zřízena strojní traktorová stanice. Po jejím přemístění do Přeštic zámek získalo družstvo, které v jeho hlavní budově zřídilo byty pro zaměstnance, zatímco v hospodářských budovách vznikly dílny a sklady. Po roce 1989 byl zámek v restituci vrácen potomkům poslední majitelky Věry provdané Berndorffové, od nichž jej družstvo posléze opět zakoupilo. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu zámek Měčín na Wikimedia Commons Další údaje na Hrady.cz Zámek na webových stránkách Měčína
N-D-S 72 Můstek

N-D-S 72 Můstek je tvrzový pěchotní srub oboustranný. Byl postaven ve IV. stupni odolnosti, je součástí tvrze Dobrošov. Pro objekt se počítalo s posádkou 40 mužů. Objekt je vybudován na nejvyšší kótě v okolí. A právě kvůli umístění se pro srub počítalo s dělostřeleckým pozorovacím zvonem pro potřeby hlavně N-D-S 74 Maliňák. Do září roku 1938 sem, stejně jako na ostatní sruby tvrze Dobrošov, nebyly nainstalovány zvony ani kopule. Během okupace byly vytrženy střílny hlavních zbraní a v roce 1943 proběhlo cvičné postřelování speciálními střelami Röchling. Zbytek jednoho zaseknutého Röchlingu je k vidění v týlové stěně. Dnes je srub součástí muzea čs. opevnění a na jeho střeše končí trasa prohlídky. Výzbroj směrem k Náchodu (levá strana) L1 M pancíř ZP-2, ZN 3-3 směrem k Čermné (pravá strana) L1 pancíř ZN 3-4, KM 3-1 další výzbroj 2 N 3 granátové skluzy Přístup od muzejního parkoviště nad Dobrošovem asi 200 metrů po polní cestě a od srubu N-D-S 75 Zelený doprava po louce Okolní objekty N-D-S 75 Zelený N-D-S 73 Jeřáb N-S 78 Polsko Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu N-D-S 72 Můstek na Wikimedia Commons
N-D-S 75 Zelený

N-D-S 75 Zelený je dělostřelecký srub, součást tvrze Dobrošov. Historie Srub byl částečně dokončen až po mobilizaci. Zvony a výzbroj nikdy osazeny nebyla. Hlavní střílny pro houfnice byly ukořistěny v padesátých letech národním podnikem Kovošrot. Současnost Dnes je srub součástí Muzea československého opevnění a slouží jako vstup do podzemí tvrze. Zelený je jediný dělostřelecký srub přístupný veřejnosti. V bojovém patře jsou k vidění dvě makety houfnic, které vyrobili filmaři pro natáčení filmu režiséra Otakara Vávry Dny zrady. Natáčelo se hlavně na tvrzi Hanička. Na tvrzi Dobrošov se v roce 1979 natáčelo několik scén z maďarského sci-fi filmu Pevnost. Parametry N-D-S 75 „Zelený“ je tvrzový dělostřelecký srub levostranný, postaven v IV. stupni odolnosti. Pro objekt se počítalo s osádkou 86 mužů. Výzbroj směrem do údolí (levá strana) 3xY pancíř ZN 3-4 směrem k Dobrošovu (pravá strana) pancíř ZN 3-3 další výzbroj 1 N 4 granátové skluzy Přístup od muzejního parkoviště nad Dobrošovem asi 200 metrů po polní cestě Okolní objekty N-D-S 72 Můstek N-D-S 73 Jeřáb N-S 78 Polsko Galerie Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu N-D-S 75 Zelený na Wikimedia Commons
N-S 78 Polsko

Samostatný pěchotní srub těžkého opevnění N-S 78 Polsko byl součástí pevnostního systému předválečné Československé republiky. Srub se nachází nedaleko Dělostřelecké tvrze Dobrošov. Spolu se sruby N-S79 Hrobka a N-S71 V Sedle vytvářely zdvojenou linii před pevností Dobrošov. Jedná se samostatný, pravostranný, dvoupodlažní pěchotní srub, postaven ve III. stupni odolnosti. Srub byl betonován ve dnech 13. – 19. prosince 1937 firmou Ing. Rudolfa Fryče z Bratislavy. Kubatura betonu dosáhla 1525 m³. Po Mnichovské dohodě Němci vytrhali střílny hlavních zbraní a oba zvony. Pro objekt se počítalo s osádkou 23 mužů. V současné době je objekt ve správě SPVH Dobrošov. Výzbroj Hlavní zbraně srubu (pravá strana) L1 – protitankový kanón vz. 36 spřažený s těžkým kulometem vz. 37 M – dvojče kulometů vz. 37 ve společné lafetě další výzbroj 2 zbraně N – lehké kulomety vz. 26 k ochraně střílen hlavních zbraní a vchodu 2 lehké kulomety vz. 26 ve dvou zvonech určené k ochraně okolí objektu 2 granátové skluzy Přístup Od vesnice Dobrošov (zastávka MHD, nebo parkoviště Tvrze Dobrošov) pěšky po naučné stezce Pevnost Dobrošov. Od Lázní v Náchodě Bělovsi pěšky do kopce po zelené turistické značce a následně po naučné stezce Pevnost Dobrošov. Okolní objekty N-S 71 V sedle N-D-S 72 Můstek N-D-S 73 Jeřáb N-S 79 Hrobka Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu N-S 78 Polsko na Wikimedia Commons Oficiální stránky provozovatele www.spvhd.cz
Na Hradech

Na Hradech je přírodní rezervace poblíž východně od obce Žáravice v okrese Pardubice. Oblast spravuje Agentura ochrany přírody a krajiny ČR. Důvodem ochrany je rybník s přilehlými loukami a opukové stráně. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Pardubice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Na Hradech na Wikimedia Commons
Na Kopaninách (přírodní památka)

Na Kopaninách je přírodní památka poblíž obce Radonín v okrese Třebíč v nadmořské výšce 550–570 metrů. Oblast spravuje Krajský úřad Kraje Vysočina. Jedná se o fragment opuštěných obecních pastvin na severním svahu na obcí Radonín, kosených luk a menšího hájku. Důvodem ochrany je přirozená pastvina, ochrana hořečku českého (Gentianella praecox subsp. bohemica). Geologie Podložím jsou pararuly s tenkými vložkami kvarcitu a amfibolitu. Flóra Lokalita je cenná z důvodu výskytu hořečku mnohotvárného českého (Gentianella praecox subsp. bohemica). Jeho populace však v posledních deseti letech silně poklesla. Snahy o záchranu zde však přetrvávají, neboť byla lokality zařazena do záchranného programu pro hořeček. Realizována jsou tak opatření s cílem podpořit tento druh. Roste zde také ohrožená hruštička prostřední (Pyrola media), která zde má stabilní populaci, kociánek dvoudomý (Antennaria dioica) a vemeník dvoulistý (Platanthera ovina). Z běžněji se vyskytujících druhů se zde vyskytují kostřava ovčí (Festuca ovina), smilka tuhá (Nardus stricta), smolnička obecná (Steris viscaria), mateřídouška vejčitá (Thymus pulegioides), hvozdík kropenatý (Dianthus deltoides), světlík lékařský (Euphrasia rostkoviana) a třezalka tečkovaná (Hypericum perforatum). Část území se potýká s náletovými dřevinami, hlavně smrkem ztepilým (Picea abies), topolem osikou (Populus tremula) a břízou bělokorou (Betula pendula). Fauna Přírodní památka je útočištěm ještěrky obecné (Lacerta agilis). Lze zde spatřit také užovku hladkou (Coronella austriaca). Zajímavosti Lokalita Na Kopaninách užívá také místní název Pálenice. V roce 2010 byla obnovena pastva ovcí pozemkovým spolkem Chaloupky, jehož členové v nejcennějších plochách chráněného území a sousedního sadu vyklučili náletové dřeviny. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Třebíč Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Na Kopaninách na Wikimedia Commons
Na Mokřinách

Na Mokřinách je přírodní rezervace poblíž obce Hořice na Šumavě v okrese Český Krumlov. Předmětem ochrany je zachování ekosystémů mokrých, přirozeně se vyvíjejících sukcesních ploch, živočichů a rostlin. Odkazy Reference Související články Seznam chráněných území v okrese Český Krumlov Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Na Mokřinách na Wikimedia Commons
Na Pilavě

Na Pilavě je přírodní památka u Bílichova v okrese Kladno. Flóra Chráněné rostliny Důvodem ochrany lokality je výskyt kriticky ohrožené kýchavice černé (Veratrum nigrum), která se vyskytuje ještě v nedalekém Bílichovském údolí. Mezi další vzácné a ohrožené druhy rostlin rostoucí v této lokalitě patří bradáček vejčitý (Listera ovata), lýkovec jedovatý (Daphne mezereum), medovník meduňkolistý (Melittis melissophyllum), orlíček obecný (Aquilegia vulgaris), vemeník dvoulistý (Platanthera bifolia) a řídce vstavač nachový (Orchis purpurea). Další rostliny Dalšími zde zastoupenými rostlinami jsou bika chlupatá (Luzula pilosa), bršlice kozí noha (Aegopodium podagraria), kokořík mnohokvětý (Polygonatum multiflorum), konvalinka vonná (Convallaria majalis), kopretina chocholičnatá (Tanacetum corymbosum), kozinec cizrnový, hrachor jarní (Lathyrus vernus), lipnice oddálená (Poa remota), ostřice horská (Carex montana), jaterník podléška (Hepatica nobilis), samorostlík klasnatý (Actaea spicata), sasanka hajní (Anemonoides nemorosa), strdivka nící (Melica nutans), svízel lesní (Galium sylvaticum), třtina rákosovitá (Calamagrostis arundinacea), žindava evropská (Sanicula europaea) a keře jeřáb muk (Sorbus aria), krušina olšová (Frangula alnus), svída krvavá (Cornus sanguinea) a zimolez pýřitý (Lonicera xylosteum). Umístění lokality Lokalita je uzavřená v zadní části Pilavského údolí v lesním oddělení 133 a 134 (dříve 110b3). Táhne podél cesty se ve směru údolí po jeho pravé straně a stoupá do boku údolí do stráně. Okolní smrčina má asi 70 let (k 2015) a je tvořená porostem smrku (Picea abies), borovice (Pinus sylvestris), modřínu (Larix decidua), břízy (Betula pendula), místy buku (Fagus sylvatica) a ojediněle jedle (Abies). Přes cestu se nachází 130letá bučina, pod kterou se objevuje přirozené zmlazení buku, smrku a dubu. Pilavské údolí Pilavské údolí známé též jako Pilava, Pilavská stráň nebo Kravský dolík, u místních obyvatel a lesního personálu známé také jako Zadní bílichovské údolí, je jedno z údolí východního či severovýchodního Džbánu. Je krátké (asi tři kilometry) a lesnaté a od Líského má charakter stráně. Nachází se mezi Líským (asi 1 km západním směrem) a Malým Bílichovem (asi 1 km jihozápadním směrem) a nejkratší cesta vede po hrázi Velkého bílichovského rybníka. Tudy vede i modrá turistická značka, která pokračuje napříč celým údolím. Galerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Na Pilavě na Wikimedia Commons