NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Václava (Cheb)

Kostel svatého Václava v Chebu je klášterní kostel při dominikánském klášteře v Chebu na Karlovarsku. Dnes slouží řeckokatolické farnosti Karlovy Vary a Božská liturgie se koná každou neděli od 8:00. Historie V místě dnešního klášterního kostela sv. Václava byl postaven roku 1284, podle jiných údajů v letech 1294–1296 raně gotický kostel společně s klášterem dominikánů, jimž povolení vystavět v Chebu klášter udělil roku 1294 král Václav II. V době husitských nepokojů v místě kláštera býval šenk U markraběte, v níž byly dohodnuty podmínky nazvané "Soudce smluvený v Chebu" pro jednání husitů se zástupci basilejského koncilu. V době třicetileté války roku 1642 došlo ke zřícení části kláštera a kostela. Při výstavbě současného barokního kostela dokončeného roku 1684 byl změněn půdorys i původní orientace kostela a průčelí vyvedeno do dnešní Kamenné ulice. Dokončený kostel byl vysvěcen v roce 1689. Z barokního mobiliáře z té doby se do současnosti dochovaly vedlejší oltáře v kaplích a kazatelna. Hlavní oltář z roku 1880 je novorenesanční. Klášter, přiléhající ke kostelu ze severní strany, byl dokončen až v roce 1720. Klášter byl zrušen v roce 1936. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava v Chebu na Wikimedia Commons Kostel svatého Václava s dominikánským klášterem. TIC Cheb [online]. [cit. 2022-09-09]. Dostupné online.
Kostel Nejsvětějšího srdce Páně (Smíchov)

Kostel Nejsvětějšího srdce Páně na Smíchově v Praze 5 se nachází v areálu bývalého kláštera Sacré Coeur v Holečkově ulici. Spolu s klášterem je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Novogotický jednolodní kostel se čtyřbokou romantizující věží byl v letech 1882–1884 přistavěn ke klášteru francouzské kongregace paní Nejsvětějšího srdce Ježíšova – „Dames du Sacré Coeur“. Jeho plány vyhotovil benediktinský architekt p. Felix Gislain Béthune, autor nedalekého kláštera svatého Gabriela; základní kámen byl položen 30. června 1882. Interiér kostela je vyzdoben nástěnnými malbami ve stylu beuronské benediktinské školy, polychromování provedli benediktini z Emauzského kláštera. K hlavní lodi kostela přiléhá kolmo loď kaple svatého Jana Nepomuckého se vstupem od hlavního oltáře. Po roce 1989 Loď kostela byla stavebně upravena a slouží soukromým společenským akcím. Odkazy Literatura EKERT, František. Posvátná místa král. hl. města Prahy. Díl 2.. Praha: Dědictví sv. Jana Nepomuckého, 1884. 539, XIII s., 2 il. s. Dostupné online. Kapitola Posvátná místa na Pražských předměstích: 1. Farní osada Smíchovská, s. 293. PAULY, Jan Křtitel. Památník města Smíchova. Praha: vl. n., 1898. 152 s. : 28 obr. s. Dostupné online. Kapitola 2. Klášter sester nejsv. Srdce Pána Ježíše, s. 72–79. ŠKODA, Eduard. Pražské svatyně. Praha: Libri, 2002. ISBN 80-7277-098-5. S. 169. VEVERKA, Přemysl; MATĚJKA, Ivan a kol. Slavné stavby Prahy 5. první. vyd. Praha: Foibos, 2005. 223 s. ISBN 80-903661-3-9. Kapitola 20. Klášter a vzdělávací ústav společnosti Nejsvětějšího Srdce Ježíšova s kostelem Sacré Coeur, s. 87–93. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Srdce Ježíšova na Smíchově na Wikimedia Commons Orientační plán hlavního města Prahy s okolím (1938), list č. 47. Městská knihovna v Praze. Kostel Nejsvětějšího srdce Páně na Hrady.cz Kostel Sacre Coeur získal novou šanci. Pražský deník.cz, Jan Horák, 26. 4. 2012
Kaple svatého Ignáce (Všemily)

Skalní kaple svatého Ignáce je v pískovcové skále vytesaná kaple ve Všemilech. Je chráněna jako kulturní památka České republiky. Historie kaple Historie vzniku skalní kaple souvisí s epidemií neštovic, která ve Všemilech propukla na jaře roku 1810. Na neštovice umíraly hlavně děti. V červnu se situace zhoršila a k neštovicím se přidala i úplavice. V rychlém sledu umíraly další oběti, opět především děti a staří. V matrice obcí Všemily a Srbská Kamenice zaznamenal farář celkem 26 úmrtí s diagnózou úplavice. Srbskokamenický kněz Ignaz Clar se v této nouzi obrátil o pomoc k Bohu. V den svého křestního patrona sv. Ignáce z Loyoly, tj. 31. července, uspořádal prosebné procesí. Poslední obětí byla osmačtyřicetiletá Veronika Füllerová, která zemřela ještě 6. září 1810. Poté již ale epidemie ustoupila. Svátek sv. Ignáce se od té doby stal pro místní dnem díkůvzdání a vděčnost za Ignácovu přímluvu byla také popudem pro vznik skalní kaple jemu zasvěcené. V soupisu křížů a kaplí z roku 1835 se uvádí, že všemilská kaple (německy Schemmler Kapelle) byla vytesána v kameni na selském pozemku a vyzdobena obrazem sv. Ignáce z Loyoly. Je také uvedeno, že nikdo z místních o ni údajně nechce pečovat, neboť kvůli trvale vlhkému prostředí v ní brzy vše hnije. O tvůrci kaple – jehož jméno se ovšem neuvádí – se jen píše, že se odstěhoval do Studeného. Své nezastupitelné místo měla všemilská kaple na den díkůvzdání. Na svátek sv. Ignáce vycházelo ze Všemil slavnostní procesí. Bíle oděné dívky nesly svíce a sochu Bohorodičky, kterou předaly děvčatům z průvodu přicházejícího jim vstříc ze Srbské Kamenice. Spojená procesí pak odešla do kostela ke slavnostní bohoslužbě a požehnání. Odpoledne se sloužily pobožnosti zvlášť v Srbské Kamenici a v kapli sv. Ignáce ve Všemilech. Průvod pak obcházel některé kříže v blízkém okolí. Ve všemilské kapli se časem sloužily pobožnosti nejen o dni díkůvzdání, ale i při jiných příležitostech. Kromě oltáře s obrazem sv. Ignáce, později nahrazeným kopií obrazu Sixtinské madony, zdobila interiér i soška trpícího Krista v okovech, která bývala umístěna ve výklenku vpravo od oltáře. Skalní kaple ve Všemilech přetrvala do dnešních dnů a starají se o ni chalupáři z okolí. Je oblíbeným místem turistů. Literární zpodobnění V roce 1896 o skalní kapli sv. Ignáce ve Všemilech napsal katolický kněz, augustinián a vlastivědec Anton Amand Paudler, že „se zvenčí navlas podobá přírodní, takříkajíc panenské pískovcové skále a že jen dvéře a okénko prozrazují lidskou ruku, která tuto pozoruhodnou modlitebnu do rostlé skály vytesala.“ Odkazy Reference Související články Římskokatolická farnost Srbská Kamenice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Ignáce na Wikimedia Commons Jetřichovice nechají znovu vysekat oblíbenou skalní kapli ve Všemilech Skaplní kaple - Všemily Skalní kaple Všemily
Felsenkapelle (Všemily)

Die Felsenkapelle Hl. Ignatius (Skalní kaple) ist eine Kapelle in Všemily (Schemmel) in Tschechien, welche gänzlich in einen ausgehöhlten Felsblock hineingebaut wurde. Sie gehört zu den bemerkenswertesten sakralen Denkmälern der Böhmischen Schweiz. Beschreibung Die einzigartige Kapelle wurde gänzlich aus einem freistehenden, an einen Brotlaib erinnernden Sandsteinblock herausgearbeitet. Von außen sind nur ein kleines Kreuz und die zwei Fenster sichtbar. Im Innern erinnert nur die von oben eindringende Nässe daran, dass die Kapelle aus dem blanken Fels gemeißelt wurde. Zusammen mit den umliegenden Umgebindehäusern bildet die Kapelle ein bemerkenswertes Ensemble der Volksbauweise Nordböhmens. Unmittelbar vorgelagert befindet sich das alte Schulhaus von Schemmel, welches durch seine Größe und das kleine Glockentürmchen auf dem Dach auffällt. Geschichte Erstmals erwähnt wird die Kapelle im Verzeichnis der Kreuze und Standbilder des Pfarrsprengels Windisch Kamnitz im Jahre 1835: Eine nicht öffentliche in Felsen gehauene Kapelle, innen das Bild des Hl. Ignatius. Sie steht auf Bauerngrund. Ihr Stifter wohnt in Kaltenbach und aus der Gemeinde will niemand das Patronat über sie übernehmen, da sie von Stein ist, feucht, und alles in ihr bald dem Verderben unterliegt. Erstaunlicherweise blieb die Kapelle trotzdem bis in unsere Tage erhalten. Auch nach der Vertreibung der deutschen Bevölkerung nach dem Zweiten Weltkrieg fanden sich unter den neuen Bewohnern des Ortes Menschen, die die Kapelle vor der drohenden Verwüstung und Zerstörung bewahrten. Heute steht die Kapelle unter der Obhut des Gemeindeamtes Jetřichovice (Dittersbach), zu der Všemily heute gehört. Siehe auch Boží hrob Weblinks
Rock chapel (Všemily)

The St Ignatius Rock Chapel (Czech: Kaple svatého Ignáce) is a chapel in Všemily (Schemmel) in the Czech Republic, which is entirely built into a hollowed-out block of rock. It is one of the most notable holy monuments in Bohemian Switzerland. Description The unique chapel was hollowed entirely out of a free-standing block of sandstone that resembles a loaf of bread. From the outside only a small cross and the two windows are visible. Inside, only the moisture percolating through from above indicates that the chapel was hewn out of solid rock. Together with the surrounding Upper Lusatian half-timbered houses the chapel forms a striking ensemble of the vernacular architecture of North Bohemia. Immediately in front are the old schoolhouse of Schemmel, which is striking on account of its size and the small bell tower on the roof. History The chapel was first mentioned in directory of the crosses and statues of the diocese of Windisch Kamnitz in 1835: A non public chapel, hewn out of the rock, inside a painting of Saint Ignatius. It stands on farming land. Its patron lives in Kaltenbach and no-one from the parish will take on the advowson, because it is made of stone, damp and everything in it is likely to decay soon. Astonishingly, in spite of that, the chapel has survived to the present day. Even following the expulsion of the German folk after the Second World War, there were people amongst the new inhabitants of the village who looked after the chapel and protected it from threatened abandonment and destruction. Today the chapel is under the care of the municipal office of Jetřichovice (Dittersbach), to which the Všemily belongs today. See also Boží hrob External links Media related to Všemily rock chapel at Wikimedia Commons
Mapa republiky

Mapa republiky je nejznámější sněhové pole (vyležisko) v Česku, kde na české straně Krkonoš bývá sníh nejdéle a které svým tvarem připomíná bývalé Československo. Sněhovému poli dali jméno před desítkami let[kdy?] turisté, kteří si všimli, že při odtávání sněhu začíná mít tvar prvorepublikového Československa včetně Podkarpatské Rusi. Sněhové pole s mocností sněhu až 15,7 metrů (v sezóně 1999/2000) postupně odtává, až nakonec zůstane tvar středních Čech. Mapa republiky se nachází do června až do srpna v nadmořské výšce mezi 1420–1455 m na strmém svahu pod Modrým sedlem a částečně na jižním úbočí Studniční hory. Nachází se tak nedaleko nejdrsnějšího místa v České republice, blízko Památníku obětem hor. Místo je v první zóně národního parku, přímo ke sněhovému poli se turisté nedostanou. Mohou jej však spatřit z turistické cesty z Pece pod Sněžkou na Richterovy boudy nebo z Výrovky do sedla mezi Luční a Studniční horou. Za příhodných podmínek je vidět i z Hradce Králové. Přestože leží na jižním svahu, kde sníh obvykle odtává nejdříve, v tomto případě dochází vlivem anemo-orografického systému Krkonoš k ukládání velkých mocností sněhu převátého ze zarovnaných ploch v okolí Luční boudy. Velká mocnost sněhu tak i přes velkou insolaci odtává dlouho. V době, kdy sněhové pole připomíná mapu republiky, má na délku kolem 350 metrů. Pracovníci správy Krkonošského národního parku měří Mapu republiky již od konce 90. let 20. století, v současnosti používají techniku globálního družicového polohového systému a vytvářejí tak digitální model sněhového pole. Dle tohoto měření vydrželo pole nejdéle v roce 2005, a to až do 22. srpna. Nejrychleji naopak odtálo v roce 2018, 27.–28. května. Ze starších pozorování lze zmínit údaj z roku 1893, kdy 23. srpna sníh ležel na ploše 43×45 m, a ještě 8. září byly na místě jeho zbytky. V roce 1894 tu sníh dokonce přetrval až do další zimy. V roce 1962 zmizel poslední sníh až 6. září, v roce 1976 vydržel dokonce do 12. září. Pokusy v té době přesně měřit výšku sněhu ztroskotaly na tom, že se nenašlo technické řešení, které by plazení masy sněhu odolalo. Podle tradice může po odtání pole přijít do Krkonoš léto. Odkazy Reference Externí odkazy Mapa republiky, Mapy.cz letecká fotografie (2011), Mapy.cz V Krkonoších vzniká tradiční sněhová „mapa republiky“. Meteocentrum.cz
Kostel svatého Felixe (Sušice)

Kostel svatého Felixe je římskokatolický chrám v Sušici v okrese Klatovy. Nachází se jihovýchodně od centra města a je součástí areálu tamního bývalého kapucínského kláštera, se kterým je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie Základní kámen sušického kapucínského kláštera byl položen 16. září 1651, kostel byl vysvěcen 24. října 1655 kardinálem Arnoštem Vojtěchem z Harrachu. Jednolodní bezvěžový chrám má typický styl řádové kapucínské architektury s charakteristickým trojúhelníkovým štítem. Z pravé strany přiléhá k lodi oratoř, z levé strany dvě kaple, z nichž přední byla postavena až ve druhé polovině 18. století. Průčelí kostela bylo v 19. století upraveno. Klášter byl zrušen v roce 1950, k jeho obnově došlo roku 1993. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Felixe na Wikimedia Commons
Kostel svatého Víta, Václava a Vojtěcha (Horšovský Týn)

Kostel svatého Víta, Václava a Vojtěcha je bývalý římskokatolický chrám v Horšovském Týně v okrese Domažlice. Nachází se severovýchodně od centra města a je součástí areálu tamního bývalého kapucínského kláštera, se kterým je chráněn jako kulturní památka České republiky. Na rohu kostela u schodiště z ulice je vysoký dřevěný kříž, před schodištěm stojí další drobná stavba, kaple Panny Marie. Nalevo u vstupu do kostela je socha sv. Jana Nepomuckého. Historie Základní kámen kapucínského kláštera v Horšovském Týně byl položen 27. srpna 1650. Kostel byl dokončen o čtyři roky později, vysvěcen byl 25. července 1654 kardinálem Arnoštem Vojtěchem z Harrachu. Jednolodní bezvěžový chrám má typický styl řádové kapucínské architektury s charakteristickým trojúhelníkovým štítem, zasvěcen byl původně svatému Vítovi, Františkovi a Antonínovi Paduánskému. Na začátku 18. století byla v kostele vybudována panská oratoř, v roce 1830 vznikla nová hudební kruchta. Konvent byl uzavřen v roce 1950, poté kostel sloužil jako skladiště a chátral. Dnes je bez využití. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svatého Víta, Václava a Vojtěcha na Wikimedia Commons
Jüdische Zeremonienhalle Prag

Die Jüdische Zeremonienhalle (Obřadní síň) befindet sich im Jüdischen Viertel (Josefov) der Tschechischen Hauptstadt Prag. Sie wurde 1911 bis 1912 unter der Leitung von J. Gerstl für die Prager Beerdigungsbruderschaft (Chewra Kadischa) im Stil der Neoromanik erbaut. Zunächst als Zeremonienhalle und Taharahaus genutzt, ist sie seit 1926 Teil des Jüdischen Museums von Prag und zeigt Ausstellungen über die Jüdische Geschichte. Weblinks Jüdisches Museum Prag Einzelnachweise
Ceremonial Hall of the Prague Jewish Burial Society

The Ceremonial hall of the Prague Jewish Burial Society was built for the last service to the deceased members of the Prague Jewish Community. It is used as an exhibition space administered by the Jewish Museum in Prague. The building is an excellent example of Romanesque Revival architecture. History The present Ceremonial Hall has replaced an older building serving the same purpose. It was constructed by A. Gabriel and J. Gerstel between 1906 and 1908. Its appearance, including the details like the bases and capitals of columns, the grille and the door, holds to the Romanesque Revival style. As long as the Prague chevra kadisha (Jewish Burial Society) used the space, the morgue was in the basement, on the first floor there was a room for the ritual purification of the dead (taharah) and on the second floor there was a meeting room, where the Society held its meetings as well as annual banquets. Since World War I the Burial Society has not used the hall for its original purpose. In 1926 the Society rented the building to the Jewish Museum in Prague, which has used it ever since. Today In 1997 the Ceremonial Hall was reconstructed. The exposition which was opened there at the time is linked with the original usage of the space, introducing visitors to Jewish rituals held over the dying and the deceased (thus the exposition about the important milestones of Jewish life from the Klausen Synagogue is continued there), providing them with information about the Old Jewish Cemetery and other cemeteries in the Czech lands and the institution of the Prague Jewish Burial Society. Jewish Burial Society cycle of paintings An important monument left by the Burial Society to posterity is a cycle of fifteen paintings, depicting rituals and customs performed by the Burial Society. An anonymous author fulfilled the order of the Society from around the year 1772 and followed the Baroque painting style. However, the motive of the Society, which hired him, originated probably from the new, enlightened, age: in keeping with the enlightened ideology it was supposed to show an important social role, which the Society had maintained for centuries. The paintings also depict the final period of the history of the Old Jewish Cemetery which makes the cycle more valuable. Sources PAŘÍK, Arno a Vlastimila HAMÁČKOVÁ, Pražské židovské hřbitovy = Prague Jewish Cemeteries = Prager jüdische Friedhöfe, Praha: Židovské muzeum v Praze, 2008, s. 15 a 71. Ceremonial Hall – Official website administered by the Jewish Museum in Prague.
Ancienne salle de cérémonie de Prague

L'ancienne salle de cérémonie de Prague est un monument de Josefov, le quartier juif de Prague dans la Vieille Ville. Historique L’édifice néo-romain abritant l’ancienne salle de cérémonie et la morgue de l’ancien cimetière juif fut construit en 1911-1912 par l’architecte J. Gerstl. Exposition En tant qu’élément du Musée Juif, l'ancienne salle de cérémonie de la Confrérie des pompes funèbres de Prague (fondée en 1564), devint plus tard une exposition consacrée aux traditions et coutumes juives, Le cours de la vie. Voir aussi Les articles sur le Musée juif de Prague, les différentes synagogues et autres sites importants de Josefov : Ancienne salle de cérémonie de Prague Cimetière juif de Prague Galerie Robert Guttmann Musée juif de Prague Synagogue Espagnole Synagogue Klaus Synagogue Maisel Synagogue Pinkas Synagogue Vieille-Nouvelle Liens externes (en + cs) L'ancienne salle de cérémonie de Prague sur le site du Musée juif de Prague Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du judaïsme Portail de Prague
Sala Obrzędowa w Pradze (Josefov)

Sala obrzędowa (czes. Obřadní síň) – neoromański budynek znajdujący się w Pradze, w historycznej dzielnicy Josefov, tuż obok starego cmentarza żydowskiego i Synagogi Klausowej. Została zbudowana w latach 1911–1912 pod kierunkiem architekta J. Gerstla dla Żydowskiego Stowarzyszenia Pogrzebowego - Chewra Kadisza. Aż do lat 20. XX.w. przygotowywano w niej do pochówku ciała zmarłych Żydów. Obecnie jest częścią Muzeum Żydowskiego.
Обрядовий зал

Обрядовий зал (чеськ. Obřadní síň) («Хевра кадиша») — національна культурна пам'ятка Чехії та один з об'єктів Єврейського музею у Празі. Обрядовий зал біля старого єврейського цвинтаря був збудований на місці старішої будівлі празького похороннього братства («Хевра кадиша») у 1906-1908 роках у неороманському стилі. На першому поверсі було приміщення для ритуального очищення померших, на другому поверсі товариське приміщення спілки Похоронного братства. Будинок використовувався для своєї мети до кінця першої світової війни. У 1926 році став частиною єврейського музею. Постійна виставка «Єврейські традиції та звичаї ІІ» Становить продовження виставки в Клаусовій синагозі. Установлена на першому та другому поверсі Обрядового залу. Виставка присвячена історії та діяльності визначної релігійної та соціяльної інституції гетто- празькому похоронному братству, яке було засноване у 1564 році рабином Елієзером Ашкеназі. Побачити можна рідкісний пятнадцятисерійний картинний цикл з 70-их років 18 століття, який детально фіксує звичаї та обряди пов'язані із смертю та похоронами а також срібні ритуальні предмети. Рідкісною пам'яткою є фрагменти найстаріших празьких надгробних каменів з 14 століття. Виставлені є також поминальні молитви за померших та карта збережених єврейських цвинтарів у чеських землях. Виставка на другому поверсі присвячена самій організації, внутрішньому життю та зовнішньому представництву празького похоронного братства. Цикл життя ІІ – хвороба та смерть Головною темою останнього розділу виставки Цикл життя є хвороба та смерть. За окремими частковими темами супроводжують картини з унікального циклу празького похоронного братства з вісімдесятих років 18 століття. У головному залі змальовується та зображено допомогу братства хворим та вмираючим, ритуальне умивання померших та похоронний обряд. З поміж експонатів потрібно відмітити глечик микуловського братства, кілька рукописів з мініатюрами та колекцію срібних скарбничок. Єврейські цвинтарі У наступному приміщенні інтерес зосереджений на проблематику єврейських цвинтарів та надгробників. Тут виставлені напр. фрагменти надгробних каменів з 14 століття та дерев'яний надмогильник з 1836 року. Наступний простір виділений поминальним молитвам за померших і гравюрам та картинам із сюжетом старого празького єврейського цвинтаря. Похоронні братства Приміщення на поверсі над сходами присвячене організації, внутрішньому життю та зовнішньому представництву похоронних братств. З поміж експонатів потрібно звернути увагу на портрети представників, пергаменовий лист статутів з 1759 року, виборчі скриньки, кухолі використовувані при річних бенкетах братства. Інформація для туристів Складова частина екскурсії «Єврейський музей у Празі» та «Празьке єврейське місто». Безбар'єрний доступ: ні.
Kostel svaté Anny (Plzeň)

Pravoslavný chrám svaté Anny je sakrální stavba v Plzni. Nachází se v Bezručově ulici čp. 463. Kostel je zapsán na seznamu nemovitých památek jako součást areálu bývalého kláštera dominikánek. V současné době kostel využívá česká pravoslavná církev. Historie Barokní, původně římskokatolický kostel pochází z let 1712 až 1735 a byl projektován jako chrám kláštera dominikánek. Autorem stavebního projektu klášterního kostela byl architekt Jakub Auguston. Kostel byl po celkové rekonstrukci znovuvysvěcen 12. října 2014 metropolitním správcem Pravoslavné církve v českých zemích a na Slovensku vladykou Simeonem. Slavnostní liturgie se jako host zúčastnil také emeritní arcibiskup pražský a primas český římskokatolické církve, kardinál Miloslav Vlk. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel svaté Anny na Wikimedia Commons
Mrtvé jezero

Der Mrtvé jezero (deutsch: Toter See) ist ein Deponiebecken (odkaliště) bei Trutnov in Tschechien. Es dient als Absetzbecken für die Kraftwerksasche des Elektrizitätswerks Poříčí II. Lage Der Mrtvé jezero befindet fünf Kilometer nordöstlich des Stadtzentrums von Trutnov am Debrnský potok (Döbler Wasser). Er erstreckt sich zwischen dem Špitálský les (Spitalwald) und dem Městský les (Bürgerwald) an der Grenze zwischen den Gemarkungen Debrné und Poříčí u Trutnova. Geschichte In den 1950er Jahren wurde das Kohlekraftwerk Poříčí gebaut. Wegen der Lage des Kraftwerkes in dem von Bergen umgebenen Tal der Úpa war die übliche Entsorgung der Kraftwerksasche mittels Seilbahn auf eine Aschenhalde unpraktikabel. Einzig möglicher Haldenstandort war die Hochfläche südwestlich des Kraftwerks am Poříčský hřbet (Küchenrand), die jedoch keine langfristigen Lagerkapazitäten bot. Stattdessen entschied man sich für eine Verfüllung des unteren Döbler Tales mittels einer Rohrleitung. In den 1960er Jahren wurde das nach der Vertreibung der Sudetendeutschen nur noch spärlich besiedelte Dorf Debrné teilweise aufgelöst und der untere Teil von Debrné mit der Deponie überflutet. Sukzessive wurden nach der Verfüllung des unteren Talabschnittes im Norden neue Dämme errichtet und am Hang oberhalb der überfluteten alten Straße von Poříčí nach Debrné eine neue Wirtschaftsstraße zum Absetzbecken angelegt. Mitte der 1980er Jahre wurde mit dem Rückstau des Absetzbeckens auch die Straße nach Voletiny erreicht; damit verlor das entsiedelte Döbler Tal seine letzte Straßenverbindung. Der untere Teil des Tals ist bereits verfüllt. Betreiber sind die ČEZ. Weblinks Debrné u Trutnova je vesnicí duchů, obyvatele vyhnala válka i odkaliště Kurze Informationen zum See