NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dům U tří housliček

Měšťanský dům U tří housliček čp. 210 v Nerudově ulici 12 na Malé Straně v Praze 1 vznikl ve dvacátých letech 16. století na starších základech po požáru původní gotické stavby. Dnešní podoba pochází z poloviny 18. století. Stavba je od roku 1958 kulturní památkou a je součástí Pražské památkové rezervace, která je pod názvem Historické centrum Prahy (Historic Centre of Prague) zapsána v Seznamu světového kulturního dědictví UNESCO. Historie Historie domu U tří housliček sahá až do 14. století jako gotická měšťanská stavba. Při požáru Malé Strany[kdy?] byl dům zcela zničen a znovu byl renesančně vystavěn ve dvacátých letech 16. století, což dokládají původní trámové stropy. Barokní úpravou prošel dům převážně v letech 1742–1748 a další úpravy proběhly kolem roku 1780. V 16. století dům patřil dvornímu malíři císaře Rudolfa II. Později zde vznikla loutnařská a houslařská dílna. V roce 1667 dům koupila vdova po houslařském mistru Barbora Ottová a po ní ho zdědil její zeť, známý houslař Leonard Pradter, který vyráběl strunné nástroje pro hudebníky loretánského kostela. Jeho učeň Tomáš Edlinger si po Pradterově smrti vzal jeho vdovu. Se synem Jáchymem Janem Edlingerem přivedli živnost k velkému rozkvětu. Jáchym byl na houslařské stáži u Nicoly Amatiho v italské Cremoně a studoval i v tyrolské škole Jakoba Steinera. V roce 1729 převzal otcovu živnost a jejich housle, loutny a mandolíny byly známé doma i v zahraničí. Kolem roku 1700 umístili Edlingerové na dům domovní znamení na paměť tří generací mistrů houslařů, kteří v domě žili.Traduje se, že během pobytu v Praze si v domě U tří housliček nechal své housle opravit Ludwig van Beethoven. Popis Úzký řadový třípatrový dům se nachází na hloubkové parcele s malým vnitřním dvorem. Uliční fasáda má nezvykle umístěné domovní znamení, které přerušuje bohatě profilovanou kordonovou římsu. Na fasádě se dochovaly raně barokní fragmenty a plastika Immaculaty. Okna v prvním a druhém patře jsou novodobě upravovaná. Přízemí a patro dvorního průčelí zčásti zakrývá schodiště s pavlačí. Celý objekt je podsklepen. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U tří housliček na Wikimedia Commons
Dům U Dvou slunců

Dům U Dvou slunců je řadový měšťanský dvojdům čp. 233/III na pražské Malé Straně, stojí na jižní straně Nerudovy ulice, dvorem a zadním traktem sahá do Janské ulice. Má orientační číslo 47. Dům je od roku 1958 zapsán do státního seznamu chráněných nemovitých památek. stejně jako celé historické centrum. V domě žil v letech 1845–1857 Jan Neruda. V přízemí se nachází stylový hostinec U dvou slunců. Historie a popis Městiště tohoto domu bylo ve středověku volným prostranstvím před Strahovskou branou na trase Královské cesty k Pražskému hradu. Základy a obvodové zdivo renesanční stavby s bosovaným portálem hlavního průčelí náležely k domu ze začátku 17. století, kdy byly spojeny dva dosud samostatné domy. K roku 1614 renesanční dům patřil manželce rytíře Bohuslava Hrobčického staršího z Hrobčic, který byl za účast na stavovském povstání roku 1621 odsouzen ke ztrátě veškerého jmění. Po třicetileté válce dům kolem roku 1650 vlastnil pekař Jan Toma, který již užíval domovní znamení U Dvou slunců. Mezi lety 1673–1690 cena nemovitosti výrazně vzrostla přestavbou renesanční stavby na barokní dům se dvěma volutovými štíty v průčelí. Z této doby pochází kamenné a štukové domovní znamení v podobě kartuše lemované akantovými ratolestmi, se dvěma slunečními kotouči s lidskou tváří, s christogramem IHS a nahoře s hlavičkou andílka. Mezi vlastníky domu se zde vystřídaly dvě generace dvorních zlatníků z rodu Diesbachů a Leopold Lichtenschopf. V polovině 19. století byla ještě na místě terasové zahrádky provedena přístavba dvorního traktu domu do Janské ulice. Pobyty rodiny Nerudových Básník, prozaik a novinář Jan Neruda žil v tomto domě společně s otcem Antonínem Nerudou a matkou Barborou. V přízemí rodina obývala malou světnici s oknem do dvora, místnost byla oddělena přepážkou od jejich krámku s tabákem s dveřmi do ulice. Na fasádu prvního patra domu byla vsazena a 29. září 1895 slavnostně odhalena bronzová pamětní deska s reliéfní postavou slovanského pěvce Lumíra, držícího lipovou ratolest a znakový štít s trojúhelníkem svobodného zednářství, k němuž se Neruda hlásil. Text: „JAN NERUDA/zde žil a svou literární činnost započal. /1834–1891.“ Reliéf podle návrhu malíře Viktora Olivy vymodeloval Vincenc Rupert Smolík a odlil František Houdek. Deska je přes 2 metry vysoká a překrývá celé okno domu. Hlavním řečníkem slavnosti byl básník Adolf Heyduk, tímto obřadem se také změnil název ulice z Ostruhové na Nerudovu. Další domy v Nerudově ulici, spojené s básníkem: V letech 1839–1841 žila rodina Antonína Nerudy v domě U Osla v kolébce, Nerudova 244/25 (i Jánský vršek 8), vlastnila tam hokynářství, které inspirovalo k povídce Týden v tichém domě. Dále to byl dům U Tří černých orlů, Nerudova 225/44, kam se Neruda přestěhoval po otcově smrti v roce 1857. Odkazy Reference Literatura RUTH, Ferdinand: Kronika královské Prahy II. Praha 1905, s. 783. VLČEK Pavel a kolektiv autorů: Umělecké památky Prahy, Malá Strana. Academia Praha 1998, s. 336-337. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu dům U Dvou slunců na Wikimedia Commons
Dům U tří zlatých hvězd

Dům U Tří zlatých hvězd, zvaný též Skálovský, či Santinovský dům, nebo též lidově dům U tří korun je historická budova na Malé Straně v Praze 1. Nachází se na Malostranském náměstí 263/8. Ve sklepních prostorech objektu se nachází scéna divadla A studio Rubín. Historie domu Na místě dnešního objektu stával jiný již od roku 1400, který však zničil požár. Nový majitel zde vybudoval dům až po roce 1460. Po roce 1484 zde byl zřízen špitál. V roce 1515 byl dočasně spojen se sousedním objektem a do roku 1529 zřejmě proběhla výraznější pozdně gotická přestavba, protože dům je v té době označen za nově vystavěný. Pravděpodobně až z této doby pochází druhý sklep odstupující od ulice. Další stavební úpravy následovaly v 17. století. Velká pozdně renesanční přestavba proběhla roku 1650 za majitele a zároveň stavitele Santina de Bossi. Z této doby pochází nástavba 2. patra hlavní budovy a loubí. Do roku 1739, kdy došlo k prodeji objektu, se budova nezměnila, ale sloužila již jen jako šenk. V domě byla i zastavárna, a to od roku 6. května 1751 až do roku 1829. Reprezentativní objekt koupil a do roku 1778 vlastnil malostranský primátor Jan Karel Dantzer. Koncem 18. století, kdy dům patřil obchodníkovi Antonínu Zimmermannovi, provedl úpravu fasády Ignác Alois Palliardi. Roku 1809 realizoval Palliardi úpravy také v zadním domě a současně zahájil i nástavbu 3. patra. Architektura Do Malostranského náměstí je dům otočen pozdně barokní fasádou s centrálním rizalitem zakončeným štítem. Zadní fasáda, otočená do ulice Na Tržišti, má již výrazný klasicistní charakter a vznikla až v 19. století v souvislosti s úpravou schodiště roku 1831. Sklepní prostory vychází ze středověké dispozice, tvoří je dvě rozdílné části: starší obdélný východní sklep zasahuje do prostor loubí a je zakryt valenou kamennou klenbou, mladší západní již prostor loubí respektuje a je zakryt raně renesanční kamennou klenbou prolomenou výsečemi. Na západní sklep navazuje další, téměř čtvercový prostor barokního původu s cihelnou klenbou. Přístupové schodiště do sklepa je novější klasicistní, původní vchody byly pravděpodobně z podloubí. Ještě ve třicátých letech 20. století se v domě nacházel lokál a podzemní prostory byly využívány jako skladiště. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U tří zlatých hvězd na Wikimedia Commons
Dům U dvou praporečníků

Měšťanský dům U Dvou praporečníků (též U Malého Glena, U dvou fendrychů) čp. 374 v ulici Karmelitské 23 na Malé Straně v Praze 1 vznikl patrně spojením dvou středověkých domů v roce 1624. V první polovině 18. století prošel pozdně barokní úpravou a na začátku 19. století byly provedeny drobnější úpravy podle Karla Pollaka. Na fasádě je stále patrné původní dělení domů. Od roku 1958 je budova kulturní památkou a je součástí Pražské památkové rezervace, která je pod názvem Historické centrum Prahy (Historic Centre of Prague) zapsána v Seznamu světového kulturního dědictví UNESCO. Historie Dům vznikl v roce 1624 renesanční přestavbou spojující dva středověké domy. V první polovině 18. století byl přestavěn v pozdně barokním stylu. Bylo také přistavěno podkrovní patro a systém pavlačí. V roce 1819 provedl drobnější úpravy přízemí Karel Pollak. Dne 31. srpna 1810 se v domě narodil kněz a spisovatel František Dobromysl Trnka (František Doucha).Při poslední rekonstrukci v roce 2005 byly v budově nalezeny klasicistní dekorativní výmalby, včetně hodnotné barokní fresky, která byla složitě zrestaurována. Freska pochází z doby, kdy se prováděla výmalba kostela svatého Mikuláše. Při práci na fasádě byly objeveny a obnoveny fresky praporečníků, podle nichž je dům pojmenován. Popis Dům středověkého původu ležící na renesanční parcele v Karmelitské ulici. Sklepy původních dvou domů jsou středověké s renesanční kamennou klenbou. Přízemí budovy se skládá ze dvou hloubkově disponovaných prostorů, které oba mají valenou klenbu. Do šikmo ubíhajícího dvorního křídla je vestavěné barokní schodiště. Budova má mansardovou střechu se dvěma symetricky umístěnými štítovými vikýři. Uliční fasáda je i přes jednotný vrcholně barokní ráz (asi 1730–1740) zřetelně zalomena. V prvním patře je umístěna malba Panny Marie s Jezulátkem. Níže byla později instalována bronzová deska s nápisem: FRANTIŠEK / DOUCHA / KNĚZ A SPISOVATEL / NARODIL SE V TOMTO DOMĚ / 31. SRPNA 1810. V interiéru se dochovaly renesanční konstrukce a klenby a jedinečný soubor barokních i klasicistních dveří a oken, včetně kliček a kování. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U dvou praporečníků na Wikimedia Commons
Kostel svatého Vavřince (Malá Strana, Hellichova)

Kostel svatého Vavřince pod Petřínem je bývalý farní kostel osady Nebovidy, dnes přísluší k Hellichově ulici v Praze 1 na Malé Straně. Od 22. prosince 1964 je objekt jako kulturní památka. Historie Původně románský kostel snad z poloviny 12. století byl vystavěn na starším pohřebním místě. Po polovině 14. století Nebovidy splynuly s Malou Stranou. Kolem roku 1378 byl kostelík goticky přestavěn, po jižní straně byla připojena žebrově zaklenutá loď předsíň, bylo zvýšeno a nově zaklenuto kněžiště. Sakristie po severní straně kněžiště je ještě gotická, vstupní sedlový portálek z presbyteria a klenba sakristie pocházejí až z 16. století. Po třicetileté válce se kostel stal filiálním a byla obrácena orientace kostela, dosavadní vstupní západní románské průčelí prolomil nový triumfální oblouk do nově přistavěného presbyteria, které bylo ještě v první polovině 18. století vrcholně barokně upraveno. Roku 1784 byl kostel zrušen a v letech 1804–1816 přebudován na nájemní dům, který až do roku 1880 byl součástí domu čp. 390. 20. století V roce 1935 (nebo 1932) objekt zakoupila Církev československá husitská, ale zamýšlenou přestavbu na kostel neuskutečnila. V letech 1985–1991 byl kostel přestavěn na hudební a výstavní síň, přičemž byl stavebně přiblížen předpokládanému původnímu stavu: byly odbourány některé klasicistní přídavky, obnoveny nalezené gotické detaily a výrazným vyzdvižením nízké střechy kostela byla změněna i celková silueta. V přilehlém objektu sídlí Pražské jaro, o. p. s., pořadatel mezinárodního hudebního festivalu Pražské jaro, a kostel svatého Vavřince využívá ke koncertním účelům. 22. prosince 1964 byly kostel čp. 553 (rejstříkové číslo 1-898) i přilehlá budova čp. 396, označovaná jako bývalá fara i zvonice (rejstříkové číslo 1-820) zapsány do státního rejstříku jako kulturní památky, později byly oba objekty sloučeny pod společné rejstříkové číslo. Součástí památky je i areál hřbitova, který pochází z doby před založením kostela a přestal být používán současně se zrušením kostela v roce 1784. Plocha bývalého hřbitova je ohraničena původní, při rekonstrukci obnovenou, obvodovou zdí se slepými nikami zakončenými segmentem. Odkazy Reference Literatura PÍŠA, Vladimír. Kostel sv. Vavřince pod Petřínem : studie o výzkumu románského jednolodí s pravoúhlým kněžištem. In: BUŘÍVAL, Zdislav. Staletá Praha IV : sborník Pražského střediska státní památkové péče a ochrany přírody. Praha: Orbis, 1969. S. 100–118. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Vavřince pod Petřínem na Wikimedia Commons
Tomáškův palác

Tomáškův palác též Dům u Klárů je barokní palác v Tomášské ulici čp. 15, na Malé Straně, v Praze 1. Dům byl během 15. a 16. století opakovaně upravován. Zásadní přestavba proběhla v letech 1723 až 1725. Nyní je součástí komplexu budov Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky. Historie Dnešní palác byl přestavěn z renesančního domu, který má gotické sklepní prostory. Tato dnešní třípatrová budova, která se nachází na parcele nepravidelného půdorysu, byla opakovaně upravována během 15. a 16. století, ale zásadní přestavba proběhla v letech 1723 až 1725. Současná fasáda je patrně z období před rokem 1770, která je sedmiosá a má náročné barokní členění definované starším trojarkádovým podloubím a středním trojosým risalitem. Všechna tři patra domu vzájemně oddělují římsy, kterým nahoře dominuje původní korunní římsa. Palác plnil po celá staletí obytnou funkci. V 1. polovině 19. století ho zakoupil Paul Alois Klar, který postavil do dnešní podoby Klarův ústav a je synem zakladatele známého ústavu pro nevidomé Aloise Klara. Měl u sebe i slavného podnájemníka, a to hudebního skladatele Jana Václava Tomáška, po němž je palác pojmenován. V padesáti letech se oženil se svou o dvacet pět let mladší bývalou žačkou a výbornou pěvkyní Vilemínou Ebertovou. Čerství novomanželé se nastěhovali právě do tohoto domu. Pořádali zde intimní domácí koncerty, kterých se zúčastňovali významní umělci i další významné osoby jako třeba František Palacký nebo Václav Hanka. Jan Václav Tomášek zde bydlel až do své smrti. Na pilířích od podloubí jsou mramorové desky, kterým vévodí dvojjazyčný nápis (vlevo český, vpravo německý) o pobytu Jana Václava Tomáška od Otty Sandtnera. Dalším známým nájemníkem byl i grafik a autor vedut Prahy Vincenc Morstadt. Jako v mnoha jiných domech a palácech na Malostranském náměstí, nyní v paláci sídlí Poslanecké sněmovny Parlamentu České republiky. Tomáškův palác je součást národní kulturní památky sídlo Parlamentu České republiky. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U Klárů na Wikimedia Commons
Dům U Zlatého jelena (Malá Strana)

Měšťanský dům U Zlatého jelena čp. 26 v ulici Tomášská 4 na Malé Straně v Praze 1 je stejně jako sousední domy renesančního původu. Po drobnějších stavebních úpravách prošel zásadní barokní přestavbou v roce 1726 patrně podle návrhu Kiliána Ignáce Dientzenhofera. Domovní znamení nad dvojitým portálem znázorňuje setkání svatého Huberta se zázračným jelenem a je zřejmě dílem Ferdinanda Maxmiliána Brokoffa. Od roku 1958 je budova kulturní památkou a je součástí Pražské památkové rezervace, která je pod názvem Historické centrum Prahy (Historic Centre of Prague) zapsána v Seznamu světového kulturního dědictví UNESCO. Historie Parcela domu patřila ve středověku pod jurisdikci augustiniánského kláštera u svatého Tomáše. Po požáru Malé Strany roku 1541 došlo k nové parcelaci a výstavbě domů. Původní dům měl renesanční charakter a postavil ho krátce před rokem 1558 stavebník František Tondl. Do konce 16. století byl dům postupně rozšiřován. V roce 1607 došlo k úpravě zadní části domu, díky níž byl zvětšen přístup do kláštera. Kolem roku 1636 se dům rozšířil na pozemek bývalé uličky ke klášteru, ale v této části již nebyl vybudován sklep. V roce 1726 nechal dům tehdejší vlastník Jan Kašpar Friedrich nákladně barokně přestavět, patrně podle návrhu Kiliána Ignáce Dientzenhofera. Autorem domovního znamení a bust tří císařů je pravděpodobně Ferdinand Maxmilián Brokoff. Autorství obou umělců není přímo doloženo, ale svědčí pro ně skutečnost, že oba pracovali v té době pro sousední augustiniánský klášter svatého Tomáše. Do roku 1790 byly provedeny další stavební úpravy, zejména zvětšení oken proti kostelu svatého Tomáše. Klasicistní zásahy byly jen drobného charakteru. Popis Původně renesanční řadový dům má obdélníkový půdorys a mansardovou střechu, z níž vystupuje rozměrný vikýř se třemi kamennými bustami římských císařů na štítu. Třípatrové průčelí směřuje do Tomášské ulice. Fasáda je bohatě zdobena barokními štukovými i kamennými architektonickými prvky, portály a profilovanými okenními ostěními. V nice nad dvojitým portálem je osazeno domovní znamení s námětem setkání svatého Huberta se zázračným jelenem. Reference Externí odkazy Galerie dům U Zlatého jelena na Wikimedia Commons
Pinkasův palác

Památkově chráněný Pinkasův palác (také Prachovna, Prašný dvůr) je měšťanský dům na severním cípu ostrova Kampa (čp. 515/III, č. orientační Na Kampě 8). Historie Místem, kde stojí dům, procházel Juditin most (ve sklepích se dochovaly části dvou pilířů). První písemná zmínka pochází z roku 1557, kdy se dům stal majetkem Mikuláše prachaře (odtud pochází jedno ze jmen objektu, zároveň s převodem majetku byla výroba prachu v domě zakázána). Roku 1652 byla postavena nová budova, postupně byla dostavována, zejména velká přístavba na začátku 19. století (objekt zvýšen o dvě podlaží, propojeny dvě samostatně stojící budovy východním křídlem – po této dostavbě získal objekt nepravidelný trojkřídlý půdorys); poslední velká rekonstrukce proběhla v 70. a 80. letech 20. století. V letech 1815 až 1906 vlastnila objekt právnická rodina Pinkasů (1815 koupen za 50 000 zl. vídeňské měny), poté prodán Ladislavem Pinkasem pražské obci, která ho využívala jako sklad. Naposledy byl na konci roku 2018 objekt prodán v největší nedobrovolné dražbě za 480 milionů Kč. Předchozím vlastníkem byli Artemis Property, novým majitelem se stala firma PPF Reality z holdingu PPF Real Estate. Odkazy Reference Literatura MERHOUT, Cyril. Ostrov Kampa. I. vydání. Praha: Společnost přátel starožitností, 1946. S. 112–117. VLČEK, Pavel a kol. Umělecké památky Prahy. Malá Strana. 1. vyd. Svazek III. Malá Strana. Praha: Academia, 1999. 4 svazky (685 s.). Dostupné online. ISBN 80-200-0771-7. Kapitola Budovy, s. 584–585. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pinkasův palác na Wikimedia Commons Pinkasův palác v největší nedobrovolné dražbě získala PPF nejbohatšího Čecha Kellnera – článek na iROZHLAS
U Krále brabantského

U Krále brabantského je staropražský hostinec s více než stoletou historií. Funguje v malostranské Thunovské ulici čp. 198, svým názvem odkazuje na patrona piva Gambrina, který je obrazem historické postavy Jana I. Brabantského, děda krále Jana Lucemburského. Historie Současný dům byl postaven po katastrofálním požáru Malé Strany v 16. století na základech původního gotického stavení. Hostinec v něm začal fungovat pravděpodobně na konci 19. století, vystřídalo se v něm několik majitelů bez většího podnikatelského úspěchu. Mezi jinými zde krátce pracoval Antonín Hrdlička, od něhož podnik v roce 1884 odkoupil Václav Petráň. 9. prosince 1884 chtěl Hrdlička spícího hostinského okrást, došlo však k potyčce, během níž Petráně zavraždil. Jeho tělo pak v noci nasoukal do kanalizace v Thunovské ulici. Vrah však byl brzy dopaden a v mediálně velmi sledovaném procesu byl odsouzen k doživotnímu vězení. Teprve po převzetí lokálu Emanuelem Kluckerem v roce 1912 začala pivnice lákat více hostů. Pravděpodobně to byl sám hostinský, kdo vymyslel později často citovanou legendu, podle níž pivnici ve středověku inkognito navštěvoval král Václav IV. spolu se svým přítelem katem. Ta spolu s tragickým příběhem Václava Petráně dodávala hostinci tajemné kouzlo a podnik navštěvovali zajímaví hosté jako spisovatel Jaroslav Hašek, malíř Josef Lada, scenárista Václav Wasserman, herec Josef Šváb-Malostranský či básník Jiří Wolker. Underground V šedesátých a sedmdesátých letech se podnik spolu s dalšími malostranskými pivnicemi stal jedním ze středisek českého undergroundu. Často sem chodili např. Milan Knížák, Jaroslav Jeroným Neduha, Egon Bondy, Zbyněk Benýšek nebo Milan Kozelka. Někteří z nich zde distribuovali i vlastní samizdat. Mezi dalšími hosty nechyběli dramatik Josef Topol, hudebníci Petr Novák, Vlastimil Třešňák, Jaroslav Hutka, či Bedřich Kopecný, tvůrčí polovina dvojice Neprakta. V 90. letech podnik zrekonstruoval nový majitel Zdeněk Hanzík a pokračoval v tradiční formě malostranské pivnice. Současnost Po roce 2007 jej noví majitelé zcela přestavěli a pohostinské prostory zvětšili odkrytím sklepních prostor a připojením místností v sousedním domě. Provoz nechali inspirovat romantizovanou představou středověké krčmy, v níž hosty bavili šermíři, zaklínači hadů, tanečnice a polykači ohně. V bývalých bytech nad hostincem zřídili také hotelové pokoje. Historii podniku popsal spisovatel Lukáš Berný v knize Kde pijí múzy 4 – Z Malé Strany na Hradčany (2017). Odkazy Reference Literatura BERNÝ, Lukáš: Kde pijí múzy 4 – Z Malé Strany na Hradčany. Sanch. 2017 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Dům U krále brabantského na Wikimedia Commons pivnice Oficiální web
Kolowratský palác (Praha, Sněmovní)

Kolowratský palác je barokní budova na rohu Thunovské a Sněmovní ulice v Praze na Malé Straně. Býval označován také jako fara u sv. Mikuláše. Objekt je památkově chráněn od roku 1964. Historie Původně gotický dům byl několikrát přestavován a upravován. Podle Ruthovy Kroniky královské Prahy byl prvním známým majitelem v roce 1466 tesař Jan Sekyra, později se dům nazýval Bělehrad. Začátkem 17. století to byl dům Kolowratský a po roce 1626 se z něj stala fara při malostranském kostele (rotundě) svatého Václava (ten býval v severozápadním nároží jezuitského profesního domu). Když po zrušení profesního domu v roce 1772 kostel zanikl, název fary se změnil na faru u sv. Mikuláše. Dnešní podobu získal nárožní dům kolem roku 1690, kdy byl barokně přestavěn; v roce 1707 provedl některé úpravy Giovanni Antonio Lurago. V roce 1884 došlo ke změnám dispozic. Architektonicky zajímavý je edikulový portál v hlavním průčelí obráceném do Sněmovní a arkýř v boční fasádě do Thunovské ulice. Výzdoba interiéru pochází z roku 1992, kdy byl upraven pro potřeby Poslanecké sněmovny. Jedinou výjimkou jsou nástropní barokní fresky datované do doby přestavby objektu kolem roku 1690. Majitelem budovy je pražské arcibiskupství a objekt využívá Poslanecká sněmovna Parlamentu České republiky jako sídlo pro svůj Parlamentní institut. Odkazy Reference
Коловратский дворец

Коловратский дворец (чеш. Kolowratský palác) — пражский дворец, в одном из которых располагается нижняя палата парламента Чехии. Охраняется как памятник культуры с 1958 года и как национальный памятник культуры с 1996 года. Первоначально готический дом несколько раз перестраивался и видоизменялся. Согласно «Хроникам королевской Праги» Франтишека Рута, первым известным владельцем в 1466 году был плотник Ян Секира, позже дом стал называться «Белеград». В начале XVII века дом назывался домом Коловратских, а после 1626 года он стал домом священника рядом с костелом (ротондой) святого Вацлава в районе Мала Страна (раньше он находился в северо-западном углу дома иезуитов). Когда костёл прекратил своё существование в 1772 году, название дома было изменено на дом у святого Николая. Свой нынешний вид дом получил около 1690 года, когда был перестроен в стиле барокко. В 1707 году архитектор Джованни Антонио Лураго внес некоторые изменения. В 1884 году произошли изменения в диспозиции. С архитектурной точки зрения дворец интересен порталом эдикулы на главном фасаде, обращенном к улице Снемовни, и эркером на боковом фасаде, выходящем на улицу Туновскую. Внутреннее убранство датируется 1992 годом, когда оно было изменено под нужды Палаты депутатов. Единственным исключением являются потолочные фрески в стиле барокко, датированные временем перестройки здания около 1690 года. Здание принадлежит пражской архиепархии и используется Палатой депутатов в качестве резиденции своего Парламентского института. Примечания Источники Pavel Vlček a kol. Fara u sv. Mikuláše (dům Bělehrad, Kolowratský) // Umělecké památky Prahy. Malá Strana (чеш.). — Praha: Academia, 1999. — Vol. 3. — S. 280—282. — 685 S. — (Umělecké památky Prahy). — ISBN 80-200-0771-7. Страница со всеми зданиями нижней палаты чешского парламента