NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
DinoPark Plzeň

DinoPark Plzeň je tematický zábavní a vzdělávací park v Plzni. Jedná se o nejstarší ze sítě DinoParků na území České a Slovenské republiky, který byl založený v roce 2003. Vznikl jako kombinace naučné stezky využívající modely dinosaurů a nejnovější technologie včetně 3D kina umístěných v přírodním prostředí v blízkosti Zoologické a botanické zahrady města Plzně. Na ploše 3 ha jsou umístěny modely (statické, ale i pohyblivé a ozvučené) prehistorických zvířat v životních velikostech v prostředí, ve kterém pravděpodobně obývala naši planetu před více než 65 miliony let. Modely jsou vyráběny speciální patentovanou technologií na základě aktuálních vědeckých poznatků a nalezených fosílií. Od roku 2006 je v DinoParku umístěná živá „druhohorní“ rostlina Wollemia nobilis. Tento jehličnan se vyskytoval na Zemi již před 175 mil. lety a byl znovu objeven teprve v roce 1994. Jde o botanický unikát. V DinoParku Plzeň je více než 80 modelů dinosaurů a instalací, které představují skutečné prostředí z období druhohor a výjevy ze života tehdejších živočichů. Největším modelem je 23 metrů dlouhý apatosaurus. Novinkou představenou v roce 2025 je unikátní robotické chodící mládě stegosaura. DinoPark nabízí kromě zábavy v podobě herních atrakcí pro děti (DinoHurikán, DinoStříkačka, paleontologické hřiště), také poznání a vzdělání. Instalace DinoVěda představuje návštěvníkům omyly vědců při rekonstrukci podob známých dinosaurů. DinoAnatomie vysvětluje rozdíly mezi stavbou lidské a dinosauří nohy. DinoPark dále nabízí možnost občerstvení v DinoCafé a DinoGrillu. Plzeňský DinoPark se nachází v těsné blízkosti ZOO Plzeň. Při návštěvě lze využít zvýhodněné společné vstupné do obou zařízení. Reference Související články DinoPark DinoPark Vyškov DinoPark Ostrava DinoPark Praha DinoPark Liberec Zábavní park Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu DinoPark Plzeň na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Крылатый лев (памятник)

Крылатый лев — памятник, посвящённый лётчикам Чехословакии, служившим в рядах ВВС Великобритании и отличившимся в Битве за Британию в годы Второй мировой войны. Открыт 17 июня 2014 года. Памятник является выражением признательности британскому обществу от 2500 чехословацких пилотов, служивших в Королевских ВВС в 1940—1945 годах и боровшихся за свободную Европу, многие из которых впоследствии пострадали во время коммунистического режима в Чехословакии. Одновременно, мемориал — подарок британской общины, проживающей в Чехии и Словакии, от которой поступило 99 % средств (примерно три миллиона крон) на его сооружение. На памятнике на чешском и английском языках написано: Этот памятник является выражением благодарности британского сообщества 2500 чехословацким лётчикам, которые служили в Королевских ВВС между 1940 и 1945 годами за свободу Европы. Расположен на площади Кларов неподалеку от памятника движению сопротивления 1938—1945 годов работы Владимира Прецлика. Установлен в небольшом парке у подножия холма, на котором расположен Пражский Град. Бронзовый двухметровый лев создан британским скульптором Колином Споффортом. Лев поставлен на бетонный постамент, облицованный чешским гранитом . Если смотреть сверху, круглый постамент напоминает эмблему ВВС Чехословакии. Обшивка и заклёпки с обеих сторон имитируют корпус самолёта. На церемонии открытия присутствовали несколько ветеранов, чехов и словаков, которые воевали в рядах Royal Air Force, а также внук Уинстона Черчилля, бывший министр обороны Великобритании, Николас Сомс. Под величественной статуей крылатого льва висит табличка с отрывками стихотворения «Боевой пилот» британского поэта Уильяма Кина Сеймура «Он борется за свободу, один из сыновей свободы, одинокий в своей воздушной сфере синего и бронзового цветов». Ссылки V Praze odhalili památník válečným letcům Архивная копия от 18 августа 2021 на Wayback Machine (чеш.)
Židovský hřbitov v Poličce

Židovský hřbitov v Poličce se nachází v západní části města Polička jako jihovýchodní součást komunálního hřbitova ve Starohradské ulici. Hřbitov ležící v nadmořské výšce 571 m byl založen v roce 1881. Do té doby byli židé většinou pohřbíváni na židovském hřbitově v Luži. Obřady zde probíhaly až do roku 1942, kdy začaly transporty do koncentračních táborů. Do roku 1964 stála na hřbitově obřadní síň postavená před rokem 1903, jež sloužila i jako vstup a byla zbořena po zmenšení areálu kvůli rozšíření ulice v roce 1963. Ve stejné době se židovský hřbitov stal součástí hřbitova komunálního. Na hřbitově se dochovalo 83 moderních náhrobních kamenů, na nichž jsou čitelné hebrejsko-české, hebrejsko-německé, české, hebrejské a německé nápisy, a pomník 78 židovským obětem holokaustu z města a jeho okolí, jenž je kulturní památkou ČR. Hřbitov je v současné době přístupný během otevírací doby městského hřbitova. Památky na poličskou židovskou náboženskou obec je možné zhlédnout v místním muzeu. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Poličce na Wikimedia Commons Video projektu Kešet o poličském hřbitově
IQLANDIA

iQLANDIA je science centrum v Liberci. Jeho součástí je přes 400 interaktivních exponátů. Součástí budovy iQLANDIE je i planetárium. Science centrum stojí poblíž centra Liberce v městské části Jeřáb a jeho rozloha je 10 000 m². Výstavba trvala necelé dva roky, otevření proběhlo 28. března 2014. Historie iQLandia vznikla jako nástupce science centra iQPARK, prvního science centra v ČR. Ten je nově začleněn pod ní, ale společně s technickou dílnou iQFABLAB se nachází v sousední budově, v areálu obchodního a kulturního centra Babylon. Vlastní iQLANDIA byla otevřena v roce 2014 v budově bývalé továrny na vysokozdvižné vozíky Desta. Na šesti podlažích vzniklo několik expozicí, laboratoře a planetárium. V roce 2016 bylo planetárium zmodernizováno a později začalo promítat v rozlišení 4K. Vznikly další lektorské programy a scienceshow. V roce 2019 byl v iQLANDII otevřen iQFABLAB, který vzniká ve spolupráci s technickou univerzitou v Liberci. Areál Expozice Areál nabízí jedenáct expozic. GEOLab – nitro Země, Vodní svět – experimentování s vodou, GEO – Země a její okolí, Živly – přírodní síly, součástí je simulátor zemětřesení, TULaborka – stroj na výrobu nanovláken a další z Technické univerzity v Liberci, Člověk – exponáty určené k otestování vlastního těla, součástí je i mini expozice o umělé inteligenci, Smysly – poznávání hranic smyslů a iluze reality, MatematikUm – vše týkající se oboru matematiky nejen pro základní školy, Věda v domě – jak fungují vynálezy, které denně používáme, Kosmo – exponáty o vesmíru, kopie vozítka Mars Rover, Překonané vynálezy – dnes již nepoužívané vynálezy, např. původní fotografické postupy. Planetárium Součástí iQLANDIE je planetárium nazvané iQPLANETÁRIUM s kapacitou 50 osob. Promítá dokumentární filmy o vesmíru, kosmonautice a přírodních vědách. Součástí každé projekce je také část o aktuálním dění na obloze. Planetárium nabízí také živé autorské pořady pro školy i veřejnost. Pravidelně jsou zařazovány i tzv. Večery pod hvězdami. Od roku 2021 nabízí projekci pomocí 4K laserových projektorů. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu IQLANDIA na Wikimedia Commons
Kostel svatého Václava (Lovčičky)

Kostel svatého Václava je římskokatolický chrám v obci Lovčičky v okrese Vyškov. Je chráněn jako kulturní památka. Kostel pochází ze 2. poloviny 15. století, věž byla přistavěna po roce 1690. Jde o filiální kostel farnosti Otnice. Historie Původní kostel v Lovčičkách je doložen od 70. let 14. století. Fara v Lovčičkách je poprvé zmiňována k roku 1371, samotný kostel pak v písemnosti z roku 1376. Nynější kostel pochází převážně ze 2. poloviny 15. století, kdy byla postavena loď s kněžištěm a sakristií. Osud kostela během husitských válek je neznámý. Další zmínky o kostele jsou datovány do let 1531 a 1568. Koncem 16. století začali na lovčické faře působit luteránští kněží, kteří zde setrvali několik desetiletí. Po požáru v roce 1690 došlo k přístavbě kostelní věže a pravděpodobně tehdy také k prolomení nových půlkruhových oken kostelní lodě a kněžiště. Roku 1849 bylo ke kostelu z jižní strany vybudováno kamenné schodiště se 63 schody. V roce 1895, při pokládání nové dlažby pod hlavním oltářem, byla nalezena hrobka se třemi náhrobky, pocházejících pravděpodobně z počátku 17. století. Popis Kostel se nachází na severovýchodním okraji obce, na jižním úpatí vrchu Na Skalách. Z jižní strany kryje kostel ohradní zeď z lomového kamene. Ve svahu na jeho severní straně se rozkládá hřbitov. Přístup ke kostelu je z jižní strany kamenným schodištěm. Kostel svatého Václava je jednolodní orientovaná stavba s odsazeným kněžištěm, zakončeným rovnou zdí a opatřeným opěrnými pilíři. Při severní straně kněžiště stojí obdélná sakristie. K západnímu průčelí lodi přiléhá hranolová věž. V bočních zdech lodi a kněžiště jsou prolomena půlkruhová okna, na východní straně kněžiště se nachází malé kruhové okno. Věž je opatřena vysokými okny s půlkruhovým klenutím. Vstup do kostela se nachází na západní straně věže. Kněžiště je zaklenuto křížovou žebrovou klenbou, sakristie klenbou valenou. Loď kostela má strop plochý, v její západní části se nalézá dřevěná hudební kruchta z 19. století. Uvnitř kostela se nacházejí tři oltáře: hlavní s obrazem svatého Václava a dva vedlejší, s obrazy svatého Mikuláše a svatého Jana Nepomuckého. Obrazy na vedlejších oltářích pocházejí z 1. poloviny 18. století. V lovčickém kostele jsou umístěny od roku 1784, kdy sem byly přivezeny ze zrušeného zábrdovického kláštera premonstrátů. Obraz sv. Václava pochází z přelomu 19. a 20. století. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Václava na Wikimedia Commons Farnost Otnice
MacNevenův palác

MacNevenův, též MacNavenův, či MacNevenovský palác, jinak zvaný Palackého dům je historická budova v Palackého ulici č. 7, čp. 719/II na Novém Městě v Praze 1, která spojuje ulice Vodičkovu a Jungmannovu, poblíž Václavského náměstí. Objekt je chráněn jako kulturní památka. Dějiny paláce Na místě paláce stávaly dva gotické domy, postavené po roce 1370, které patřily ke klášteru při chrámu Panny Marie Sněžné. Zřejmě na počátku 15. století byly domy spojeny. Dům byl označován U Smetanů. Rozsáhlé renesanční přestavby se budova dočkala před rokem 1613, kdy palác patřil komorníkovi zemských desk, Janu Třeboňskému z Kružnova. Dalším majitelem koncem byl soudce komorního soudu a vrchní nad královskými statky Vilém Jindřich Odkolek. Dnešní podoba paláce je dílem Ignáce Jana Nepomuka Palliardiho z přestavby, provedené pro barona Viléma MacNevena kolem roku 1770. V roce 1790 palác koupil advokát Ferdinand Hirsch ze Sternfeldu. Jeho dcera palác postoupila své sestřenici Marii Lankischové z Hornic, která se vdala za advokáta Jana Měchuru. Jeho dcera Terezie Měchurová později palác přinesla věnem Františkovi Palackému, který zde žil a v roce 1876 také zemřel. V roce 1853 se s jejich dcerou Marií oženil František Ladislav Rieger, který tu pak rovněž žil a roku 1903 zemřel. Po jeho smrti dům zdědil jeho syn Bohuslav Rieger. V 19. století proběhly ještě některé přestavby a v roce 1908 bylo vystavěno nové dvorní trojpatrové křídlo podle projektu Matěje Blechy. V 90. letech 20. století dům získali v restutuci potomci Bohuslava Riegera. Původní životní a pracovní prostředí obou výrazných osobností 19. století je v domě uchováno jako Památník Františka Palackého a Františka Ladislava Riegra. Památník je jednou z dlouhodobých expozic Národního muzea a je na požádání přístupný. Oba připomíná i Palackého busta od Josefa Václava Myslbeka z roku 1885 nad portálem, a vedle portálu umístěná Riegrova pamětní deska. Popis Uliční průčelí budovy je dvoupatrové, šestiosé. Obě krajní osy ohraničují pilastry s kompozitními hlavicemi. Nad korunní římsou je nízký segmentový štít s rokokovým štukem. Fasáda přízemí je pásovaná, nad ním je profilovaná římsa. Uprostřed parteru je edikulový portál a po jeho stranách jsou nově upravené krámcové vchody. V interiéru se dochovaly některé pozůstatky gotických a renesančních prostor. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu MacNevenův palác na Wikimedia Commons Reference Literatura BAŤKOVÁ, Růžena, et al. Umělecké památky Prahy. Nové Město, Vyšehrad, Vinohrady (Praha 1). 1. vyd. Praha: Academia, 1998. 839 s. ISBN 80-200-0627-3. S. 418.
Palais Mac Neven

Le Palais MacNeven (en tchèque Mac Nevenuv ou MacNevenovský palác), ou également maison Palacky, est situé dans la Nouvelle ville de Prague, non loin de la place Venceslas. Il est protégé en tant que monument culturel de la République tchèque. Histoire du palais A l'emplacement du palais se trouvaient auparavant deux maisons gothiques construites après 1370, qui appartenaient au monastère de l'Eglise Notre-Dame des Neiges. Le bâtiment a été largement reconstruit à la Renaissance avant 1613. L’apparence actuelle du palais est l’œuvre de Ignác Jan Nepomuk Palliardi, qui l'a transforme en style baroque pour le Baron Vilém MacNeven vers 1770. À partir de 1811, le palais appartenait à l'avocat Jan Měchura. Sa fille Terezie Měchurová a ensuite transmis le palais à František Palacký, qui y a vécu et y est décédé en 1876. Tout comme, en 1903, son beau-fils, František Ladislav Rieger. L'appartement de František Palacký a été préservé. Il est accessible à la visite sur demande. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du baroque Portail de Prague
Synagoga v Lošticích

Synagoga v Lošticích je významnou synagogální stavbou na Moravě, stojící ve Ztracené ulici čp. 619, necelých 200 m jihozápadně od náměstí Míru v moravských Lošticích v okrese Šumperk. V roce 1964 byla prohlášena kulturní památkou. Zaniklé synagogy ve městě První synagogou v Lošticích byla roubená budova postavená roku 1581, kdy taktéž vznikla místní židovská náboženská obec. Ta patrně podlehla ničení během švédských nájezdů během třicetileté války. V pořadí druhá synagoga, roubená budova s podezdívkou, stála od roku 1651 na tomtéž místě, nicméně roku 1727 byla rozebrána, když bylo židovské obyvatelstvo nuceně vystěhováno do ghetta v oblasti dnešní Ztracené a Žadlovické ulice na západ od náměstí. Tato synagoga byla znovu postavena právě v nově zřízené židovské čtvrti. Svému účelu sloužila do konce 18. století, kdy začala stavba nové zděné synagogy, kdežto dřevěná stavba byla rozebrána a z neznámých důvodů zanikla. Její krov byl použit při stavbě střechy nové synagogy. Stavba a popis nejnovější synagogy Na témže místě začala stavba třetí synagogy, jež byla na přelomu 18. a 19. století přestavěna v klasicistním stylu a dokončena roku 1805 připojením obydlí pro rabína. Klasicistní architektonické prvky jsou na stavbě dosud patrné. V jižní části budovy je situována ženská galerie s rekonstruovanými výmalbami. V letech 1899–1920 zde byl rabínem spisovatel a židovský učenec Azri'el Günzig. Na jaře roku 1920 se i se svou rodinou přestěhoval do belgických Antverp. Bohoslužby se v synagoze konaly pouze do začátku druhé světové války, v době nacistické okupace se využívala jako skladiště. Moderní historie a současnost V letech 1966–1980 budova sloužila jako městské muzeum s expozicí o dějinách místní židovské náboženské obce, od roku 1968 zároveň jako základní umělecká škola. Vnitřní zařízení se nedochovalo, nicméně synagoga získala tři řady lavic z olomoucké synagogy, jež byla v březnu 1939 vypálena lokálními stoupenci fašismu. Těchto 21 míst symbolicky připomíná 80 obětí holokaustu z Loštic, Mohelnice a Úsova. Čestné místo v první řadě je věnováno dr. Bertholdu Oppenheimovi, který před válkou v Olomouci a v Lošticích zastával funkci rabína a zahynul v Treblince roku 1942. Seznam obětí i dedikace jednotlivých míst je v synagoze k dispozici. Stavba patří městu Loštice. V letech 1989–1990 byla budova staticky zajištěna a od roku 2006 je postupně rekonstruována. V roce 2011 byla v synagoze pro veřejnost otevřena stálá expozice muzea města a knihovna Otty Wolfa. Odkazy Reference Související články Seznam židovských památek v Olomouckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Synagoga v Lošticích na Wikimedia Commons Mapa židovského osídlení v Lošticích 1857–1921 Archivováno 14. 4. 2024 na Wayback Machine.
Židovský hřbitov v Lošticích

Židovský hřbitov v Lošticích se nachází na jihovýchodním okraji města Loštice nedaleko ulice Vejmoly se vstupem ze severovýchodního rohu mezi domy. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie a popis Hřbitov byl založen roku 1554 dosti daleko od centra města i původní židovské čtvrti na svahu vrchu Hájek (319 m). Většina z dochovaných 638 náhrobních kamenů z 19. až 20. století je zhotovena z maletínského pískovce a má barokní a klasicistní ornamentální výzdobu, přičemž nejstarší maceva pochází z roku 1718. Část nápisů je česky, nicméně většina je v němčině a hebrejštině, za vzácnou je považována tumba z první poloviny 19. století. Poslední pohřeb se zde konal v roce 1942. Nízká ohradní zeď je zcela rozpadlá a obřadní síň zanikla. Budova před vstupní­ brankou byla dří­ve využívána márnice a také v ní bydlel hrobní­k. V letech 2009–2010 byl hřbitov částečně rekonstruován, od té doby je v péči FŽO. Židovská komunita První zmínky o židovském osídlení v Lošticích pocházejí z roku 1544, od roku 1581 je zmiňována místní židovská obec a mikve. Ve druhé polovině 17. století se do Loštic přistěhovali uprchlíci z Ukrajiny a několik rodin vypovězených z Dolních Rakous. Komunita se postupně rozrůstala až na téměř 500 obyvatel židovského vyznání v roce 1848 a tvořili tak 17 % populace, nicméně potom začalo židovského obyvatelstva postupně ubývat. Po nuceném vystěhování od loštického farního kostela roku 1727 vznikla židovská čtvrť podél dnešní Ztracené a Žadlovické ulice na západ od náměstí. Původní synagoga (čp. 619), židovská radnice (čp. 629), škola (čp. 615), sladovna (čp. 607) i mnohé další z 36 židovských domů tam dosud stojí.' Po druhé světové válce už místní náboženská obec nebyla znovu obnovena – pouze příslušníkům jediné rodiny se po skončení války podařilo vrátit. Odkazy Reference Související články Seznam židovských památek v Olomouckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Lošticích na Wikimedia Commons Židovský hřbitov v Lošticích v dokumentaci náhrobků na webu Židovské obce Brno
Jüdischer Friedhof Loštice

Der Jüdische Friedhof Loštice in der mährischen Gemeinde Loštice in Tschechien wurde etwa 1544 angelegt, Beisetzungen fanden bis 1942 statt. Geschichte Die meisten verfügbaren Quellen gehen davon aus, dass der Friedhof 1544 angelegt wurde beziehungsweise in diesem Jahr belegt ist. Er nimmt eine Fläche von 6500 m² ein und es befinden sich dort etwa 650 Grabsteine, die meisten aus Sandstein. Der älteste bestimmbare Grabstein soll aus dem Jahr 1718 stammen, andere Quellen geben das Jahr 1680 an. Die Grabsteine haben meist hebräische und deutsche Beschriftungen, ein Teil von ihnen auch tschechische. Das letzte Begräbnis fand 1942 statt, einer Quelle zufolge soll es Beisetzungen auch nach dem Zweiten Weltkrieg gegeben haben. Einigen Berichten zufolge soll 1743 ein neuer jüdischer Friedhof nördlich der Synagoge geplant worden sein, es gibt aber keine Belege, dass er benutzt worden ist. Seit dem 3. Mai 1958 ist der Friedhof als Kulturdenkmal geschützt. Einzelnachweise Siehe auch Jüdische Gemeinde Loštice Synagoge Loštice Weblinks
Židovský hřbitov v Úsově

Židovský hřbitov v Úsově se nachází na severním okraji města Úsov podél ulice 5. května se vstupem z ulice U Synagogy. Je chráněn jako kulturní památka České republiky. Historie a popis Hřbitov byl založen a vybudován v letech 1643–1645 dosti neobvykle hned na kraji židovského ghetta. Roku 1820 byl ještě rozšířen o další, 25 m široký pozemek, kde se začalo pohřbívat od roku 1850. Tato část byla během druhé světové války zcela zdevastována, protože sloužila jako střelnice Hitlerjugend. U vstupu v západní části areálu stojí novorománská obřadní síň s německým a hebrejským nápisem na jejím průčelí. Nejstarší dochované náhrobky pocházejí ze 17. století, nicméně většina z celkových 862 macev v areálu se datuje až z 18. a 19. století. Velký počet náhrobků má bohatou barokní a klasicistní ornamentální výzdobu. Obřady zde probíhaly až do 30. let 20. století, kdy místní židovská obec prakticky zanikla. V letech 1991–1993 byl hřbitov rekonstruován, od té doby je v péči FŽO. Starý hřbitov Současný hřbitov není jediným původním židovským pohřebištěm v Úsově. Ve městě údajně existoval starý hřbitov již v 15. století, nicméně byl nejspíše zdevastován Švédy během třicetileté války a později zanikl. Ze starého hřbitova pochází náhrobek rabína Don Zapataire de Avalos – Kalonymos Ha-Kohen z roku 1480, který byl na nový hřbitov převezen. Galerie Odkazy Reference Literatura Židovský hřbitov v Úsově v dokumentaci náhrobků na webu Židovské obce Brno . Klenovský, Jaroslav: Encyklopedie židovských památek Moravy a Slezska, Grada Praha 2018, 384 stran, ISBN 978-80-271-0642-4 Související články Seznam židovských památek v Olomouckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Židovský hřbitov v Úsově na Wikimedia Commons Židovský hřbitov v Úsově v dokumentaci náhrobků na webu Židovské obce Brno O náhrobku Šmuela Hesse Ehrenhafta na úsovském hřbitově[nedostupný zdroj]
Jüdischer Friedhof (Úsov)

Der Jüdische Friedhof in Úsov (deutsch Mährisch Aussee), einer Stadt im Okres Šumperk in Tschechien, wurde im 17. Jahrhundert errichtet. Der Jüdische Friedhof ist seit 1991 ein geschütztes Kulturdenkmal. Heute sind noch etwa 500 Grabsteine vorhanden, die ältesten stammen aus der zweiten Hälfte des 17. Jahrhunderts. Siehe auch Jüdische Trauerhalle (Úsov), erbaut im 19. Jahrhundert Literatur Klaus-Dieter Alicke: Lexikon der jüdischen Gemeinden im deutschen Sprachraum. Band 2: Großbock – Ochtendung. Gütersloher Verlagshaus, Gütersloh 2008, ISBN 978-3-579-08078-9 (Online-Ausgabe). Weblinks Einzelnachweise
Židovský hřbitov v Šumperku

Židovský hřbitov v Šumperku se nachází na jihozápadním okraji města Šumperk v Zábřežské ulici, 2 km od centra. Dne 15. prosince 1995 byl hřbitov vyhlášen státem chráněnou kulturní památkou. Historie a popis Písemně zdokumentovaná historie židovské komunity ve městě sahá až do vlády císaře Rudolfa II. v roce 1585, kdy byli Židé podobně jako v mmoha jiných oblastech Evropy obviněni ze zavlečení morové epidemie a vypovězeni ven. Další zmínky pochází až ze století sedmnáctého, kdy měli mít ve městě synagogu i rabína. V polovině 19. století začalo novodobé židovské osidlování, roku 1870 byl ve městě založen synagonální spolek a modlitebna, synagoga však vystavěna nebyla. Na polní cestě mezi Šumperkem a Bludovečkem se prý nacházel i první místní židovský hřbitov, který však byl do doby, než se židovská komunita začala rozrůstat, zrušen, a pohřbívalo se tedy na hřbitovech v Lošticích a Úsově. Návrh z roku 1907, jenž počítal se zřízením nového hřbitova na severovýchodní straně města, byl zamítnut kvůli zdravotním rizikům, protože tudy vedl vodovod a protéká řeka Desná. Místo pro hřbitov bylo následně vybráno v blízkosti hřbitova městského a stavba získala povolení a byla vybudována i zkolaudována během pěti měsíců v roce 1910. Současný vzhled hřbitova, navržený šumperským stavitelem Topitschem, se datuje k roku 1932. Hřbitovu dominuje dvoupatrová budova obřadní haly s průjezdem a secesní síní od architekta Hugo Nadera. V budově se také nachází byt správce hřbitova z roku 1950 a nářaďovna. Kupoli původně zdobila Davidova hvězda, kterou koncem roku 1938 odstranili nacisté. Novou hvězdu obřadní síň získala roku 1999 darem. V areálu se dochovalo 36 moderních náhrobků z let 1911 až 1942. Uvnitř obřadní síně jsou umístěny tři pamětní desky: první z nich je věnována představenému synagogálního spolku Jakubu Sternovi, jenž se velmi zasloužil o založení hřbitova, druhá připomíná tři židovské vojáky z 1. světové války, a od roku 1999 je tu třetí, věnovaná osmdesáti obětem holokaustu ze Šumperska. Na návštěvě areálu se lze domluvit se správcem hřbitova, jenž obývá byt v obřadní budově. Odkazy Reference Literatura Klenovský, Jaroslav: Encyklopedie židovských památek Moravy a Slezska, Grada Praha 2018, 384 stran, ISBN 978-80-271-0642-4 Související články Seznam židovských památek v Olomouckém kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu židovský hřbitov v Šumperku na Wikimedia Commons Dokumentace náhrobků na webu Židovské obce Brno