Bazilika svaté Ludmily

Bazilika svaté Ludmily je římskokatolický farní kostel na náměstí Míru na Vinohradech v městské části Praha 2. Typická neogotická stavba byla postavena koncem 19. století na počest svaté kněžny Ludmily. Patří k nejmladším z kostelů na území Prahy 2 (po chrámu Nejsvětějšího Srdce Páně) a zároveň je jedním z největších. Původně malá obec Královské Vinohrady byla roku 1879 povýšena na město a stále rostoucí počet obyvatel římskokatolického vyznání si vyžádal stavbu nového farního kostela. Urbanistický koncept Vinohrad počítal na centrálním náměstí se třemi hlavními veřejnými budovami (kostel, divadlo a národní dům společenský), přičemž pro kostel bylo předem zvoleno místo v ose hlavní západo-východní komunikace uprostřed náměstí. Vypracováním jeho plánů byl pověřen architekt Josef Mocker. V srpnu 2022 byl kostel rozhodnutím papeže Františka povýšen na baziliku minor. Historie Poté, co byly v roce 1875 zbořeny novoměstské hradby od poříčského nábřeží po Slepou bránu, začaly se Vinohrady rychle rozrůstat. Postupně se z nich stávala moderní pražská čtvrť, neboť výstavba činžovních domů probíhala v souladu s územním plánem města. Původně Vinohrady náležely k farnosti sv. Mikuláše ve Vršovicích a kromě dvou kaplí neměly vlastní chrám. Byly to kaple svaté Rodiny nad Nuselskými schody a kaple sv. Václava sester boromejek při opatrovně sirotků z roku 1876. Když roku 1881 počet vinohradských obyvatel přesáhl 15 000 , začalo se uvažovat o výstavbě nového kostela a vytvoření vlastní farnosti. Projekt inicioval vinohradský starosta Vilém Vlček (Wilhelm Wlcžek, žil 1829–1904) a oficiálně byla nová farnost registrována k 1. listopadu 1884. O uskutečnění projektu se staral Spolek pro podporování chrámu Páně, vinohradské živnostenské spolky a Ženská jednota sv. Elišky na Královských Vinohradech, v níž byl Vlček roku 1885 zvolen kurátorem, (později přejmenovaná na Spolek sv. Ludmily a důsledně feminizovaná). Základní kámen kostela byl položen 25. listopadu 1888 a stavba pokračovala až do roku 1892 podle plánů architekta Josefa Mockera, kterého na stavbě zastupoval František Mikš (1852–1924). Na jeho výzdobě se podíleli slavní umělci té doby. Kostel byl slavnostně vysvěcen z rukou pražského arcibiskupa Františka karidnála Schönborna v neděli 8. října 1893 a následně sem byly slavnostně přeneseny ostatky sv. Ludmily, sv. Václava. Vybavování interiéru chrámu pokračovalo ještě v dalších letech 20. století (např. provedení hlavního oltáře bylo zadáno v roce 1902). Celkové náklady na stavbu kostela byly 369 922 rakouských zlatých (276 482 zl. na stavební práce, 93 440 zl. na vnitřní zařízení chrámu). K farnosti sv. Ludmily byla brzy přifařena také mariánská kaple v budově Zemské porodnice na Karlově, zrušená komunisty v polovině 50. let 20. století a obnovená po roce 1990. Od roku 1974 byl kostel nejdříve kvůli výstavbě metra a později kvůli rekonstrukci na dlouhou dobu uzavřen. Poté byla otevřena provizorně část jedné lodi, aby mohly probíhat bohoslužby aspoň v improvizovaném prostředí. Slavnostní bohoslužbou, slouženou kardinálem Miloslavem Vlkem, v roce 1992 byla stavba znovu otevřena celá. Na prostranství náměstí Míru před kostelem se konají vánoční a velikonoční trhy, koncerty a další veřejné akce. Od roku 2013 je na kostel každoročně v rámci Signal Festivalu promítán videomapping. Koná se několik dní v říjnu. V září 2024 se konaly oslavy 140. výročí vzniku farnosti. V pondělí 16.září (v den svátku sv. Ludmily, kněžny a mučednice, babičky sv. Václava a patronky maminek a babiček) udělila farnost cenu "Šál sv. Ludmily" emeritnímu pražskému arcibiskupovi Dominiku kardinálu Dukovi,OP, protože se významně zasadil o šíření úcty ke sv. Ludmile. Cena byla udělena již počtvrté. Oslav se mj.zúčastnili pražský arcibiskup Jan Bosco Graubner, apoštolský nuncius, arcibiskup Jude Thaddeus Okolo či pražský primátor Bohuslav Svoboda. Mezi osobnosti, které s farností spolupracují, či ji občas navštěvují, patřily i tito již zesnulé významné osobnosti: herečka a dabérka Simona Postlerová, divadelní režisér a divadelní, filmový a televizní herec Jan Kačer, bývalý baletní mistr a choreograf Národního divadla v Praze Vlastimil Harapes a herečka a zpěvačka Anna Slováčková. Od dob jejího trvání byla s vinohradskou farností spjata řada dalších významných osobností, například zde byli pokřtěni dr. Milada Horáková, známý herec Jan Pivec či básník František Hrubín. A svou svatbu zde měli např. malíř a spisovatel Josef Čapek, dr. Eduard Beneš anebo známá herečka a moderátorka Jiřina Bohdalová. Popis Exteriér Bazilika sv. Ludmily je cihlová trojlodní pseudobazilika s transeptem, do kterého jsou diagonálně umístěny čtyři vstupy ve formě portálů. Dvě štíhlé hranolové šedesátimetrové věže v západním průčelí tvoří dominantu nejen náměstí Míru, ale také pěti k němu se diagonálně sbíhajících ulic, pohledově nejvýrazněji od západu Jugoslávské ulice. Věže mají pět podlaží nestejné výšky. Druhé podlaží má stejnou výšku jako boční věže, třetí podlaží jako stěny hlavní lodi, čtvrté jako hřeben střechy hlavní lodi. V pátém patře jsou v každé věži umístěny dva zvony. Věže jsou zakončeny štíhlými osmibokými jehlancovými střechami. Věže flankují trojosé průčelí s vysokým štítem se sousoším Krista Spasitele mezi sv. Václavem a Ludmilou v tympanonu, rozetou na kůru, ústupkovým portálem a mohutným schodištěm. Obvodové zdivo je z režných cihel. Kamenické články jsou ze světlého hořického pískovce34. Pískovec je použit na portálová ostění, římsy, profilace, kružby, rámování oken, medailony, plastické detaily a části sochařské výzdoby [2][4]. Fasády jsou členěny kombinací cihlových ploch a pískovcových prvků. Vertikální členění zajišťují opěrné pilíře, lomená okna, štítové nástavce, věžové hmoty a fiály. Horizontální členění tvoří zejména římsy, parapetní linie oken a pásy oddělující jednotlivé výškové úrovně fasád [1]. Tvarosloví stavby pracuje s formami severoněmecké raně gotické cihlové architektury a s novogotickou interpretací konstrukčních a dekorativních prvků . Opěrný systém v exteriéru je tvořen opěrnými pilíři řazenými mezi okenními osami bočních lodí a presbytáře. Pilíře vystupují před líc cihelného zdiva a jsou členěny kamennými římsami. U bočních lodí vymezují jednotlivá klenební pole a současně rámují lomená okna s kružbami. Opěrné pilíře jsou vázány na rytmus okenních os: stojí mezi lomenými okny bočních lodí a u presbytáře navazují na polygonální závěr. Nahoře na ně navazují pískovcové římsové články a štítové nebo fiálové ukončení; pískovcové provedení říms a ozdobných detailů odpovídá kamenickému členění fasád. Na bohaté malířské a sochařské výzdobě se podílely dvě desítky slavných výtvarníků té doby. Tympanon nad středním vstupním portálem vyzdobil sochař Josef Václav Myslbek. Na tomto reliéfu žehnajícího Krista Spasitele adorují klečící sv. Ludmila a sv. Václav. Nad hlavním portálem je dominantní růžicové okno osvětlující varhanní kůr. V rozích portálu jsou emblémy čtyř evangelistů v nízkém reliéfu, které vytvořil Josef Čapek. Ústupkový portál je sestaven z několika za sebou ustupujících profilovaných archivolt a svislých ostění. Lomený záklenek vymezuje vstupní otvor a nad ním navazuje tympanon s figurálním reliéfem. V lomených oknech jsou kružby součástí kamenného dělení a navazují na ostění i záklenek okna. K portálu vede devatenáctistupňové jednoramenné schodiště. Architektonickou výzdobu portálu tvoří leštěné žulové pilíře, rostlinné ornamenty, fiály a chrliče; chrliče po stranách portálu představují sovu a okřídleného psa. Lomená okna kostela mají kružbu vloženou do horní části otvoru pod záklenkem; u presbytáře a bočních lodí kružba navazuje na svislé dělení oken a na pískovcové ostění. Boční průčelí navazují na členění hlavní a bočních lodí. V úrovni bočních lodí jsou umístěna lomená okna s kružbami a mezi nimi opěrné pilíře. Nad bočními loděmi vystupují stěny hlavní loď. V prostoru, kde se kříží hlavní loď a transept jsou diagonálně orientované vstupy. Příčná loď je v exteriéru čitelná samostatnými štítovými průčelími a v interiéru se napojuje na hlavní loď v prostoru křížení. Východní část kostela tvoří polygonálně ukončený presbytář. Na presbytář navazují sakristie a křestní kaple. Presbytářová část obsahuje lomená okna s vitrážemi, klenební pole, nástěnnou malbu a hlavní oltář. Štíty hlavní a příčné lodi jsou vyzdobeny sochami českých patronů, sv. Ludmily od Ludvíka Šimka, sv. Cyrila a Metoděje od Bernarda Otto Seelinga. V nikách po stranách hlavního portálu stojí sochy sv. Prokopa od Františka Hergesela a sv. Vojtěcha od Antonína Procházky. Elektrické svítilny na schodiště dodal František Křižík. Interiér Interiér je zaklenut křížovými klenbami. Hlavní loď je od bočních lodí oddělena arkádami. Nosný systém interiéru tvoří pilíře, arkádové oblouky, klenební žebra a přípory. V místě průniku hlavní lodi a transeptu vzniká křížení, na které navazuje presbytář. Boční lodě mají samostatná klenební pole. Přípory jsou v interiéru vedeny při pilířích a stěnách jako svislé články, na které navazují klenební žebra křížových kleneb. Pilíře nesoucí arkády mají hlavice umístěné v patě arkádových oblouků. Hlavice tvoří přechod mezi dříkem pilíře a obloukem arkády. Interiér tvoří dvě řady pilířů: tři páry válcových pilířů oddělují hlavní loď od bočních lodí a čtyři členitější svazkové pilíře podpírají křížení lodí. Přípory při pilířích pokračují vzhůru k žebrům křížových kleneb; jejich povrch je začleněn do malířské výzdoby interiéru a je opatřen polychromním dekorem navazujícím na výmalbu stěn a kleneb. Hlavice pilířů v patě arkádových oblouků jsou rozšířené oproti dříku pilíře a mají pásovou, ornamentálně členěnou polychromii; v místě náběhu arkád a žeber tvoří přechod mezi válcovým nebo svazkovým pilířem a obloukovou konstrukcí. Antonín Procházka se Štěpánem Zálešákem později navrhli a provedli secesní boční oltáře a dřevořezby dodal Jan Kastner. Nástěnné dekorativní malby provedli Jan Jobst a další malíři. Nástěnné malby v hlavní lodi představují cyklus postav českých patronů a klenba presbytáře je zdobena medailony světců. Na východním konci severní lodi jsou výjevy ze života Panny Marie a na východním konci jižní lodi výjevy ze života sv. Cyrila a Metoděje. Kapli sv. Kříže vymalovala roku 1933 Marie Urbanová-Zahradnická podle předloh svého manžela Františka Urbana. Barevnost interiéru je ovlivněna vitrážemi. Ty byly vytvořeny postupně na přání objednavatelů (sponzorů) podle originálních kartonů malířů Františka Sequense, Adolfa Liebschera, Františka Urbana a Zikmunda Rudla. Za druhé světové války zničenou výplň okna na severní stěně lodi nahradila vitráž se scénami Umučení sv. Ludmily a Přijetí sv. Ludmily do nebe podle návrhu malíře a ilustrátora Jaroslava Vodrážky, osazená až roku 1950. Hlavní oltář je doplněn ciboriovým baldachýnem ve tvaru gotického chrámového křížení na čtyřech pilířích. Baldachýn navrhl Antonín Turek kolem roku 1900. Součástí oltářní kompozice jsou fiály, věžice a plastika sv. Ludmily. Architekt Josef Zika navrhl kazatelnu, její sochařskou výzdobu provedl Antonín Procházka. Varhany Varhany byly dokončeny pět let po dostavbě kostela sv. Ludmily v roce 1898. Tvůrcem byl Emanuel Štěpán Petr (1853–1930), vznikly pod opusovým číslem 117. Stojí na hlavním kůru v bohatě vyřezávané dubové skříni v novogotickém stylu a absolutně korespondují s ostatním interiérem. Není vyloučeno, že na návrhu skříně se podílel architekt kostela Josef Mocker. V prospektu (v pohledové části) stojí původní cínové píšťaly, které unikly válečné rekvizici drahých kovů v roce 1917. Traktura je mechanická s Barkerovou pákou. V období 2013–2018 nebyly varhany používány a probíhala jejich rekonstrukce. Ta se mohla uskutečnit díky veřejné sbírce a sponzorskému daru. Dispozice varhan Šlapky (zleva doprava): II/I, III/II, I/P, II/P, Volná kombinace, Pleno II., Crescendo válec, Žaluzie III. Man., Pleno I., Tutti, Piano, Mezzoforte, Forte. Odkazy Reference Literatura Památník města Královských Vinohradů. Praha: Koníček, 1929. Dostupné online. - kapitola Církve na Král. Vinohradech, s. 114-116. PETRASOVÁ, Taťána. Farní kostel sv. Ludmily. In: PLATOVSKÁ, Marie. Slavné stavby Prahy 2. Praha: Foibos Books, 2011. ISBN 978-80-87073-35-3. S. 148–151. VLČEK, Pavel, a kol. Umělecké památky Prahy. Velká Praha, svazek M–Ž, 2. díl V–Ž. Praha: Academia, 2017. ISBN 978-80-200-2469-5. S. 871–876. Související články Křesťanská sakrální architektura Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu bazilika svaté Ludmily na Wikimedia Commons Stránky farnosti Kostela svaté Ludmily Kostel sv. Ludmily na serveru Hrady.cz