NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Auferstehungskirche (Velká Ves)

Die Auferstehungskirche ist die ehemalige evangelische Kirche von Velká Ves (deutsch Großdorf), einem Ortsteil der Stadt Broumov im Okres Náchod in Tschechien. Geschichte Bereits im 16. Jahrhundert hatte die Stadt Broumov mehrheitlich den evangelischen Glauben angenommen. Die Schließung der evangelischen Kirche von Broumov veranlasste ein Protestschreiben böhmischer Adliger im März 1618, einen Protestbrief an Kaiser Matthias, der daraufhin weitere Ständeversammlungen in Böhmen untersagte, was als Anlass des Prager Fenstersturzes und damit als Auslöser des Dreißigjährigen Kriegs gilt. Erst im ausgehenden 19. Jahrhundert bildete sich im Zuge der auf die Evangelisation mehrheitlich katholischer Regionen ausgerichtete Los-von-Rom-Bewegung in Broumov wieder eine evangelische Kirchengemeinde. Die im Ortsteil Großdorf gegründete Auferstehungskirche wurde 1902–1903 zusammen mit dem angrenzenden Pfarrhaus nach Plänen des Wiener Architekten Heinrich Wolf im Stil der Neorenaissance erbaut und nach ihrer Fertigstellung 1905 zur evangelischen Pfarrkirche erhoben. Das Bauwerk schließt sich in seiner Formensprache den sächsischen Schlossbauten aus der Zeit der Reformation an. Den Außenbau beherrscht ein seitlich stehender, von einer geschweiften Haube gedeckter Turm. Der von niedrigen Anräumen begleitete Saalraum ist mit weitgespannten Kreuzgratgewölben überdeckt. Seit 1945 gehört die Kirche der Tschechoslowakischen Hussitischen Kirche an. Das seit 1997 seitens der Diakonie für Sozialaufgaben genutzte Kirchengebäude wurde 2002 aufwendig restauriert, während die Kirchengemeinde das zugehörige Pfarrhaus als Betsaal nutzt. Weblinks Einzelnachweise
Kościół husycki w Broumovie

Kościół Zmartwychwstania Pańskiego w Broumovie (husycki) – zabytkowy obiekt wybudowany w Broumovie. Jest jednym z kościołów ziemi broumovskiej. Wybudowany został w latach 1902–1903 jako świątynia luterańska. Obecnie jest własnością stowarzyszenia Diakonie Broumov. Przedsionek parteru połączony jest z salą i boczną nawą oraz z wieżą, która jest murowana. Wieża u podnóża jest kamienna postawiona na planie kwadratu, który przechodzi w ośmiościan w górnej części, zwieńczony niską cebulową kopułą. W wieży nad portalem wejściowym znajduje się dzwon z 1929, wykonany z brązu, o wadze 700 kg. Przypisy
Ábelův mlýn

Ábelův mlýn je bývalý vodní mlýn na katastrálním území Bukovina u Turnova (Dolánky čp. 7), části města Turnova v okrese Semily v Libereckém kraji. Objekt historického mlýna, který nyní slouží jako restaurace a penzion, je zapsaný na Ústředním seznamu nemovitých kulturních památek České republiky. Historie První zprávy o vodním mlýnu v Dolánkách u Turnova pocházejí z počátku 17. století. Vyplývá z nich, že mlýn stával na tomto místě již před rokem 1608, kdy byl na pokyn Karla z Vartenberka, pána z Hrubého Rohozce, obnoven na původních základech. Šlo o tzv. panský mlýn, který byl pronajímán majitelem panství jednotlivým mlynářům. Od počátku 18. stoletý byl mlýn již ve vlastnictví mlynářů. Mlýn je pojmenován po posledním majiteli Josefu Ábelovi, který ukončil provoz mlýna v roce 1942. Původně se jednalo o poloroubenou přízemní stavbu, která však prošla v pozdějších dobách, zejména pak na počátku 21. století, značnými stavebními úpravami. V důsledku těchto stavebních úprav byla výrazně snížena památková hodnota objektu. Popis Bývalý mlýn se nachází v Dolánkách na pravém břehu Jizery poblíž jejího pravostranného přítoku Vazoveckého potoka, zhruba 200 metrů západně od Dlaskova statku. Východně od mlýna souběžně s tokem Vazoveckého potoka probíhá hranice Chráněné krajinné oblasti Český ráj. Historická podoba někdejšího mlýna byla v důsledku nevhodných stavebních úprav značně změněna. Původní roubení a bedněný štít byly odstraněny. Roubení bylo nahrazeno zdivem z tvárnic a štít je nyní tvořen novým svislým bedněním a omítnutými polystyrénovými deskami. Nová jsou též tři střešní okna i ostatní okna v budově. Menší zděná kůlna jižně od mlýna slouží jako objekt rychlého občerstvení. Přístup Ábelův mlýn se nachází necelých 300 metrů od železniční zastávky Dolánky na trati z Turnova do Liberce. Velké parkoviště pro motorizované návštěvníky je u Dlaskova statku, další menší je přímo u Ábelova mlýna. Kolem bývalého mlýna prochází červeně značená Zlatá stezka Českého ráje, další zeleně a modře značené turistické trasy a dvě cyklotrasy. Odkazy Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ábelův mlýn na Wikimedia Commons Stránky restaurace a penzionu Ábelův mlýn na stránkách Maurerova výběru
Jablonná nad Vltavou (zámek)

Zámek Jablonná nad Vltavou je klasicistní zámek, nacházející se ve vesnici Jablonná nad Vltavou, části města Neveklova v okrese Benešov ve Středočeském kraji. Historie Roku 1318 byla na místě dnešního zámku vybudována vodní tvrz patřící Eberhardovi z Jablonné. Okolo roku 1450 získali tvrz a sní celou vesnici Netvorští rytíři z Březí. Od roku 1621 je v zemských deskách zapsán jako majitel Přibík Netvorský z Březí. Přibíkovi potomci drželi Jablonnou po dobu 108 let, tedy až do roku 1729. V tomto roce Jablonnou prodal Jan Vojtěch Netvorský hraběti Josefu Janovi Kinskému. Podle průzkumu budovy a odkrytí maleb byl objekt bývalé tvrze přestaven na barokní zámek právě v době, kdy byl majitelem tento pokrokový aristokrat. V roce 1763 zakoupila zámek německá šlechtična Rosalia von Neuberg. Tento šlechtický rod vlastnil zámek spolu s vesnicí až do roku 1805. Po tomto roce se majitelé Jablonné rychle střídali, byli to spíše příslušníci nižší venkovské šlechty. Roku 1939 byla vesnice vystěhována jednotkami SS. Vesnice se stala součástí nacistického cvičiště. V roce 2015 si zámek prohlédlo 5300 návštěvníků. Toulavá kamera Česká televize na tomto zámku natáčela díl pořadu „Toulavá kamera“. Reference
Žilínský mlýn

Žilínský mlýn v obci Kladná Žilín, místní části Luhačovic v okrese Zlín, je vodní mlýn, který stojí na potoce Kladenka v části Žilín (původní č.p. 10). Od roku 2008 je chráněn jako nemovitá kulturní památka České republiky. Historie Mlýn byl postaven v 18. století v bývalé vsi Žilín. Po roce 2015 byl opraven. Popis Areál mlýna tvoří přízemní obytná budova s mlýnicí a samostatně stojící kovárna. Roubená obytná chalupa s mlýnicí i kovárna jsou jednopatrové. V budově jsou dvě malé obývací prostory; původně zde byla v přední části světnice, pak černá kuchyně s kachlovými kamny a vzadu samotná mlýnice. Dochovalo se obyčejné i umělecké složení. Na vodní kolo vedla voda od jezu delším náhonem, který se na konci rozšiřoval, a dál do akumulační nádržky. Odtud přes stavidlo vantrokem na vodní kolo a poté odtékala otevřeným odtokovým kanálem zpět do potoka. Mlýn má celodřevěné vodní kolo na vrchní vodu o průměru přibližně 4,55 metru. V roce 1930 měl 1 kolo na svrchní vodu (hltnost 0,072 m³/s, spád 4,5 m, výkon 2,8 HP). Odkazy Poznámky Reference Související články Seznam vodních mlýnů v Česku Externí odkazy Kladná Žilín na webu ČÚZK, Archivní mapy
Kundratice (zámek)

Kundratice jsou zámek ve stejnojmenné vesnici u Hartmanic v okrese Klatovy. Založen byl ve druhé polovině sedmnáctého století, ale dochovanou podobu získal v osmnáctém a především empírovými úpravami v devatenáctém století. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. Historie Ve druhé polovině sedmnáctého století Kundratice patřily rytíři Vilému Eichornovi z Reichenpachu, který je roku 1675 prodal Alexi Mikuláši Šafmanovi z Hamrlesu. Někdy v té době ve vsi vzniklo renesanční panské sídlo. První písemná zmínka o tvrzi s pivovarem pochází z roku 1684, kdy kundratické panství prodal Adam Bartoloměj Koc z Dobrše Vilímu Alexovi Běšinovi z Běšin a jeho manželce Maxmiliáně Heleně, rozené Kocové z Dobrše. Ta statek po manželově smrti zdědila a roku 1702 jej prodala Marii Františce Novohradské z Kolovrat, rozené z Jarošína. Dalším majitelem byl Jan Nepomuk Kryštof František z Villani de Castello Pillonico, který Kundratice roku 1710 přenechal Františku Karlovi z Villani, za něhož k panství kromě Kundratic a tamního dvora patřila ještě vesnice Kříženec. Villanyové v Kundraticích žili až do roku 1865, ale starou tvrz nejspíše v polovině osmnáctého století přestavěli na zámek. V devatenáctém století proběhly úpravy, které daly zámecké budově dochovanou empírovou podobu. Roku 1861 zámek koupil W. Huttary. Za první republiky zámek vlastnil bankéř František Hašek (popraven nacisty 5. června 1942 za to, že opakovaně odmítal nabídku velké finanční částky za prodej své akcie Melantrichu Dresdner Bank)[zdroj?]. V roce 1948 byl zámek zestátněn a začal chátrat. Po Sametové revoluci zámek v roce 1992 získala zpět vnučka Františka Haška Eliška Hašková-Coolidge. Stavební podoba Jednopatrová zámecká budova má obdélníkový půdorys s jedenácti okenními osami na delší a pěti osami na kratší straně. Okna jsou zdobená plochými šambránami a v prvním patře také klenáky s rozetami a kanelami. Fasády jsou členěné kordonovou římsou a v přízemí zdobené rustikou. Vstupní průčelí zdůrazňuje tříosý střední rizalit s trojúhelníkovým štítem s hodinami. Před rizalit předstupuje portikus podepřený válcovými sloupy a polosloupy, na kterém se nachází balkon s ozdobným zábradlím. Druhý rizalit stojí také na nádvorní straně, kde ho zakončuje plastický feston. K památkově chráněnému areálu patří ještě anglický park s fragmenty zahradních staveb a zřícenina dvoupatrové sýpky postavené mimo zámecký dvůr. Snadný přístup do parku umožňuje most, který vede do prvního patra západního průčelí zámecké budovy. Sýpka mívala mansardovou střechu a fasády s lizénovými rámy. Odkazy Reference Související články Seznam zámků v Plzeňském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kundratice na Wikimedia Commons
Molitorov (zámek)

Molitorov je zámek ve stejnojmenné vesnici u Kouřimi v okrese Kolín. Založen byl nejspíše v polovině sedmnáctého století jako součást hospodářského dvora. Dochovaná podoba je výsledkem přestavby z konce osmnáctého století a úprav podle návrhu Dušana Jurkoviče z počátku dvacátého století. Zámek je od roku 1965 chráněn jako kulturní památka. Historie První písemná zmínka o dvoru Molitorov se nachází v berní rule z roku 1654. Součástí dvora nejspíše byla obytná budova, která byla později přestavěna na zámek. Vlastníkem tehdy byl Jiří Molitor z Mühlfeldu. Ve druhé polovině osmnáctého století dvůr patřil kouřimskému měšťanu Karlu Perwolfovi, od něhož jej v roce 1789 koupil hrabě František Karel z Cavriani, který zastával funkci hejtmana Kouřimského kraje. Cavriani nechal na místě původního sídla postavit pozdně barokní (nebo klasicistní) zámek. Dalším majitelem se stalo město Kolín, které Molitorov prodalo roku 1838 Rafaleovi Veselému. Na zámku se mj. narodil roku 1877 jeho vnuk, pozdější významný chemik Vítězslav Veselý. Podobu interiérů a v menší míře i fasád ovlivnil další Rafaelův vnuk Jaroslav Veselý, který zámek v letech 1908–1911 upravil podle projektu architekta Dušana Jurkoviče. Rodině Veselých potom zámek patřil až do roku 1948, kdy byl znárodněn. Mezi lety 1950 a 1991 v zámku sídlilo zemědělské učiliště. Poté se v jeho vlastnictví vystřídalo několik majitelů, až jej v roce 2004 koupila Radka Cosmi a zahájila rekonstrukci budovy. Stavební podoba Zámek tvoří dvoukřídlá budova, na kterou navazují další tři stavení s hospodářskou funkcí. Během Jurkovičovy přestavby byly upraveny fasády, postaven balkón na nádvorním průčelí obou křídel a k severnímu průčelí přistavěna prosklená veranda. Větší změny proběhly v interiérech, které byly vyzdobeny ve stylu českého a moravského lidového umění. K památkově chráněnému areálu patří také domek zahradníka, ohradní zeď, hospodářská budova a park. Odkazy Reference Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Molitorov na Wikimedia Commons
Měcholupy (tvrz)

Měcholupská tvrz (či také starý zámek) je památkově chráněný objekt ve vsi Měcholupy, jenž spadá k obci Předslav. Její počátky jsou datované do 14. století. Historie Objekt, jenž lze stěží konkrétně zařadit mezi tvrze či zámky, pochází patrně ze 14. století. První písemná zmínka je známa z roku 1536, kdy Bernard Barchanec z Baršov prodává svůj majetek. Do třicetileté války se na tvrzi vystřídalo mnoho majitelů z řad rytířů. Někteří z nich nevlastnili ani celý objekt, ale půlili si jej s jiným majitelem. Později tvrz přešla do vlastnictví Apoleny Čejkové rozené Černínové z Chudenic, která se svým manželem Janem Adamem Čejkou z Olbramovic obývala nedalekou němčickou tvrz. Mezi hospodářskými budovami vznikla v této době kaple svaté Apoleny, jenž byla společně s tvrzí přestavěna dalším majitelem, Řádem maltézských rytířů. Ferdinand Ludvík Libštejnský z Kolovrat zde zřídil řádovou komendu. V 19. století byl za komtura Leopolda Strassolda areál rozšířen o budovu nového zámku v klasicistním stylu, který však padl za oběť demolici v 60. letech 20. století a na jehož místě vyrostl dětský domov. Během pozemkové reformy v roce 1919 byla tvrz johanitům odebrána. Nově ji získali Ida Kratochvílová a JUDr. Jan Třebícký, již byli její vlastníci do konce druhé světové války, kdy jim byl zámek zkonfiskován. Objekt byl nejprve spravován rybářskou správu a poté zvláštní školou. Od roku 1967 je tvrz v soukromém vlastnictví. Roku 2014 došlo k rekonstrukci poškozeného krovu. Popis Jedná se o samostatně stojící, zčásti patrový, zčásti přízemní objekt s valbovou střechou o čtvercovém půdorysu, v jehož středu se nachází obdélníkový dvůr. Dříve byl obklopen vodním příkopem. Jednotlivá křídla, která neleží v asymetrické rovině, jsou navzájem propojena schodišti. V přízemí se nacházejí zaklenuté prostory, v patře jsou místnosti plochostropé, některé s dochovanými fabiony. Odkazy Reference Poznámky Literatura Chotěbor, Petr – Rykl, Michael. Stavebně historický průzkum tvrze v Měcholupech. In: Castellologica bohemica. Praha: Archeologický ústav AV ČR, 1993. ISSN 1211-6831. S. 217-226. Úlovec, Jiří. Dějiny tvrze a zámku v Měcholupech u Klatov. In: Durdík, Tomáš (ed.) Castellologica bohemica 7. Praha: Archeologický ústav AV ČR, 2000. 458 s. ISBN 80-86124-29-0. S. 201-214. Váňová, Ladislava – Rožmberský, Petr. Stará a Nová tvrz ve vsi Měcholupech v popisech z let 1588, 1625 a 1628. In: Hláska: zpravodaj Klubu Augusta Sedláčka. Plzeň: Klub Augusta Sedláčka, 2014. ISSN 1212-4974. S. 34-37.
Dům čp. 4 (Pardubice)

Dům čp. 4 na Pernštýnském náměstí v Pardubicích je dvoupatrový městský dům v severní frontě náměstí. Historie Dům je původně gotický (snad 1510[chybí lepší zdroj]), po požáru v roce 1538 byl upraven renesančně. Od roku 1964 je chráněn jako kulturní památka. V domě je od roku 2014 provozována restaurace, v roce 2023 prošel rekonstrukcí. Před domem jsou v dláždění umístěny dva kameny zmizelých. Architektura Hlavní fasáda domu je čtyřosá a provedená ve světle žluté barvě. Přízemí je zdobeno pásovou rustikou a jsou v něm prolomeny čtyři pravoúhlé portály s hnědozeleným ostěním. Jednotlivá patra jsou oddělena kordonovými římsami. V obou patrech jsou okna s šestitabulkovými výplněmi. V prvním patře jsou lemována kanelovanými pilastry a segmentovými suprafenestrami. Na okrajích fasády prvního patra jsou podobné kanelované pilastry. Ve druhém patře jsou okna umístěna v hladkých šambránách, suprafenestry jsou přímé a jsou nesené volutovými konzolami. Na okrajích fasády druhého patra jsou pilastry hladké. Pod korunní římsou je dekorativní pás s motivem meandru, nad ní je nízká atika s kanelurou. Sedlová střecha je kryta bobrovkami. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pernštýnské náměstí 4 na Wikimedia Commons
Dům čp. 5 (Pardubice)

Dům čp. 5 na Pernštýnském náměstí v Pardubicích je dvoupatrový městský dům v severní frontě náměstí. Historie Dům je poprvé doložen v roce 1507. Později byl renesančně a poté barokně přestavěn. Nevšední atika pochází z 18. století, současná podoba průčelní fasády z 19. století. Od roku 1964 je dům chráněn jako kulturní památka. Architektura Jedná se o dvoupatrový řadový dům se sedlovou střechou. Hlavní fasáda, orientovaná do náměstí, je provedena v okrové barvě, sokl je hnědozelený. V přízemí s pásovou rustikou jsou prolomeny tři pravoúhlé portály – levý tvoří hlavní vstup a dva vedlejší slouží jako výkladce. Přízemí je završeno kordonovou římsou. Mezi okny a na okrajích průčelí se přes obě patra táhnou pilastry. Všechna okna jsou dvoukřídlá, šestitabulková, jsou vsazena v šambránách s ušima a doplněna suprafenestrami – v prvním patře dvěma trojúhelnými a jednou segmentovou, ve druhém patře jsou všechny suprafenestry rovné. Korunní římsa je mohutná a krytá prejzy. Atikový štít je trojdílný a každé jeho pole je lemováno pilastry. Centrální pole je završeno volutově, postranní pole trohúhelníkově a všechna nesou na vrcholu čučky. V některých místnostech se zachovaly klenby. Sklepy jsou gotické. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pernštýnské náměstí 5 na Wikimedia Commons
Dům čp. 48 (Pardubice)

Dům čp. 48 na Pernštýnském náměstí v Pardubicích je dvoupatrový renesanční řadový dům ve východní frontě náměstí. Od roku 1964 je zapsán do státního seznamu kulturních památek. Historie Dům byl po požáru v roce 1507 pozdně goticky přestavěn a po dalším požáru v roce 1538 pak byl přebudován raně renesančně. Mezi majiteli figuroval od roku 1611 Václav Lipenský, pozdější rychtář a primátor Pardubic. Dalším požárem a přestavbou prošel dům v roce 1645; po požáru o necelých 60 let později (v roce 1702) následovala úprava raně barokní. Kolem roku 1800 vzniklo nové pozdně barokní až raně klasicistní průčelí se štítem. Když byl v roce 1862 opravován sousední dům, došlo k významnému poškození objektu (trhliny ve zdech a stropech) a dům musel být rekonstruován. V roce 1898 byl příliš vyčnívající portál nahrazen novým. V roce 1964 byl objekt prohlášen kulturní památkou. Během úprav o pět let později (v roce 1969) došlo k výraznému zjednodušení fasády. V roce 1983 pak bylo zcela zbořeno dvorní křídlo, doložené už v 19. století. V přízemí domu provozována restaurace. Architektura Dům je postaven na hluboké parcele a do náměstí je orientován úzkým dvouosým průčelím s fasádou růžové barvy a s bílými dekorativními prvky. V přízemí jsou prolomeny dva segmentově zaklenuté otvory, oba v bílých šambránách. Širší pravý slouží jako výkladec, užší levý je vstupem do domu. Za vstupem je umístěna kovaná klasicistní mříž, pocházející pravděpodobně z roku 1898, kdy byl portál upravován. Přes obě patra domu probíhají kanelované pilastry s komponovanými hlavicemi, provedené v bílém štuku. Mezi jejich sokly je pás s ornamentální výplní. Všechna okna jsou šestitabulková a umístěná v šambránách s ušima. Namísto suprafenester jsou v prvním patře rostlinné motivy, ve druhém patře pak motivy hořících váz s rozvilinami a pod okny motivy akantu s mašlí. Profilovaná korunní římsa s prejzy odděluje bohatě zdobený pozdně barokní štít. Ten je zdoben hladkými pilastry, ve střední převýšené části je umístěno oválné okénko v provazcové šambráně. Štít je završen vavřínovým medailonem s mužskou bustou z profilu. Horní hrana štítu je volutová. V interiéru se ve sklepích a v přízemí dochovaly původní valené a segmentové klenby. Kovové zábradlí schodiště je zdobeno secesním ornamentem. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pernštýnské náměstí 48 na Wikimedia Commons
Petrovice (zámek, okres Benešov)

Zámek v Petrovicích, které jsou částí obce Miličín v okrese Benešov, pocházel z doby kolem poloviny 17. století. Od roku 1958 byl chráněn jako kulturní památka České republiky. V roce 2016 byla památková ochrana zrušena a v roce 2019 byl zbořen. K jeho zániku kromě havarijního stavu významně přispělo rozdílné vlastnictví budovy a pozemku. Historie Ve 14. století stálo v Petrovicích vladycké sídlo a později tvrz. V roce 1318 zde sídlil Václav z Petrovic a roku 1382 Mrakeš z Petrovic, rožmberský purkrabí na Příběnicích. V roce 1556 dvůr lehl popelem po požáru způsobeném bleskem. Roku 1545 příslušela ves k Voticům a v letech 1579–1586 k Hlasivu. Vesnice byla v držení Čáslava z Podolí, později Jana Malovce z Malovic a od roku 1586 Elišky z Lobkovic. František Leopold Voračický z Paběnic vybudoval po roce 1725 na místě tvrze barokní zámek. V roce 1737 zde zemřel. V roce 1911 se majitelem statku stal Dr. Ing. Karel Bachrach, předseda Družstva hospodářských lihovarů v Praze. Statek měl po pozemkové reformě 177 ha rolí, 17 ha zahrad, 4 ha pastvin, 100 ha lesů, 3 ha rybníků. Ve vile v zámeckém parku byla škola a byt učitele. Karel Bachrach zemřel v roce 1939 ve vězení gestapa v Táboře, jeho syn Viktor byl umučen v koncentračním táboře Mauthausen. Od roku 1948 byl zámek bez údržby a časem se dostal do havarijního stavu. Od 80. let patřil Petrovicím, přešel tak do správy Miličína. Zásadní problém pro budoucí záchranu přinesly restituce. Restituent MUDr. Václav Váhala, vnuk bývalého majitele statku Karla Bachracha, si vyžádal pouze pozemek, který pak odmítal prodat. Obec tak nemohla prodat zámek institucím, které o něj projevily zájem. V červenci 2016 byla ze zámku sňata památková ochrana, v srpnu 2019 proběhla jeho demolice. Popis Zámek byl dvoukřídlý s mansardovou střechou a věží, ve které byla umístěna kaple. Hlavní vchod do zámku byl v křídle obráceném do dvora. Součástmi dvora byl kravín, ovčín, konírna, dvě stodoly, pivovar se sladovnou, lihovar, pila, součástí statku byl i dvůr Slapsko s cihelnou a dvůr v Nových dvorech. Podle Národního památkového ústavu představoval zámek v Petrovicích v kontextu české zámecké architektury velmi hodnotné venkovské panské sídlo z doby kolem poloviny 17. století a první poloviny 18. století. Zároveň byl dokladem nejstaršího jádra obce a jediným hmotným dokladem předbarokní vývojové fáze ve zdivu přilehlého hospodářského křídla. Výraznou uměleckohistorickou hodnotu měla zámecká kaple s dochovanými nástropními malbami. Reference
Třebnice (zámek)

Zámek Třebnice je původně barokní zámecká budova v obci Třebnice u Sedlčan v okrese Příbram ve Středočeském kraji. Založen byl v barokním slohu ve druhé polovině 18. století Petrem Eusebiem Radeckým z Radče, ale dochovaná podoba je výsledkem novorenesanční přestavby z konce 19. století a mladších úprav. Na zámku se narodil vojevůdce maršál Josef Václav Radecký z Radče. Zámek s přilehlým parkem je chráněn jako kulturní památka. Historie Doba založení původní třebnické tvrze je nejasná. V roce 1379 vesnice patřila Rožmberkům, ale později zde vzniklo několik drobných statků. V roce 1579 se vlastníkem vsi stal Jakub Krčín, po kterém ji zdědila dcera Kateřina. Ta se provdala za Maxmiliána Velemyského z Velemyšlevsi a na Mitrovicích. Do majetku Radeckých z Radče se Třebnice dostala v roce 1659, když ji Jan Černín z Chudenic prodal Janu Jiřímu Radeckému z Radče na Uhřicích. V roce 1760 se majitelem statku stal vnuk Jana Jiřího, Petr Eusebius Radecký, který zde na místě starší tvrze založil barokní zámek a několik poddanských usedlostí přestavěl na poplužní dvůr. V roce 1766 se mu na zámku narodil syn, pozdější vojevůdce Josef Václav Radecký z Radče. Od roku 1841 zámek patřil Vilému Pistoriusovi, který v poplužním dvoře založil cukrovar. Jeho potomci zámek prodali rodině Šemberů, které patřil až do doby po roce 1945. Ve druhé polovině 20. století zámek využívalo lesnické učiliště, pro jehož potřeby byla zrušena kaple a v parku byla v sedmdesátých letech postavena utilitární novostavba. V roce 2019 se majitelem zámku stala stavební společnost Uni-builders. Stavební podoba Dochovaná podoba zámku pochází z konce devatenáctého století, kdy byl přestavěn v novorenesančním slohu. Jednopatrová budova má obdélný půdorys a členitou valbovou střechu. Průčelí budovy zdůrazňuje trojice rizalitů zakočených atikou. K památkově chráněnému areálu patří také zámecký park, rybník a sad. Bývalý hospodářský dvůr je od zámku oddělen. Odkazy Reference Související články Seznam zámků ve Středočeském kraji Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Třebnice na Wikimedia Commons