NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Loket (okres Benešov)

Loket (Duits: Loket) is een Tsjechische gemeente in de regio Midden-Bohemen en maakt deel uit van het district Benešov. Het dorp ligt op 17 kilometer afstand van Vlašim. Loket telt 620 inwoners (2025). Geografie De gemeente Loket bestaat uit de volgende plaatsen: Van 1 januari 1980 tot 30 juni 1990 behoorden Bernartice en Borovsko eveneens tot de gemeente. Geschiedenis De eerste schriftelijke vermelding van Loket dateert van omstreeks 1352. Sinds 1960 maakt Loket deel uit van het district Benešov. Op 1 januari 1980 werden Alberovice en Němčice bij de gemeente gevoegd. Verkeer en vervoer Autowegen Loket is bereikbaar via diverse regionale wegen, evenals via snelweg D1. Spoorlijnen Er is geen station meer in de gemeente. Tot 1974 werd Loket bediend door treinen van de spoorlijn Benešov - Vlašim - Dolní Kralovice. In dat jaar werd het traject Vlašim - Dolní Kralvorice gesloten, omdat het moest wijken voor de aanleg van het Švihov-stuwmeer. Sindsdien is het dichtstbijzijnde station in Vlašim, op zo'n 21,5 kilometer afstand. Dat station ligt aan het resterende deel van eerdergenoemde spoorlijn. Buslijnen Er zijn tien bushaltes in de gemeente: Bezienswaardigheden Švihov-stuwmeer Het Švihov-stuwmeer, in de buurt van Loket, is het grootste drinkwaterreservoir van Tsjechië en voorzien grote delen van het land van schoon drinkwater, inclusief het district Benešov. De aarden dam werd gebouwd tussen 1965 en 1972, vier kilometer boven de samenvloeiing van de rivieren Želivka en Sázava, en is 58 meter hoog. Het stuwmeer heeft een lengte van 38 kilometer. Overige bezienswaardigheden Dorpskapel Galerij Externe links Website van de gemeente Monumentenregister van Loket
Локет (Бенешов)

Локет (чеш. Loket) је насељено мјесто са административним статусом сеоске општине (чеш. obec) у округу Бенешов, у Средњочешком крају, Чешка Република. Становништво Према подацима о броју становника из 2014. године насеље је имало 558 становника. Референце Спољашње везе
Loket (ort i Tjeckien, Mellersta Böhmen)

Loket är en ort i Tjeckien. Den ligger i regionen Mellersta Böhmen, i den centrala delen av landet, 70 km sydost om huvudstaden Prag. Loket ligger 455 meter över havet och antalet invånare är 524. Terrängen runt Loket är huvudsakligen platt, men åt sydväst är den kuperad. Runt Loket är det ganska glesbefolkat, med 28 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Zruč nad Sázavou, 9,4 km norr om Loket. Omgivningarna runt Loket är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Loket.
Hanavský pavilon

Hanavský pavilon je výrazná zděná a litinová novobarokní budova v Letenských sadech v Praze-Holešovicích, v sousedství Kramářovy vily. Stavba tvoří výraznou dominantu zejména při pohledu zespoda od řeky Vltavy, její východní terasa a vyhlídková plošina na severojižní cestě Letenských sadů poskytují panoramatický výhled na Prahu. V současné době slouží jakožto vyhlídkové restaurační zařízení. Historie Stavba byla původně vytvořena jako reprezentační pavilon Komárovských železáren u Hořovic pro pražskou Jubilejní zemskou výstavu v roce 1891. Stavba je pojmenována po tehdejším majiteli železáren Vilému Hanavském, knížeti z Hanavy a Hořovic, synu Viléma Fridricha Hesenského. Pavilón navrhli architekti Otto Haiser a Josef Hercík (1849–1919), detaily dekorace navrhl výtvarník Zdeněk Emanuel Fiala. Jde o zajímavou bohatě plasticky zdobenou technickou památku. Konstrukce je z litiny, má základy z kamene a z cihel, obvodové zdivo je hrázděné z betonu, bohatě prosklené, schody jsou žulové a pozdější terasa z betonu. Není nejstarší pražskou litinovou stavbou, starší jsou hala a nástupiště Masarykova nádraží z roku 1862, mimo Prahu dvě kolonády: Sadová v Karlových Varech (1881), kolonáda v Mariánských Lázních (1886) a zámecký pavilón na Hluboké, který byl ovšem odlit v Blansku. Po skončení výstavy byl pavilon rozebrán a kníže Hanavský jej daroval městu Praze, poté byl převezen na své dnešní místo a znovu postaven. Nebyla obnovena vstupní dvojice pylonů se sochami Antonína Procházky a Františka Hergesela a lunetový záhon s nápisem SALVE (latinsky „buď zdráv“) vysázeným z květin. V letech 1967 a 1987 pavilon prodělal dvě náročné rekonstrukce spojené s restaurováním jednotlivých částí stavby, včetně kompletní výměny nejpoškozenějších částí a nového osazení litinových prvků její konstrukce. Zejména druhá rekonstrukce se odchýlila od přesného kopírování původních detailů: zmizela břidlicová krytina střechy, zaoblené příčníky okenních rámů byly napřímeny, oblé litinové kandelábry s vejčitými lucernami vyměněny za velkosériové rovné, přibyla novodobá mříž před schodištěm do suterénu. Odkazy Reference Literatura Jaroslav Kronbauer, Naše jubilejní výstava, Praha 1892, s. 94, 194, 285. Sto let práce. Zpráva o všeobecné zemské výstavě v Praze 1891. Na oslavu jubilea první průmyslové výstavy roku 1791 v Praze. Praha 1891, svazek 3 Jaroslava Staňková, Jiří Štursa, Svatopluk Voděra: Pražská architektura, významné stavby jedenácti století, Praha, 1991, ISBN 80-900209-6-8 Související články Hanavští Hořovice (nový zámek) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hanavský pavilon na Wikimedia Commons http://www.buzuluk.com/cz/buzuluk/historie Archivováno 5. 6. 2016 na Wayback Machine. Stránky na Atlasu Česka Místa tajemná a zapomenutá místa "U nás" Archivováno 19. 3. 2008 na Wayback Machine. Stránky pražské informační služby Letenské domy
Hanavský-Pavillon

Der Hanavský-Pavillon (tschechisch Hanavský pavilon) oder Hanau-Pavillon ist ein ehemaliger Ausstellungs-Pavillon am Rand des Letná-Parks im Prager Stadtteil Holešovice. Er wurde für die Prager Jubiläumsausstellung 1891, die anlässlich des hundertjährigen Jubiläums der ersten Industrieausstellung in Prag 1791 stattfand, als Gusseisenkonstruktion mit neobarocker Fassade gebaut. Das Bauwerk wurde von Fürst Wilhelm von Hanau in Auftrag gegeben, der die damals größte böhmische Eisengießerei in Komárov besaß und in und mit dem Gebäude für seine Produkte warb. Der Entwurf stammte von dem österreichischen Architekten Otto Hieser, während die dekorativen Elemente von dem Bildhauer Zdeněk Emanuel Fiala nach Entwürfen des Architekten Josef Hercik ausgeführt wurden. Noch vor dem Ende der Ausstellung schenkte Fürst von Hanau den Pavillon der Stadt Prag. Der Pavillon wurde 1898 in den Letná-Park transloziert. Von 1967 bis 1971 wurde er restauriert und nach alten Fotografien sowie Plänen in seinen Ursprungszustand zurückversetzt; er wird seitdem als Restaurant genutzt. Architektur Das in Anlehnung an die reiche niederländische Barockarchitektur errichtete Gebäude wird von Gusseisen, Mauerwerk, Glas und Stuck geprägt. Die zweiarmige Freitreppe liegt erhöht und hat ein kunstschmiedeeisernes Geländer. Ebenso kunstvoll sind die Schmiedearbeiten an Erker, Balkon, vergitterten Fenstern und Terrassengeländer ausgeführt. Das Innere ist ähnlich künstlerisch gestaltet und reich verziert. In der Mitte des Baus befand sich eine mit Ornamenten geschmückte Säule, umgeben von einer fast sechs Meter hohen Pyramide. Diese bestand aus verschiedenen gusseisernen Produkten der Hanau’schen Gießerei. Die Säule krönte ein gusseiserner Adler. Während der Ausstellung befand sich im rechten Anbau ein Fabrikmuseum und auf der entgegengesetzten Seite wurden Exponate der unternehmenseigenen Berufsschule gezeigt. Literatur Michal Flegl: Prag. Olympia-Verlag, Prag 1988. Harald Salfellner: Prag. Vitalis, 2011, ISBN 978-3-89919-186-8. Weblinks Hanavský-Pavillon. In: Structurae (archivierte)Webseite des Ausflugsrestaurants, abgerufen am 7. Oktober 2012
Pabellón Hanavský

El Pabellón Hanavsky (en checo: Hanavský pavilon; en alemán: Hanau pavilion o Hanauer pavilion) es un edificio peculiar, construido en estilo neobarroco y situado en Holešovice (Praga) en el parque Letná cerca del bastión de Santo Tomás y la villa Kramář (residencia del primer ministro checo), no lejos del Bastión de Santa María Magdalena. El edificio está forjado en hierro e inicialmente fue creado como salón ceremonial para la Exposición Nacional de 1891. El príncipe Guillermo Hanavský fue el propietario del pabellón y de él toma su nombre. Es un edificio muy interesante y decorado de modo muy artístico. Fue el primer edificio de Praga construido con hierro forjado, cemento y cristal. Tras la Exposición el Pabellón fue desmantelado y el príncipe Hanavský se lo dio a la ciudad de Praga. Después se trasladó a su ubicación actual, donde se reconstruyó entre 1967 y 1987. El edificio muestra una silueta característica, en especial cuando se observa desde el lecho del río Moldava. Desde el pabellón hay vistas muy interesantes de la ciudad. En la actualidad se utiliza como restaurante escénico. Fue diseñado por los arquitectos Otto Haiser y J. Hercik, quien fue asesor artístico el codiseñador Emanuel Zdenek Fiala. Commons Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Pabellón Hanavský. Bibliografía Jaroslava Staňková, Jiří Štursa, Svatopluk Voděra: Pražská architektura, významné stavby jedenácti století, Praha, 1991, ISBN 80-900209-6-8 Enlaces externos Stránky na Atlasu Česka Místa tajemná a zapomenutá místa "U nás" Archivado el 19 de marzo de 2008 en Wayback Machine. Stránky pražské informační služby Letenské domy www.hanavskypavilon.cz 50°5′37″N 14°24′45.5″E
Pavillon Hanavský

Le Pavillon Hanavsky (en tchèque, Hanavský pavilon; en allemand : Hanau pavilion) est un bâtiment de style néo-baroque situé dans le quartier d'Holešovice à Prague dans le parc Letná, près de la villa Kramář, résidence du Premier ministre tchèque. Histoire et description Le bâtiment est construit en fonte et a initialement été créé comme salon cérémonial pour l'Exposition Nationale de 1891. Il a été dessiné par les architectes Otto Haiser et J. Hercik. Le prince Guillermo Hanavský était le propriétaire du pavillon, d'où son nom. L'édifice, décoré de façon très artistique, a été le premier bâtiment de Prague bâti en fer forgé, ciment et fonte. Après l'Exposition, le Pavillon a été démantelé et le prince Hanavský l'a donné à la ville de Prague. Il a été par la suite déplacé à son emplacement actuel dans le parc Letná, où il a été remonté entre 1967 et 1987. De nos jours il est utilisé comme restaurant scénique, offrant de magnifiques vues sur la cité. Notes et références Liens externes Site officiel Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Prague
Hanavský pavilon

Hanavský pavilon – neobarokowa budowla, znajdująca się w parku Letenské sady w praskiej dzielnicy Holešovice. Żeliwna konstrukcja, projektu Otto Haisera, powstała z okazji czeskiej wystawy jubileuszowej w roku 1891, jako pawilon reprezentacyjny huty, której właścicielem był wówczas książę Wilhelm, 2. książę von Hanau-Hořovice (po czesku: Vilém Hanavský) – stąd nazwa obiektu. Jest to zarazem pierwsza budowla w Pradze powstała z żelaza, betonu i szkła. Bibliografia Jaroslava Staňková, Jiří Štursa, Svatopluk Voděra: Pražská architektura, významné stavby jedenácti století, Praha, 1991, ISBN 80-900209-6-8
Borotín (hrad)

Borotín je zřícenina hradu asi jeden kilometr jihovýchodně od stejnojmenné obce v okrese Tábor. Stojí na ostrožně nad Starozámeckým rybníkem v nadmořské výšce 500 metrů. S přilehlým barokním hospodářským dvorem Starý zámek je od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka. Historie Prvním známým majitelem hradu byl Mikuláš z Borotína, který je zde zmiňován roku 1356. Rod pánů z Borotína po něm hrad vlastnil téměř sto let. Během husitských válek na hradě sídlil Mikuláš, který byl od roku 1426 husitským hejtmanem, ale později přešel na stranu císaře Zikmunda. Husitské vojsko proto Borotín v roce 1434 neúspěšně obléhalo. Od roku 1446 hrad patřil Janu Malovci z Pacova a dalším příslušníkům jeho rodu. Roku 1613 ho získal Kryštof Vojkovský z Milhostic, ale jeho synové se účastnili stavovského povstání a hrad byl na počátku třicetileté války dobyt a pravděpodobně také vypálen císařským vojskem. Roku 1623 ho jako konfiskát koupila od královské komory Polyxena z Lobkovic a ve stejném roce je hrad popisován jako pustý. Později opuštěný hrad sloužil jako zdroj snadno dostupného kamene. Současnou podobu zřícenina získala po památkových úpravách na začátku 80. let 20. století. Stavební podoba Hrad prošel složitým stavebním vývojem. Na místě předhradí stojí hospodářský dvůr. Příkop, který chránil jádro, byl poškozen vybudováním cesty při památkových úpravách. Hradní jádro mělo polygonální půdorys, ze kterého předstupoval mohutný bergfrit v čele hradu. Jádro obepínal parkán, do kterého se z předhradí vstupovalo zaniklou věžovou branou. Bránu do vlastního jádra chránila menší okrouhlá věž. Palác, který stál na jižní straně jádra, je dochován jen zlomkovitě. Během období pozdní gotiky bylo celé jádro obehnáno novým příkopem. Na východě byla postavena nová budova brány s řadou střílen a v jádře vznikly nové obytné budovy. Na počátku 16. století byl prostor parkánu za novou branou vyplněn dalším palácem, ze kterého se dochoval také otisk roubené komory. Tyto části spolu se zbytkem bergfritu představují nejlépe dochované části hradu. Reference Literatura DURDÍK, Tomáš. Ilustrovaná encyklopedie Českých hradů. Praha: Libri, 2002. 736 s. ISBN 80-7277-003-9. Kapitola Borotín, s. 72–74. DURDÍK, Tomáš. Ilustrovaná encyklopedie českých hradů – Dodatky 3. Praha: Libri, 2008. 180 s. ISBN 978-80-7277-358-9. S. 13–14. SEDLÁČEK, August. Hrady, zámky a tvrze Království českého: Písecko. Svazek 7. Praha: Jiří Čížek – ViGo agency, 2000. 295 s. Kapitola Borotín a Kostelec, s. 196–201. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Borotín na Wikimedia Commons Seznam prací o hradu Borotín v Bibliografii dějin českých zemí (Historický ústav AV ČR) Borotín na Hrady.cz Archivováno 21. 12. 2014 na Wayback Machine.
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Chorušice)

Římskokatolický děkanský a poutní kostel Nanebevzetí Panny Marie v Chorušicích je barokní sakrální stavbou a jednou z hlavních dominant obce. Od roku 1966 je chráněn jako kulturní památka. Historie Barokní stavba z let 1714–1716 nahradila původní zchátralou gotickou svatyni. Opravy byly dále prováděny v letech 1777, 1852 a 1875–1876. Na počátku 21. století se obec snaží o obnovu této památky, zvláště poté, kdy byl kostel v létě 2009 poškozen vichřicí. Architektura Jedná se o jednolodní obdélný kostel s trojboce ukončeným presbytářem s obdélnými sakristiemi po stranách. V západním průčelí kostela je hranolová věž. Ta je členěná v přízemí i v patře pilastry a prolomená obdélným vstupním portálem se supraportou s bohatě členěnou římsou. Okno v patře věže je polokruhově ukončeno a má zdobnou supraportu. Boční fasády člení lizénové rámce a segmentovým záklenkem ukončená okna. Jak presbytář, tak i loď kostela a sakristie mají valenou klenbu s lunetami. Stěny presbytáře jsou členěny pilastry. Stěny v lodi jsou členěny pilíři, na které dosedají valené pásy. V západní část lodi je konvexně vypnutá kruchta. Zařízení Hlavní oltář pochází z roku 1693. Je na něm obraz Piety z roku 1539, který je kopií obrazu Panny Marie Bolestné, snad Messinské. Dva boční oltáře sv. Jana Nepomuckého a Ukřižování pocházejí z první poloviny 18. století. V kostele jsou také dva raně barokní protějškové oltáře: sv. Barbory a Svaté rodiny. Pocházejí z 1. čtvrtiny 18. století, mají ornamentální doplňky a klasicistně upravenou predellu. Kazatelna pochází z 1. čtvrtiny 18. století. Na stříšce kazatelny se nachází socha Krista Vládce. Lavice pochází z počátku 18. století a varhany z 1. čtvrtiny 18. století. Při hlavním oltáři na konzolách se nacházejí barokní sochy Zvěstování. Dva tabulové obrazy zobrazující sv. Václava a sv. Jiří pocházejí z období mezi lety 1530–1540. Cínová křtitelnice pochází z roku 1606. Dva dřevěné barokní kandelábry jsou z 1. poloviny 18. století. Zvony V hlavní věži se nachází jedna z pozoruhodností kostela – zvony ulité v letech 1416 a 1560. Mladší raně barokní zvon byl roztaven v období první světové války. Okolí kostela Na hřbitově kolem kostela se nachází barokní čtvercová márnice. Má zaoblená nároží a je členěná lizénovými rámci. Nedaleko stojící fara (děkanství) je z roku 1716. Jedná se o stavbu obdélnou, patrovou, která je členěná lizénovými rámci a obdélnými okny. Vstupní portál je se supraportou se stříškovou římsou. Přízemní prostory fary mají křížovou klenbu. Odkazy Reference Literatura Noc kostelů 23.05.14. Litoměřice: Biskupství litoměřické, 2014. 82 s. S. 21. POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech A/J, sv. I.. Praha: Academia, 1977. 644 s. S. 524. Související články Římskokatolická farnost – děkanství Chorušice Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Nanebevzetí Panny Marie na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele Nanebevzetí Panny Marie, Chorušice (katalog biskupství litoměřického) Barokní kostel Nanebevzetí Panny Marie Budova čp.1 – budova bývalého děkanství
Kostel Nanebevzetí Panny Marie (Mladá Boleslav)

Kostel Nanebevzetí Panny Marie v Mladé Boleslavi je arciděkanský farní kostel uzavírající svým průčelím mladoboleslavské Staroměstské náměstí. Kostel je v jádru goticko-renesanční a na jeho reformační minulost dosud upomíná kalich v kružbě jednoho z oken hlavního průčelí i kalich v klenáku portálu do ulice 9. května. Po barokní přestavbě kostel spolu s budovou arciděkanství tvoří architektonický celek. Je chráněn jako kulturní památka. Historie Podle Hájkovy kroniky zde byl původně dřevěný kostel. Ten byl postaven současně s hradem za doby Boleslava II. Pobožného. Arciděkanský kostel byl založen po roce 1406, ve zdivu dokončen v polovině 15. století a vyhořel roku 1538. Opraven a sklenut byl roku 1566. Až do doby pobělohorské byl hlavním kostelem české církve podobojí ve městě. V roce 1623 byl upraven pro potřeby římskokatolické církve; byl mimo jiné zničen kalich ve štítu. Částečně zbarokizován roku 1665. Dále byl barokizován v letech 1701–1702 a roku 1761. V letech 1906–1908 byl restaurován. Architektura Jedná se původně o pozdně gotické síňové trojlodí s širokým, polygonálně zakončeným presbytářem, které bylo založeno po roce 1406 a dobudované do poloviny 15. století. Kostel byl nově přestavěn po požáru v roce 1538. V roce 1566 vznikly i současné klenby. Během barokních zásahů v 17. a 18. století bylo postaveno barokní průčelí s tabulovým štítem a patrová předsíň, která je dílem M. Rossiho z let 1701–1702. Dále dva páry mělkých obdélných kaplí, které jsou umístěny po stranách bočních lodí mezi opěrné pilíře. Dochovaly se též tři hrotité portály, původní gotická okna v presbytáři a dvě gotická okna s kružbami v bočních lodích kostela. Ostatní okna půlkruhových tvarů jsou dílem barokní přestavby. Presbytář, stejně jako loď jsou opatřeny opěráky. Presbytář má žebrovou hvězdicovou klenbu a přilehlá sakristie má klenbu křížovou. Hlavní loď má valenou klenbu se síťově uspořádanými žebry. Boční lodi mají klenbu křížovou, stejně jako prostor pod tribunami v bočních lodích. Vybavení Sochařská výzdoba je z větší části dílem Josefa Jiřího Jelínka z Kosmonos. Zachovala se i gotická cínová křtitelnice s postavami světců z roku 1489. Kostelní lavice jsou barokní z období kolem roku 1730. Odkazy Reference Literatura Noc kostelů 23.05.14. Litoměřice: Biskupství litoměřické, 2014. 82 s. S. 49. POCHE, Emanuel. Umělecké památky Čech K/O, sv. II.. Praha: Academia, 1978. 580 s. S. 400–401. DAVID, Petr; SOUKUP, Vladimír. 777 kostelů, klášterů, kaplí České republiky. Praha: Soukup & Davide, s.r.o. + Kartografie Praha, a.s., 2002. 308 + 59 s. ISBN 80-7011-708-7. S. 159. Související články Římskokatolická farnost – arciděkanství Mladá Boleslav Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kostel Nanebevzetí Panny Marie v Mladé Boleslavi na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v arciděkanském kostele Nanebevzetí Panny Marie, Mladá Boleslav I (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ, Mladá Boleslav, kostel Nanebevzetí Panny Marie Arciděkanský kostel Nanebevzetí Panny Marie, Římskokatolická farnost Mladá Boleslav
Kostel svatého Marka (Sušany)

Kostel svatého Marka je římskokatolický kostel zasvěcený svatému Markovi v Sušanech v okrese Chomutov. Od roku 1963 je chráněn jako kulturní památka. Kostel stojí na nevýrazné hraně mělkého údolí na jižním okraji vesnice u místní komunikace do Škrle. Obklopuje ho hřbitovní zeď s márnicí. Na hřbitov se vchází obloukovou bránou s tympanonem. Historie Kostel byl v Sušanech postaven před rokem 1357, kdy byl poprvé písemně zmíněn jako farní a kněz sušanského beneficia se jmenoval Johann. Jeho patronem a pravděpodobně i majitelem části vsi tehdy byl Bernard z Vildenfelsu. Je možné, že sloužil jako tribunový kostel u dvorce místního šlechtice (již roku 1281 je zmiňován Petr ze Sušan). Během renesance byla rozšířena některá okna, ale zásadní přestavbou v barokním slohu prošel až roku 1729, kdy byla pravděpodobně přistavěna věž. V 17. století byla zdejší fara zrušena a až v roce 1777 byla nahrazena lokálií. V 19. století byla snížena střecha a z fasády odstraněny barokní ozdobné prvky. V roce 1994 začala oprava střechy a o pět let později byly do schránky na střeše kostelní věže vloženy dokumenty o dějinách kostela. Architektura Stavba gotického kostela je jednolodní s čtvercovým presbytářem, ke kterému ze severu přiléhá o něco mladší sakristie zaklenutá valenou klenbou a přístupná gotickým portálem. Původní vstup do chrámové lodi vedl lomeným obloukem ze severu a dnes je zazděný. Hlavní loď je plochostropá a presbytář a přízemí věže jsou zaklenuté křížovou klenbou. Podlaha je pokrytá opukovou dlažbou. V západní části lodi stojí na jednoduchých pilířích barokní oratoř. Do vyšších pater věže vede dřevěné točité schodiště ve schodišťovém přístavku. Fasáda věže je pouze v nárožích zdobená jednoduchými lizénami. Barokní charakter si zachovala jen odstupňovaná korunní římsa věže. Stanová střecha na věži přechází do osmiboké lucerny zakončené jehlancem. Vybavení Vybavení kostela bylo odvezeno do depozitářů nebo ukradeno. Galerie Odkazy Reference Literatura PACHNER, Jaroslav. Sušany – kostel svatého Marka. Památky, příroda, život. 2000, roč. 32., čís. 3, s. 22–25. ISSN 0231-5076. Umělecké památky Čech. Příprava vydání Emanuel Poche. Svazek III. P/Š. Praha: Academia, 1980. 540 s. Heslo Sušany, s. 465. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Marka na Wikimedia Commons Pořad bohoslužeb v kostele sv. Marka; Strupčice, Sušany (katalog biskupství litoměřického) Program NOCI KOSTELŮ, Strupčice-Sušany, kostel sv. Marka