NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Akrotiri och Dhekelia

Akrotiri och Dhekelia (Ακρωτήρι / Δεκέλεια) är två brittiska "suveräna basområden" (engelska United Kingdom Sovereign Base Areas) som används av Storbritanniens väpnade styrkor på Cypern. Folkrättslig status Akrotiri och Dhekelia tillhör inte republiken Cypern, utan utgör sedan självständigheten två brittiska exklaver. Den 16 augusti 1960 blev områdena formellt brittiska kolonier (numera brittiska transmarina territorier), de sista resterna av den brittiska kolonin Cypern som blev självständig stat 1960. Styrelseskick Den brittiske militärbefälhavaren på Cypern är tillika civil administratör för de brittiska basområdena och utövar den styrande och lagstiftande makt som tillkommer en guvernör i en brittisk koloni. Vid administratörens sida finns en civilförvaltning, ett polisväsende och ett domstolsväsende. Lagar och domstolssystem är fullständigt åtskilda såväl från Storbritanniens som från republiken Cyperns. Huvuddelen av befolkningen utgörs av brittisk militär personal. Transportleder Genom båda områdena går viktiga vägar som förbinder Cyperns östliga och västliga delar med varandra. Genom Akrotiri går motorvägen A3 och genom Dhekelia går motorvägen A6. Båda dessa motorvägar är viktiga för att knyta ihop även de övriga delarna av Cypern med varandra. Det finns motorvägsavfarter i båda områdena. Akrotiris flygbas har en lång landningsbana, dock endast för militärens flygningar. Flygbasen används ofta för operationer i Mellanöstern. Det finns inga gränskontroller vid landgränsen mot Cypern. Trots detta har Storbritannien egna gränskontroller för ankommande flygresenärer, dock går inga civila flygningar dit. Akrotiri Akrotiri ligger väster om staden Limassol i södra Cypern. Området kallas Western Sovereign Base Area - WSBA. Området är en aktiv militärbas där en infanteribataljon och en flygplansdivision är stationerade. Huvudort: Episkopi Cantonment Yta: 125 km² (motsvarar halva Orust) Befolkning: ca 5 600 invånare (45 inv/km²) Dhekelia Dhekelia ligger öster om staden Larnaca i östra Cypern. Området kallas Eastern Sovereign Base Area - ESBA. Området är en aktiv militärbas där en infanteribataljon och en helikopterdivision är stationerade. Enklaven Ayios Nikolaos som ligger öster om Dhekelia tillhör också området. Huvudort: saknas Yta: 130 km² Befolkning: ca 8 900 invånare (68 inv/km²) Källor Noter Externa länkar Kartor i Wikimedia Atlas relaterade till Akrotiri och Dhekelia om Basområdena British Forces in Cyprus
Khirokitia

Khirokitia (de vegades escrit Choirokoitia, en grec: Χοιροκοιτία) és un jaciment arqueològic de l'illa de Xipre que data del Neolític. És Patrimoni de la Humanitat segons la UNESCO, des del 1998. Aquest jaciment és un dels més importants i més ben conservats del Mediterrani oriental. Gran part de la seva importància rau a poder conèixer el funcionament d'aquella societat i les seves fortificacions. El Neolític aceràmic (quan encara no hi apareix la ceràmica) està representat per aquest assentament i uns 20 més similars a Xipre. Història Porphyrios Dikaios va descobrir aquest jaciment l'any 1934; ell era el director del Departament d'Antiguitats de Xipre i va fer-hi sis excavacions entre 1934 i 1946. Els seus descobriments inicials es publicaren en la revista The Journal of Hellenic Studies l'any 1934. La invasió turca de Xipre de la dècada del 1970 va interrompre les excavacions. El francès Alain Le Brun tornà a excavar aquest jaciment a partir del 1977. Aquest jaciment va estar ocupat des del mil·lenni VII al IV aC. Arqueologia L'assentament de Khirokitia es troba al vessant d'un turó a la vall del riu Maroni a la costa sud de l'illa, a uns 6 km del mar. S'hi practicava l'agricultura i la ramaderia (ovelles, cabres i porcs). Estava tancat per un mur de pedra de 2,5 m de gruix i 3 m d'alt. Es pensa que hi vivien entre 300 i 600 persones, les quals eren d'estatura més aviat baixa, 1,61 m de mitjana els homes i 1,50 m de mitjana les dones. De mitjana, els homes vivien 35 anys i les dones 33. La mortalitat infantil era molt alta. Les collites eren principalment de cereals; també recollien fruita silvestre de festucs, figues, olives i prunes. També caçaven cérvols. Aquest poble fou abandonat de sobte, per raons desconegudes, cap a l'any 6000 aC i sembla que tota l'illa quedà deshabitada durant 1.500 anys fins a l'aparició del grup de Sotira. Galeria Font Department of Antiquities, Government of Cyprus. Referències Enllaços externs UNESCO World Heritage Centre entry. Khirokitia by Cypriot Government Arxivat 2021-01-18 a Wayback Machine.. france diplomatie le site de Khirokitia French entry.
Choirokoitia

Chirochitia je archeologická lokalita na Kypru ve Středozemním moři, jejíž počátky sahají do doby neolitu. Oblast je známá jako jedna z nejlépe zachovaných prehistorických památek celého Středomoří a v současné době tvoří jednu z hlavních kyperských památek. V roce 1998 se celá lokalita stala součástí světového dědictví. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chirochitia na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Choirokoitia na Wikimedia Commons
Chirokitia

Chirokitia (griechisch Χοιροκοιτία (f. sg.), transkr. auch Khirokitia) ist eine archäologische Ausgrabungsstätte auf der Mittelmeerinsel Zypern im Bezirk Larnaka. Die prähistorischen Ruinen wurden 1998 auf die Liste des UNESCO-Weltkulturerbes aufgenommen, die Chirokitia zu den bedeutendsten prähistorischen Stätten im östlichen Mittelmeerraum zählt. Lage Die ehemalige Siedlung Chirokitia befindet sich auf halbem Wege von Larnaka nach Limassol, sechs Kilometer von der zyprischen Küste entfernt. Grabungen Chirokitia wurde seit 1934 unter Leitung von Porfyrios Dikeos und einer französischen Expedition unter Alain Le Brun ausgegraben, bislang aber nur teilweise. Auf dem Gelände wurden mehrere Rundhütten (in einer mit einer Hausbestattung) und ein Teil der Verteidigungsmauer rekonstruiert, deren Erhaltungszustand, unter Berücksichtigung ihres Alters, von der UNESCO als sehr gut bezeichnet wurde. Datierung Die Siedlung gehört zu der akeramischen Jungsteinzeit. Sie wurde vom 7. bis zum 4. Jahrtausend v. Chr. bewohnt und hatte schätzungsweise 300 – 1.000 Einwohner. Wirtschaft und Hausbau Die Bevölkerung lebte von Viehhaltung und Ackerbau (u. a. Weizen und Gerste). Erhalten sind Grundrisse der Umfassungsmauer und von ca. 60 Rundhäusern mit Gräbern unter dem Fußboden. Die meisten archäologischen Funde werden im Cyprus Museum in Nikosia aufbewahrt. Die Toten wurden in Hockerstellung unter den Häusern beigesetzt. Bedeutung Inzwischen haben unter anderem das mehr als 1000 Jahre ältere Shillourokambos und Tenta Chirokitia den Rang als älteste Siedlung auf Zypern abgelaufen. Die Siedlung wird jedoch immer noch als eine der wichtigsten prähistorischen Stätten des östlichen Mittelmeerraumes angesehen und kann täglich von Touristen besichtigt werden. Unter archäozoologischem Blickwinkel ist die Grabungsstätte deshalb von erheblicher Bedeutung, weil hier zum ersten Mal domestizierte Katzen außerhalb ihres afrikanischen Herkunftsortes nachweisbar sind. Sie wurden in Chirokitia im 7. Jahrtausend v. Chr. erstmals als Haustiere eingeführt und zur Jagd auf Nager eingesetzt. Diese wiederum hatten die frühen Bauern unfreiwillig mitgebracht. Aus dem 8. Jahrtausend stammt der älteste Fund, nämlich aus Sillourokambos. Es handelt sich dabei um Abkömmlinge von Felix silvestris lybica, von der alle Hauskatzen abstammen. Literatur Alain Le Brun, Fouilles récentes à Khirokitia (Chypre), 1977–1981 (Paris, Editions Recherche sur les civilisations 1984) Alain Le Brun, Fouilles récentes à Khirokitia (Chypre), 1983–1986 (Paris 1989) Alain Le Brun, Fouilles récentes à Khirokitia (Chypre), 1988–1991 (Paris 1994) P. Dikaios, Khirokitia: final report on the excavation of a neolithic settlement in Cyprus on behalf of the Department of Antiquities, 1936–1946. Monographs of the Department of Antiquities of the Government of Cyprus 1. Published for the Government of Cyprus by Oxford University Press 1953. Weblinks Evaluation der UNESCO (englisch und französisch; PDF-Datei; 1,1 MB) Choirokoitia auf den zypriotischen Government Web Sites Anmerkungen
Hirokitia

Hirokitia (grčki: Χοιροκοιτία, Choirokitia) je arheološki lokalitet u blizini jugoistočne obale Cipra koje potječe iz pretkeramičkog (prije keramike) neolita (oko 7000. pr. Kr.). On je bio jedan od dvadesetak sličnih naseobina na otoku Cipru, ali je Hirokitia jedan od najvažnijih i najbolje sačuvanih prapovijesnih lokaliteta u istočnom Sredozemlju. Njegove građevine svjedoče o organiziranom društvu s obrambenim fortifikacijskim građevinama koje su ga okruživale. Zbog toga je 1998. godine postala zaštićenom UNESCO-ovom svjetskom baštinom. Hirokitia se nalazi na padini brda u dolini rijeke Maroni, oko 6 km od mora. Naselje je bilo ograđeno 2.5 metara debelim i do 3 metra visokim zidom s nekoliko vrata. Njegovi stanovnici su preživljavali baveći se poljodjelstvom i stočarstvom, ali i skupljanjem plodova (o ćemu svjedoče brojni nalazi pistacija, smokvi, maslina i suhih šljiva. Živjeli su u valjkastim nastambama debelih zidova, zbijenima zajedno. Njihovi niži dijelovi su bili od kamena, a imale su velike vanjske promjere (od 2.3 do 9.20 metara), dok su unutarnji bili skromniji (1.4 do 4.80 m). Neki su im krovovi bili kupolasti dok su neki bili ravni. Velike nastambe su bile podijeljene u više prostorija, ovisno o namjeni, a neke su imale i drugi kat. Često su zajedno činile kompleks jedne šire obitelji i bile su spojene zajedničkom terasom. Pretpostavlja se da je u Hirokitiji odjednom živjelo oko 300 do 600 stanovnika, bili su niski (muškarci oko 1.61, a žene oko 1.51 m) i životni vijek im je (zbog velikog mortaliteta djece) bio oko 22 godine. Mrtve su sahranjivali u čučećem položaju ispod kućnih pragova koji je predstavljao oltar kulta predaka. Selo je naglo bilo napušteno oko 6000. pr. Kr., od kada je cijeli otok bio nenaseljen skoro 1500 godina kada ga naseljavaju drugi ljudi kulture Sotira (do 4. tisućljeća pr. Kr.). Hirokitiju je pronašao Dr. Porfiros Dikaios, upravitelj Ciparskog ureda za starine, koji je proveo šest iskapanja od 1934. do 1946. godine. Nakon zastoja zbog turske invazije na Cipar, arheološka iskapanja su nastavili Francuzi 1977. godine, pod vodstvom Alaina Le Bruna. Izvori
Chirokitia (stanowisko archeologiczne)

Chirokitia (gr. Χοιροκοιτία) – stanowisko archeologiczne w południowej części Cypru, w miejscowości Chirokitia. Zachowały się tu pozostałości neolitycznej osady z VI tysiąclecia p.n.e., w 1998 roku wpisane na listę światowego dziedzictwa kultury UNESCO. Historia Osadę założyli prawdopodobnie przybysze z Anatolii lub Lewantu. Znalezione na terenie wykopalisk krzemienne i obsydianowe sierpy i inne narzędzia świadczą o rolniczym charakterze mieszkającej tu społeczności. Zachowała się także produkowana z kości zwierząt broń myśliwska, co skłania specjalistów do uznania łowiectwa za drugi pod względem znaczenia sposób zdobywania żywności. W początkowej fazie istnienia osady nie znano tu techniki wyrobu ceramiki, w starszych warstwach osadowych na terenie wykopalisk odkryto jedynie andezytowe idole i zdobione reliefami naczynia. W późniejszym okresie pojawiła się także ceramika wyrabiana bez użycia koła garncarskiego. Zachowały się także pozostałości neolitycznych grobów. Zmarłych grzebano pod podłogą domostw w pozycji embrionalnej, a ich piersi przygniatano ciężkim kamieniem – jak się sądzi, robiono tak z obawy, aby zmarły nie powstał z grobu. W grobach kobiet odnaleziono ozdoby z muszli i kamienia. Szacuje się, że w szczytowym okresie istnienia osady zamieszkiwało ją od 1500 do 2000 osób, co czyni Chirokitię jedną z największych znanych osad neolitycznych. Stanowisko archeologiczne Wykopaliska odsłoniły na razie jedynie najstarszy fragment osady. Widoczne są pozostałości brukowanych ulic, murów obronnych i domostw tolosowych wzniesionych z kamieni rzecznych łączonych gliną. Dachy w kształcie niskich stożków formowane były z chrustu i gliny. W środku dachu był otwór przez który wydobywał się dym z paleniska w centrum budynku. Czasami obok głównego tolosu znajdowały się pomieszczenia dodatkowe takie jak kuchnia czy warsztat. Bibliografia Dubin, Marc, Cypr. Praktyczny przewodnik (tłum. Piotr Goraj), Wydawnictwo Pascal, Bielsko-Biała 2000, str. 89-91 Encyklopedia sztuki starożytnej, Wydawnictwa Artystyczne i Filmowe, Warszawa 1974, str. 121 Praca zbiorowa: Wielka Historia Świata. T. 4. Poznań: Polskie Media Amer.Com, 2005, s. 88-89. ISBN 83-7425-025-9.
Choirokoitia

O sítio neolítico de Choirokoitia localiza-se a 32 km de Larnaca, Chipre. Ocupado do sétimo milénio a.C. ao quarto milénio a.C., é um dos locais pré-históricos mais importantes do mediterrâneo oriental. Os restos e achados das escavações lançaram uma luz na evolução da sociedade humana nesta região fundamental. Apenas uma parte do local foi escavada, e assim forma uma reserva arqueológica excepcional para estudo futuro. Referências
Choirokoitia

Situl arheologic de la Choirokoitia (descoperit în anul 1936) este situat în sudul insulei Cipru, la cca 32 km sud-vest de Larnaca, nu departe de autostrada Larnaca-Limassol și reprezintă cea mai mare așezare neolitică din Cipru, totodată una dintre cele mai însemnate din estul bazinului mediteranian. Situl de la Choirokoitia a fost înscris în anul 1998 pe lista patrimoniului cultural mondial UNESCO. Vezi și Locuri din patrimoniul mondial UNESCO
Хирокития

Хирокити́я (греч. Χοιροκοιτία) — неолитическое поселение на Кипре (недалеко от Ларнаки), существовавшее в VII—IV тысячелетиях до н. э. Открыто в 1930-е гг. кипрским археологом Порфириосом Дикайосом. C 1998 г. — объект Всемирного наследия ЮНЕСКО. Археологическая культура, к которой относится город, была распространена также в других частях острова и в Леванте; соответствует периоду докерамического неолита. Население занималось земледелием и жило в круглых домах из сырцового кирпича. Поселение имело укрепления. Открытие и исследования Поселение было открыто в 1934 г. и исследовалось в 1934—1946 гг., а затем исследовалось в 1970-х годах. Поселение Поселение расположено на склоне холма в долине речки Марони в 6 км от южного берега острова. Кроме реки, роль городских укреплений играла массивная каменная стена 2,5 м толщиной и 3 м в высоту. Круглые постройки были тесно расположены внутри городских стен. Их внешний диаметр — от 2,3 до 9,2 м, внутренний — от 1,4 до 4,8 м. Крыши были плоскими, хотя ранние исследователи предполагали, что кровля была в виде купола. Интерьер зависел от предназначения построек. Жилые имели очаг, скамьи и окна, в больших домах посреди помещения устанавливали столбы для подпорки крыши. По-видимому, хозяйства состояли из нескольких круглых построек, как жилых, так и хозяйственных, которые окружали внутренний дворик. Поселение было основано около 7000 г. до н. э. (акерамический период), в середине VI тысячелетия до н. э. было покинуто жителями по невыясненным причинам, после чего заселено только приблизительно через 1000 лет (в керамический период). Окончательно заброшено в начале IV тысячелетия до н. э. Остатки зданий относятся в основном к акерамическому периоду. Культура Население занималось земледелием и скотоводством, численность достигала 300—600 чел. Рост жителей сравнительно низкий — у мужчин до 1,61 м, у женщин — ок. 1,51 м. Детская смертность была очень высокой, а средняя продолжительность жизни низкой — ок. 34 лет. В среднем мужчины доживали до 35 лет, женщины — до 33 лет. Мёртвых хоронили под полом домов, иногда с ними в могилу клали пищу и другие предметы, что указывает на наличие культа мёртвых. Жители сеяли на полях в основном зерновые культуры, собирали дикорастущие фрукты, фисташки, фиги, оливы и сливы. В поселении найдены останки оленей, овец, коз и свиней. Примечания См. также Круглый дом Ссылки Хирокития UNESCO World Heritage Centre entry Choirokitia by Cypriot Government
Хирокитија

Хирокитија (грчки: Χοιροκοιτία, Choirokitia) је археолошки локалитет у близини југоисточне обале Кипра које потиче из прекерамичког (пре керамике) неолита (око 7000. п. н. е.). То је једна од двадесетак сличних насеобина на Кипру, али је Хирокитија један од најважнијих и најбоље сачуваних праисторијских локалитета у источном Средоземљу. Њене грађевине сведоче о организованом друштву са одбрамбеним фортификацијским грађевинама које су га окруживале. Због тога је 1998. године овај локалитет уписан на Унеско-ву листу Светске баштине. Хирокитија се налази на падини брда у долини реке Марони, око 6 км од мора. Насеље је било ограђено 2.5 метара дебелим и до 3 метра високим зидом с неколико врата. Његови становници су преживљавали бавећи се пољопривредом и сточарством, али и скупљањем плодова (о чему сведоче бројни налази пистаћа, смокви, маслина и сувих шљива. Живели су у ваљкастим боравиштима дебелих зидова, збијенима заједно. Њихови нижи делови су били од камена, а имале су велике спољне размере (од 2.3 до 9.20 метара), док су унутрашњи били скромнији (1.4 до 4.80 м). Неки су им кровови били куполасти док су неки били равни. Велика боравишта су биле подељена у више просторија, зависно од намене, а нека су имале и други спрат. Често су заједно чинила комплекс једне проширене породице и биле су спојене заједничком терасом. Претпоставља се да је у Хирокитији одједном живело око 300 до 600 становника, били су ниски (мушкарци око 1.61, а жене око 1.51 м) и животни век им је (због великог морталитета деце) био око 22 године. Мртве су сахрањивали у чучећем положају испод кућних прагова који је представљао олтар култа предака. Село је нагло било напуштено око 6000. п. н. е, од када је цело острво био ненасељено скоро 1500 година када га насељавају други људи културе Сотира (до 4. миленијума п. н. е). Хирокитију је пронашао Др. Порфирос Дикаиос, управник Кипарске канцеларије за старине, који је провео шест ископавања од 1934. до 1946. године. Након застоја због турске инвазије на Кипар, археолошка ископавања су наставили Французи 1977. године под надзором Алена Ле Брана (Alain Le Brun). Галерија Референце Спољашње везе Хирокитија - Светска баштина Унеска Хирокитија на сајту Кипарске владе Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. јануар 2021)
Агия Напа

Агия Напа (на гръцки: Αγία Νάπα, Агиа Напа; на турски: Aya Napa, Ая Напа) е град и един от големите туристически центрове в Република Кипър. Сочен е за най-известния кипърски курорт. Намира се в югоизточната част на острова, в частта на кипърските гърци, близо до полуострова, на който се намира град Фамагуста (чиито звезди са възпети в поезията на Никола Вапцаров). География Градът разполага с приятни плажове. Има малък скалист остров в близост да брега и доста туристи прегазват водата „до колене“, за да наблюдават ефектните номера на десетките джетове и други водни забавления. В Агия Напа се намира най-големият в Кипър аквапарк, Water World Waterpak, изграден в стила на древногръцката митология. Тук е и най-големият на острова център за подводно плуване. Туризъм Градът се посещава всяка година от хиляди туристи от различни страни, като от край време сред най-многобройните са британците. Западно от курортното градче, малко преди него, се намира британската военна база Декелия. За да се стигне по суша до града неминуемо е преминаването през нея. Побратимени градове Мелиеха, Малта Ретимно, Гърция Янина, Гърция Външни препратки официален сайт Архив на оригинала от 2009-07-20 в Wayback Machine.
Agía Nápa

Agía Nàpa (en grec, Αγία Νάπα), també romanitzat com Ayia Napa, és un municipi del districte de Famagusta, Xipre. Es tracta d'un dels punts turístics de platja més importants del país. Geografia Agía Nápa és situat prop del cap Greco, a la part sud-est de Xipre i al sud del districte de Famagusta. Forma part dels anomenats "Kokkinokhória" (Κοκκινοχώρια) o pobles roigs degut al seu particular terra de color roig. Agía Nápa és una de les poques poblacions del districte de Famagusta sota el control legal de la república de Xipre. El terme municipal d'Agía Nápa limita amb els de Paralímni al nord; amb la mar mediterrània a l'est i el sud i amb Sotíra a l'oest. A 12 quilòmetres es troba Protaras, un barri de Paralímni que ha esdevingut un altre lloc turístic. Història Segons les troballes arqueològiques, a l'àrea d'Agía Nàpa les restes de presència humana més antigues són del període entre el 8500 i 10500 aC, és a dir, entre el paleolític superior i el mesolític. Durant uns segles més tard, la zona va romandre deshabitada. A l'època de l'imperi romà, hi va haver diversos assentaments a la zona, sent-ne el més important el de Throno. Aquest assentament, així com els posteriors, fou abandonat durant les incursions àrabs del segle VII. Des d'aleshores i fins el segle XIV, la zona va estar deshabitada. Fou aleshores quan el rei Guiu I va construïr el monestir d'Agía Nàpa i va refer l'aqüeducte. L'existència del monestir va fer que algunes persones s'assentaren als voltants, construïnt progressivament un llogaret. A les darreries del segle XX, Agía Nàpa va desenvolupar-se com a destinació turística. L'any 1991 la població fou declarada municipi pel govern xipriota. El 2017, com que la capital del districte, Famagusta, continuava ocupada per l'exèrcit turc, els municipis d'Agía Nàpa i Paralímni van ser declarats com a capital temporal del districte de Famagusta. El 3 de març de 2022, la Cambra de Representants votà la creació del nou municipi d'Agía Nàpa, el qual inclou els antics municipis d'Agía Nàpa i Sotíra, així com les comunitats d'Avgóru, Àkhna i Liopétri; tots plegats passen a ser considerats districtes municipals del nou municipi. Amb aquesta reforma, el territori lliure del districte de Famagusta quedà amb només dos municipis. Demografia Agermanaments Mellieħa, regió de Tramuntana, Malta. Biblos, governació de Keserwan-Jbeil, Líban (setembre de 2018).( Λίβανος, Σεπτέμβριος 2018) Canton, província de Canton, RPX (desembre de 2018). Ivànovo, óblast d'Ivànovo, Rússia (27 de setembre de 2014). Minsk, Bielorússia. Ioànnina, perifèria d'Epir, Grècia (1997). Réthimno, Creta, Grècia. Serres, Macedònia, Grècia (13 de maig de 2017). Guelendjik, krai de Krasnodar, Rússia (23 de setembre de 2017). Metallostroy, Sant Petersburg, Rússia. Referències Enllaços externs Agía Nápa - Lloc web oficial (grec)
Agia Napa

Agia Napa (řecky Αγία Νάπα) je obec a turistické letovisko v distriktu Famagusta na Kypru, která má přibližně 3 200 obyvatel. Nachází se na jihovýchodním pobřeží ostrova nedaleko mysu Greko v oblasti nazývané Kokkinochoria (červené vesnice) podle červeně zbarvené půdy. Další informace Název města znamená „svatá rokle“. Je spojen s nálezem ikony Panny Marie, který vedl za benátské nadvlády ve 12. století k založení kláštera. Osada vznikla u kláštera okolo roku 1790 a byla nevýznamnou rybářskou vesnicí až do sedmdesátých let, kdy se sem v důsledku turecké invaze přemístili turisté z resortů v severní části ostrova. Agia Napa je největším turistickým letoviskem na Kypru. Za rok 2018 se zde objevilo okolo 700 000 zahraničních návštěvníků, většinu z nich tvořili Rusové, Britové a Švédové. Nachází se zde 27 pláží, z toho 14 má modrou vlajku, nejnavštěvovanější z nich je Nissi. Agia Napa má množství barů a diskoték, námořní muzeum, akvapark a sochařský park, od roku 1985 se zde každoročně v září koná velký mezinárodní kulturní festival. Místo je známé také díky legendě o mořském netvoru. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Agia Napa na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Ayia Napa

Ayia Napa el. Agia Napa (græsk: Αγία Νάπα) er en by og et populært turistmål på den sydøstlige del af Cypern. Byen er et af de mest populære rejsemål på øen, både på grund af badevenlige strande ved kysten til Middelhavet, samt et natteliv der tiltrækker mange unge fra hele Europa. Fra Larnaca International Airport er ca. 58 km til Ayia Napa. Referencer Eksterne henvisninger Ayia Napas officielle side. Landkort. Arkiveret 4. marts 2010 hos Wayback Machine Dansk rejseguide til Ayia Napa. Arkiveret 14. august 2018 hos Wayback Machine