NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Evretou Dam

Evretou Dam (Greek: Φράγμα Ευρέτου) is the third largest dam in Cyprus and also the largest rock-fill dam on the island. It lies at an altitude of 165 m and is located about 15 km south of Polis Chrysochou, next to the abandoned village of Evretou. It is part of the Chrysochou Irrigation Project, the construction of which cost a total of CYP £21,000,000. See also List of reservoirs and dams in Cyprus References
Barrage d'Evrétou

Le Barrage d'Evretou (grec moderne : Φράγμα Ευρέτου) est le troisième plus grand barrage de Chypre et également le plus grand barrage en remblai rocheux de l'île. Il se situe à une altitude de 165 m et se trouve à environ 15 km au sud de Polis Chrysochou, à côté du village abandonné d'Evrétou. Il fait partie du Projet d'irrigation de Chrysochou, dont la construction coûte un total de CYP £21,000,000. Voir aussi Liste des barrages et reservoirs à Chypre Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Evretou Dam » (voir la liste des auteurs). Portail de Chypre
Kouris Dam

Kouris Dam, Greek: Φράγμα Κούρη, is the largest dam of a network of 107 dams in Cyprus. It is in the Limassol District and is fed by the Kouris River along with other smaller watercourses including the Diarizos River which has its water diverted to Kouris Dam via an underground pipeline. History The dam lies at an altitude of 250 metres (820 ft) and collects the water delivered by the rivers Kouris, Limnatis and Kryos. Furthermore, water from Diarizos River is diverted to Kouris Dam via a 14.5 kilometres (9 mi) long connecting tunnel. It has an overall catchment area of 300 kilometres (190 mi)2. The dam is located 15 kilometres (9.3 mi) northwest of the city of Limassol and 6 kilometres (3.7 mi) west of the village of Ypsonas. For its construction the whole village of Alassa had to be relocated to a nearby site overlooking the reservoir (between the Kouris and Limnatis valleys) at a cost of around CYP£5,000,000. Its construction was opposed by environmental groups concerned about the effects of water diversion on the Limassol Salt Lake, a wetland located downstream to the rivers and used by migratory birds. The dam is part of the Southern Conveyor Project, which carries water from the SW side of Cyprus to the SE part of the island, over a distance of 120 km. The dam has a central clay core zoned earthfill embankment with a height of 110m and a crest length of approximately 550 metres providing a water storage volume of 115 million cubic metres. The construction of the dam was first proposed by the Cyprus Water Development board in 1968. Following several feasibility studies the French engineering company Sogreah completed the detailed design in 1981. The contract for its construction was awarded in January 1984 to a consortium comprising J&P construction and Impregilo of Italy. The construction cost amounted to CYP £29,000,000. Part of the funding came from the European Investment Bank. Construction was completed in September 1988. It was officially inaugurated by the then president, George Vassiliou, on 22 April 1989. Since its construction it has overflowed three times: on March 4, 2004, on April 6, 2012, and on January 7, 2020. In popular culture In 2008, rumours held that a crocodile or other large reptile was swimming in the dam, leading to humorous references to a "Cyprus Loch Ness Monster." Local community leaders authorized a search but did not find such a creature. Gallery See also List of reservoirs and dams in Cyprus References
Barrage de Koúri

Barrage de Koúri (grec moderne : Φράγμα Κούρη), est le plus grand barrage d'un réseau de 107 barrages à Chypre. Il se trouve dans le District de Limassol et est alimenté par la rivière Koúri ainsi que par d'autres cours d'eau mineurs, y compris la rivière Diarizos dont l'eau est détournée vers le Barrage de Koúri par un conduit souterrain. Histoire Le barrage se situe à une altitude de 250 m et recueille l'eau apportée par les rivières Koúri, Limnátis et Kryos. De plus, l'eau de la rivière Diarizos est détournée vers le Barrage de Koúri par un tunnel de raccordement long de 14,5 km. Il possède un bassin versant total de 300 km2. Le barrage se situe à 15 km au nord-ouest de la ville de Limassol et à 6 km à l'ouest du village de Ypsonas. Pour sa construction, l'intégralité du village de Alassa doit être réinstallée sur un site voisin surplombant le réservoir (entre les vallées de la rivière Koúri et de Limnátis) pour un coût d'environ CYP£5 000 000. Sa construction est contestée par des groupes environnementaux inquiets des effets du détournement d'eau sur le lac salé de Limassol car il s'agit d'une zone humide située en aval des rivières et utilisée par des oiseaux migrateurs. Le barrage fait partie du Projet de Conduite Sud, qui transporte de l'eau du côté sud-ouest de Chypre vers la partie sud-est de l'île sur une distance de 120 km. Le barrage possède une digue en terre à noyau d'argile zonée, d'une hauteur de 110 m et d'une longueur de faîte d'environ 550 m, offrant un volume de stockage de 115 millions de mètres cubes. La construction du barrage est proposée pour la première fois par le Cyprus Water Development board en 1968. À la suite de plusieurs études de faisabilité, la société d'ingénierie française Sogreah réalise la conception détaillée en 1981. Le marché pour sa construction est attribué en janvier 1984 à un consortium comprenant la construction J&P et Impregilo d'Italie. Le coût de construction s'élève à CYP £29 000 000. Une partie du financement provient de la banque européenne d'investissement. La construction se termine en septembre 1988. Elle est officiellement inaugurée par l'ancien président, Giórgos Vasileíou, le 22 avril 1989. Depuis sa construction, il déborde trois fois : le 4 mars 2004, le 6 avril 2012 et le 7 janvier 2020. Dans la culture populaire En 2008, des rumeurs circulent selon lesquelles un crocodile ou un autre grand reptile nage dans le barrage, donnant lieu à des références humoristiques au "Monstre du Loch Ness chypriote". Les responsables communautaires locaux autorisent une recherche mais ne trouvent pas une telle créature. Galerie Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Koúri Dam » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Liste des barrages et réservoirs à Chypre Portail de Chypre
Koúris

Koúris är en dammbyggnad i Cypern. Den ligger i distriktet Limassol, i den centrala delen av landet, 60 km sydväst om huvudstaden Nicosia. Koúris ligger 240 meter över havet. Den ligger på ön Cypern. Terrängen runt Koúris är huvudsakligen kuperad, men söderut är den platt. Trakten runt Koúris är ganska tätbefolkad, med 248 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Limassol, 11,9 km öster om Koúris. Trakten runt Koúris består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Kostel svatého Lazara (Larnaka)

Kostel svatého Lazara (řecky Ιερός Ναός Αγίου Λαζάρου, Ierós Naós Agíou Lazárou) je kostel Kyperské pravoslavné církve z konce devátého století v Larnace. Vedle kostela se nachází Byzantské muzeum, kde jsou vystavené ikony. Svatý Lazar Kostel je pojmenován po svatém Lazarovi z Betánie, postavy Evangelia podle Jana z Nového zákona. Lazar byl Ježíšovým blízkým přítelem. Podle Nového zákona byl již pohřbený, Ježíš přišel k jeho hrobce a řekl: „Lazare, pojď ven!“ a Lazar vstal z mrtvých. Následně se stal biskupem v Larnace. V Marseille byl popraven. Středověk Ostatky svatého Lazara Roku 649 Larnaku dobyli Arabové z Rášidského chalifátu a hrob Svatého Lazara se dle tradice ztratil. Roku 890 byla v Larnace nalezena hrobka s nápisem: „Lazar, čtyři dny mrtvý, přítel Kristův“. Císař Byzantské říše Leon VI. Moudrý nechal roku 898 převést ostatky do Konstantinopole. Převoz ostatků zaznamenal Arethas, biskupem z Caesarea Maritima. V roce 1972 se však ukázala, že část ostatků v Larnace zřejmě zůstala. Roku 1204 po dobytí Konstantinopole za čtvrté křížové výpravy byly ostatky uloupeny a převezeny do Marseille a následně za neznámých okolností ztraceny. Výstavba kostela V letech 688 až 965 byl Kypr kondominiem Byzantské říše a chalifátu (nejdříve Ummajovského, pak Abbásovského). Právě za této doby byl koncem 9. století kostel postaven. Křižácká nadvláda V roce 1192 Kypr dobyli křižáci, čímž vzniklo Kyperské království. V této době byl kostel přestavěn na římskokatolický. Na jižní straně kostela byl přistavěn portikus v gotickém slohu. Novověk Turecká nadvláda V roce 1571 dobyla Kypr Osmanská říše. Během tureckého drancování Larnaky byly zničeny tři kopule. Kostel byl přestavěn na mešitu. V roce 1589 Turci kostel prodali zpět pravoslavné ciírkvi. Následně kostel sloužil k pravoslavným i katolickým bohoslužbám. Roku 1857 byla ke kostelu přistavěna zvonice v latinském stylu. Požár Roku 1970 vypukl v kostele požár, který poškodil značnou část interiéru, včetně ikon. Ikony byly v následujících letech restaurovány. 2. listopadu 1972 zde byla nalezena část ostatků svatého Lazara, čímž se ukázalo, že část ostatků nebyla převezena do Konstatinopole. Popis kostela Kostel je protáhlá svatba o rozměrech 31,5 x 14,5 m s trojdílnou svatyní. Vnitřní konstrukce je rozdělena do tří lodí s mohutnými dvojitými pilíři. Zdivo je tvořeno vápencovými bloky o metrové tloušťce. Ikony pocházejí z konce 18. století a ikonostas je pozlacený. Ikonostas vyrobil v letech 1773 až 1782 Chatzisavvas Taliadorou. Hrobka svatého Lazara se nachází ve spodní místnosti, do které vede vstup z interiéru kostela. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ναός Αγίου Λαζάρου (Λάρνακα) na řecké Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Lazara na Wikimedia Commons
Église Saint-Lazare de Larnaca

L'église Saint-Lazare de Larnaca, qui date de la fin du IXe siècle, fut construite à l'emplacement du tombeau de Lazare de Béthanie. Une autre tradition que celle qui le fait débarquer aux Saintes-Marie-de la mer après sa résurrection, rapporte qu'il se serait rendu à Chypre, où il fut ordonné évêque par Saint Barnabé et il y aurait exercé son ministère. Lien externe (en) Larnaca Church of Saint Lazarus, Larnaca, Cyprus Passion Portail de l’architecture chrétienne Portail du christianisme orthodoxe Portail de Chypre
Cerkiew Świętego Łazarza w Larnace

Cerkiew Świętego Łazarza (także kościół św. Łazarza, gr. Ιερός Ναός Αγίου Λαζάρου) – prawosławna świątynia w Larnace, wzniesiona w IX w. i odnowiona w XVII w. Według tradycji Cypryjskiego Kościoła Prawosławnego, budynek wznosi się na miejscu grobu Łazarza, człowieka wskrzeszonego przez Chrystusa, który następnie trafił na Cypr i przez wiele lat był biskupem Kition (dawna nazwa Larnaki). Źródła pisane nie informują, kiedy na miejscu tym powstała pierwsza świątynia chrześcijańska. Istniejący współcześnie budynek został ufundowany przez cesarza Bizancjum Leona VI w IX w. lub na początku X stulecia. Jest możliwe, że po objęciu władzy na Cyprze przez francuską dynastię Lusignan obiekt został przekazany Kościołowi katolickiemu i służył mnichom obrządku łacińskiego lub ormiańskiego (co mniej prawdopodobne). Budynek został również przebudowany – dostawiono elementy w stylu gotyckim, w tym sklepienia krzyżowe, gargulce i południowy portyk, który stał się głównym wejściem do obiektu, przejmując funkcję wcześniejszej, bizantyjskiej bramy wiodącej od zachodu. W XV wieku, w nieokreślonych bliżej okolicznościach, doszło do znacznych zniszczeń świątyni, co sprawiło, że w II połowie stulecia była ona faktycznie ruiną. W 1570 budynek został zamieniony na meczet, jednak już w 1589 za sumę 3 tys. tureckich srebrnych monet wykupiła go wspólnota prawosławna i ponownie urządziła w nim cerkiew. Prawdopodobnie w celu łatwiejszego gromadzenia środków na remont obiektu, prawosławni dwa razy do roku, w dzień św. Marii Magdaleny i w dzień św. Łazarza udostępniali katolikom świątynię, przy czym nabożeństwa obu wyznań odbywały się na dwóch różnych ołtarzach. Zwyczaj ten przetrwał do 1784. W XVII w. doszło do kolejnego remontu obiektu, który w znacznej mierze przywrócił mu pierwotny wygląd. Z epoki baroku pochodzi rzeźbiony w drewnie ikonostas świątyni. W XVIII i XIX w. przy cerkwi mógł istnieć monaster. Pożar w 1970 roku zniszczył znaczną część wnętrza, w tym fragment ikonostasu wraz z ikonami, które odrestaurowano wpóźniejszych latach w tym XII-wieczną ikonę św. Łazarza. Przypisy Bibliografia Jos Simon: The Rough Guide to Cyprus. Apa Publications Ltd, 2019. ISBN 978-1789194517.
Ágios Lázaros

Ágios Lázaros är en fornlämning i Cypern. Den ligger i distriktet Eparchía Lárnakas, i den östra delen av landet, 40 km sydost om huvudstaden Nicosia. Ágios Lázaros ligger 1 meter över havet. Den ligger på ön Cypern. Terrängen runt Ágios Lázaros är platt. Havet är nära Ágios Lázaros åt sydost. Närmaste större samhälle är Larnaca, 1,6 km nordväst om Ágios Lázaros. Trakten runt Ágios Lázaros består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Kypr (ostrov)

Kypr je ostrov ve východní části Středozemního moře. Je třetím největším ostrovem ve Středozemním moři po Sicílii a Sardinii a 80. největším ostrovem na světě podle rozlohy. Nachází se jižně od Malé Asie, přesto patří do Kyperského oblouku. Geograficky se Kypr nachází v západní Asii, politickogeograficky a kulturně je však považován za evropskou zemi. Kypr měl také dlouhá období převážně řeckého a s přestávkami anatolského, levantského, byzantského, tureckého a západoevropského vlivu. Ostrovu dominují dvě horská pásma, pohoří Troodos a pohoří Kyrenia, a centrální rovina Mesaoria mezi nimi. Pohoří Troodos pokrývá většinu jižní a západní části ostrova a tvoří zhruba polovinu jeho rozlohy. Úzké pohoří Kyrenia se táhne podél severního pobřeží. Není tak vysoké jako pohoří Troodos a zabírá podstatně menší plochu. Obě pohoří jsou v podstatě rovnoběžná s pohořím Taurus na turecké pevnině, jehož obrysy jsou viditelné ze severního Kypru. Ostrov obklopují pobřežní nížiny, které jsou různě široké. Geopoliticky je ostrov rozdělen na čtyři části. Kyperská republika, jediná mezinárodně uznaná vláda, zaujímá 60 % jižní části ostrova a od roku 2004 je členským státem Evropské unie. Severokyperská turecká republika, kterou diplomaticky uznává pouze Turecko, spravuje severní třetinu ostrova, tedy přibližně 35 % území. Zelená linie kontrolovaná Organizací spojených národů je nárazníková zóna, která je odděluje a tvoří asi 4 % rozlohy. A konečně dvě oblasti – Akrotiri a Dhekelia – zůstávají pod britskou svrchovaností pro vojenské účely a společně tvoří suverénní vojenské základny Akrotiri a Dekelia. Obě základny se nacházejí na jižním pobřeží ostrova a dohromady zabírají 254 km2, tedy asi 3 % rozlohy ostrova. Části Kypru Ostrov je fakticky rozdělen na čtyři části: území skutečně ovládané mezinárodně uznávanou Kyperskou republikou (jižní část ostrova), území ovládané pouze Tureckem uznanou Severokyperskou tureckou republikou (severní část ostrova), Nárazníkovou zónu OSN, táhnoucí se okolo tzv. Zelené linie, pod kontrolou OSN a oddělující území skutečně ovládané Kyperskou republikou od Severokyperské turecké republiky, a dvě vojenské základny Akrotiri a Dekelia, které jsou součástí Spojeného království (jižní část ostrova). Podle řecké mytologie byl ostrov sídlem starořecké bohyně Afrodíté. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Geography of Cyprus na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kypr na Wikimedia Commons Not A Pound For Air To Ground: Air Power On Cyprus: 1914 to 1991 na YouTube (anglicky)
Cipro (isola)

Cipro è un'isola del Mar Mediterraneo, la terza per estensione dopo Sicilia e Sardegna. Dal 1974 (anno dell'invasione turca di Cipro) l'isola è de facto divisa tra la Repubblica di Cipro, Cipro del Nord (Stato riconosciuto solo dalla Turchia) e le due basi militari di Akrotiri e Dhekelia, territori d'oltremare britannici rimasti al Regno Unito dopo l'indipendenza della colonia britannica di Cipro. Le due repubbliche sono separate da una zona demilitarizzata istituita dall'ONU e comunemente denominata Linea Verde. Storia Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Cipro Collegamenti esterni Sito ufficiale, su cyprus.gov.cy. Cipro, su Treccani.it – Enciclopedie on line, Istituto dell'Enciclopedia Italiana. Leonard Halford Dudley BUXTON, Roberto PARIBENI, Roberto CESSI, Cirillo KOROLEVSKIJ e Guido MARTELLOTTI, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1931. Luisa BANTI, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, II Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1948. Umberto BONAPACE e Ettore ANCHIERI, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, III Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1961. Elio Migliorini, Francesco Cataluccio e Luigi Rocchetti, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, IV Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1978. Antonio Solaro e Vassos Karageorghis, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, V Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1991. Anna Bordoni e Paola Salvatori, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, VI Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2000. Anna Bordoni e Paola Salvatori, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, VII Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2006. Silvia Lilli e Francesco Anghelone, CIPRO, in Enciclopedia Italiana, IX Appendice, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2015. Cipro, in Dizionario di storia, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 2010. Adolfo Cecilia, Cipro, in Enciclopedia dantesca, Istituto dell'Enciclopedia Italiana, 1970.
Cyprus (eiland)

Cyprus is een eiland in het oostelijk deel van de Middellandse Zee met een oppervlakte van 9252 km². Geografisch gezien ligt het eiland in Azië, maar om culturele redenen wordt het eiland bij Europa gerekend. Qua grootte is het na Sicilië en Sardinië het derde eiland in de Middellandse Zee. Het ligt ongeveer 70 km ten zuiden van Turkije en 100 km ten westen van Syrië. Politiek is het gebied sinds 1983 de facto verdeeld in twee staten: Op het noordelijk deel, dat ongeveer een derde van het eiland beslaat, ligt de (zelf verklaarde) Turkse Republiek Noord-Cyprus. Op het zuidelijk deel ligt de Republiek Cyprus die, met zijn Cypriotische en van oorsprong Griekse bevolking, evenals Griekenland lid is van de Europese Unie. Daarnaast zijn er sinds 1960 twee gebieden op Cyprus die geen onderdeel zijn van de Republiek Cyprus, Akrotiri en Dhekelia: deze twee gebieden zijn militaire bases van Groot-Brittannië. Zie ook Geologie van Cyprus Lijst van plaatsen op Cyprus Lijst van rivieren op Cyprus
Brama Kireńska

Brama Kireńska (gr. Πύλη της Κερύνειας, tur. Girne Kapısı, dawn. wł. Porta del Proveditore) – jedna z trzech bram w obwarowaniach miejskich Nikozji z okresu weneckiego. Opis Brama została zbudowana w XVI wieku na północy miasta przez Wenecjan jako jedna z trzech bram w obwarowaniach miejskich Nikozji. Z okresu weneckiego zachowały się tablica umieszczona nad wejściem z informacjami o budowie oraz znak lwa świętego Marka. Przez wieki brama uległa zasadniczym zmianom. Po zajęciu Cypru przez Osmanów na bramie zamontowano kamienną tablicę z wersetami z Koranu chwalącymi Mahometa jako otwierającego bramy. Za panowania Osmanów brama została odrestaurowana i otrzymała dodatkowe pomieszczenie nakryte kopułą. W 1878 roku podczas zajmowania Cypru przez Wielką Brytanię przez tę bramę do Nikozji zostali wpuszczeni żołnierze brytyjscy. Brytyjczycy zburzyli części muru obronnego wokół bramy i wytyczyli drogi, by umożliwić transport samochodowy do i ze starego miasta. By upamiętnić to wydarzenie, na bramie wykuto rok budowy dróg – 1931 – oraz GVRI – imię ówcześnie panującego króla Wielkiej Brytanii – George V Rex et Imperator. Współcześnie brama jest wolno stojącym budynkiem przy Inönü Meydani i jest siedzibą informacji turystycznej w północnej części Nikozji na terenie Cypru Północnego. Przypisy
Киренийские ворота

Киренийские ворота (тур. Girne Kapısı) — ворота в ранее существовавших стенах Никосии, расположенные в Северной Никосии, столице частично признанной Турецкой Республики Северного Кипра. Эти ворота использовались для транспортной связи города с северными территориями острова, в том числе и с портовым городом Кирения. Киренийские ворота были воздвигнуты в 1567 году венецианцами, как часть новых городских стен. Первоначально они назывались Порта-дель-провведиторе в честь венецианского губернатора Кипра Франческо Барбаро (1488—1568). Они были реконструированы турками-османами в 1821 году, также к воротам была добавлена привратницкая. В 1931 году британские власти закрыли ворота, снеся стены по обеим стороны, чтобы проложить дороги, позволяющие беспрепятственное движение транспорта. В 1946 году умер последний турецкий привратник Хороз Али в возрасте 120 лет. Ныне ворота служат лишь в качестве туристической достопримечательности. Примечания
Kyrenijska vrata, Nikozija

Kirenijska vrata (grško Πύλη της Κερύνειας, turško Girne Kapısı, zgodovinsko znana v italijanščini kot Porta del Proveditore) so vrata v nikozijskem obzidju v severni Nikoziji na severnem Cipru. To so bila vrata, ki so jih uporabljali za prevoz v severna območja, zlasti v Kirenijo. Vrata so leta 1567 zgradili Benečani kot del novega mestnega obzidja. Obnovili so ga Osmani leta 1821, vratom pa so dodali razgledišče za verjeten grški upor. Zdaj se vrata turške občine Nikozije uporabljajo kot urad za turistične informacije. Na vratih visijo tablice iz različnih obdobij. Eno od teh je v latinščini in je iz beneškega obdobja, z datumom "MDLXII", (1562), ko se je začela gradnja vrat. Besedilo v latinščini je bilo ponovno odkrito, ko so Britanci leta 1931 odstranili napis Korana, ki so ga nanj postavili Osmani. Istega leta sta bila na vratih napisana »1931« in »GVRI«, kar je okrajšava od »George V. Rex et Imperator« (»Jurij V., kralj in cesar«), ki označujeta datum prenove in vladajočega britanskega monarha. Tretji napis so leta 1821 postavili Osmani, ki so takrat obnovili vrata, in nosi tugro Mahmuda II.. Besedilo v arabski pisavi se glasi: »O Mohamed, posreduj to novico tistim, ki so verovali: zmaga prihaja od Alaha in njeno slavje je neizbežno. O, odpirač vrat, odpri vrata, ki vodijo k dobremu«. Napis je napisal Sayyid Fazullah Dede, vodja nikozijske lože Mevlevi, katere stavba je zdaj ohranjena kot muzej Mevlevi Tekke. Etimologija Benečani so ta vrata imenovali Porta del Proveditore, ko so bila prvič zgrajena. Kevork K. Keshishian pravi, da se beseda Proveditore v italijanščini uporablja za »vojaški guverner«, ime vrat pa se nanaša na guvernerja Cipra. Navaja, da so bila vrata poimenovana po vojaškem arhitektu Proveditore Francesco Barbaro Nun. Keshishian pravi, da je Barbaro proveditore. Kasneje so vrata poimenovali tudi Porta Bembo, po Laurenceu Bembu, ki je bil guverner otoka. Vrata so se v osmanskem obdobju imenovala Edirnska vrata. Vrata so bila znana tudi kot vrata trdnjave zaradi prisotnosti streliva v orožarnem bastijonu na zahodu. Zgodovina Obzidje 12 metrov visokega mestnega obzidja Nikozije, ki je videti precej masivno, tvori krog. Benečani so obnovili nikozijsko obzidje med letoma 1566 in 1568. Kirenijska vrata so bila zgrajena leta 1567. Vrata so se odprla ob sončnem vzhodu in zaprla ob sončnem zahodu. Kirenijska vrata so kratek prehod z okroglimi loki in prostor za stražarje kvadratnega tlorisa, zgrajen na zgornjem delu vrat, je pokrit s kupolo. Leta 1821 so Osmani močno popravili vrata. V tem času so pri vratih zgradili drugo nadstropje, ki je služilo kot stražarnica. Namen gradnje tega nadstropja je bil zaščititi mesto pred morebitnim grškim uporom. Med popravilom je bila najdena kamnita plošča iz obdobja Benečanov, ki opisuje gradnjo vrat. Ta tablica je nameščena nad lokom vrat. Na plošči na strani, obrnjeni proti mestu, je napis, sestavljen iz poglavja iz Korana, zraven pa je napis 1931, datum, ko so porušili zidove na obeh straneh vrat. Zagotovo je napisal kaligraf Sheikh Feyzi Dede. Na strani, obrnjeni proti mestu, je II. Mahmudova tugra. Sklici Zunanje povezave