NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bacardígebouw

Het Bacardígebouw is een gebouw in Havana aan de Avenida de Bélgica 261, tussen Calle Empedrado en Calle San Juan de Dios. Het ligt in het oude centrum van de stad. Geschiedenis Het gebouw werd, in opdracht van het rumbedrijf Bacardí S.A., gebouwd door de architecten Rafael Fernández Ruenes, Esteban Rodríguez Castell en José Menéndez. Dit gebouw was het eerste gebouw in art-deco-stijl, werd in 1930 voltooid en was toen het hoogste gebouw van de stad. Het terrein waar het gebouw werd gebouwd maakte deel uit van de oude wijk Las Murallas in Havana. In dit gebouw bevond zich het hoofdkantoor van het bedrijf. De rest van het gebouw werd verhuurd aan verschillende bedrijven in de stad. Na de Cubaanse Revolutie en de nationalisatiewetten, die door de nieuwe socialistische regering werden ingevoerd, namen buitenlandse bedrijven die op het eiland gevestigd waren, afstand van het land. Zo verplaatste Bacardí naar eiland Bermuda. Het Bacardígebouw bleef dienstdoen als kantoorgebouw. Aan het einde van de jaren 90 van de 20e eeuw werd het gebouw gerestaureerd door een project van het Stedelijk Historisch Centrum. Constructie De structuur van het gebouw is gemaakt van staal en beton. De gevels zijn gemaakt van natuurlijk graniet uit de Duitse deelstaat Beieren, en terracottakleurige bakstenen. Het gebouw bestaat uit het breed centraal gedeelte dat 12 verdiepingen hoog is. Vanaf daar is er in het midden van de toren een schilddak met daarop een bronzen vleermuis, die symboliseert dat het gebouw is gebouwd voor Bacardí. De vleermuis wordt 's avonds en 's nachts verlicht. De hal is versierd met wijnrood marmer, een voorbeeld van de kleur van de ronera-honing die voor de rum wordt gebruik. Op de bovenste verdiepingen worden felgele keramische tegels gebruikt, die de witgouden rum vertegenwoordigt die bijdroeg aan de wereldwijde bekendheid van Bacardí rum. De bovenste verdieping en de centrale toren zijn afgewerkt met een afwisseling tussen blauwe en bruine tegels, die de gevel sieren. De meest uitbundige versieringen werden geplaatst in de binnenruimtes van de begane grond en de tussenverdieping. Een klein portaal gaf toegang tot de lobby waar aan de rechterkant toegang was tot de tentoonstellingshal. Deze is versierd met vergulde pilaren, balken met trapsgewijze doorsnede en fraai vormgegeven lampen. Vanuit deze ruimte heeft men zicht op de tussenverdieping, waar de bar voor de gasten is. De bar is volledig uitgevoerd in hout en met palmen gegraveerd in de deuren van de toiletten.
Edificio Bacardí

Edificio Bacardí – budynek w Hawanie, w stylu art déco, zaprojektowany przez architektów: Rafael Fernándeza Ruenes, Estebana Rodríguez Castell i José Menéndeza dla koncernu Bacardí w 1929 roku. W chwili ukończenia był najwyższym budynkiem w mieście. Znajduje się w dzielnicy Stara Hawana, przy Avenida de Bélgica No. 261 pomiędzy Empedrado i San Juan de Dios. Dach wieńczy charakterystyczny nietoperz - symbol przedsiębiorstwa. Po wybuchu rewolucji i opuszczeniu Kuby przez rodzinę Bacardí budynek nadal pełnił funkcję biurową. W końcu lat 1990 został poddany renowacji. Bibliografia [1] [2]
National Basilica Sanctuary of the Charity del Cobre

The Basílica Santuario Nacional de Nuestra Señora de la Caridad del Cobre (National Shrine Basilica of Our Lady of Charity del Cobre) is a Roman Catholic minor basilica dedicated to the Blessed Virgin Mary located in Santiago de Cuba, Cuba. The church houses the Virgin of Charity del Cobre, a colonial era virgin which is a Catholic national icon, The Patroness of Cuba. History It was built in 1926 in the village of El Cobre about 12 miles west of Santiago de Cuba. It is a 3 aisled church on the hill "Cerro de la Cantera" and is linked to the village by a flight of 254 steps. It has a central bell tower and two side towers crowned by red-brick domes. The basilica is under the circumscription of the Roman Catholic Archdiocese of Santiago de Cuba. The basilica was decreed on December 22, 1977. Gallery See also Catholicism portal Cuba portal Our Lady of Charity References External links
Basílica Santuario Nacional de Nuestra Señora de la Caridad del Cobre

La Basílica Menor Santuario Nacional de Nuestra Señora de la Caridad del Cobre, también escrito Basílica de Nuestra Señora de la Caridad del Cobre,​​ más conocida como Santuario del Cobre​​ es uno de los sitios religiosos más venerados por el pueblo cubano, donde se honra la imagen original de la Virgen de la Caridad del Cobre, la advocación mariana Patrona de Cuba, rodeada de leyendas durante más de cuatro siglos, entre ellas su aparición milagrosa en la bahía de Nipe en 1612. Llegados de diferentes territorios de la nación, los fieles buscan en la Virgen Patrona de Cuba, el consuelo espiritual, la solución de sus anhelos y problemas.Cada año el 8 de septiembre se llevan a cabo las fiestas en honor a la Virgen Nuestra Señora de la Caridad del Cobre en la actual Villa del Cobre. El 10 de mayo de 1916​​ el Papa Benedicto XV​​ la nombró Santa Patrona de Cuba y en 1977 el Papa Pablo VI​​ elevó el Santuario a Basílica.​ La construcción de la Basílica cuenta con una fachada simétrica y posee tres naves, entre éstas, la cúpula, las naves laterales están rematadas por torres donde se enseñorean campanarios en un nivel más bajo. La Villa del Cobre, fundada en 1598 para quienes trabajarían en las Minas de Cobre, a 16 kilómetros de la ciudad de Santiago de Cuba. Cuentan que por ahí de 1610 los trabajadores de la mina requerían de la sal para conservación de la carne y otros alimentos. En busca de la sal, salieron en un pequeño bote rumbo a la Bahía de Nipe los hermanos Rodrigo y Juan Hoyos acompañados de Juan Moreno, su esclavo. En el camino irrumpió una tormenta, Juan Moreno sacó su medallita de la Virgen María y comenzó a orarle para pedirle con gran devoción que los ayudara a librar la tempestad, al mirarlo los hermanos Hoyos se le unieron en los rezos y la tormenta cesó. Los tres festejaban, cuando a lo lejos miraron algo que flotaba, decidieron acercarse y vieron a una muñequita sobre una tablilla de madera con sus ropas secas y una leyenda que decía: Soy la Virgen de la Caridad. Los tres tomaron la estatuilla rumbo a la ciudad de Barajagua, donde se la mostraron a un funcionario gubernamental llamado Don Francisco Sánchez de Moya, quien luego ordenó que se construyera una pequeña capilla en su honor. Sin embargo, no fue sino hasta que una joven llamada Apolonia se encontró con la estatua en lo alto de una pequeña colina, donde se le erigió una iglesia en una colina a la que no era tan fácil acceder, considerándosele así un destino de peregrinación para recibir los milagros de la Virgen de la Caridad. Es muy común pedírsele a la Virgen milagros de amor, encendiéndole velas naranjas cada luna llena y ofrendándole girasoles mes a mes. Galería Véase también Catolicismo Iglesia Santo Tomás apóstol (Santiago de Cuba) Arquidiócesis de Santiago de Cuba Plaza de la Revolución Antonio Maceo Iglesia católica en Cuba Referencias
Basilique Notre-Dame-de-Charité d'El Cobre

La basilique Notre-Dame-de-Charité d’El Cobre est une église située à El Cobre à Cuba, à laquelle l’Église catholique donne les statuts de basilique mineure et de sanctuaire national. Elle est rattachée à l’archidiocèse de Santiago de Cuba. Historique L’image de la Vierge de la Charité du Cuivre (es) est découverte dans la région au XVIIe siècle, et sa vénération va croissante avec le temps. Le sanctuaire historique s’effondre en 1906, à cause d’explosions dans les mines de cuivre voisines (cobre signifie « cuivre » en espagnol, et ces activités ont donné leur nom au village). L’église actuelle est construite par demande de Valentín Zubizarreta y Unamunsaga (en), archevêque de Santiago à partir de 1925. Les travaux commencent le 15 avril 1926, et l’inauguration a lieu le 8 septembre 1927, avec la translation de l’image de la Vierge sur un autel provisoire. L’autel définitif est réalisé à Carrare en Italie, par le sculpteur Ferdinando Palla ; il est béni le 8 décembre 1931. Elle est faite basilique mineure le 22 décembre 1977 par Paul VI. Le pape Jean-Paul II visite la basilique le 24 janvier 1998, à l’occasion du couronnement de l’image. Le pape Benoît XVI s’y rend également le 27 mars 2012, et le pape François les 21 et 22 septembre 2015. Références Portail de Cuba Portail de l’architecture chrétienne
Hotel Ambos Mundos

L'Hotel Ambos Mundos és un hotel de forma quadrada, amb cinc plantes, d'estil eclèctic de principi del segle xx. Va ser construït el 1924 en un lloc que anteriorment havia estat ocupat per una antiga casa pairal a la cantonada dels carrers Obisbo i Mercaderes a La Habana Vieja. És una destinació turística molt visitada perquè hi va viure el popular escriptor Ernest Hemingway durant set anys en la dècada dels 1930. Història La parcel·la on està situat l'edifici estava ocupada des d'èpoques primerenques, donada la seva proximitat a la Plaza de Armas –nucli fundacional de la ciutat–. Se sap que a mitjan segle xix existia aquí una casa d'alts i baixos que va canviar indistintament de propietaris. En les primeres dècades del segle xx pertanyia al comerciant Manuel Llerandi y Tomé. El 1923 va comprar l'edifici el també comerciant espanyol D. Antolín Blanco Arias, que va demolir l'antiga construcció per aixecar un nou edifici. D'aquesta manera, va sol·licitar llicència a l'Alcaldia Municipal per començar les obres, que van estar a càrrec de l'arquitecte Luis Hernández Savio. L'edifici de tres plantes, concebut per a cinc, es destinaria a hotel. La planta baixa com a establiment comercial i als altres dos pisos hauria habitacions per als hostes. Es va construir amb estructura d'acer, revestit de formigó, assumint els codis formals de l'eclecticisme. El 1924 va ser ampliat, guanyant en altura. Finalment es va declarar habitable el 6 de gener de 1925. Cinc anys més tard es va reformar, situant un saló al terrat –amb excel·lents vistes– amb cuina i serveis. Aquest hotel guanya fama internacional quan esdevé el primer lloc de residència a Cuba de l'escriptor Ernest Hemingway. Aquest hi va residir des de 1932 fins a mitjan 1939 al 5è pis, des d'on podia gaudir de les vistes sobre La Habana Vieja i el port on pescava amb freqüència en el seu iot Pilar. Aquí va escriure els primers capítols de la novel·la Per qui toquen les campanes. Es va restaurar l'any 1987. La seva última i millor reparació es va acabar el 1997, en va sortir novament un luxós hotel d'època. Avui dia, l'habitació 511 de l'hotel es conserva com l'hagués pogut deixar Ernest Hemingway i és un petit museu a l'interior de l'hotel on, durant el dia, es solen fer visites. Referències
Hotel Ambos Mundos (La Habana)

El Hotel Ambos Mundos es un histórico hotel de estilo ecléctico, construido a principios del siglo XX. Se erigió en el lugar que ocupaba anteriormente una vieja casa solariega, que tuvo que demolerse. Está ubicado en la esquina de la calles Obispo y Mercaderes en La Habana Vieja.​ Historia Desde la época colonial, la zona que ocupa el edificio estuvo poblada por diversas casas familiares. A principios del siglo XX, compra la propiedad el comerciante español Antolín Blanco Arias a su colega en los oficios don Manuel Llerandi y Tomé. El primero demolió la vetusta construcción para levantar allí el hotel; las obras estuvieron a cargo del arquitecto Luis Hernández Savio.​ Este hotel ganó fama internacional cuando se convirtió en el «primer hogar» en Cuba del escritor estadounidense Ernest Hemingway, que residió en el hotel de 1932 a 1939. Hemingway disfrutaba de las vistas a La Habana Vieja y al Caribe, en el que pescaba con frecuencia en su yate «Pilar». Su habitación se conserva como la dejara el autor de El viejo y el mar y funciona como un pequeño museo en medio del establecimiento.​ En 1987 tuvo una pequeña restauración; fue más completa la que finalizó en 1997, quedando convertido nuevamente en un hotel de época. Entre 2004 y 2005 se llevaron a cabo trabajos de mantenimiento, limpieza y pintura de fachadas.​ Estructura El edificio de tres plantas —concebido para cinco—[cita requerida] tendría la siguiente distribución: la planta baja serviría como centro comercial y en los otros dos pisos las habitaciones para los huéspedes. Su estructura de acero y hormigón fundido le dan el carácter ecléctico y moderno para su tiempo de fabricación. En 1924 fue ampliado, ganando en altura. Finalmente se declaró habitable el 6 de enero de 1925. Luego de cinco años se transformó, colocándose un salón en la azotea —con insuperables vistas— con cocina y servicios. Cuenta con añejos elevadores de la marca OTIS, que siguen funcionando en la actualidad.​ Referencias
Hôtel Ambos Mundos

L'hôtel Ambos Mundos (hôtel des deux mondes en espagnol) est un hôtel quatre étoiles de style colonial de 1923 de La Habana Vieja (centre historique de La Havane) à Cuba. Il devient un des hôtels les plus célèbres du monde lorsque l'écrivain américain Ernest Hemingway s'y installe à l'année entre 1932 et 1939. Historique En 1923 cet hôtel est construit puis agrandi en 1930, à l’angle des rues Obispo et Mercaderes, principales artères animées de La Habana Vieja, centre historique de La Havane. Il se situe à quelques pas de la plaza de Armas, proche des principaux monuments historiques et touristiques du centre-ville. L'hôtel gagne une renommée internationale à la suite du coup de cœur pour La Havane d'Ernest Hemingway en 1928. La vie cubaine lui procure une grande énergie créatrice. Il est habitué à écrire dans des chambres d'hôtel, des bars, des lieux improbables, trimbalant partout avec lui sa machine à écrire portative. En 1932 il s'y installe à l'année dans la chambre 511, pour 1,50 dollar par jour, avec vue sur la mer, sur la cathédrale de La Havane et sur les toits de La Habana Vieja historique (inscrite au Patrimoine mondial en 1982), tout proche de ses bars de prédilections La Floridita et La Bodeguita del Medio. Il s'adonne intensivement à sa passion pour la pêche au gros avec son bateau de pêche Pilar, acheté en 1934 et amarré à Cojimar à 10 km de l'hôtel, avec les deux capitaine de navire Carlos Gutierrez, puis Gregorio Fuentes ... Entre 1932 et 1939, durant sept années entrecoupées de voyages dans le monde, il vit, compose et publie dans cet hôtel ses œuvres à succès Pour qui sonne le glas, En avoir ou pas, Les Neiges du Kilimandjaro, Les Vertes Collines d'Afrique ... Entre 1939 et 1960 il quitte l’hôtel pour emménager à la Finca La Vigía à 25 km de La Havane, sa maison cubaine devenue depuis musée Ernest Hemingway de Cuba ... À ce jour, l’hôtel a conservé en partie son cachet initial, avec entre autres son hall en marbre, son bar, son restaurant-terrasse sur le toit avec vue panoramique sur la vieille Havane, sur le port et la baie de La Havane, son vieil ascenseur historique Otis des années 1930, la chambre 511 d'Hemingway « conservée en l'état depuis son départ », des photographies d'Hemingway, des expositions d’art cubain et sa scène de piano bar animée par des jazzmens et autres musiciens de musique cubaine ... Notes et références Voir aussi La Habana Vieja La Floridita La Bodeguita del Medio Ernest Hemingway Musée Ernest Hemingway de Cuba Lieux de mémoire littéraires Liens externes www.hotelambosmundos.info www.hotelambosmundos-cuba.com Ernest-Hemingway et Cuba sur www.cubalatina.com Ernest-Hemingway à Cuba sur www.ernesthemingwaycollection.com Photo de la chambre 511 d'Hemingway sur www.hotelambosmundos.info Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’hôtellerie Portail de la littérature Portail de Cuba
Амбос Мундос (Гавана)

Отель Амбос Мундос (исп. Hotel Ambos Mundos — букв. «Оба мира») — пятиэтажный отель квадратной формы в стиле эклектики XX века. Он был построен в 1924 году на месте прежнего семейного дома на перекрёстке улиц Обиспо и Меркадерес в районе Старой Гаваны (Куба). Отель является популярной туристической достопримечательностью, так как он служил резиденцией известного писателя Эрнеста Хемингуэя в течение семи лет в 1930-х годах. История С колониальных времён территория Старой Гаваны, в которой сейчас расположен отель, была застроена многочисленными семейными домами. В начале XX века испанский торговец Антолин Бланко Ариас купил семейный дом на этом месте у своего коллеги Мануэля Льеранди-и-Томе. Новый владелец снёс очень старый дом, чтобы построить отель, проектом которого занимался архитектор Луис Висе Эрнандес. В 1930-х годах этот отель был собственностью семьи Аспер. Он привлекал писателей, актёров и актрис, а также множество американцев. С того времени отель получил всемирную известность из-за своего самого известного постояльца: в 1932 году номер на верхнем (пятом) этаже стал «первым домом» на Кубе для писателя Эрнеста Хемингуэя, который отсюда наслаждался видами старой Гаваны и моря в порту, где он часто ловил рыбу на своей яхте «Pilar». Хемингуэй снимал комнату за полтора доллара в сутки (1,75 доллара за двухместное размещение) до середины 1939 года, когда он перенёс свою зимнюю резиденцию с Ки-Уэста (американского острова в 90 милях от Кубы) в дом на холмах недалеко от Гаваны: Финка Вихия, где он жил с Мартой Геллхорн, на которой женился в 1940 году. Хемингуэй начал свой роман «По ком звонит колокол», роман о Гражданской войне в Испании, в комнате в отеле Амбос Мундос 1 марта 1939 года. Сегодня его комната № 511 в стиле ар-деко и ар-нуво содержится в таком состоянии, как будто автор только что её покинул, и представляет собой небольшой музей в центре отеля, с экскурсиями, регулярно проводимыми в дневное время. В углу вестибюля отеля на первом этаже также есть две стены с фотографиями в рамках, посвященными Хемингуэю. В 1987 году отель подвергся небольшой реставрации, а в 1997 году была завершена более масштабная реконструкция по превращению его в роскошный отель, напоминающий о времени его расцвета. В 2004—2005 годах продолжились технические работы, чистка и покраска фасадов здания. Структура Первоначальный план отеля предполагал трехэтажное здание: на первом должны были располагаться служебные и коммерческие помещения, а на двух верхних этажах — номера для гостей. Смешанная бетонная и стальная конструкция придавала зданию эклектичный и современный его времени облик. В 1924 году первоначальный план расширен с увеличением количества этажей до пяти. 6 января 1925 года строение официально объявлено пригодным для жилья. Через пять лет после постройки на крыше здания был обустроен зал, откуда открывался вид на гавань, а также появилась своя кухня и обслуживание. И поныне в отеле работают оригинальные лифты производства Otis, а в вестибюле располагается низкий открытый пресноводный фонтан-бассейн, в котором содержатся черепахи. Примечания Ссылки Hotel Ambos Mundos
Hotel Habana Riviera

El Hotel Habana Riviera by Iberostar, originalmente llamado Havana Riviera, es un hotel resort histórico, ubicado en la avenida del Malecón habanero en El Vedado, La Habana, Cuba. Se encuentra próximo al más moderno Hotel Meliá Cohiba. El hotel, actualmente operado por la cadena española Iberostar, fue construido en 1957 y todavía mantiene su estilo original de la década de 1950. Posee 21 pisos, los cuales contienen 352 habitaciones desde las que se pueden observar el mar y los barrios de El Vedado. Su dueño original fue el mafioso estadounidense Meyer Lansky, pero fue nacionalizado por la Revolución cubana en 1959, tras poco más de un año de su inauguración. Enlaces externos Hotel Habana Riviera by Iberostar – Sitio Web Oficial Archivado el 13 de diciembre de 2019 en Wayback Machine. Gaming in Cuba by Steve Piccolo. ccgtcc-ccn.com
Hôtel Habana Riviera

L'hôtel Habana Riviera est un hôtel de La Havane à Cuba. Il se situe sur le boulevard Malecón, donnant sur la plage, dans le quartier Vedado (en). Nommé officiellement Hotel Habana Riviera by Iberostar depuis son rachat par la chaîne espagnole Iberostar Group (en), l'hôtel a été construit en 1957 et conserve toujours son style original des années 1950. Il comporte 21 étages et 352 chambres. Il est l'œuvre de l'architecte américain Igor B. Polevitzky (en) Le Havana Rivera appartenait à l'origine au gangster Meyer Lansky, qui en décide la construction après avoir vu l'hôtel Riviera sur le Las Vegas Strip de son ami Moe Dalitz. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’hôtellerie Portail de Cuba
Gran Sinagoga Bet Shalom

La Gran Sinagoga Bet Shalom o simplement el Temple Bet Shalom (en hebreu: בית הכנסת בית שלום) fou construïda el 1952, és una sinagoga situada prop del centre de l'Havana. Gran part de l'edifici original va ser venut, i només una part roman en mans dels jueus avui en dia. Es van dur a terme extenses reparacions de l'estructura en la dècada de 1990. Bet Shalom és considerada la seu de la comunitat jueva cubana. L'edifici també acull una biblioteca jueva. En general, la comunitat jueva ha gaudit de seguretat i l'antisemitisme ha estat mínim. En els darrers anys, Raúl Castro fins i tot ha assistit a la celebració de Hanukkà de la comunitat. Referències
Beth Shalom Temple (Havana)

Beth Shalom Temple (Hebrew: בית הכנסת בית שלום, romanized: Beit haKnesset Beit Shalom; Spanish: Gran Sinagoga Bet Shalom), commonly referred to as El Patronato, is a Conservative Jewish congregation and synagogue, located in the Vedado neighbourhood of downtown Havana, Cuba. The temple was established in 1904, with the current temple being built in the 1950s. It has been described as Cuba's "main synagogue." History Jews arrived in Cuba shortly after the expulsion of Jews from Spain in 1492. Subsequent waves of Portuguese Jews from Brazil and Dutch Jews arrived in Cuba from the 16th through 19th centuries. Ashkenazi Jews from Europe started arriving in Cuba, usually via the United States, following the Spanish-American War. The Beth Shalom congregation was established in 1904. The synagogue originally opened its doors in 1953 and was among the largest Jewish houses of worship in Havana. The temple's soaring Romanesque features fused European and Moorish-Spanish elements made it a unique, hybrid Modernist style. By the 1980s, however, shifting political tides had led to a significant decrease in the Jewish population. In 1981, the state acquired a large portion of the building to establish the Bertolt Brecht Cultural Center. The much smaller Jewish population resulted in a lack of upkeep. In 1999 the building received extensive renovations with support from benefactors like the American Jewish Joint Distribution Committee and under the guidance of Shmuel Szteinhendler. With the relaxation of religious restrictions in Cuba, Temple Beth Shalom led a revival of public Jewish expression. The temple continues to be a presence which sustains the Cuban Jewish community. The building also houses a library of Jewish and Hebrew books. Temple Beth Shalom receives many international vicitors, and has been visited by celebrities such as Steven Spielberg, Sean Penn, Fidel Castro and Raul Castro. As of 2017, the congregation does not have a rabbi, there are no rabbis residing in Cuba. See also History of the Jews in Cuba List of synagogues in Cuba References External links Media related to Beth Shalom Temple (Havana, Cuba) at Wikimedia Commons "Havana Synagogue Tour". Havana Jewish Tour. Retrieved November 7, 2024.
Gran Sinagoga Bet Shalom

La Gran Sinagoga Bet Shalom o simplemente el Templo Bet Shalom (en hebreo: בית הכנסת בית שלום) construida en 1952 e inaugurada al año siguiente, es una sinagoga situada cerca del centro de La Habana. Gran parte del edificio original fue vendido, y sólo una parte permanece en manos de los judíos hoy en día. Se llevaron a cabo extensas reparaciones de la estructura en la década de 1990. Bet Shalom es considerada la sede de la comunidad judía cubana. El edificio también alberga una biblioteca judía.​​ En general, la comunidad judía ha disfrutado de la seguridad y el antisemitismo ha sido mínima. En los últimos años, Fidel Castro incluso ha asistido a la celebración de Jánuca de la comunidad. Véase también Sinagoga Torá Religión abrahámica Referencias