NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Universidade de Havana

A Universidade de Havana (em castelhano: Universidad de La Habana, UH) é uma universidade localizada no distrito de El Vedado, na cidade de Havana, em Cuba. Fundada no ano de 1728, a Universidade da Havana é a mais antiga do país, e uma das primeiras a ser fundada na América. Seu edifício foi declarado Monumento Nacional em 1978. Originalmente uma instituição religiosa, fundada pela ordem dos dominicanos, atualmente conta com 16 faculdades em seu campus central e nos demais polos de educação espalhados por Cuba. História Seu primeiro nome era Real y Pontificia Universidad de San Gerónimo de la Habana (em português Real e Pontifícia Universidade de São Jerônimo de Havana). Na época, as universidades precisavam de uma autorização monárquica e papal ser batizada com o nome "Real e Pontifícia". Os responsáveis pela autorização foram o Papa Inocêncio XIII e o rei Felipe V da Espanha. Em 1842, a universidade mudou sua condição para se transformar em uma instituição secular. Seu nome foi alterado para Real y Literaria Universidad de La Habana (em português, Real e Literária Universidade de Havana) e posteriormente, quando Cuba conquistou sua independência e se transformou em uma república, seu nome foi alterado para Universidad Nacional (Universidade Nacional). Durante o governo do ditador Fulgencio Batista a partir de 1952, a Universidade se tornou um dos principais centros de atividade oposicionista. Batista fechou a universidade em 1956, sendo a mesma reaberta em 1959 com o triunfo da revolução liderada por Fidel Castro e Che Guevara. Organização A Universidade de Havana é constituída por 16 faculdades e 14 centros de pesquisa em diferentes campos do conhecimento, como economia, ciências, sociologia entre outros. No total, são mais de 25 especialidades regulares na universidade. As 16 faculdades estão divididas da seguinte maneira: Ciências Naturais Faculdade de Biologia Faculdade de Farmácia e Alimentos Faculdade de Física Faculdade de Geografia Faculdade de Matemática e Computação Faculdade de Psicologia Faculdade de Química Ciências Sociais e Humanas Faculdade de Artes e Letras Faculdade de Comunicação Faculdade de Direito Faculdade de Filosofia e História Faculdade de Línguas Estrangeiras Ciências Econômicas Faculdade de Contabilidade e Finanças Faculdade de Economia Faculdade de Turismo Educação a Distância Alunos e professores de destaque Félix Varela Carlos Manuel de Céspedes Ignacio Agramonte José Antonio Echevarría Julio Antonio Mella Rubén Martínez Villena Ramiro Guerra Enrique José Varona Eduardo Chibás Manuel Moreno Fraginals Emeterio Santovenia Felipe Poey Carlos Juan Finlay Fidel Castro Ruz Max Marambio Ahmadinejad, Ex-Presidente do Irã, Doctor Honoris Causa em Ciências Políticas. Gaspar Llamazares Referências Ligações Externas University of Habana Website (em castelhano) Gulfbase.org Red Latinoamericana de Química Universidad de La Habana
Havannas universitet

Havannas universitet (spanska: Universidad de La Habana) är ett statligt universitet beläget i Havanna, Kuba, grundat 1728 av romersk-katolska kyrkan, som det äldsta universitetet på Kuba och ett av de äldsta i Amerika. I dag är universitetet, som sedermera förstatligades, fördelat i 15 fakulteter med campus i Havanna, utöver center för distansutbildning runtom på Kuba. Referenser https://web.archive.org/web/20041103085342/http://www.uh.cu/
El Templete

El Templete is a monument to the initial mass of San Cristóbal de la Habana celebrated on November 16, 1519. Jean Baptiste Vermay painted the interior of the monument. See also La Alameda de Paula, Havana References Gallery External links Jean-Baptiste Vermay, El Templete interior Restauración del Templete (Spanish) Archive of Historic Havana Archived 2024-01-30 at the Wayback Machine
El Templete (La Habana)

El Templete, es una edificación de marcado carácter histórico, situada en la Plaza de Armas de La Habana Vieja, Patrimonio de la Humanidad. Su construcción data de 1827, a partir de los planos del coronel Antonio de la Torre y bajo la dirección del Regidor Francisco Rodríguez y Cabrera. Fue erigido a propuesta del gobernador y capitán general de Cuba, Francisco Dionisio Vives, en el lugar donde se cree se fundó la Villa de San Cristóbal de La Habana en 1519.​ Estructura El Templete según expertos fue la primera construcción de carácter neoclásico de La Habana, y una de las obras civiles que más ha influido en la arquitectura de Cuba. Este monumento tiene la forma de templo dórico griego. La fachada está conformada por un pórtico de seis columnas dóricas, sosteniendo un friso decorado, y un frontón prominente con una inscripción conmemorativa de la inauguración. La contrafachada tiene cuatro pilastras con capiteles dóricos y otros adornos decorativos ; techo plano y cornisa amplia, zócalos áticos y los pisos interiores están hechos de mármol.​ En el interior del recinto se encuentran un busto de Jean-Baptiste Vermay (1786–1833), pintor de origen francés, y una urna que contiene sus restos. Este artista, aparte de ser el fundador y primer director de la Academia Nacional de Bellas Artes San Alejandro, fue el decorador del interior del recinto con sus tres grandes óleos: La Primera Misa , El Primer Cabildo y La inauguración del Templete (este último el mayor de todos con más de seis metros de largo y dos metros de altura). Hay, además, una ceiba en los jardines donde también de encuentra la Columna de Cajigal en honor al gobernador español que mando a construirla en 1754, al morir la primera ceiba plantada. Sobre esta columna hay una imagen de la Virgen del Pilar, patrona de los navegantes españoles. En la base se observa un busto de mármol del adelantado Hernando de Soto, quien fuera primer gobernador de la villa de San Cristóbal de La Habana.​ Mitos Todos los años cada víspera del 16 de noviembre, fecha en que fue fundada la ciudad, el lugar es testigo de una peregrinación de cientos de habaneros que dan tres vueltas a la ceiba y echan una moneda a sus raíces y en silencio, formulan un deseo, con esperanzas de que se cumpla.​ A mediados del siglo XVIII murió la primera ceiba y ha sido reemplazada varias veces hasta llegar a la actual, que fue sembrada en el año 1960 por lo que pasa los cincuenta años de vida.​ Referencias
El Templete (La Havane)

Construit en 1827, El Templete (français: le petit temple) commémore le site supposé où a été créée la ville de San Cristóbal de La Havane et où a été célébrée une messe le 16 novembre 1519. Architecture Les experts estiment que El Templete a été le premier immeuble de caractère néo-classique de La Havane, et l'un des ouvrages de génie civil qui ont le plus influencé l'architecture de Cuba. Ce monument a la forme d'un temple dorique grec, montrant l'importance de la culture gréco-romaine ou occidentale en Amérique. La façade se compose d'un portique à six colonnes doriques, supportant une frise décorée, et d'un fronton proéminent avec une inscription commémorant l'inauguration. La façade a quatre pilastres aux chapiteaux doriques et autres ornements décoratifs ; toit plat et corniche large, plinthes mansardées et sols intérieurs en marbre. À l'intérieur de l'enceinte se trouvent un buste de Christophe Colomb, découvreur de l'île et un arbre ceiba. Dans les jardins se trouve la colonne de Cajigal en l'honneur du gouverneur espagnol qui a ordonné sa construction en 1754, lorsque le premier arbre ceiba planté est mort. Au-dessus de cette colonne, une image de la Virgen del Pilar, patronne des marins espagnols. Un buste en marbre de Don Hernando de Soto, qui fut le premier gouverneur de la ville de San Cristóbal de La Habana, est visible à la base. Bien que les ananas qui couronnent les piliers de la clôture d'inspiration néoclassique, la structure imite un petit temple gréco-romain avec des colonnes doriques surmontées d'un fronton classique. La construction a été achevée en 1828 en l'honneur de Marie-Josèphe de Saxe, épouse du roi Ferdinand VII. L'architecture du Templete est une transition du «baroque cubain» du XIXe siècle, comme la cathédrale de La Havane, au style néoclassique. À l'intérieur de la petite pièce se trouvent trois grandes peintures de l'artiste français Jean Baptiste Vermay, fondateur de l'École national de beaux arts San Alejandro de La Havane. Les peintures de Vermay représentent la première messe et la bénédiction du Templete lors de son inauguration. Mythe Chaque année, à la veille du 16 novembre, date de la fondation de la ville, l'endroit accueille un pèlerinage de centaines de Havanais qui se rendent trois fois au ceiba et jettent une pièce sur ses racines et font un vœu en silence. Au milieu du XVIIIe siècle, le premier ceiba est mort et a été remplacé plusieurs fois. L'actuel, qui a été planté en 1960. Galerie Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « El Templete » (voir la liste des auteurs). (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « El Templete » (voir la liste des auteurs). Liens externes (en) Jean-Baptiste Vermay, intérieur El Templete (es) Restauration de El Templete Portail de Cuba Portail du patrimoine mondial
El Templete (L'Avana)

Costruito nel 1827, El Templete (in spagnolo il piccolo tempio) commemora il sito della prima messa e municipio di San Cristóbal a L'Avana, celebrata il 16 novembre 1519. Architettura Sebbene gli ananas che incoronano i pilastri della recinzione tropicale utilizzino un vocabolario neoclassico, la struttura imita un piccolo tempio greco-romano con colonne doriche sormontate da un frontone classico. La costruzione fu completata nel 1828 in onore di Maria Giuseppa Amalia di Sassonia, moglie di Ferdinando VII. L'architettura del Templete è una transizione dal "barocco cubano" del XIX secolo, rappresentato dalla Cattedrale dell'Avana, allo stile neoclassico. All'interno della piccola camera del Templete ci sono tre grandi dipinti ad olio dell'artista francese Jean Baptiste Vermay (1818-1833), fondatore della Scuola nazionale di belle arti di San Alejandro all'Avana. I dipinti di Vermay rappresentano la prima messa, il primo consiglio e la benedizione del Templete alla sua inaugurazione. Tradizione Tra gli elementi di questo edificio che attestano l'importanza del sito prescelto, uno dei più importanti è il ceiba commemorativo che costituisce un simbolo sacro in varie religioni, come la religione Yoruba, e in cui gli abitanti dell'Avana visitano ciascuno anno in cerca di prosperità e benessere. Tradizionalmente, ogni 15 novembre, la gente aspetta a mezzanotte al Templete per andare in giro per la ceiba tre volte, esprimere un desiderio e festeggiare un nuovo compleanno. Una processione delle mazze cerimoniale della città risalenti al XVI secolo, normalmente conservate nel Palazzo dei Capitani Generali dell'Avana (Museo nazionale) - gira intorno alla Plaza de Armas fino al ceiba per commemorare la fondazione della città. I cittadini superstiziosi si mettono in fila per camminare tre volte intorno alla sacra ceiba e esprimono un desiderio nella convinzione che l'Orisha onorerà il loro desiderio. Nel marzo 2016, la ceiba è stata ritirata a causa del suo deterioramento. Il processo di sostituzione dell'iconica ceiba è stato un evento storico per residenti e visitatori. Vicino al Templete, c'è una colonna che sostituisce il primo albero sotto il quale furono celebrate la prima messa e il primo consiglio dell'Avana. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su El Templete (L'Avana) Collegamenti esterni Jean-Baptiste Vermay, interno di El Templete, su researchgate.net. Restauración del Templete (spagnolo), su YouTube.
Napoleon Museum (Havana)

The Napoleon Museum in Havana, Cuba houses one of the most important collections from the 18th and 19th centuries preserved in the Western hemisphere. The museum is on San Miguel Street, between Ronda and Mazón, on one side of the University of Havana. The museum was founded in 1961, with the collection of Julio Lobo, and some ítems own by Fulgencio Batista (an admirer of Napoleon) an from the collection of the businessman Óscar Cintas as well, occupying a 1929 Florentine Renaissance style mansion "La Dolce Dimora", the home of an Italian-Cuban politician, Orestes Ferrara. The architects were Evelio Govantes and Félix Cabarrocas, whose also designed El Capitolio and the Casa de la Amistad on Paseo. The museum reopened in March 2011 after a three-year restoration by the City Historian's Office. Napoleon Princess Alix de Foresta, widow of Luis Marie Bonaparte, a descendant of Bonaparte's younger brother Jérôme Bonaparte, was especially invited to the island for the reopening. The museum displays almost 8,000 items, most of them related to the period from the French Revolution through the Second Empire. The collection includes a specialized library, suits, weapons, military equipment, furniture, coins, historic and decorative objects. Artwork is displayed from Louis Tocqué, Jean-Marc Nattier, Nicolas de Largillière, Jean Baptiste Regnault; François Flameng, Andrea Appiani , Edouard Detaille, Antoine Jean Gros, Marguerite Gérard and Robert Léfèvre. Also we can find sculptures by Antonio Canova and Lorenzo Bartolini, furnitures and decorative arts by artisans like Jean Philipe Gui Gentil Paroy, De Boubert, Le Page, Desprez, Pierre Philippe Thomire, Jacob D.R. Meslèe, Charles Percier, Pierre Francois Fontaine, Jean Baptiste Claude Odiot, François-Xavier Heckel, A. Thouret, etc. The museum displays Napoleon's death mask, brought by Dr. Francesco Antommarchi, the last doctor to treat Napoleon on Saint Helena, who died in Santiago de Cuba; and Napoleon's telescope. The Collection of the Museo Napoleonico Havana, Cuba was published in 2021 by Luke Dalla Bona. It is the result of almost 10 years of research and investigations with authorization from the Office of the Historian of the City of Havana. This exhaustively researched book includes historical information about the origins of the collection, the museum, as well as details about the important Napoleonic artifacts in the inventory. References
Museo Napoleónico (La Habana)

El Museo Napoleónico es un establecimiento situado en La Habana (Cuba) que presenta una variada colección de objetos que pertenecieron al emperador francés Napoléon Bonaparte o que tuvieron que ver con el mismo así como con la Revolución Francesa de 1789. Fue inaugurado el 1 de diciembre de 1961 cuando, después del triunfo de la Revolución cubana, el régimen encabezado por Fidel Castro procedió a incautar todas las propiedades y posesiones de valor que se encontraban en la isla; entre los afectados se encontraba el hacendado Julio Lobo Olavarría, magnate que obtuvo su fortuna gracias a la explotación de la caña de azúcar y que había reunido una colección de objetos relacionados con Napoléon adquiridos en la primera mitad del siglo XX.​ Otras muestras, como las pistolas de duelo y el catalejo, proceden de la colección personal del dictador Fulgencio Batista, un admirador de Napoleón (las preservaba en su residencia privada de Finca Cuquine) y también del hombre de negocios Óscar Cintas. Entre las 8 000 obras que posee el museo, las cuales son casi todas de primera, se encuentran cuadros, esculturas, trajes, muebles de estilo, armamento, equipo militar, grabados, objetos históricos y valiosos libros escritos en español, francés e inglés. Artistas Entre los pintores y artistas que se destacan podemos mencionar a Louis Tocqué, Jean Marc Nattier, Nicolás de Largillière, Jean Baptiste Regnault, François Flameng, Andrea Appiani, Edouard Detaille, Antoine Jean Gros, Marguerite Gérard, Robert Léfèvre; los escultores Antonio Canova y Lorenzo Bartolini, y los ebanistas, diseñadores y decoradores Jean Philippe Gui Gentil Paroy, De Boubert, Le Page, Desprez, Pierre Philippe Thomire, Jacob D.R. Meslèe, Charles Percier, Pierre Francoise Fontaine, Jean Baptiste Claude Odiot, Francois-Xavier Heckel, A. Thouret, entre otros. Ubicación El edificio donde se encuentra erigido el museo es una imitación de un palacio renacentista florentino del siglo XVI, que fue propiedad del político ítalo-cubano Orestes Ferrara. Está ubicado en el extremo lateral izquierdo de la Universidad de La Habana. Publicaciones The Collection of the Museo Napoleonico Havana, Cuba fue publicada en 2021 por Luke Dalla Bona. Es el resultado de casi 10 años de investigaciones con autorización de la Oficina del Historiador de la Ciudad de La Habana. Este libro exhaustivamente documentado incluye información histórica sobre los orígenes de la colección, el museo, así como detalles sobre los importantes artefactos napoleónicos en el inventario. Galería Referencias Enlaces externos Cubarte (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Наполеоновский музей

Наполеоновский музей (исп. Museo Napoleónico) — кубинский музей, обширное собрание артефактов которого посвящено времени и личности Наполеона. Коллекция предметов быта, живописи, оружия и личных вещей императора является одной из самых представительных вне территории Франции и уникальна для Нового света. История создания Первым импульсом к началу формирования собрания послужило появление на Кубе посмертной маски Наполеона, которую привёз с собой его личный врач корсиканского происхождения Франческо Антоммарчи, умерший в 1838 году в городе Сантьяго-де-Куба. Большая часть экспонатов была приобретена кубинским сахарным магнатом Хулио Лобо (исп. Julio Lobo). После революции все его предприятия и имущество были национализированы, сам Лобо в 1960 году покинул Кубу, а коллекция была передана в Национальный музей изобразительных искусств. В декабре 1961 года рядом с Гаванским университетом в бывшем особняке La Dolce Dimora адвоката и политика Орестеса Феррары (итал. Oreste Ferrara), построенном и оформленном в 1920 гг. во флорентийском стиле, открылась постоянная экспозиция музея Наполеона. Экспозиция В 4-этажном здании музея выставлены более 7000 экспонатов, относящиеся к периоду от французской революции и до Второй империи, среди которых живописные и скульптурные работы, мебель, посуда, одежда, оружие, планы важнейших сражений и около 5 000 книг на французском, испанском и английском языках. Среди личных вещей Наполеона — пистолеты, треуголка, телескоп, которым он пользовался на острове Святой Елены. В числе экспонируемых в музее картин — подлинные портреты императора работы художников: Андреа Аппиани (написанный в Милане во время второй итальянской кампании Наполеона), Антуана Гро, Робера Лефевра, Эдуарда Детайля и других. Одним из популярных экспонатов музея является посмертная маска, снятая через 2 часа после смерти Наполеона его лечащим врачом Франческо Антоммарчи (фр. François Carlo Antommarchi). В ходе реализации проекта восстановления старого города Гаваны музей был на несколько лет закрыт на реставрацию и вновь открыт 30 марта 2011 года. Канадский историк эпохи Наполеона, археолог Люк Дала Бона (англ. Luke R. Dalla Bona) опубликовал в 2021 году подробный иллюстрированный каталог артефактов, хранящихся в музее Музей в филателии Кубы Первые почтовые марки, связанные с открытым музеем, выпущены на Кубе в 1969 году. Серия из 7 марок номиналами 1, 2, 3, 4, 5, 13, 30 сентаво была посвящена произведениям живописи из собрания музея. 20 августа 1969 года марки гасились в Гаване штемпелем с изображением литеры «N». В 1981 году на Кубе к 20-летию музея Наполеона была выпущена серия 6 почтовых марок номиналами 1, 3, 10, 13, 30 и 50 сентаво. В 2001 году на Кубе к 40-летию музея Наполеона была выпущена серия 4 почтовых марок номиналами 10, 10, 65 и 75 сентаво. 1 декабря 2001 года марки гасились штемпелем с изображением треуголки императора. Примечания Литература Ларионов А. В. Куба. Путеводитель. — М.: Вокруг света, 2013. — ISBN 978-5-98652-451-1.
Parc Nacional del Desembarco del Granma

El Parc Nacional desembarco del Granma és un parc nacional situat al sud-est de Cuba, en el que avui en dia es coneix com a Província de Granma. El parc és anomenat així a causa del iot en el qual Fidel Castro, el Che Guevara, Raül Castro, i 79 dels seus partidaris van navegar des de Mèxic a Cuba el 1956 i van incitar la Revolució Cubana. Descripció Constitueix conjuntament amb el sistema de Maisí també a l'orient del país el més gran i més conservat exponent mundial dels sistemes de terrasses marines (emergides i submergides) sobre roques calcàries, considerant-se un dels llocs més notables de l'arxipèlag cubà, tant pels seus valors naturals, com per haver estat escenari de rellevants esdeveniments històric cultural. Al Parc Nacional Desembarcament del Granma, pràcticament tot el sistema de terrasses presenta un estat totalment natural, ja que les condicions extremes de relleu, clima, i biota, impedeixen la seva accessibilitat i utilització per l'home i per altres espècies, per tant aquests llocs es mantenen íntegres en la composició de les seves comunitats faunístiques i florístiques. Flora De les formacions vegetals existents en destaca el complex de vegetació de terrasses, que, juntament amb la bardissa xeromorfa costanera allotgen el major nombre d'espècies endèmiques on apareixen prop de 500 espècies de flora amb un 60% d'endemisme, d'ells més de 12 locals. Fauna Amb relació a la seva fauna, entre les espècies més importants pel seu nivell d'endemisme local o grau d'amenaça s'ha de destacar una espècie de mol·luscs terrestres, la Polymita venusta. Una altra espècie de gran importància és la Sargantana de la fullaraca, (crycosaura típica), gènere endèmic monotípic cubà i en perill d'extinció de la família Xantusidae, els parents més propers de la qual (gènere Klauberina) habiten a les Illes del Canal al sud de Califòrnia. Aquesta espècie és endèmica, pràcticament local al Parc de Desembarcament del Granma. Altres espècies importants són: (Ligus Vitattus), bell mol·lusc endèmic local d'una de les terrasses de Desembarcament del Granma; el cuajonc becgroc (Phaethon lepturus), au marina que sol nidificar a Cuba en alguns llocs del Parc Nacional del Desembarcament del Granma; el Colom Perdiu (Starnoenas Cyanocephala) gènere endèmic monotípic cubà en perill d'extinció, amb molt bones poblacions aquí; el Manatí (Trichechus manatus manatus), mamífer marí en perill d'extinció; la Cotorra (Amazona Leucocephala), les 4 espècies de quelonis marins reportats per a Cuba (Caretta caretta, Chelonia mydas, Lepidochelis olivacea i Eretmochelis imbricata); l'Alvocat Cimarron (Dendrocereus nudiflorus) cactus gegants els exemplars dels quals en aquesta àrea són dels majors de Cuba, amb edats estimades superiors als 500 anys, etc. Referències
Desembarco del Granma

Desembarco del Gramna je národní park v jihovýchodní části Kuby v provincii Granma. Rozkládá se okolo mysu Cabo Cruz jak na pevnině, tak i po okolním moři. Souhrnná rozloha parku je 325 km². V roce 1999 byl zapsán na seznam světového přírodního dědictví UNESCO (společně s ochranným pásmem o ploše 92,87 km²). Nacházejí se zde vysoké přímořské terasy a útesy. Z biologického hlediska se jedná o významnou přírodní lokalitu jen minimálně zasaženou lidskou činností s mnoha endemickými druhy flory i fauny. Původ názvu Český překlad názvu Desembarco del Granma je "Vylodění Granmy". Název lokality vychází z toho, že právě zde se 2. prosince 1956 vylodila jachta Granma, jejíž posádku tvořilo 82 Kubánců vedených Fidelem Castrem, Raúlem Castrem, Camilem Cienfuegosem a Che Guevarou, kteří tím začali Kubánskou revoluci. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Desembarco del Granma na Wikimedia Commons