NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кошлюн

Кошлюн (хорв. Košljun, итал. Cassione) — небольшой хорватский остров площадью 72426 м², расположенный в бухте острова Крк, муниципалитета Пунат (Punat). Длина береговой линии — 1,083 км. Расстояние от острова Крк составляет около 190 метров, берег оборудован причалом. Население острова (5 человек) составляют монахи-францисканцы. На острове находится монастырь c церковью Благовещения Марии и несколько небольших старинных часовен. При входе в монастырь расположена статуя святого Франциска Ассизского с волком. В монастыре находится библиотека, этнографический музей, архитектурный музей и музей церковного искусства. Вокруг монастыря расположен лес, ботанический сад и оливковые рощи. См. также Францисканский монастырь (Кошлюн) Галерея Примечания Ссылки www.kosljun.hr — Franjevački samostan (хорв.) Punat — Basic information (англ.) Turistička zajednica otoka Krka — Otok Krk — Mjesta — Punat (хорв.) Otok Košljun (хорв.) Францисканский монастырь на острове Košljun (Кошлюн)
Košljun

Košljun je majhen otoček, porasel z bujnim sredozemskim rastlinjem, ob jugozahodni obali Krka. Leži v Puntarski (Košljunski) dragi nasproti naselja Punat. Njegova površina meri 0,072 km². Dolžina obalnega pasu je 1,08 km. Otoček je bil poseljen že v času Rimljanov. V 12. stoletju so ustanovili benediktinski samostan, ki pa je 1447 prešel v roke frančiškanov. Ti so v 16. stoletju benediktinski samostan podrli in na njegovem mestu postavili novega, od starega so ohranili kapelo sv. Bernarda. Samostanska cerkev je bila postavljena 1523. Danes je del samostana namenjen muzeju, v katerem hranijo zbirko narodnih noš z otoka Krka in redke primerke glagoljaških rokopisov. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Маун (остров)

Маун (на хърватски: Maun) е необитаем хърватски остров в Адриатическо море в централната част на Далмация. Общи сведения Островът има дължина 9 км и е разположен западно от остров Паг, от който го отделя широкият 5 км Маунтински пролив. На километър и половина от Маун в северозападна посока се намира друго малко островче, Шкръда (на хърватски: Škrda), с площ едва 2 км², издигнато върху същата изпъкналост на морското дъно, която образува и Маун. Остров Маун има удобни заливчета, в които могат да акостират яхти. Островът е необитаем и се използва само от жителите на близкия Паг за пасища на овцете им. История Запазена е грамота от времето на крал Петър Крешимир IV, с която той дарява острова на задарския бенедиктински манастир. В грамотата е посочено, че този акт е в знак на благодарност за „разширението на кралството по суша и море по милостта на всемогъщия Бог“. Източници
Maun (ostrov)

Maun (italsky Maon) je neobydlený ostrov v Jaderském moři. Je součástí Chorvatska a leží v Zadarské župě, západně od ostrova Pag, od kterého je oddělen Maunským průlivem, naproti letoviskům Mandre a Šimuni. Ostrov není trvale obydlen a kvůli absenci jakéhokoliv ubytovacího zařízení či restaurace není ani příliš navštěvován turisty. Okolo ostrova se nachází mnoho malých zátok, jako jsou Petraća, Škar, Golubera, Dražica, Dražice, Kolanski porat, Rakovica, Koromačna, Pasji bok, Šašica, Bošci, Mezoporat, Olipski porat, Uvala pod Crkvine, Šip a Bok Šip. V zátoce Šip se nachází drobný přístav. Pobřeží Maunu je kamenité a místy tvořené kamenitými či oblázkovými plážemi. Většími sousedními ostrovy jsou Olib, Pag, Plavnik a Škrda. Dalšími sousedními ostrůvky jsou Mali Brušnjak, Pohlib a Veli Brušnjak. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Maun na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Maun na Wikimedia Commons
Maun (island)

Maun is an island in the Adriatic Sea located southwest of Pag and northeast of Olib. Its area is 8.50 km2 (3.28 sq mi). After the first geological survey of the region, the initial verdict of Mamužić and Sokač was that small bauxite pockets at the Cretaceous-Paleogene boundary were present across the entire studied area, including on Maun, but apart from those at Novalja, no deposits were marked on the map because they were thought to be economically insignificant. There is a large karst sinkhole on Maun filled with terra rossa, in which water remains longer after rains, allowing it to be used for watering small livstock. References Further reading Name Šenoa, Milan (1949). "Prilog poznavanju starih naziva naših otoka" [A Contribution to Learning the Old Names of Our Islands]. Hrvatski geografski glasnik (in Serbo-Croatian) (11–12) (published 1950-06-15): 75–82. ISSN 1331-5854. Geology Mamužić, P.; Sokač, B. (1973). Osnovna geološka karta SFRJ 1:100 000: Tumač za listove Molat L 33−138 i Silba L 33−126 [Basic Geological Map of SFRY 1:100 000: Legend for the sheets Molat L 33−138 and Silba L 33−126]. Zagreb: Geološki zavod. Šebečić, Berislav; Šinkovec, Boris; Trutin, Mladen (1999-12-04). "Donjopaleogenski boksiti Vinišća, Ugljana, Silbe i Oliba" [Lower Paleogene Bauxites of Vinišće, Ugljan, Silba and Olib]. Rudarsko-geološko-naftni zbornik (in Serbo-Croatian). 11 (1): 17–26. ISSN 0353-4529. History Peričić, Šime (2004). "Otok Maun u prošlosti" [The island Maun in the past] (PDF). Radovi Zavoda Za Povijesne Znanosti HAZU U Zadru (in Croatian) (46): 77–84. Retrieved 23 December 2019. External links https://web.archive.org/web/20110713062240/http://www.islands-croatia.com/north-adriatic-islands/island-maun-2/
Maun (isla)

La Isla Maun (en croata: Otok Maun)​ es el nombre que recibe una isla del país europeo de Croacia en el Mar Adriático, ubicada al suroeste de la isla de Pag (de la cual está separada por el canal de Maun) y al noreste de Olib. Su superficie es de 8,50 kilómetros cuadrados (3,28 millas cuadradas), aunque estuvo habitada en la antigüedad en la actualidad no posee población permanente. Véase también Geografía de Croacia Geografía de Europa Referencias Enlaces externos Mapa de localización
Maon

Maon (in croato Maun) è una isola della Croazia situata nel mare Adriatico ad ovest di Pago; fa parte delle isole Liburniche meridionali. L'isola non è abitata stabilmente. Amministrativamente appartiene al comune di Pago, nella regione zaratina. Geografia Maon è un'isola dalla forma allungata, misura 9 km di lunghezza, l'elevazione maggiore è di 64,6 m; ha una superficie di 8,5 km² e uno sviluppo costiero di 23,91 km. La costa ha molte piccole insenature, la maggiore è valle Coromasna (uvala Koromačna) che si apre a sud prima della punta meridionale. L'isola si trova parallela alla costa di Pago, da cui è separata dal canale di Maon (Maunski kanal); la distanza minima da Pago è di 2,8 km. A sud-ovest il canale di Puschina (Pohlipski kanal) la separa da Ulbo e Magresina. La punta di nord-ovest è formata da un piccolo scoglio collegato da un istmo: punta Sant'Antonio (rt Šip), che dista 1,5 km circa dalla punta meridionale di Scherda (Škrda). Due punte segnano l'estremità meridionale dell'isola: punta Finocchiara (rt Koromačna) e punta Maon (rt Maun). Isole adiacenti Isolotti Brusgnacco (Veli e Mali Brušnjak), a sud-est di punta Maon. Puschina (Pohlib), piccolo isolotto a sud-ovest, a circa 3,5 km, nel canale di Puschina. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, ISBN 978-886-268-060-8. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-888-190-244-6. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 23 ottobre 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 1, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio V, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 23 ottobre 2017 (archiviato dall'url originale il 23 agosto 2021). Voci correlate Isole della Croazia Toponimi italiani in Dalmazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isola di Maon
Maun (wyspa)

Maun (także Maon) – wyspa na Morzu Adriatyckim, w Chorwacji w żupanii licko-seńskiej. Jest wyspą bezludną. Jest położona pomiędzy wyspami: Pag (na zachód), Olib, Planik i Pohlip (na wschód), Škarda (na południe) oraz Mali i Veliki Brušnjak (na północ). Zajmuje powierzchnię 8,5 km². Jej wymiary to 8,9 × 1,4 km, a maksymalna wysokość to 65 m n.p.m. Jest zbudowana z wapienia i częściowo porośnięta. Długość wybrzeża wynosi 23,9 km. Na wyspie znajdują się zatoki Dražica i Koromačna. Zobacz też Wyspy Chorwacji Przypisy
Маун (остров)

Ма́ун (хорв. Maun) — необитаемый остров в хорватской части Адриатического моря. Относится к Задарской жупании Хорватии. Находится западнее Пага и отделён от него Маунским проливом шириной 5 километров. География Остров вытянут с северо-запада на юго-восток, его длина — 9 километров, площадь острова — 8,5 км², длина береговой линии — 23,91 км. На острове имеются удобные бухты, защищающие берег от ветра и волн, которые являются удобными стоянками для яхт. В полутора километрах к северо-западу от Мауна находится небольшой островок Шкрда, находящийся на той же возвышенности морского дна, которая образует и Маун. История До нас дошла грамота короля Хорватии Петара Крешимира IV, в которой он дарует Маун задарскому бенедиктинскому монастырю. В грамоте говорится, что остров передаётся в благодарность за «распространение королевства на суше и на море по милости Бога всемогущего». В грамоте подчёркивается, что остров Маун — «наш собственный остров, лежащий в нашем собственном Адриатическом море». Население Остров необитаем и используется жителями Пага для выпаса овец. См. также Список островов Хорватии Примечания
Maun

Maun je otok v severni Dalmaciji. Leži pred jugozahodno obalo Paga, od katerega ga deli 5 km širok Maunski kanal. Otok je dolg okoli 9 km in ima površino 8,63 km², dolžina obale meri 23,910 km. Maun je deloma pokrit z makijo in travo, najvišji vrh doseže višino 64 mnv. Maun so uporabljali kmetje iz bližnjega Paga za pašnjo ovac. Na otoku je nekaj hiš, ki so občasno naseljene. Otok ima razčlenjeno obalo z več zalivi. Največji zaliv na otoku Koromanča je izpostavljen burji, na zahodni obali pa je več manjših zalivov (Šip, Pod Crkvino, Olipski porat), ki so kot naravna zaklonišča zaščiteni pred udari burje, in zato primerni za sidrišča za jadrnice in manjše ladje. Maun je bil naseljen že v prazgodovini, a svojo »slavo« uživa predvsem zaradi darilne pogodbe iz leta 1069 v kateri je hrvaški kralj Peter Krešimir IV. (vladal med 1058 in 1074) Zadarskemu samostanu sv. Kerševana daroval Maun kot «otok v našem dalmatinskem morju«. Glej tudi seznam otokov Hrvaške
Otok Maun

Otok Maun är en ö i Kroatien. Den ligger i länet Zadars län, i den sydvästra delen av landet, 180 km sydväst om huvudstaden Zagreb. Arean är 8,8 kvadratkilometer. Terrängen på Otok Maun är platt. Öns högsta punkt är 61 meter över havet. Den sträcker sig 6,2 kilometer i nord-sydlig riktning, och 7,0 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Маун (острів)

Маун (хорв. Maun) — безлюдний острів у хорватській частині Адріатичного моря. Належить до Задарської жупанії Хорватії. Знаходиться на захід від Пага і відділений від нього Маунською протокою завширшки 5 кілометрів. Острів витягнутий з північного заходу на південний схід, його довжина — 9 кілометрів, площа острова — 8,5 км ², довжина берегової лінії — 23,91 км. Острів безлюдний і використовується мешканцями Пага для випасу овець. На острові є зручні бухти, що захищають берег від вітру і хвиль, і є зручними стоянками для яхт. За півтора кілометра на північний захід від Мауна лежить невеликий острівець Шкрда, що знаходиться на тій же височині морського дна, яка утворює і Маун. Див. також Список островів Хорватії Примітки
Visovac Monastery

The Visovac Monastery (Croatian: Samostan Visovac), part of the Franciscan Province of the Most Holy Redeemer based in Split, is a Catholic (Roman Rite) monastery on the island of Visovac in the Krka National Park, Croatia. Because of the centuries-long devotion to the Mother of God, Visovac is also called Mother of God Island. History Visovac was established in the 14th century by Augustinian monks, who erected a small monastery and church on the island dedicated to the Apostle Paul. In 1445, it was enlarged and adapted by Franciscans, who settled on the island having withdrawn from parts of Bosnia when invading Turks had taken over. A new monastery was constructed in the 18th century. The oldest preserved part of the current complex dates from the 14th century. The monastery houses a historically significant collection of Christian books and a rich library containing many historical manuscripts and rare books, including a rare incunabula of Aesop's fables (Brescia 1487) printed by the Lastovo printer Dobrić Dobričević, and a collection of documents known as "the sultan's edicts". A sabre once belonging to Vuk Mandušić, one of the best-loved heroes of Serbian epic poetry, is also housed at Visovac. Geography The island has 17.376 m of coastline. It has an oval shape about the size of 170 × 120 meters. The southeastern side of the island has an adjacent elongated shallow shelf of triangular shape. Visovac is a 10-minute drive from Drniš, six kilometers from Skradin and is accessible only by boat. Gallery References External links Media related to Visovac monastery at Wikimedia Commons Official site Krka National Park - Visovac
Monasterio de Visovac

El Monasterio de Visovac​ (en croata: Samostan Visovac) es un monasterio católico (rito romano) en la isla de Visovac en el parque nacional Krka, Croacia. Visovac fue creada por los monjes agustinos, quienes establecieron un pequeño monasterio y una iglesia dedicada al Apóstol Pablo en el siglo XIV. En 1445 el monasterio agustino fue ampliado y adaptado por los franciscanos que se instalaron aquí tras haberse retirado de partes de Bosnia, cuando los turcos habían llegado allá. Un nuevo monasterio fue construido en el siglo XVIII. La biblioteca del monasterio incluye particularmente libros raros como las fábulas de Esopo (Brescia 1487) impreso por la Lastovo Dobrić Dobričević (s. Lastovo), una colección de documentos y un sable perteneciente a Vuk Mandušić, uno de los héroes de la poesía épica serbia. Véase también Monasterio Abadía Priorato Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Visovac.
Monastère de Visovac

Le monastère de Visovac (en croate : Samostan Visovac) est un monastère catholique franciscain situé sur l'île de Visovac, dans le parc national de Krka et le comitat de Šibenik-Knin, en Croatie. Il est rattaché à la province franciscaine du Très-Saint-Rédempteur (en), dont le siège se trouve à Split. Dédiée à Notre-Dame de Grâces (en) (Gospa od Milosti o Majke od Milosti ; « Notre-Dame de la Miséricorde ») durant plusieurs siècles, Visovac est aussi appelée « l'île de la mère de Dieu ». Toponymie Les noms les plus anciens de l'île sont Lapis Alba (« pierre blanche ») en latin et Bilastina ou Billastina en illyrien. L'île est appelée Visovac en croate et Vissovaz en italien. Géographie De forme quasi circulaire, l'île de Visovac mesure 180 m sur 150 et culmine à 49,6 m d'altitude. Elle se trouve sur le cours de la Krka au centre du lac de Visovac (Visovačko jezero), à 350 m de la rive nord-est et à 250 m de la rive sud-ouest. Histoire En 1345, Visovac voit s'installer des moines augustins, qui y érigent un monastère et une église dédiés à l'apôtre Paul qui, selon un manuscrit, s'était rendu sur l'île, laquelle a pris le nom d'« écueil saint Paul ». En 1445, le complexe est agrandi et réaménagé par des Franciscains ayant fui la Bosnie avec des laïcs à la suite de l'invasion ottmane. En 1645, le monastère est attaqué par les Ottomans et deux frères âgés sont pendus à des ormes ; l'île prend alors le nom de Visovac. Abandonné puis incendié, le monastère est déjà partiellement reconstruit en 1700, avant d'être entièrement restauré au XXe siècle. En 1800, le monastère est mentionné comme appartenant aux frères du Rédempteur (en). Le monastère abrite une importante collection de vêtements et de livres d'église, ainsi qu'une grande bibliothèque qui renferme plusieurs manuscrits et anciens livres rares, dont un incunable des fables d'Ésope (Brescia, 1487) édité par l'imprimeur Dobrić Dobrićević (en), une collection de documents (les édits du sultan) et un sabre ayant appartenu à Vuk Mandušić (en), un héros des épopées serbes (en). Notes et références (en)/(it) Cet article est partiellement ou en totalité issu des articles intitulés en anglais « Visovac Monastery » (voir la liste des auteurs) et en italien « Vissovaz » (voir la liste des auteurs). Bibliographie (it) Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, 2008 (it) Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, Trieste, ed. Italo Svevo, 2010 Liens externes Portail du monachisme Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail des îles Portail de la Croatie
Franjevački samostan i crkva sv. Pavla na Visovcu

Samostan i crkva sv. Pavla na riječnom otočiću Visovcu, Hrvatska. Sa svih je strana okružen rijekom Krkom. Nalazi se na upravnom teritoriju Šibenske biskupije, a prije na području Skradinske biskupije. Povijest Nedugo nakon što je 1345. u darovnici kralja Ljudevita Anžuvinskog koji je grad Rog i otok Visovac darovao knezu Budislavu Ugriniću, na ovaj su se otočić pod zaštitom hrvatskih velmoža naselili pustinjaci sv. Augustina. Oni su izgradili mali samostan i crkvu posvećenu sv. Pavlu. Godine 1440. na Visovac su došli franjevci Franjevci provincije Presvetog Otkupitelja koji su na otoku ostali sve do današnjih dana. Do posjeda su došli nakon što je zadnji izdanak obitelji Nelipića, knez Ivaniš † 1434.) posinio je svoga zeta Anža Frankopana i predao mu u nasljedstvo Kamičak i okolne posjede. Međutim, kralj nije priznao baštinsko pravo pa je Kamičak 1445. godine preuzeo Grgur Utješinović koji je franjevcima darovao otok Visovac. Nakon Utješinovića Kamičkom vladaju braća Halapići. Godine 1523. Kamičak su osvojili i porušili Turci. Današnja crkva je iz 17. stoljeća. Najstariji očuvani dijelovi kompleksa su bunarska kruna iz 14. stoljeća, te dijelovi samostanskog klaustra iz 15. stoljeća. Visovački franjevci pripadali su franjevačkoj Provinciji Presvetog Otkupitelja, koja je bila zdužno za sjedinjenje Dalmacije s ostalom Hrvatskom., te prisnije veze s Austrijom. U samostanu se čuva vrlo vrijedna zbirka knjiga, umjetnina i ostalih važnih dokumenata. Orgulje U crkvi postoji talijanske orgulje, koje vjerojatno izgradio je F. Dacci 1771. godine. Glazbalo ima ovu dispoziciju: Trakture su mehaničke s kliznicama. Poznati redovnici Petar Knežević Andrija Nikić Ante Antić Karlo Balić Andrija Dorotić Stjepan Zlatarić Josip Babić Toma Babić Bruno Bulić Jure Radić Krešimir Mikelić Lujo Marun Josip Ivelić Prema legendi, u visovačkom se je samostanu skrivao Miljenko iz legende o Miljenku i Dobrili. Izvori Literatura Emin Armano, Orgulje hrvatskih graditelja. Tragom Ladislava Šabana, 2006., ITG, Zagreb Vanjske poveznice Službena web-stranica Visovac na stranicama Turističke zajednice Šibensko-kninske županije Arhivirana inačica izvorne stranice od 2. srpnja 2012. (Wayback Machine) Samostan Visovac na stranicama Franjevačke provincije Presvetog Otkupitelja
Фрањевачки самостан и црква Светог Павла на Висовцу

Фрањевачки самостан и црква Светог Павла на речном острву Висовац у Хрватској, који је са свих страна је окружен реком Крком. Налази се на административном подручју Шибенске бискупије, а пре тога је био на подручју Скрадинске бискупије. Историја Недуго након 1345. године, када је краљ Луј Анжујски даровницом поклонио град Рог и острво Висовац кнезу Будиславу Угринићу, пустињаци Светог Августина населили су се на овом острвцу под заштитом хрватских племића. Изградили су мали манастир и цркву посвећену Светом Павлу. Током 1440. на Висовац су стигли фрањевци Провинције Светог Откупитеља, који су на острву остали до данас. На посед су дошли након што је последњи потомак породице Нелипић, кнез Иваниш, усвојио свог зета Анжа Франкопана и предао му Камичак и околна имања у наследство. Међутим, краљ није признао право наслеђивања, па је 1445. године Камичак преузео Гргур Утјешиновић, који је острво Висовац поклонио фрањевцима. Након Утјешиновића, Камичаком су владала браћа Халапић. Године 1523. Камичак су освојили и разорили Турци. Садашња црква датира из 17. века. Најстарији сачувани делови комплекса су круна бунара из 14. века и делови манастирског клаустра из 15. века. Самостан чува веома вредну колекцију књига, уметничких дела и других важних докумената. Референце
Isolotto dei Sorci (Elafiti)

L'isolotto dei Sorci, Misgnach o Misgniak (in croato Mišnjak) è un piccolo isolotto della Croazia, dell'arcipelago delle isole Elafiti. È situato a nord di Giuppana, di fronte alla costa dalmata a sud-ovest del porto di Slano (luka Slano). Amministrativamente, appartiene alla città di Ragusa (Dubrovnik) nella regione raguseo-narentana. Geografia L'isolotto si trova 180 m circa a nord di punta dei Sorci (rt Stari brod), l'estremità nord-ovest di Giuppana; ha una superficie di 0,025 km², lo sviluppo costiero di 0,64 km e l'altezza di 13,4 m. Isole adiacenti Taian, 2,3 km a ovest. Cerquina, 1,5 km a sud-ovest. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. II, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 17 luglio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 12, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio XI, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 16 febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia
Мишняк (Элафитские острова)

Ми́шняк (хорв. Mišnjak) — небольшой необитаемый островок в хорватской части Адриатического моря, один из Элафитских островов. Административно относится к Дубровницко-Неретванской жупании. География Находится в 200—300 метрах от северо-западной оконечности острова Шипан. Расстояние до Дубровника — 22 километра. Остров имеет грушевидную форму, длина острова 230 метров, ширина — от 80 до 130 метров, площадь — 25 143 м², длина береговой линии — 640 метров, наивысшая точка — 13 метров над уровнем моря. Примечания
Mišnjak (Šipan)

Mišnjak je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Mišnjak leži okoli 0,3 km severno od rta Stan brod na otoku Šipan. Njegova površina meri 0,025 km². Dolžina obalnega pasu je 0,64 km. Najvišja točka na otočku doseže višino 13 mnm. Glej tudi Seznam otokov na Hrvaškem