Račišće

Račišće falu Horvátországban, Dubrovnik-Neretva megyében. Közigazgatásilag Korčula városához tartozik. Fekvése Makarskától légvonalban 35 km-re délre, Korčula városától kégvonalban 9, közúton 13 km-re nyugatra, Korčula szigetének keleti felén, az északi parton fekvő azonos nevű öbölben fekszik. Korčula városából a tengerparton haladó aszfaltozott úton közelíthető meg. Története A régészeti leletek tanúsága szerint Račišće területe már az őskorban is lakott volt. A Račišćétől nyugatra fekvő Samograd-öböl feletti azonos nevű hegy keleti lejtőjén található Samograd-barlangból az 5500 éves hvari kultúrából származó cseréptöredékek kerültek elő. A barlangot 1894-ben említik először és az 1950-es években tárták fel Marinko Gjivoje és Srečko Bozičević barlangászok. 1952-ben Grga Novak vezetésével régészeti feltárások folytak a két nagyobb teremből álló barlangban, ekkor kerültek elő az újkőkori leletek. A barlanghoz nem vezet út, csak a faluból egy ösvény, illetve Račišćéből tengeri úton közelíthető meg. A szigeten élő első ismert nép az illírek voltak, akik az i. e. 2. évezredben jelennek meg. A magaslatokon épített erődített településeken éltek, melyek nyomai Korčula szigetének mintegy harminc pontján találhatók meg. Halottaikat kőből rakott halomsírokba temették, melyek általában szintén magaslatokon épültek. Az illírek i. e. 30-ig uralták a szigetet, amikor Octavianus hadai végső győzelmet arattak felettük. A római légionáriusok a sziget több pontján letelepedtek magukkal hozva kultúrájukat, életmódjukat, szokásaikat. A római villagazdaságokban nagy mennyiségű gabonát, olívaolajat, bort, sózott halat és más élelmiszert állítottak elő, melyekkel élénk kereskedelmet folytattak. Ezek a tágas, kényelmesen berendezett épületek központi fűtéssel, díszes mozaikpadlóval, luxustárgyakkal rendelkeztek. Ókori régészeti lelőhelyek találhatók a település határában a Pudarica-öbölben és Lukán is. Kneža területén római mozaik, Banján pedig római épületmaradványok kerültek elő. Račišće a sziget újabban alapított települései közé tartozik. Az öböl ahol fekszik a 17. századig lényegében lakatlan volt, ugyanis a középkor folyamán állandó kalóztámadás veszélyének volt kitéve, ezért a lakosság többnyire a sziget belsejében alapított településeken élt. A kandiai és a moreai háború idején Hercegovinából, valamint Makarska vidékéről a török hódítás elől menekülő lakosság telepedett le itt. Lakói főként halászattal foglalkoztak. Nem sokkal letelepedésük után 1682-ben felépítették a Segítő Szűzanya tiszteletére szentelt templomukat. Spanić korčulai püspök 1697-ben káplánt helyezett ide a hitélet irányítására, majd 1722-ben Marin Drago püspök megalapította a račišćei Szent Miklós plébániát. A névválasztás a település lakóinak foglalkozásához igazodott, hiszen Szent Miklós a halászok, a tengerészek és utazók védőszentje volt, Račišće pedig elsősorban ügyes halászairól és hajósairól volt nevezetes. Hajóflottája a 19. század végére már mintegy negyven, trabakulának nevezett vitorláshajóból állt, melyek az egész Adria és a Földközi-tenger partvidékét bejárták. Ez az időszak Račišće aranykora, melynek egyetlen fennmaradt emléke a hosszú, széles rakpart és a móló. A velencei uralomnak 1797-ben vége szakadt és osztrák csapatok vonultak be Dalmáciába. 1806-ban rövid időre az osztrákokat legyőző franciák uralma alá került, de 1813-ban újra az osztrákoké lett. A településnek 1857-ben 436, 1910-ben 941 lakosa volt. 1918-ban az új szerb-horvát-szlovén állam, majd később Jugoszlávia része lett. A második világháború idején 1941 és 1943 között olasz megszállás alatt volt. A háború után a szocialista Jugoszlávia része lett. A plébániát 1820-ban építették, de 1945-ben a kommunista hatóságok közcélra lefoglalták. Itt rendezkedett be a helyi önkormányzat, a posta és néhány lakást alakítottak ki benne. A plébánosnak el kellett mennie a településről és csak 1966-ban térhetett vissza. Račišće 1955-ben az újraszervezett Korčula községhez került. A független Horvátország megalakulása utáni közigazgatási reform alkalmával, 1993-ban Korčula városához csatolták. 2011-ben 432 lakosa volt, akik főként hajózásból, halászatból és az utóbbi időben a turizmusból éltek. A településen iskola és posta működik. Népesség Nevezetességei Szent Miklós tiszteletére szentelt plébániatemploma 1907-ben épült Ćiril Iveković tervei szerint. A helyén már korábban is egy kisebb templom állt, melyet 1794-ben építettek. Az új templom felszentelése 1907. szeptember 1-jén történt. 1992-ben megújították. A temetőben álló Szent Balázs templomot 1886-ban építették, 1997-ben megújították. A knežei településrészen álló Kis Jézusról nevezett Szent Teréz tiszteletére szentelt templomot 1936-ban kezdték építeni, de az építés félbemaradt. Csak 1997-ben folytatták az építését és 2003-ra tudták befejezni. Felszentelése 2003. október 1-jén történt. A Segítő Szűzanya templom a település legrégibb temploma volt. 1682-ben építették nem sokkal Račišće alapítása után. Ma használaton kívül, rossz állapotban áll. A falu közelében található Žukovica-barlang. A régészeti kutatások igazolták az itt lakó őskori népesség folytonosságát. Eddigi a legősibb réteg valószínűleg a mezolitikumra tehető. A barlangban ugyancsak megtalálhatók korai neolitikum (impresso kerámiák) és a középső neolitikum (Vela Luka kultúra) rétegei. A legintenzívebb élet Žukovicában a hvari-kultúra klasszikus szakaszában zajlott. Számos kerámiatöredék a hvari-kultúra kőrézkori fázisának, néhány pedig a korai bronzkornak tulajdonítható. A Žukovica olyan helyen található, ahonnan a legrövidebb az átkelés a hajóforgalom szempontjából nagy fontosságú Pelješac-csatornán. Tágabb kontextusban az Appennini-félsziget és a Közép-Balkán között folyó transzadriai kommunikáció egyik lényeges pontja volt. Oktatás A településen a korčulai alapiskola alsótagozatos iskolája működik. Jegyzetek Források Korčula község hivatalos oldala (horvátul) A dubrovniki püspökség honlapja – Račišće (horvátul) A Samograd-barlang ismertetője (angolul) További információk Utazasvideo.com:Račišće (magyarul)