NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stolnica Marijinega vnebovzetja, Poreč

Stolnica Marijinega vnebovzetja, znana tudi kot Evfrazijeva bazilika, je stolnica Škofije Poreč in Pulj in bazilika v Poreču v Istri na Hrvaškem. Je najbolje ohranjeni spomenik zgodnjebizantinske umetnosti v Sredozemlju. Zgrajena je bila v 6. stoletja za časa škofa Evfrazija, po katerem je tudi znana, in cesarja Justinijana I.. Nahaja se v kompleksu škofovskih zgradb. Leta 1997 jo je UNESCO uvrstil na seznam svetovne kulturne dediščine. Kompleks Evfrazijeve bazilike sestavljajo stavbe: Evfrazijeva bazilika, župnijska cerkev, zakristija, spominska kapela trilistnega tlorisa, zgrajena v 17. in prezidana v 19. stoletju, krstilnica in zvonik, prižnica svetega Mavra in bližnji škofovski dvorec, ki po najnovejših raziskavah izhaja iz istega obdobja kot bazilika. V njem je sakralna zbirka Poreške in puljske škofije. V okviru predstavitve arheoloških najdb so med najpomembnejšimi mozaiki iz 3. stoletja, pa tudi sakralni spomeniki in umetniški predmeti starokrščanskega, zgodnje bizantinskega in srednjeveškega obdobja. Gradnja cerkve se je začela leta 553 na temeljih zgodnejše triladijske bazilike. Do danes je doživela niz sprememb in tako na mestu prvotne stoji cerkev v gotskem slogu. Čeprav so stavbo načeli številni potresi, vojne in požari, so se avtentični talni mozaiki iz 5. stoletja ohranili in so lep primer zgodnjekrščanske umetnosti. Mozaiki nad apsido upodabljajo apostole in Jezusa. V osrednjem delu je prikazan tedanji škof Evfrazij z maketo bazilike, angeli čuvaji, sveta Marija z Jezusom v naročju, domači svetniki mučenci, posebno sveti Maver Poreški – prvi škof, nato mučenec, zavetnik mesta Poreča in celotne istrske škofije. Ob robu slavoloka so razvrščeni medaljoni z liki mučencev. Triladijsko stolnico nosita dve vrsti vitkih marmornih stebrov z razkošnimi kapiteli. Znamenita dela v cerkvi pa se niso končala z njeno gradnjo. Sedem stoletij po tem je poreški škof Oton dal izdelati velik marmorni ciborij, ki je bil izdela leta 1277. Galerija Sklici Zunanje povezave Zupaporec.com Adrigate.com Myporec.com Istra.hr
Еуфразијева базилика

Еуфразијева базилика у Поречу је један од сачуваних споменика рановизантијске умјетности на Медитерану. Настала је у 6. веку, у вријеме бискупа Еуфразија и цара Јустинијана Првог, а налази се у бискупском комплексу. 1997. УНЕСКО ју је уврстио у свјетску културну баштину. Комплекс Еуфразијеве базилике (Еуфразијане) чине грађевине: Еуфразијева базилика, Жупна црква, Сакристија, Крстионица и звоник, Мауров ораториј, као и оближњи бискупски двор, за који је најновијим истраживањима утврђено да припада истом византијском периоду као и базилика. У њему је однедавна смјештена сакрална збирка Поречко-пулске бискупије. Уз презентацију археолошких остатака, у првом реду мозаика датираних већ у 3. вијек, у комплексу се могу видјети вриједни сакрални спомјеници и умјетнички предмети старохришћанског, рановизантијског и средњовјековног периода. Базилика, заправо катедрала Узнесења Маријина, почела се градити 553. на темељима раније тробродне базилике. До данас је доживјела низ промјена, па на изворном здању из ранохришћанског периода стоји трећа црква у готичком стилу. Иако су саму зграду оштетили земљотреси, ратови и пожари, аутентични подни мозаици из 5. вијека остали су сачувани и репрезентативан су примјерак ранохришћанског сликарства. Приказ Христа, те ликови мученика и мученица, као и фасцинантна композиција Богородице на пријестолу задивљују израдом филигранске финоће. Најстарији фрагменти мозика датирају из 3. вијека. Бљештави мозаици, којима су осликани унутрашњост и прочеље цркве, иду у ред најљепших сачуваних дјела византијске умјетности. Мозаицима су изнад апсиде представљени апостоли с Исусом, у централном дијелу тадашњи бискуп Еуфразије с макетом базилике, анђели чувари, Дјева Марија с Исусом у крилу, домаћи свеци мученици, посебно свети Мауро – први бискуп, потом мученик и заштитник града Пореча и цијеле истарске бискупије. Уз сам руб славолука поређани су полукружно „медаљони“ с ликовима мученица. Два главна мозаична приказа представљају Благовести и Визитацију. Тробродну катедралу носе два реда витких мраморних ступова с раскошним капителима. Спољашње везе
Bačvice (Chorwacja)

Bačvice – dzielnica Splitu, drugiego co do wielkości miasta Chorwacji. Zlokalizowana jest w południowej części miasta, ma 3 347 mieszkańców i 1,19 km² powierzchni. Bačvice to również nazwa piaszczystej plaży, na której są organizowane mistrzostwa w rekreacyjnej grze piłkarskiej picigin. Obszar dzielnicy Bačvice ograniczają: od północy – ulice Kralja Zvonimira i Poljička Cesta, od wschodu – ulice Brune Bušicia, Ivana plemenitog Zajca, Put Trstenika od południa i zachodu – Morze Adriatyckie. Dzielnice sąsiadujące z Bačvicami: od północnego zachodu – Grad, od północy – Lučac-Manuš, Gripe, Blatine-Škrape, od wschodu – Trstenik. Zobacz też Picigin Bibliografia GIS miasta Split Portal miasta Split – spis dzielnic
Lapovac (jezero)

Lapovac je umjetno jezero koje se nalazi 3 km od središta grada Našica. Glavno je i najposjećenije izletište Našičana. Opis Nastalo je 1993. godine, izgradnjom brane na potoku Lapovac i tako je spriječeno poplavljivanje naselja nizvodno. Ukupna površina je oko 80 hektara, a prosječna dubina je 4 metara. Jezero i jezerska okolica je uređena, pa ga posjetitelji koriste za odlaske na piknik, ribolov i kupanje. Pored izletničkog, Lapovac je ostvario i športsku namjenu, pa se na njemu održavaju i športska natjecanja, među ostalim bilo je mjestom održavanja europskog prvenstva u kajaku. Jezero je bogato ribom, kojom gospodari ŠUD "Šaran" Našice, a također se održavaju natjecanja u sportskom ribolovu. Izvori Vanjske poveznice TZ Našice Arhivirana inačica izvorne stranice od 21. srpnja 2011. (Wayback Machine) Lapovac Lapovac Arhivirana inačica izvorne stranice od 27. svibnja 2015. (Wayback Machine) Slike Lapovac Arhivirana inačica izvorne stranice od 27. svibnja 2015. (Wayback Machine) Slike
Fakultet zdravstvenih studija u Rijeci

Fakultet zdravstvenih studija u Rijeci osnovan je 2014. godine iako je prethodno radio u sklopu Medicinskog fakulteta u Rijeci. Fakultet nudi smjerove radiološke tehnologije, sestrinstva, primaljstva i fizioterapije kao preddiplomske studije dok diplomski smjerovi uključuju fizioterapiju, klinički nutricionizam i sestrinstvo. Sveučilište u Rijeci
Dvorac Kerestinec

Dvorac Kerestinec renesansno-barokni je kaštel u mjestu Kerestinec kraj Svete Nedelje, zaštićeno kulturno dobro. Povijesni izvori uspjeli su zabilježiti sudjelovanje kerestinečkih kmetova, nastanjenih oko dvorca, u velikoj Seljačkoj buni koja se dogodila 1573. godine. Uz njega se veže i Kerestinečka buna iz 1936. godine. Prije Drugog svjetskog rata dvorac je služio kao sabirni logor, a nakon rata u njemu se smješta vojska. Opis Dvorac je smješten jugoistočno od Samobora, u nizini, usred prostranog perivoja. Sagradila ga je grofovska obitelj Erdödy 1575. g., kao nizinsku tvrđavu s četiri ugaone kule, okruženu vodenim rukavcima. Dvorac je krajem 18. st., prelaskom u vlasništvo obitelji Palavini barokiziran, o čemu svjedoči dekoracija sjevernog pročelja kao i dviju kula koje ga flankiraju. Nakon potresa 1883. godine, u kojem je pretrpio velika oštećenja, slijedi obnova te dolazi do izmjena na dvorišnim fasadama. Svojom poviješću, arhitektonskim oblikovanjem te veličinom perivoja spada među najznačajnije građevine samoborske okolice, a jednako tako značajan je i u pregledu dvoraca kontinentalne Hrvatske. Sam dvorac je građevina četverokutnog tlocrta s cilindričnim kutnim kulama i otvorenim arkadnim hodnikom s dvorišne strane. Riječ je o renesansnom kaštelu s fortifikacijskim elementima. Povijest Radovi su počeli 1565. godine, znatno je proširen i utvrđen 1575. i kasnije, a nakon što su osmanske čete poharale ovaj kraj, grofovi Erdödy napustili su utvrdu na Okiću i naselili se u Kerestincu. Erdödyjevi su upravljali Okićkim (Kerestinečkim) vlastelinstvom sve do 1860. godine, a u "castellumu Kerestinecz", kako se spominje 1578., uglavnom su imali svoje kastelane. Vlasnici, obitelj Erdödy, 1576. godine počinju preuređivati dvorac. Nadograđivan je u 18. i 19. stoljeću. Godine 1861. kao vlasnik upisan je H. Pallavicini, a 1904. godine A. pl. Turk. Na početku XX. stoljeća kupuje ga R. Hafner, koji gradi nove gospodarske zgrade, te sasvim uređuje dvorac. Antun Mihalović kupuje ga 1922. godine. Najveća šteta na dvorcu je nastala za vrijeme velikog potresa 1880. godine koji je pogodio cijeli zagrebački kraj. Za vrijeme NDH 1941. postala je časnička škola za obrazovanje naboljih časnika, a sabirnim logorom postao je 19. travnja 1941. odlukom Redarstvenog ravnateljstva za Zagreb. U novije vrijeme, dvorac je bio vojarna JNA, a potom i Hrvatske vojske. Postao je poznat po sudskih presudama za mučenja tijekom ranih devedesetih kada stječe nadimak "Krvavi dvorac". Zaštita Pod oznakom Z-1720 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Današnja namjena Tijekom godine u dvorcu se održavaju se razne manifestacije. Izvori Vanjske poveznice Dvorac Kerestinec na Facebooku.
Prima Grad

Prima Grad je robna kuća u gradu Splitu, izgrađena je 1966. na adresi Trg Gaje Bulata 5. Povijest Podignuta je 1966. godine. Projektirao ju je Antun Šatara. Bila je Jadrantekstilova robna kuća. Prvo se je zvala samo Prima, što je kratica od "PRImorski MAgazin". Poslije su otvorene i druge Jadrantekstilove robne kuće, sve s imenom Prima, a da bi ih se razlikovalo, dobile su dodatke u imenu: Prima Namještaj, Prima 3. Bila je otvorena i Prima u Trogiru. Zgrada Prime Grad nije pojedinačno zaštićena kao kulturno dobro, ali se nalazi unutar zone "B" zaštićene kulturnopovijesne cjeline. Neki ju uzimaju za najstariji trgovački centar u Splitu, no ona je robna kuća. Lokacija Smještena je u samom centru grada nasuprot zgrade HNK Split koji javnom gradskom prijevozu služi kao brzo početno-završno stajalište s linijama br. 1, 5, 5A, 6, 11, 14, 16 i 18. Ispred njega osim, brzog autobusnog stajališta se nalazi i taksi stajalište. U blizini Prime Grad su Kuća Jelaska, Franjevačka crkva i samostan Gospe od Zdravlja, HNK Split, Zgrada austro-ugarske vojarne, Marmontova ulica, Bedem Priuli i Crkva Bezgrješnog začeća BDM. Trgovine U svojoj ponudi ima modne brendove i trgovine. Izvori Vanjske poveznice Prima Grad na Facebooku
Zagreb Bus Station

Zagreb Bus Station or Zagreb Coach Station (Croatian: Autobusni kolodvor Zagreb, shorter: AKZ) is the central bus station of Zagreb and the biggest of its kind in Southeastern Europe. Founded in 1961, it was rebuilt for the 1987 Summer Universiade. The station's operating company is Autobusni kolodvor Zagreb d.o.o., a subsidiary of the Zagreb Holding. The core businesses are passenger transport, reception of buses, luggage and goods, sale of train tickets, information and cloakroom services. It covers 17,200 m2 of indoor space. With 44 terminals, it is the biggest bus station in Croatia. As an "A" category station, it is a member of the Pan-European Association of Bus Stations. Location It is located on Marin Držić Avenue 1 km east of the central train station, in the Marin Držić Neighbourhood of the Trnje borough, near Kanal, being one of the most distinctive buildings in the surroundings. Routes The Station is an integral part of two TEN-T road network corridors: Vb (Mediterranean Corridor): Rijeka–Zagreb–Budapest X (Paneuropean Corridor): Salzburg-Ljubljana-Zagreb-Belgrade-Niš-Skopje-Veles-Thessaloniki Several European road routes pass through Zagreb: E59: runs from Jihlava in the Czech Republic, via Vienna, Graz, Maribor and Krapina to Zagreb. E65: runs from Malmö in Sweden to the city of Chania in Greece. E70: runs from a Coruña in Spain via France, Italy, Slovenia, Croatia, Serbia, Romania, Bulgaria and Turkey to the Georgian city of Poti. E71: runs from Košice in Slovakia via Budapest, Varaždin, Zagreb and Zadar to Split. Zagreb is directly connected by road infrastructure to six highways in Croatia (A1, A2, A3, A4, A6 and A11). Domestic routes Zagreb is connected with all bigger Croatian cities and tourist destinations (Rijeka, Split, Osijek, Varaždin, Pula, Dubrovnik, Rovinj) on a daily basis with multiple buses. International routes Regular international destinations include Vienna, Trieste, Ljubljana, Budapest, Sarajevo, Belgrade etc. Out of German cities, Berlin, Cologne, Dortmund, Frankfurt, Munich and Stuttgart are connected with daily routes. This is also due to many Croatian gastarbeiter in Germany and large Croatian diaspora. Out of Italian cities, Bologna, Florence, Milan, Rome and Trieste have regular lines with Zagreb. In 1990, there were 26 international lines: Traffic Daily traffic during winter months is approximated to around 500 buses and 15,000 passengers, while during tourist season (June–September) it surpasses 1,500 buses and over 50,000 passengers. According to research from 1998, daily sell of tickets during January–March 1997 varied from 1,037 to 4,094. Literature Bilanović, Mirko (2018). Geoprometna analiza autobusnih linija autobusnog kolodvora Zagreb [Geographic Analysis of the Bus Lines at Zagreb Bus Station] (Thesis) (in Croatian and English). Zagreb: Faculty of Transport and Traffic Sciences. References
Autobusni kolodvor Zagreb

Autobusni kolodvor Zagreb (skr. AKZ) je podružnica Zagrebačkoga holdinga. Djelatnosti Temeljne djelatnosti Autobusnog kolodvora Zagreb su prihvat autobusa, prtljage i robe, prodaja voznih karata, rezervacija mjesta u autobusima, usluge informacija, garderobe te usluge parkiranja osobnih vozila. Veličinom i opremljenošću Autobusni kolodvor Zagreb predstavlja najveći i najsuvremeniji objekt takve vrste u ovom dijelu Europe. S njegovih 44 perona autobusi povezuju Zagreb s ostalim dijelovima Hrvatske kao i većinom drugih europskih središta. Povijest Smješten je nadomak središnjeg zagrebačkog trga, uz najveće gradske prometnice s velikim parkiralištem. Utemeljen je 17. studenoga 1961. godine na prostoru današnjeg Langova trga, a na sadašnjoj lokaciji nalazi se od 4. srpnja 1962. Na mjestu današnjeg kolodvora za vrijeme Drugog svjetskog rata djelovao je vojni logor. Prvi je autobusni kolodvor izgrađen u rekordnih 72 dana, a gradnja današnjeg Autobusnog kolodvora započinje 1986. godine i završava u srpnju 1987. godine, u vrijeme Univerzijade, kada je izgrađena nova kolodvorska zgrada s pripadajućim peronima. Kao kolodvor »A« kategorije, član je Paneuropskoga društva autobusnih kolodvora. Galerija Izvori
Загребський автовокзал

Загребський автовокзал (хорв. Autobusni kolodvor Zagreb) — одне з 14 дочірніх підприємств Загребського холдингу. Пропонує понад 2200 напрямків по всій Європі та найбільший вибір автобусних квитків для всіх перевізників. Надає змогу придбати квитки в один та обидва кінці цілорічно 24 години на добу у 15 точках продажу в самій будівлі та через Інтернет. Діяльність Загребського автовокзалу Основна діяльність автовокзалу Загреба полягає у прийомі автобусів, багажу та товарів, продажу квитків, бронюванні місць в автобусах, довідкових послугах та послугах паркування легкових автомобілів. За розмірами та обладнанням Загребський автовокзал є найбільшим і найсучаснішим об'єктом такого роду в цій частині Європи. З його 44 платформ автобуси сполучають Загреб з іншими частинами Хорватії, як і з більшістю інших головних європейських міст. Співпрацює з Товариством сліпих і слабкозорих та активно допомагає сліпим і слабкозорим під час поїздок. Загребське міське управління туризму, офіс якого відкрито у приміщенні автовокзалу, надає пасажирам всю іншу інформацію про цікаві події у місті Загреб. Історія Загребський автовокзал розмістився поблизу центральної площі Загреба, поряд із найбільшою міською транспортною артерією з великою автостоянкою. Заснований 17 листопада 1961 в районі сучасної Лангової площі, а в теперішньому місці знаходиться від 4 липня 1962. Мало хто знає, що на місці сьогоднішнього автовокзалу під час Другої світової війни був військовий табір. Перший автовокзал було збудовано за рекордні 72 дні. Нинішнього вигляду вокзал набув у липні 1987 року, коли було зведено нову вокзальну будівлю з прилеглими терміналами, будівництво якої розпочалося 1986 року і завершилося на момент Універсіади. На автовокзалі повністю переобладнано та по-сучасному оснащено всі приміщення, де надаються основні та супутні послуги, що розкривають перед пасажирами та іншими споживачами численні можливості для відпочинку та задоволення потреб у напоях і закусках, здійснення покупок та розваг. Як вокзал категорії А він на постійній основі входить до Загальноєвропейської асоціації автобусних станцій. Із метою забезпечення безперешкодного доступу до послуг усіх категорій користувачів будівля автовокзалу повністю пристосована для людей з обмеженими можливостями пересування. Галерея Примітки Посилання Офіційний сайт [Архівовано 15 квітня 2020 у Wayback Machine.] (хор.)
Malo jezero (Plitvička jezera)

Malo jezero ili Mali Jovinovac je jezero u Hrvatskoj. Nalazi se u Ličko-senjskoj županiji. Spada u Plitvička jezera, u skupinu Gornjih jezera. Nalazi se na nadmorskoj visini od 607 metara. Površine je 1,5 hektara. Najveća dubina je 8 metara. Kao sva iz skupine Gornjih jezera, veće je i dublje. Nastalo je u otvorenoj dolini u trijaskim dolomitima. Vodu dobiva iz Crne i Bijele rijeke, koje se neposredno prije Prošćanskoga jezera udružuju u zajedničku Maticu. Od susjednih jezera odvojen je sedrenim barijerama i povezan je slapovima. Dio je Nacionalnog parka Plitvička jezera te je zaštićeno od 1949. i na UNESCO-ovoj je listi zaštićene svjetske prirodne baštine od 1979. godine. Biljni svijet čine brojne vrste, od kojih su neke endemične i zaštićene. I zaštićene životinjske vrste našle su utočište u području Malog jezera. Izvori
Veliko jezero (Plitvička jezera)

Veliko jezero ili Crno jezero je jezero u Hrvatskoj. Nalazi se u Ličko-senjskoj županiji. Spada u Plitvička jezera, u skupinu Gornjih jezera. Nalazi se na nadmorskoj visini od 607 metara. Površine je 1,5 hektara. Najveća dubina je 8 metara. Kao sva iz skupine Gornjih jezera, veće je i dublje. Nastalo je u otvorenoj dolini u trijaskim dolomitima. Vodu dobiva iz Crne i Bijele rijeke, koje se neposredno prije Prošćanskoga jezera udružuju u zajedničku Maticu. Od susjednih jezera odvojen je sedrenim barijerama i povezan je slapovima. Dio je Nacionalnog parka Plitvička jezera te je zaštićeno od 1949. i na UNESCO-ovoj je listi zaštićene svjetske prirodne baštine od 1979. godine. Biljni svijet čine brojne vrste, od kojih su neke endemične i zaštićene. I zaštićene životinjske vrste našle su utočište u području Velikog jezera. Izvori Vanjske poveznice
Vir (jezero)

Vir je jezero u Hrvatskoj. Nalazi se u Ličko-senjskoj županiji. Spada u Plitvička jezera, u skupinu Gornjih jezera. Nalazi se na nadmorskoj visini od 598 metara. Površine je 0,6 hektara. Najveća dubina je 4 metra. Kao sva iz skupine Gornjih jezera, veće je i dublje. Nastalo je u otvorenoj dolini u trijaskim dolomitima. Vodu dobiva iz Crne i Bijele rijeke, koje se neposredno prije Prošćanskoga jezera udružuju u zajedničku Maticu. Od susjednih jezera odvojen je sedrenim barijerama i povezan je slapovima. Dio je Nacionalnog parka Plitvička jezera te je zaštićeno od 1949. i na UNESCO-ovoj je listi zaštićene svjetske prirodne baštine od 1979. godine. Biljni svijet čine brojne vrste, od kojih su neke endemične i zaštićene. I zaštićene životinjske vrste našle su utočište u području Vira. Izvori Vanjske poveznice
Crkva sv. Vida na Vidovoj gori

Crkva sv. Vida je rimokatolička crkva na Vidovoj gori, na području općine Nerežišća. Nalazi se na vrhu, oko 50 metara zapadno od križa Kristu Otkupitelju. Crkvica, danas ruševina, datira iz 13. stoljeća i građena je u romaničkom stilu. Dvjestotinjak metara istočno su vidikovac, konoba i televizijski repetitor Vidova gora ka istoku, zatim ostatci ilirske gradine. Opis Crkvica je jednobrodna građevina s polukružnom apsidom i prizidanim pilastrima uz bočne zidove. Ubraja se u predromaničke crkvice ožbukane unutrašnjosti. Ograđena je kružnim cinktorom u suhozidu. Zaštita Pod oznakom Z-5138 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralne građevine". Izvori
Križ na Vidovoj gori

Križ na Vidovoj gori je monumentalni križ na najvišem vrhu otoka Brača i svih jadranskih otoka. Podignut je 1998. godine. S postamentom je visine 12 metara. Monumentalni križ Kristu Otkupitelju izrađen je od bračkog bijelog mramora. Nadomjestio je srušeni križ iz 1934. godine. Dvjestotinjak metara dalje su vidikovac, konoba i televizijski repetitor Vidova gora ka istoku, zatim ostatci ilirske gradine i ruševina romaničke crkvice sv. Vida iz 13. stoljeća. Izvori Vanjske poveznice
Planinarski dom Željezničar

Planinarski dom Željezničar planinarska je ustanova smještena 10' hoda od Oštrca, priznata u Hrvatskom planinarskom savezu. Njime upravlja HPD Željezničar (Zagreb). Nalazi se na 691 m/nv. Povijest To je zidana jednokatnica, sagrađena na temeljima bivšega đačkog doma kojeg je 1936. godine izgradila Škola narodnog zdravlja »Andrija Štampar«. Drugog svjetskog rata dom je bio teško oštećen, ali već 1946. godine zaslugom Fiskulturnog društva »Lokomotiva«, odnosno njihove planinarske sekcije, počinje njegova obnova. Dom je obnavljan do 1948. godine. Od 1950. godine do danas njime upravlja HPD »Željezničar« Godine 1957. dom je dograđen, a 1958. godine i elektrificiran. Dom je renoviran još u četiri navrata: 1967., 1972. i 1996. i 2008. godine. Nakon posljednje obnove 2008. godine, obnovljeni dom svečano je otvorio predsjednik Republike Hrvatske Stjepan Mesić. Do doma je 1993. godine probijen kolni put. Prvobitni naziv doma bio je Planinarski dom “Janko Gredelj”. Današnji naziv “Željezničar” dom je dobio 1991. godine. Izvršni odbor Hrvatskog planinarskog saveza 2007. godine proglasilo je HPD „Željezničar“ najboljim upravljačem planinarskih objekata u Hrvatskoj, 2008. godine HPD„Željezničar“ proglašeno je najboljim planinarskim društvom u Hrvatskoj, dobrim dijelom i zahvaljujući uspješnoj obnovi doma na Oštrcu, a u 2011. godini HPS je proglasio dom „Željezničar“ na Oštrcu najboljim planinarskim domom. Informacije Radno vrijeme: Pon - Pet: Zatvoreno, Sub - Ned: 9:00 - 19:00 Opskrbljen: Pićem i jelom Mjesta za noćenje: 38 Prilaz vozilom: Iz Samobora prema Rudama, proći ih i zatim skrenuti desno na cestu koja se penje uz brijeg prema Prekrižju Plešivičkom te kod Seljačkog domaćinstva Oslaković nastaviti makadamom do doma. Kontrolne točke: Četiri godišnja doba na Oštrcu, Samoborska obilaznica, Hrvatska planinarska obilaznica (Oštrc), Planinarska obilaznica Hej-lop. Izvori http://www.hpdzeljeznicar.hr/planinarski-dom-ostrc
Amerikanski vrtovi Opatija

Amerikanski vrtovi ili po „opatijski” Merikanski vrtovi nalaze se na opatijskoj Novoj cesti, protežu se na osam tisuća četvornih metara i imaju bogatu povijest koja seže u prvu polovicu 20. stoljeća. Naime, botanički vrt s pogledom na čitav Kvarner izgradio je 1926. godine Mađar imena Kuczor koji se obogatio kao trgovac u Americi pa su vrtovi i nazvani Amerikanski. Do vrtova vodi novo izgrađeni most nadvožnjak. Galerija