NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vår Fru av Trsat-kyrkan

Vår Fru av Trsat-kyrkan (kroatiska: Crkva Gospe Trsatske) är en romersk-katolsk kyrka i Rijeka i Kroatien. Kyrkan är belägen i stadsdelen Trsat och har sedan uppförandet omkring år 1431 till- och ombyggts flera gånger. Den är den äldsta Mariakyrkan i Kroatien och här ligger flera medlemmar av Frankopan-ätten begravda. Vår Fru av Trsat-kyrkan besöks årligen av tusentals pilgrimer som kommer för att vörda en Madonnabild som har sitt ursprung i en sägen från 1200-talet. 2003 besöktes kyrkan av den dåvarande påven Johannes Paulus II. Sägnen Enligt sägnen ska den heliga Franciskus av Assisi på väg till Syrien år 1212 ha lidit skeppsbrott i Adriatiska havet och då övernattat på Trsat-höjden. I samband med vistelsen fick han en uppenbarelse som skulle komma att besannas flera årtionden senare. Enligt sägnen ska den Heliga familjens hus i Nasaret (det hus i vilket jungfru Maria föddes och Jesus växte upp i) den 10 maj 1291 ha uppenbarat sig på Trsat-höjden vid den plats där dagens kyrka och kloster ligger. Huset hade förts från Nasaret till Trsat av änglar. Den 10 december 1294 förde änglarna huset till Loreto i dagens Italien där det fortfarande vördas i Basilica della Santa Casa (Heliga husets basilika). Som en kompensation för förlusten av det Heliga huset lät påven Urban V år 1367 sända en mirakulös Madonnabild till de otröstliga Trsat-borna. Enligt sägnen ska denna målning ha målats av aposteln Lukas. En alternativ och rationell förklaring till sägnen som till viss del kan styrkas av vetenskapen ger en mindre mystifierad beskrivning av dess uppkomst. Det lilla huset i Nasaret blev tidigt en kristen helgedom. Under den arabiska invasionen av det Heliga landet förstördes huset men återuppbyggdes av korsfararna på 1200-talet. Vid tiden för korstågen förde korsfarare med sig reliker från det Heliga landet till Europa. Bland de första att föra reliker med sig var munkarna från Tempelherreorden. I en medeltida tolkning kan dessa munkar och riddare som fört reliker med sig ha beskrivits som "änglar". Historik År 1307-1339 lät knezen Nikola I Frakopan uppföra ett kapell på platsen där det Heliga huset från Nasaret enligt sägnen tidigare stått. Kapellet blev snart en pilgrimsplats. På förfrågan av Ivan och Stjepan Frankopan skänkte påven Urban V år 1367 en Madonnabild kallad Barmhärtighetens Moder till kroatiska pilgrimer som kommit från Kvarnerviken till Loreto. År 1431 lät Martin Frankopan uppföra kyrkan och det anslutande franciskanerklostret. Klostret skulle den 5 mars 1629 komma att totalförstöras i en brand emedan kyrkan klarade sig. År 1644 initierade franciskanermunken Franjo Glavinić den renovering och utbyggning av kyrkan och klostret som till stora delar har kommit att bestå till idag. Den senaste tillbyggnaden tillkom 1824 då kyrkan förlängdes sex meter och fick ett klocktorn som det tidigare inte haft. Referenser Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Vår Fru av Trsat-kyrkan.﻿
Kopište

Kopište (olaszul: Cazziol) egy lakatlan szigetecske az Adriai-tengerben, Lastovotól nyugatra, Horvátországban. Fekvése Lastovo szigetétől 7,5 km-re nyugatra fekszik. Északkelet-délnyugati kiterjedésű, hosszúsága 2 km, szélessége 0,9 km. Legmagasabb pontja 93 m. Partvonala tagolt, hosszúsága 7,7 km. Az északnyugati parton van egy tágas öböl, amely a Presma, a Donja és az Orlina öblökbe ágazik el. Közelében két, még kisebb szigetecske, Pod Kopište és Crnac található. Források Hrvatska enciklopedija – Kopište (horvátul)
Cazziol

Cazziol, Cazziuol o Cazziola (in croato Kopište) è una piccola isola disabitata della Croazia nel mare Adriatico, che fa parte dell'arcipelago di Lagosta. Si trova ad ovest di Lagosta. Amministrativamente appartiene al comune della città di Lagosta, nella regione raguseo-narentana. Geografia Cazziol ha una costa frastagliata con molte punte e insenature. La val Cazziol, Copiste o Rosalivizza (uvala Presma) che si apre a nord è l'insenatura maggiore. L'isola è lunga circa 1,9 km, ha una superficie di 0,739 km² e uno sviluppo costiero di 7,72 km; il punto più alto è di 92,8 m s.l.m.. Si trova 7 km ad ovest di Lagosta, da cui è divisa dal canale di Cazziol (kanal Žaplja), e 12 km ad est di Cazza. Isole adiacenti Luccovac, Lucovaz di Cazziuol o Copist (Pod Kopište), piccolo isolotto di forma allungata (340 m circa di lunghezza), alto 25 m; ha un'area di 0,036 km², la costa lunga 0,81 km; è situato 400 m circa a nord di Cazziol 42°45′50″N 16°43′28″E42°45′50″N, 16°43′28″E. Nero, Cernaz o Zernaz (Crnac), scoglio roccioso (230 m circa di lunghezza), situato 950 m circa a est di Cazziol; ha un'area di 6160 m² e la costa lunga 511 m42°45′18″N 16°44′44″E42°45′18″N, 16°44′44″E. Bianco o Bielaz (Bijelac), scoglio roccioso (140 m circa di lunghezza), situato 2,5 km circa ad ovest di Cazziol; ha un'area di 5530 m² e la costa lunga 328 m42°45′31″N 16°40′44″E42°45′31″N, 16°40′44″E. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. II, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, p. 458. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, p. 1620. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845, pp. 333-334. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 13 gennaio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 11, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio XI, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 16 febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Dalmazia Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia Collegamenti esterni ISOLE DELL'ARCIPELAGO DI LASTOVO, su croaziainfo.it. URL consultato il 28 agosto 2016.
Kopište

Kopište – bezludna wyspa w Chorwacji, na Morzu Adriatyckim. Leży na zachód od wyspy Lastovo. Zajmuje powierzchnię 1,5 km². Jej wymiary to 2 × 0,9 km. Długość linii brzegowej wynosi 7,7 km. Najwyższy punkt wyspy znajduje się na wysokości 93 m n.p.m. Kopište sąsiaduje z wysepkami Pod Kopište i Crnac. Zatoki wyspy to Presma, Donja i Orlina. Zobacz też Wyspy Chorwacji Przypisy
Kopište

Kopište je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Kopište leži med otokoma Lastovo, od katerega je oddaljen okoli 7 km in Sušac, ki je okoli 12 km zahodno od njega. Površina otočka meri 0,739 km². Dolžina obalnega pasu je 7,72 km. Najvišji vrh je visok 93 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Копиште

Копиште је ненасељено острво у хрватском делу Јадранског мора. Припада акваторији Општине Ластово, у групи од 48 острва и острваца у око острва Ластова. Налази се између острва Ластово од којег је удаљено 7 km западно и острва Сушац које је 12 km западно од Копишта. Површина острва износи 0,739 km2. Дужина обалске линије је 7,72 км.. Највиши врх на острву је висок 93 м. Референце Литература
Erdut (hrad)

Hrad Erdut (též Ardud nebo Erdutský hrad, maďarsky Erdődy) je středověká pevnost v chorvatském Erdutu na pravém břehu Dunaje, na hranici se Srbskem a asi třicet kilometrů východně od Osijeku. Historie Hrad byl postaven ve 14. století na sedmdesát metrů vysoké ostrožně nad Dunajem. Okolní krajina je zcela plochá, takže z hradu byl vynikající výhled na všechny strany, zejména na případné útočníky od východu. Osada a hrad jsou poprvé zmíněny jako Ardud v roce 1335. Dokumenty z 16. a 17. století zmiňují rod Bánffyů coby vlastníky panství mezi lety 1552 a 1687 mezi tureckými invazemi. V červenci 1991 byl hrad poškozen během chorvatské války za nezávislost, kdy zde došlo k dělostřeleckému útoku Jugoslávské lidové armády (JNA). Po útoku chorvatské orgány zaslaly jugoslávskému ministerstvu obrany a všem velitelstvím JNA seznam chorvatských kulturních památek označených ochranným znakem Haagské úmluvy o ochraně kulturních statků v případě ozbrojeného konfliktu. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Erdut Castle na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Erdut na Wikimedia Commons
Erdut Castle

Erdut Castle (Croatian: Erdutska kula, Serbian: Ердутска кула, romanized: Erdutska kula, Hungarian: Erdődi vár) is a castle in Erdut, Croatia. Built in the 14th century, Erdut Castle lies on a bluff 70 metres above the Danube. The surrounding area below the bluff is completely flat, which provided an excellent view of any marauding hordes invading from the east. The settlement and castle is first mentioned as Ardud in 1335. The documents of the 15th century in Titel provost and the Bánffy family owned estate is mentioned in the Erdődy, dated 1552 and 1687 between the Turkish occupations. The castle was damaged in July 1991, during the Croatian War of Independence, in an artillery attack launched by the Yugoslav People's Army (JNA). In the aftermath of the attack, Croatian authorities sent a list of Croatia's cultural monuments marked with the protective sign of the Hague Convention for the Protection of Cultural Property in the Event of Armed Conflict to the Yugoslav Defence Ministry and all JNA headquarters. The 1.3 million kunas reconstruction of the site funded from the European Regional Development Fund was announced in late July 2022. References
Château d'Erdut

Le château d'Erdut est un château situé dans la ville croate d'Erdut tout près de la frontière avec la Serbie. Historique Construit au XIVe siècle, il domine le Danube de 70 mètres. Les environs sont plats ce qui a conféré au château un rôle défensif majeur contre les invasions venues de l’est. Source (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Erdut Castle » (voir la liste des auteurs). Portail de la Croatie Portail des châteaux
Furján vára

Furján vára (horvátul: Grad Furjan), várrom Horvátországban, a Szluinhoz tartozó Sastavak falu határában. Fekvése Gornji Furjantól délkeletre, de már Sastavak falu határának nyugati részén fekvő magaslaton áll. Története A vár építési ideje nem ismert. A Frangepánok terzsaci uradalmához tartozott. Sokolacnak is nevezik. A vár mai állapota A szabálytalan háromszög alakú építmény volt, délkeleti falában egy egykor kúp alakú tetővel fedett hengeres lakótoronnyal, melynek falai ma is több emelet magasan állnak. Egykori várudvara sűrű bozóttal van benőve, az ezt övező falak néhány helyen még 2-3 méter magasan állnak. A vár egyéb építményeinek nem maradt nyoma. Jegyzetek Források Furján a Varak.hu oldalán Archiválva 2017. április 29-i dátummal a Wayback Machine-ben Lako.com.hr: Furjan (horvátul)
Tvrđava Kurjaković

Tvrđava Kurjaković, srednjovjekovna obrambena fortifikacijska građevina obnavljana i adaptirana u kasnijim vremenskim razdobljima. Nalazi se na uzvišenju uiznad grada Obrovca, uz tok rijeke Zrmanje. Zaštićena je kao kulturno-povijesna cjelina grada Obrovca pod brojem Z-4245. Povijest Stari grad Obrovac razvio se kao podgrađe tvrđave, a prvi put se spominje u izvorima 1337. godine kao Obrouec, Hobrouec ili Hobrouac. Utvrda i grad su od 14. stoljeća bili u posjedu krbavskih knezova Kurjakovića iz roda Gusića. Godine 1387. u utvrdi stoluje knez Karlo II. Kurjaković († 1424.) sa svojim stričevima Nikolom, Tomom i Butkom. U drugoj polovici 14. stoljeća, Obrovac je važno trgovačko središte za uvoz zadarske i paške soli u Kraljevinu Hrvatsku. Posljednji krbavski knez Ivan Karlović († 1531.) izgubio je Obrovac s tvrđavom 30. ožujka 1527. godine kada Turci otimaju njegov posjed u tom kraju. Obrovac i tvrđava Kurjakovića ostali su pod osmanskom vlašću do 1647. godine, kada su mletačke snage pod zapovjedništvom generala Leonarda Foscola u vrijeme Kandijskog rata osvojile i porušile tvrđavu Kurjaković. Godine 1670. Turci su se opet uspjeli domoći Obrovca, da bi ga 1687. godine konačno oslobodio uskočki zapovjednik Stojan Janković Karakteristike utvrđenja Tvrđava je tijekom stoljeća mijenjala svoj prvobitni izgled. Za vrijeme osmanske uprave najvjerojatnije je bila kvadratnoga oblika i imala je četiri kule na uglovima. Preinake na tvrđavi su rađene i kada je dospjela pod mletačku vlast. Tvrđava je u svom gornjem dijelu bila zaštićena bedemima, a sastojala se od dvora Kurjakovića koji je s unutarnje strane bio četverokutnoga oblika, dok je s vanjske strane izgrađena s obilježjima masovne kule. Dvor i prednje dvorište opasivao je masivan bedem. Na ulazu u dvorište stajala je četvrtasta kula, a u dvorištu se nalazila cisterna za skupljanje vode. Izvori Vanjske poveznice Tvrđava Kurjaković – tz-obrovac.hr Arhivirana inačica izvorne stranice od 25. rujna 2024. (Wayback Machine) Službene stranice grada Obrovca
Obrovac vára

Obrovac vára (horvátul: Stari grad Obrovac), vár Horvátországban, a Velebit-hegység lábánál, a Zrmanja-folyó partján fekvő Obrovac városában. Fekvése Obrovac belvárosa felett délre fekvő domb tetején találhatók a vár romjai. Története Obrovac vára a 14. századtól a korbáviai grófok a Kurjakovicsok birtoka volt. Első említése a 14. században történt. A vár a középkorban azt a fontos kereskedelmi utat ellenőrizte, amely Likából a Velebit-hegységen át vezetett a tengerparti városok felé. 1387-ben család birtokainak központjaként említik. A század második felében már jelentős kereskedelmi központ. Feltételezhető, hogy az egyik legjelentősebb fennmaradt glagolita kódex, az 1402 körül írt berlini misekönyv is itt, a Kurjakovics grófok déli birtokainak székhelyén íródott. Ebben történik említés a koprivai Szent György kolostorról, melynek maradványai ma is láthatók az obrovaci temetőben. A török 1527-ben foglalta el Obrovacot, mely egészen 1647-ig uralma alatt maradt, amikor a kandiai háború során a Leonardo Foscolo vezette velencei hadak elfoglalták és lerombolták. A török-velencei határon álló vár még egyszer, 1670-ben török kézre került és csak 1687-ben szabadították fel végleg Stojan Janković hajdúi. A török érkeztével nagy számú lakosság menekült a biztonságosabb, velencei uralom alatt álló területekre, főként Zenggre, Vinodolra és az Isztriára. Obrovac vidéke rendkívül gazdag volt fában, ezért a török sok fát szállított innét hajóépítésre, melyet a velenceiek támadásaikkal többször próbáltak akadályozni. A város ugyanis a tengerig hajózható Zrmanjának köszönhetően egyben fontos kereskedelmi kikötőhely is volt. Obrovac ugyanakkor török fontos támaszpontja volt az uszkókok elleni harcban, valamint a Pag, Rab és Krk szigetei elleni rablótámadásokban. A felszabadítás után a várba velencei őrséget helyeztek. 1694-ben az őrség hanyagsága miatt a vár tornyában felrobbant három hordó puskapor és az ezt követő tűzben az egész vár leégett. A tűzben az őrség is elpusztult, egyedül az akkor várkapitány Dimitar Vlasto menekült meg. Maradványait a lakosság házak építéséhez hordta el. A vár mai állapota A város feletti magaslaton állnak a Kurjakovics grófok obrovaci várának romjai. Eredetileg négyszög alaprajzú volt, falait négy saroktorony erősítette. Az 1694-es tűzvészben a vár rommá lett. Maradványait a lakosság házak építéséhez hordta el, de falai helyenként még mindig emeletnyi magasságban állnak. Jegyzetek Források J. Canigo: Sredovječne kute i gradine oko Novigrada i Karina - Obrovac na Zrmanji (horvátul) Obrovac város hivatalos oldala Archiválva 2020. augusztus 5-i dátummal a Wayback Machine-ben (horvátul) Obrovac turisztikai irodájának honlapja Archiválva 2024. szeptember 25-i dátummal a Wayback Machine-ben (horvátul) Lako.com.hr:Obrovac (horvátul)
Frangepán-várkastély (Novi Vinodolski)

A Frangepán-várkastély egy 13. századi várkastély maradványa Horvátországban, Novi Vinodolski városában. Fekvése A város központjában, a szűk Frangepán téren áll a várkastély megmaradt része a négyszögletes toronnyal. Története A Frangepán-várkastély építési ideje ismeretlen, de a vinodoli törvénykönyv születésekor 1288-ban már a Frangepán család tulajdonában volt és maradt egészen 1671-ig. Frangepán Ferenc Kristóf kivégzése után birtoklása a magyar kamarára szállt. 1685-ben a kamara Rigoni Ferenc bárónak adta bérbe. Ez alkalommal leírták a belsejét is melyből kiderül, hogy földszintjén pincék és raktárak voltak, még a pálosoknak is volt itt raktárhelyiségük. 1692-ben a magyar kamara az összes volt Zrínyi és Frangepán tengermelléki birtokot ötszázezer forintért az osztrák kamarának adta át. Így Novi is az osztrák kamara igazgatása alá került. 1749-ben újra változtak birtokosai, egész pontosan a ljubljanai (Laibach) székhelyű „Banco-Gefôöhlen Administration in Herzogthum Krain und Litorale Austriaticum” birtoka lett. 1761. augusztus 3-án a magas fenntartási költségek miatt a bank az épület kétharmadának lebontására tett javaslatot a bécsi udvarnak, míg egyharmad részét beboltozva lakókastélynak építtette át lezárva ezzel a főtér nyugati oldalát. Így megcsonkítva nyerte el a kastély a mai formáját, melyet a 20. század elején megújítottak. Mai állapota Leglátványosabb megmaradt része a csipkézett oromzatú négy emelet magasságú négyszögletes torony („Kula Turnac” vagy „Kvadrac”) . A kastély régi hengeres tornyának alaprajza a főtér kövezetében kőlapokból van kirakva, ezt a helyiek „rondelának” nevezik. A kastély földszinti részén helyezték el a nemzeti könyvtárat és olvasókört, melyet az illír mozgalom idejében 1845-ben alapítottak. A Josip Mažuranić alapította olvasókör egykor jelentős szerepet játszott a város kulturális életében. Az alapító emlékére az óvárosban levő szülőházán 1988-ban emléktáblát avattak. A kastély második szintjén található a nemzeti múzeum, melyet az egykori püspökség által használt részben alakítottak ki. Az intézményt 1951. május 1-jén alapították Juraj Potočnjak tanár kezdeményezésére. Állandó kiállítása Novi és vidékének múltját, életét, szokásait mutatja be 1288-tól napjainkig. Különösen érdekes a néprajzi gyűjtemény, a régészeti és víz alatti régészeti kiállítás, a művészeti és fegyvergyűjtemény, valamint a Mažuranić emlékkiállítás. Jegyzetek Források Novi Vinodolski város hivatalos oldala (horvátul) Lako.com.hr:Novi Vinodolski (horvátul) Novi Vinodolski képes ismertetője (horvátul)
Danmarks ambassade i Zagreb

Danmarks ambassade i Zagreb er Danmarks diplomatiske repræsentation i Kroatien. Ambassaden blev åbnet i 1994, og er i dag beliggende i Zagrebs centrum på Ulica grada Vukovara. Ambassaden arbejder for at fremme og beskytte danske interesser i Kroatien og styrke de bilaterale relationer mellem Danmark og Kroatien. Historie Danmark og Kroatien har haft diplomatiske relationer siden 1992, da Kroatien blev anerkendt som selvstændig nation. Danmarks ambassade i Zagreb åbnede i 1994, og siden da har ambassaden arbejdet for at fremme de bilaterale relationer mellem Danmark og Kroatien. Aktiviteter og samarbejde Danmarks ambassade i Zagreb arbejder for at styrke de bilaterale relationer mellem Danmark og Kroatien. Ambassaden samarbejder med kroatiske myndigheder og virksomheder for at fremme handel, kultur og politiske relationer mellem de to lande. Ambassaden har også et tæt samarbejde med den danske turistindustri for at promovere Danmark som turistdestination for kroatiske rejsende. Se også Kongeriget Danmarks ambassader Referencer
Church of the Dormition of the Theotokos, Osijek

The Church of the Dormition of the Theotokos (Serbian: Црква успења пресвете Богородице; Croatian: Crkva uspenja presvete Bogorodice) is a Serbian Orthodox church located in Donji grad, Osijek in eastern Croatia. The modern day church was completed in 1979 at the site of an earlier Serbian Orthodox church which was destroyed by the Ustashe regime in 1942 during the World War II Genocide of Serbs in the Independent State of Croatia. The new building was designed by Dragomir Tadić who was inspired by Serbo-Byzantine Revival style. Due to this architectural style, the building is commonly known as Slavonian Lazarica after famous medieval Lazarica Church in Kruševac, Serbia. History The wooden Eastern Orthodox church in Osijek was constructed at the time of the Great Migrations of the Serbs. The new brick building dedicated to Paraskeva of the Balkans was erected at the same site in 1719. The main church of Transfiguration of the Lord at the site of contemporary church was completed in 1743 as an grandiose building modeled after the Church of Saint Demetrius in Budapest (itself destroyed in 1940's). As there was no goldsmith trained to build gilded dome of the church, some of the most prominent merchants in local Eastern Orthodox community collected 135 Gold ducat of Venice which were embedded into the dome to create the desired effect. In 2020 the parish initiated construction of the new cultural center. Gallery See also List of Serbian Orthodox churches in Croatia Church of Saint Prince Lazar Eparchy of Osijek Plain and Baranya Serbs of Croatia References
Ražanac Veli

Ražanac Veli (Krivi Školj, Istočni Školj) je nenaseljeni otočić u Velebitskom kanalu, sjeverno od naselja Ražanca, od kojeg je udaljen oko 3.5 km Površina otoka je 77 183 m2, duljina obalne crte 1525 m, a visina 10 metara. Iz pomorske karte je vidljivo da svjetionik emitira svjetlosni signal: B Bl 5s. Nazivni domet svjetionika je 9 milja. Izvori Vanjske poveznice
Ražanac Veliki (Istočni Školj)

Ražanac je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju, ki pripada Hrvaški. Ražanac, na katerem stoji svetilnik, se na nekaterih pomorskih kartah imenuje tudi Istočni Školj ali pa Veli Ražanac. Otoček leži v Velebitskem kanalu, severno od naselja Ražanac, od katerega je oddaljen okoli 4 km. Površina otočka meri 0,077 km². Dolžina obalnega pasu je 1,53 km. Najvišji vrh je visok 10 mnm. Iz pomorske karte je razvidno, da svetilnik oddaja svetlobni signal: B Bl 5s. Nazivni domet svetilnika je 9 milj. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Savica (jezera)

Jezera Savica nalaze se u Zagrebu, sjeverno od rijeke Save, između Mosta mladosti i Domovinskog mosta, na području naselja Savica Šanci, te uz zapadni rub Petruševca. Ukupno je 12 jezera Savice udaljenih 5 km od centra grada. Jezera su: Ciganska, Hawai, Labuđe jezero, Lopočara, Mala Graba, Mazutara, Plavac, Plitka, Potkova, Veliko jezero, Vrbova i Žuta Graba. Jezera Savice spadaju u kategoriju značajnog krajobraza od 1991. godine, te ornitološkog rezervata, što znači da ondje nisu dopušteni zahvati i radnje koje narušavaju obilježja zbog kojih je proglašen. Područje jezera uz Savu je naglašenih izvornih prirodnih obilježja, visoke razine bioraznolikosti, značajno kao ornitološki rezervat i zaštićeni krajobraz nalazi se tridesetak minuta pješačenja od tramvajske stanice Borovje ili s Radničke ceste i naselja Savica Šanci nekih dvadesetak minuta pješačenja, također se može doći na sjeverni dio jezera autobusom 217 s Kvatrića (iziđe se na stanici Pokupska i 5 min pješačenja) ili autobus 218 s Glavnog kolodvora (od stanice Savica I. ima 10-ak minuta pješačenja do jezera). Do jezera se može doći vrlo lako tramvajem od Mosta mladosti, od stanice Borovje i zatim sjevernim savskim nasipom prema toplani TE-TO Zagreb koja se nalazi u naselju Savica Šanci. Galerija Izvori Vanjske poveznice