NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Загрепчанка

Загрепчанка (Zagrepčanka) — висотний будинок, «бізнес-вежа» у столиці Хорватії місті Загребі, що вважається найвищою спорудою країни. Розташована будівля за адресою вул. Савська (Savska), 41, на розі Савської та Вуковарського проспекту. Технічні дані та опис Загрепчанка займає перше місце серед будівель за висотою (коли включати висоту антени) в Хорватії. Висота 27-поверхового будинку — 94,6 метрів. Розміщена на даху радіощогла збільшує загальну висоту споруди до 109 метрів. Будинок має два підземні рівні, які використовуються для паркування автомобілів. Будівлю обслуговують 8 ліфтів. Хмарочос є частиною архітектурного комплексу, який включає в себе нижчі 3-рівневі бізнес-об'єкти, артінсталяцію та фонтан. Вежа «Загрепчанка» складається з трьох частин. Центральна частина має 26 поверхів, західне крило має 21 поверх, нарешті, східне крило має 19 поверхів. Фасад будівлі облицьований плитами з білого мармуру та дзеркальним зеленим склом. На просторі між 25-м і 26-м поверхами є 23 трикутні виступи. Центральний корпус складається із 24 балок, а бічні крила мають по 23 балки. Бічні корпуси є гіперболічно вигнутими по відношенню до вертикальної осі. Історія Вежа була побудована за СФРЮ — в 1976 році архітекторами Славком Єлінеком (Slavko Jelinek) і Бериславом Вінковичем (Berislav Vinković). Приблизно через десять років після завершення будівництва важкі мармурові плитки почали падати з фасаду. Це було пов'язано з низькою якістю матеріалу, який був замовлений для споруди. Через небезпеку, співробітники повинні були входити до будівлі через імпровізований тунель, зроблений із дерев'яних дощок і сталевих решіток. Ця нещаслива особливість хмарочоса по праву заслужила прізвисько для нього «Пекельна вежа». Реконструкція «Загрепчанки» розпочалася лише в 2000-х і просувається доволі мляво, адже у 2-й половині десятиліття пошкодження західного крила в цілому усунені, а от із боку східного крила, як і раніше, залишаються. До 2006 року Zagrepčanka за розмірами власне будівлі була найвищою спорудою в Хорватії, поки її не перевершив хмарочос Eurotower (97,8 м), однак за сукупною висотою (разом із антеною 109 м) залишається найвищим хорватським офісним будинком і надалі. Факти В оформленні хмарочоса використані мозаїки, створені відомим хорватським художником Едо Муртичем (Edo Murtić ). На краю «Загрепчанки» є однойменна трамвайна зупинка — денних маршрутів №№ 3,4,5,13,14,17 та нічних 32 і 33. Верхівка хмарочоса недоступна для громадськості, але на першому поверсі є декілька магазинчиків. Оскільки в Загребі є сучасніші офісні приміщення, які до того ж продовжують будуватися, вартість квадратного метра у «Загрепчанці» з часом падає. Вісьмох ліфтів, що обслуговують хмарочос, явно недостатньо, адже подеколи ліфт доводиться чекати протягом декількох хвилин. Вежу «узурпував» яструб, який згори кидається на гризунів і дрібних тварин, яких помітить на зелених насадженнях, що оточують хмарочос. Галерея Джерела та посилання Загрепчанка на www.emporis.com [Архівовано 29 вересня 2007 у Wayback Machine.](англ.) Patricija Kiš Архітектор, який любив хмарочоси [Архівовано 7 березня 2012 у Wayback Machine.] // газ. Jutarnji list за 16 листопада 2009 року (хор.)
Galerija umjetnina "Branislav Dešković"

Galerija umjetnina "Branislav Dešković" je galerija u mjestu Bolu na otoku Braču, osnovana 1963. godine. Ime je dobila po umjetniku Branislavu Deškoviću, čija su djela izložena u ovoj galeriji. Galerija smještena je u palači s konca 17. stoljeća građenoj u renesansnom i baroknom stilu. U njoj su izložena djela suvremene hrvatske umjetnosti. U stalnoj postavi ove galerije se nalazi preko 300 umjetnina. Izložena su djela: Grge Antunca, Ive Dulčića, Nevenke Đorđević, Raoula Goldonija, Ljube Ivančića, Ante Kaštelančića, Velibora Mačukatina, Ivana Meštrovića, Jerolima Miše, Ede Murtića, Tome Rosandića, Marina Tartaglie, Dalibora Parača, Šime Perića, Jurja Plančića, Otona Postružnika, Miljenka Stančića, Frane Šimunovića, Ive Šebalja, Slavka Šohaja, Emanuela Vidovića i drugih. Također, galerija je mjestom povremenih izložbi. Izvori
Grabovača

Grabovača is a cave park located in Perušić, Croatia. It is the elevation of the mid-Velebit, which is situated between the Lika karst plains and fields in Perusic, 2 km from the center of Perušić. It is located at 770 m above sea level near the karst basin of the river Lika. With it on the west and south shoots wide panorama of the vast karst plateau with Lika River canyon, an artificial lake breads and green wall on the far horizon of Velebit. On the east side, historical monuments tower from the late 17th-century parish church, from the late 17th the century. On Grabovaca there is many underground karst forms, which make up a quarter of the total number of protected cave facilities in Croatia. The complex variety and abundance of calcite formations valuable speleological phenomena (six cave and a cave) is located at spatially restricted sites of only 1.5 km2 (0.58 sq mi). The park features eight caves and a pit, all which feature calcite formations. The park is protected and managed locally. The caves are available to be seen in all the seasons except winter. The Grabovača cave is planning to connect to the existing lighting electricity as a source of power even in the current year, and the obtaining of financial assets and replace with a new lighting system that would be adapted to environmental standards in a way that the minimum extent color temperature lighting effect the existing microclimate of the cave. There are 24 fully or partially explored caves. Five caves are protected as geomorphological natural monuments: Samograd, Medina cave, Amidžina cave (1964), Budina ice cave and Petrićeva cave (1970). Caves Budina and Samogradić are sites protected under the EU eco network Natura 2000. Cave Samograd Length is 345,8 m (1134 ft). It consists of several chambers: Frass chamber (named after travel writer), Perušića chamber (honoring the lords of Perušić), Karlovića chamber (honoring the Croatian count) and Kukuljevića chamber (named after Ivan Kukuljević). Human bones and pottery found inside the cave date from 12th to 1st century BC. The signatures of Austrian officers date from 1835. In 1886 Samograd Cave Development Committee (Croatian: Odbor za uređenje špilje Samograd) was established, the first association related to caves in Croatia. It was illuminated in 1890. Trails and stairs were first constructed in 1903, for a planned visit of count Khuen Hedervary to Lika region. The first plan of Samograd was made in 1911, making it the first plan of a tourist cave in Croatia. See also List of Dinaric caves References Further reading Božić, Vlado (2015). "Špilja Samograd u Perušiću" [The Samograd Cave in Perušić] (PDF). Senjski zbornik (in Croatian). 42–43 (1): 525–542. Retrieved 24 February 2020.
Пещерный парк Грабовача

Грабовача (хорв. Grabovača) — гора и комплекс пещер (пещерный парк), расположенный Хорватии в исторической области Лика рядом с городом Перушич (в 2,5 км от его центра). Государственное учреждение «Пещерный парк Грабовача» было основано в 2006 году. Площадь его территории составляет 595,5 га. Пещерный парк расположен на горе высотой 770 м, относящихся к массиву Велебит. На западе граничит с карстовой долиной реки Лика. На восточной стороне горы находятся исторические памятники: башни кулы XVI века и церковь XVII века. На Грабоваче множество подземных карстовых пещер. Пещерный комплекс изобилует кальцитовыми образованиями. В его состав входят 6 пещер и одна карстовая шахта, из них 3 пещеры признаны памятниками природы. Парк находится под местной охраной и управлением. Пещеры доступны для посещения в любое время года, кроме зимы. Пещера Самоград Из пещер наибольшей популярностью пользуется Самоград, расположенная на восточном склоне горы на высоте 675 м над уровнем моря. Её длина составляет 240 м, высота сводов — от 4 до 30 м. Ширина в некоторых местах доходит до 25-30 м. От входа пещера постепенна расширяется, переходит в зал и затем вновь сужается. Для удобства туристов оборудованы ступени и тропы. Температура воздуха в пещере составляет 7-10°C. Всего в пещере 4 зала. Первый из них, зал Фраса, назван в честь местного школьного инспектора Юлия Фраса, который в 1850 описал пещеру. Второй, зал Перушич, назван в честь дворянского рода Перушич. Зал Карловича назван в честь Ивана Карловича, местного правителя XVI века. Наконец, зал Кукулевича, назван в честь историка Ивана Кукулевича-Сакцинского, который занимался антропологическими исследованиями пещеры. Ссылки Официальный сайт парка Архивная копия от 16 февраля 2020 на Wayback Machine Примечания
Печерний парк Грабовача

Грабовача (хорв. Grabovača) — гора і комплекс печер (печерний парк), розташований Хорватії в історичній області Ліка поруч з містом Перушич (за 2,5 км від його центру). Державна установа «Печерний парк Грабовача» було засновано ву 2006 році. Площа її території складає 595,5 га. Печерний парк розташований на горі заввишки 770 м, що належать до масиву Велебит. На заході межує з карстовою долиною річки Ліка. На східній стороні гори знаходяться історичні пам'ятники: вежі кули XVI століття і церква XVII століття. На Грабовачі безліч підземних карстових печер. Печерний комплекс рясніє кальцитовими утвореннями. До його складу входять 6 печер і одна карстова шахта, з них 3 печери визнані пам'ятками природи. Парк знаходиться під місцевою охороною та управлінням. Печери доступні для відвідування в будь-який час року, крім зими. Печера Самоград З печер найбільш популярною є Самоград, розташована на східному схилі гори на висоті 675 м над рівнем моря. Її довжина становить 240 м, висота стель — від 4 до 30 м. Ширина в деяких місцях доходить до 25-30 м. Від входу печера поступово розширюється, переходить в зал і потім знову звужується. Для зручності туристів обладнано східці і стежки. Температура повітря в печері становить 7-10°C. Всього в печері 4 зали. Перший з них, зал Фраса, названий на честь місцевого шкільного інспектора Юлія Фраса, який в 1850 описав печеру. Другий, зал Перушич, названий на честь дворянського роду Перушич. Зал Карловича названий на честь Івана Карловича, місцевого правителя XVI століття. Нарешті, зал Кукулевича, названий на честь історика Івана Кукулевича-Сакцинського, який займався антропологічними дослідженнями печери. Примітки Посилання Офіційний сайт парку [Архівовано 16 лютого 2020 у Wayback Machine.]
Salamun Mali

Salamun Mali (Salamon 1) je nenaseljeni otočić uz zapadnu obalu Istre, dio Vrsarskog otočja. Površina otoka je 24.587 m2, duljina obalne crte 590 m, a visina 14 metara. Prema Zakonu o otocima, a glede demografskog stanja i gospodarske razvijenosti, Salamun je svrstan u "male, povremeno nastanjene i nenastanjene otoke i otočiće" za koje se donosi programe održivog razvitka otoka. U Državnom programu zaštite i korištenja malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i okolnog mora Ministarstva regionalnoga razvoja i fondova Europske unije, svrstan je pod male otoćiće. Pripada općini Vrsar. Izvori Vanjske poveznice
Salamun Mali

Salamun Mali je nenaseljen otoček v Jadranskem morju, ki je del arhipelaga Vrsar. Pripada Hrvaški in spada v občino Vrsar. Otok ima površino 24.587 m2 in 590 m obale. Od Valkanele je oddaljen sto metrov. Približno petdeset metrov južno je istoimenski otok Salamun 2. V skladu z zakonom o otokih in glede na demografske razmere in gospodarski razvoj je Salomon uvrščen v kategorijo majhnih, občasno naseljnih in nenaseljenih otokov in otočkov", za katere se sprejemajo programi trajnostnega razvoja otokov. V državnem programu za zaščito in uporabo majhnih, občasno naseljenih in nenaseljenih otokov ter okoliškega morja Ministrstva za regionalni razvoj in sklade Evropske unije je Salamun Mali uvrščen kot majhen otok. Glej tudi Salamun Veli Seznam hrvaških otokov Sklici
San Marino (otok)

San Marino, maleni otočić oko 200 metara udaljen od obale Novog Vinodolskog. Na otočiću se danas nalazi malena gotička crkvica koja je izgrađena na temeljima neke starije crkve. na otoku je navodno pronađen i kameni natpis natpis namjesnika Dalmacije Flavija Julija Rufina Sarmencija, s imenom rimske carice Helene. Nekada je ribarima služio služio kao osmatračnica za tunu, ali tunare na njemu više nema, a danas na njega povremeno svrate kupači s obližnje plaže. Ime je dobio po crkvici posvećenoj sv. Marinu. Izvori
San Martino (scoglio)

San Martino o scoglio Santa Marina (in croato Sveti Marin) è uno scoglio disabitato della Croazia situato lungo la costa dalmata. Amministrativamente appartiene al comune di Novi, nella regione litoraneo-montana. Geografia San Martino si trova nella parte orientale del canale di Maltempo (Vinodolski kanal), di fronte alla città di Novi e a ovest dell'insenatura di valle Murova (uvala Murovska). Nel punto più ravvicinato, dista dalla terraferma 175 m. San Martino è uno scoglio ovale che misura 100 m di lunghezza e 80 m di larghezza massima. Ha una superficie di 6542 m² e uno sviluppo costiero di 296 m. Al centro, dove si trova la chiesetta gotica di San Marino, raggiunge un'elevazione massima di 3,8 m s.l.m. Come dimostrano gli scavi archeologici, la chiesetta è stata costruita sul sito di una chiesa più grande risalente al periodo degli antichi Croati (VII-X secolo). Un'iscrizione su pietra del III-IV secolo, che cita l'imperatrice Elena, dimostra anche la precedente presenza romana nella zona. Note Bibliografia Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-888-190-244-6. (HR) Državni program [Programma Nazionale] (a cura di), Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića [Analisi, posizione e schema di isolotti e piccole isole, periodicamente abitati e disabitati] (PDF), su razvoj.gov.hr, 2012, p. 10. URL consultato il 28 febbraio 2017. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su San Martino
Botanički vrt Katovnica

Botanički vrt Katovnica je botanički vrt na otoku Hvaru. Nalazi se sjeverno od ceste Dol - Vrbanj (Županijska cesta Ž6204) na predjelu zvan Katovnica. Biljke u ovom botaničkom vrtu uzgojio je starogradski osnovnoškolski nastavnik Matko Roić. Biljke koje su u ovom botaničkom vrtu su domaće sredozemne biljke, koje se tradicijski uzgaja (hvarski lavandin, maslina) te samonikle biljke: brnistra, buhač, kadulja, kozokrvina, majčina dušica, matičnjak, mirta, pistacija, planika, ružmarin, vrisak i dr. Imena biljaka napisana su na kamenim pločama na standardnom hrvatskom, zatim na mjesnom čakavskom narječju hrvatskog jezika te na latinskom jeziku. Ostali dio botaničkog vrta čini model otoka Hvara s posvetom (stihovi Cviteta Škorpe), Faroske hore, obnovljeni trim, zbirke hvarskih stijena i tala i mala meteorološka postaja. Staze u vrtu su uređene i obilježene zemljanim stazicama s kamenim obrubima. Galerija Izvori Hvarski botanički vrt "Katovnica" - briga i mar za autohtono bilje, Grad Stari Grad, 10. siječnja 2015. Vanjske poveznice Hvarski botanički vrt „Katovnica“, starogradsko-polje.com
Park mladenaca

Park mladenaca nalazi se u naselju Siget (Zagreb) u Novom Zagrebu. Park je nastao 70-tih godina 20. stoljeća kada su mladenci nakon sklapanja braka u parku zasadili po jedno drvo kao simbol ljubavi. U parku se nalazi skulptura mladenaca akademskog kipara Stipe Sikirice. Vanjske poveznice Fotografije skulpture Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. svibnja 2015. (Wayback Machine)
Valići (akumulacija)

Valići je vodena akumulacija na rijeci Rječini. Opis Izgrađena je radi HE Rijeke. Gradila se od 1964. do 1966. godine. Kompenzacijski bazen izgrađen je 1966. godine. Armiranobetonska brana nosi isto ime, a nalazi se blizu sela Grohova. Elektroprojekt iz Zagreba proveo je projektne radove. Izvođač radova bila je Hidroelektra. Voda iz akumulacije Valići usmjerava se na postrojenja HE Rijeke preko dovodnoga tlačnog tunela. Postrojenja su u donjem toku, neposredno uz izvor Zvir. Vrela Žic, Elvis; Palinić, Nana; Čebuhar, Larsen; Kajapi, Ivan: Brana i akumulacija Valići na vodotoku Rječine (sažetak) Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. studenoga 2014. (Wayback Machine), V. međunarodna konferencija o industrijskoj baštini posvećena temi Rijeka i industrijsko graditeljsko naslijeđe - baština arhitekture i građevinarstva (održana 25. – 26. svibnja 2012.): Zbornik sažetaka, Palinić, Nana (ur.). - Rijeka : Pro Torpedo, 2012. 48-49. Vanjske poveznice
Kaštel Benković

Kaštel Benković je srednjovjekovni kaštel u Benkovcu. Datira iz druge polovice 15. stoljeća. Zaštićeno je kulturno dobro. Klasificiran je kao profana graditeljska baština. Nije pod UNESCO zaštitom. U prostorijama kaštela smjestio se Zavičajni muzej Benkovac. Najuočljiviji je kulturno-povijesni spomenik u Benkovcu. Nalazi se na brežuljku koji dominira okolnim područjem. Ime je dobio po hrvatskim velikašima - obitelji Benković koja ga je izgradila. Izgradnjom ove utvrde počinje i povijest grada Benkovca. Građevina je kvadratna tlocrta. Na sjeveru je visoka četvrtasta kula "donžon". Za vrijeme turske vlasti kaštel je ojačan s južne strane s dvije manje kružne kule na uglovima. Kortine su ravne a na vrhu ophoda završavaju zupcima. U glavnoj kuli kaštela sačuvano je više strijelnica. S vanjske jugoistočne strane kaštela sagrađena je crkva sv. Ante koja je posljednji put pregrađena 1743. god. u baroknom slogu sa zvonikom na preslicu. Izvori
Каштел Бенковић

Каштел Бенковић је средњовјековни каштел и културно добро у Бенковцу. Датира из друге половине 15. вијека. Класификован је као профана градитељска баштина. Није под заштитом Унеска. У просторијама каштела налази се Завичајни музеј Бенковац. Најуочљивији је културно-историјски споменик у Бенковцу. Налази се на брежуљку који доминира околним подручјем. Каштел је добио име по хрватској великашкој породици Бенковић, која га је и изградила. Изградњом овог утврђења почиње и историја града Бенковца. На сјеверу каштела се налази висока четвртаста кула „донжон”. За вријеме османске владавине каштел је ојачан с јужне стране с двије мање кружне куле на угловима. Кортине су равне, а на врху опхода завршавају зупцима. У главној кули каштела сачувано је више стријелница. Са спољашње југоисточне стране каштела саграђена је црква Светог Анте која је посљедњи пут преграђена 1743. годгодине у барокном стилу са звоником на преслицу. Види још Бенковац Референце
Klinika za traumatologiju KBC-a "Sestre milosrdnice"

Klinika za traumatologiju KBC-a "Sestre milosrdnice" jedina je klinika u Republici Hrvatskoj specijalizirana za zbrinjavanje traumatoloških i ortopedskih bolesnika. Povijest Klinike za traumatologiju Početkom rada Klinike za traumatologiju smatra se otvorenje ratne bolnice, u kojoj su, u prostorijama Više djevojačke škole u Draškovićevoj ulici 19 u Zagrebu smještani i liječeni ranjenici iz Prvoga svjetskoga rata. U međuratnom razdoblju u tim prostorijama djeluje Prva kirurška klinika Medicinskoga fakulteta u Zagrebu. Po završetku Drugoga svjetskoga rata, točnije 16. kolovoza 1948. osnovana je Traumatološka bolnica, koja odlukom Znanstveno-nastavnoga vijeća Medicinskoga fakulteta Sveučilišta u Zagrebu 1983. godine postaje Klinikom za traumatologiju Zagreb. Djelatnici Klinike aktivno sudjeluju u Domovinskom ratu formiranjem ratnih bolnica na prvim crtama bojišnice, a u Klinici je liječen veliki broj civilnih i bojnih ranjenika. Od 20. srpnja 2010. Klinika za traumatologiju djeluje u sklopu Kliničkog bolničkog centra Sestre milosrdnice u Zagrebu. Klinika za traumatologiju danas Klinika za traumatologiju danas je specijalizirana za zbrinjavanje traumatoloških i ortopedskih bolesnika te zauzima vodeće mjesto u uvođenju najsuvremenijih metoda liječenja, kao i znanstvenog pristupa u zbrinjavanju ozljeda i bolesti lokomotornog sustava. Osim toga, Klinika je i nastavna institucija te sudjeluje u izvođenju dodiplomske i poslijediplomske nastave Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, kao i u trajnoj edukaciji u okviru specijalizacija iz kirurgije, ortopedije, ortopedije-traumatologije i subspecijalizacije iz traumatologije. Sudjeluje i u nastavi Zdravstvenog veleučilišta u Zagrebu (studija sestrinstva, fizikalne terapije, laboratorijske medicine i radiološke tehnologije), kao i srednjih medicinskih škola u Zagrebu (medicinske sestre i tehničari te fizioterapeutski tehničari). Ustrojstvo Klinike za traumatologiju Uprava Zavod za kirurgiju zdjelice Zavod za kirurgiju kralježnice Zavod za endoprotetiku Zavod za sportsku traumatologiju Zavod za kirurgiju šake Zavod za opekline Klinička jedinica - Operacijski blok Poliklinika s hitnim prijemom i gipsaonicom Klinička jedinica – Banka tkiva Predstojnik Klinike za traumatologiju je Aljoša Matejčić, dr.med. Izvori Vanjske poveznice KBC Sestre milosrdnice: Klinika za traumatologiju (službene stranice)
Kolansko blato

Kolansko Blato is an ornithological reserve on the Croatian island of Pag. It was established in 1988 and covers an area of 535 ha of swamps. It is located on the south coast of the island of Pag between Novalja and Kolan. Description Kolansko Blato is a Mediterranean swamp characterised by watercourses and wetland vegetation. The immediate surroundings are cultivated fields and rocky pastures. The reserve is important because of the variety of Mediterranean flora and fauna. It is also an important feeding, resting or overnight stay stop during spring and autumn bird migrations for birds originating from Croatia and other parts of Europe. 163 bird species were recorded in the reserve, of which 66 were nestling birds, including the great reed warbler, Eurasian reed warbler, mallard, common pochard, little grebe and glossy ibis. The reserve is endangered for multiple reasons. The reeds that grow on the edges cover more water every year and thus the free surface of water is reduced. Irrational bird hunting, fly ash and the spreading of the Gajac settlement endanger this area. References Bibliography Biology Šašić, Martina; Nahirnić, Ana; Tarmann, Gerhard M. (2016-12-31). "Zygaenidae (Lepidoptera) in the Lepidoptera collections of the Croatian Natural History Museum". Natura Croatica: Periodicum Musei Historiae Naturalis Croatici. 25 (2): 233–248. doi:10.20302/NC.2016.25.19. eISSN 1848-7386.
Kolansko blato

Kolansko blato - blato Rogoza je močvarni ornitološki rezervat na otoku Pagu u Hrvatskoj. Mediteranska je močvara u Kolanskome polju. Ornitološkim rezervatom proglašen je 1988. godine. Prostire se na površini od 535 hektara. Nalazi se na južnoj obali otoka Paga između Novalje i Kolana. Premda u statusu zaštićenog rezervata Republike Hrvatske, nemilice se uništava i degradira njegova biološka vrijednost. Radi prevencije daljnje devastacije Hrvatsko društvo za zaštitu ptica i prirode pokrenulo projekt Zaštita Kolanskog blata i blata Rogoza. U suradnji s projektom Ornitofauna močvara Hrvatske Zavoda za ornitologiju HAZU tiskan je informativni letak. Kolansko blato je mediteranska močvara čija je karakteristika boćata voda i močvarna vegetacija. Neposredno okružje su obradiva polja i kameniti pašnjaci. Važna je zbog raznolike mediteranske flore i faune. Posebno je važna što se ptice porijeklom iz Hrvatske i drugih dijelova Europe tijekom proljetne i jesenske selidbe zaustavljaju u Kolanskom blatu radi hranjenja, odmora ili noćenja. Osim toga mnoge vrste ptica prezimljuju na ovom mjestu. Zabilježene su 163 ptičje vrste, od kojih je 66 gnjezdarica. Ovdje borave svilorepa, čapljica voljak, kokošica, veliki trstenjak, trstenjak cvrkutić, divlja patka, glavata patka, mali gnjurac, crna liska, mlakuša, morski kulik, razne čaplje, blistavi ibis, ćurlini i dr. Rezervat je ugrožen s više strana. Trska koja raste na rubovima obrasla je rubove pa se svake godine sve više smanjuje slobodna površinu vode. Neracionalni lov ptica, izlov ugora i jegulja vapnom i otrovnim mlječikama i širenje naselja Gajac ugrožava ovo područje. Izvori Vanjske poveznice CROATIAN Amateur Radio FLORA FAUNA Program Croatian Protected Areas valid for Croatian (9A) and World Flora Fauna Programs - Kolansko blato (Izvor: http://www.ezadar.hr) Arhivirana inačica izvorne stranice od 14. ožujka 2017. (Wayback Machine)