NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Хорватский католический университет

Хорватский католический университет (хорв. Hrvatsko katoličko sveučilište; лат. Universitas Studiorum Catholica Croatica; HKS) — частный папский университет католической церкви в хорватской столице Загреб. Университет был основан 3 июня 2006 года. Канцлером университета является кардинал Йосип Бозанич, ректором — профессор Желько Танич. По данным на 2016 год, университете обучается около 900 студентов. Имеются отделения психологии, истории, социологии, медсестёр, коммуникации и теологии. История 12 октября 2004 года на 29 пленарном заседании Конференции католических епископов Хорватии в Задаре было принято решение о создании Хорватского католического университета. Конференция католических епископов выступила в роли спонсора строительства университета, основателем университета стала архиепархия Загреба. 6 января 2005 года архиепископ Йосип Бозанич назначил комиссию по учреждению Хорватского католического университета. 3 июня 2006 года Бозанич своим декретом официально основал университет. 3 июля 2008 года Министерство науки, образования и спорта Хорватии выдало лицензию сроком на 5 лет для учреждения в университете образовательных программ по психологии, социологии и истории. Первый учебный год начался в сезоне 2010/2011, когда в первые 40 студентов были зачислены на историческое отделение университета. Во время своего визита в Хорватию папа Римский Бенедикт XVI 4 июня 2011 года назвал создание университета «знаком надежды». В 2012/2013 учебном году были открыты отделения психологии и социологии. Первые бакалаврские степени студенты-историки получили в 2014 году, а психологи и социологи — в 2015 году. В 2016 году студенты получили первые магистерские степени. В июле 2014 года университет получил аккредитацию для научной деятельности в области социальных и гуманитарных наук. Ссылки Сайт университета (хорв.) (англ.) Примечания
Hušnjakovo brdo

Hušnjakovo brdo (poznato i kao Hušnjakov brijeg, Špilja Hušnjakovo) paleolitičko je nalazište na kojem su nađeni ostaci neandertalaca. Nalazi se u zapadnom dijelu grada Krapine. Proglašeno je paleontološkim spomenikom prirode. Važan je paleontološki, paleoantropološki i arheološki lokalitet. Istraživanja započinju 23. kolovoza 1899. godine, kada je Dragutin Gorjanović-Kramberger na poziv fra Dominika Antolkovića posjetio nalazište na Hušnjakovom brdu, kako bi proučio ostatke kostiju i zubi koji su tamo pronađeni. Zbog iskopavanja pijeska, koje se vršilo na spomenutom brdu, radnici su pronašli fragmente kostiju. Tijekom šest godina iskapanja nađeno je oko devet stotina ljudskih fosilnih kostiju, brojna kamena oruđa iz razdoblja paleolitika te fosilni ostaci špiljskog medvjeda, vuka, losa, golemog jelena, toplodobnog nosoroga, divljeg goveda i drugih životinja. Starost ovog bogatog nalazišta odgovara vremenu od prije 130.000 godina. Također su pronađeni i ostaci ognjišta po čemu se može zaključiti da je krapinski pračovjek poznavao vatru. Živio je u špiljama, a pješčenjaci Hušnjakovoga brda bili su vrlo prikladni za kopanje takvih špilja. Kasnije su zatrpane nanosima rječice Krapinice. Na Hušnjakovome brdu osnovan je Muzej evolucije 1970. godine, a na otvorenom prostoru postavljene su rekonstrukcije krapinskog pračovjeka i njegove obitelji uz vatru te rekonstrukcije životinja. Novi muzej, nazvan Muzej krapinskih neandertalaca, svečano je otvoren 27. veljače 2010. godine. Unutarnje poveznice Krapinski pračovjek Muzej krapinskih neandertalaca Krapina Izvori
Sito archeologico di Krapina

Il Sito archeologico di Krapina è un sito archeologico sulla collina di Hušnjak, nei dintorni occidentali della città di Krapina. Scavi La storia degli scavi comincia quasi per caso, quando alcuni abitanti della città iniziarono a estrarre sabbia dalla collina di Hušnjakovo per scopi edilizi e si imbatterono in ossa dall'aspetto insolito. Fu il professor Dragutin Gorjanović-Kramberger, geologo, paleontologo e paleoantropolo croato, a raccogliere e studiare sistematicamente quei materiali, avviando tra il 1899 e il 1905 una campagna di scavo che portò alla luce i resti fossili di almeno 24 individui neandertaliani, adulti e bambini, vissuti in quella zona intorno a 125.000 anni fa. Descrizione Il sito si trovava all'interno di una grotta poi collassata, scavata in una parete di arenaria affacciata sul fiume Krapinica, e i sedimenti conservavano, secondo le stime di Gorjanović-Kramberger, le tracce di un periodo climatico relativamente caldo e prolungato. Ritrovamenti Tra i reperti più significativi spicca il Krapina 3, appartenuto a una donna di vent'anni, sul cui frontale sono stati identificati 42 incisioni intenzionali praticate subito dopo la morte, interpretate come tracce di rituali funebri e dunque di comportamento simbolico. A questa scoperta si aggiunge il ritrovamento di gioielli, considerati tra i più antichi al mondo, che attestano una sensibilità estetica già presente 125.000 anni fa, confutando l'idea che tali capacità cognitive fossero prerogativa esclusiva dell'Homo sapiens. Alcuni resti neanderthaliani ritrovati in questo sito, sono stati indicati come prova che tra questi ominidi si praticasse il cannibalismo. Note Voci correlate Krapina C, cranio fossile di Homo neanderthalensis Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sito archeologico di Krapina Collegamenti esterni (EN) Krapina remains, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Krapina (jaskinia)

Krapina – zbudowana z piaskowca jaskinia znajdująca się na wzgórzu Hušnjak koło miasta Krapina w północnej Chorwacji. Stanowisko archeologiczne okresu środkowego paleolitu. Wewnątrz jaskini wyodrębniono 9 warstw stratygraficznych, pochodzących z okresu interglacjału eemskiego i wczesnej fazy zlodowacenia Würm. Datowane są one metodą rezonansu spinowego oraz uranową na ok. 130 tysięcy lat. Pierwsze prace archeologiczne na stanowisku przeprowadził w latach 1899-1905 Dragutin Gorjanović-Kramberger. Wśród znalezisk znajdują się szczątki fauny będącej obiektem polowań (m.in. jeleń szlachetny, sarna, daniel, łoś, dzik, słoń Palaeoloxodon antiquus, a także niedźwiedź jaskiniowy), narzędzia kamienne reprezentujące kulturę mustierską oraz szczątki neandertalczyków należące do około 70 różnych osobników. Część z nich nosi ślady łupania, nacinania i nadpalania, co bywa interpretowane jako ślady praktyk kanibalistycznych. Niektórzy badacze nie zgadzają się jednak z taką interpretacją, sugerując iż są to raczej ślady drapieżników i uszkodzeń mechanicznych, bądź efekt praktyk pogrzebowych. Przypisy
Iblerov neboder

Iblerov neboder najstariji je neboder u Zagrebu. Ima 10 katova i popularno ga zovu "Drveni neboder". Građen je od 1956. do 1958. godine prema projektu arhitekta Drage Iblera. Zgradu čine poslovna poluugrađena dvokatnica sa stambenim osmerokatnim tornjem – zgrada Autocentra, poznata pod kolokvijalnim nazivom “Drveni neboder”. Sadržajna struktura strogo je diferencirana s trgovačkim lokalima u prizemlju, te uredskim prostorom u dvije etaže podnožja tornja. Zgrada se odlikuje arhitektonskom i graditeljsko-tipološkom vrijednošću te se ubraja u ključna ostvarenja moderne hrvatske arhitekture. Ovaj neboder je zaštićeno kulturno dobro (Z-1472) od 2004. godine. Izvori Poveznice Zagrebački stambeni neboderi
Iza grada

Iza grada je nogometni stadion na Klisu. Domaći je travnjak kliškog Uskoka, a izgrađen je 1985. godine nakon nekoliko godina marljivog rada mnogih Klišana. Prva utakmica na ovom stadionu odigrana je s Iskrom iz Bugojna dok je prvi pogodak na ovom igralištu postigao je Dejan Delevski. Početkom devedesetih godina 20. stoljeća i uspjeha kliških nogometaša na zelenom travnjaku sve se više pridavala i važnost izgledu stadiona pa je tako stadion dobio tribine a krajem povijesnog desetljeća i sjedeća mjesta, sjedalice koji su dvadesetak godina krasile Poljudsku ljepoticu stigle su u Klis. Kapacitet sjedećih mjesta je oko dvije tisuće, a najveću posjećenost ovaj stadion bilježi u jesen 2003. godine na derbiju druge lige između Uskoka i Solina kada je Iza grada bilo više od tri tisuće ljudi. Izvori
Park-šuma Jasikovac

Jasikovac je zaštićeno područje u Hrvatskoj. Nalazi se na širem području grada Gospića. Prostire se u jugoistočnom dijelu grada, između naselja Žabica, predjela „Trupinovac“ i ceste Gospić – Divoselo te obuhvaća područje površine 86 ha, u cijelosti je omeđena iskopanom grabom ukupne dužine 3,7 km. Šuma je nazvana po austrijskom generalu Jasyku, koji je pokrenuo sadnju drveća na ovom području. Park-šuma Jasikovac bila je poznato izletište i šetalište Gospićana u 19. stoljeću. Prvo veliko propadanje Jasikovca dogodilo se 1943. godine kada je talijanski okupator porušio veliki broj hrastovih stabala. I tijekom cijelog Drugog svjetskog rata napravljene su velike štete u ovoj park šumi. Jasikovac je kasnijih godina malo po malo propadao, no nažalost vrhunac tog propadanja dogodio se 2013. godine kada mu je ukinut status zaštićenog područja. Status zaštite ove šume je park šuma. Prevladavajuća vegetacija je hrast, a predjel je zaštićen zbog stoljetnosti hrastova u ovoj šumi. U Jasikovcu su početkom 20. stoljeća bili izgrađeni teniski tereni, gdje je osnovan i najstariji tenis klub u Hrvatskoj, gradski tenis klub "Gospić 1900". U proljeće se u Jasikovcu organizira kros utrka za djecu i odrasle uz prigodan popratni program. Lička ekološka akcija (Lea) pokrenula je ekološku akciju "SOS za Park-šumu Jasikovac" s ciljem, da se obnovi i revitalizira ova vrijedna park-šuma. Izvori
Petroso

Petroso o Kamegnak (in croato Kamenjak) è un isolotto disabitato della Croazia situato a sud dell'isola di Isto. Amministrativamente appartiene alla città di Zara, nella regione zaratina. Geografia Petroso si trova 925 m a sud di punta Benussi (rt Benuš) sull'isola di Isto, e 1,85 km a ovest di Melada. Nel punto più ravvicinato, punta Darchio (Artić) nel comune di Brevilacqua, dista dalla terraferma 27,5 km. Petroso è un isolotto a forma di triangolo isoscele, con il vertice che punta verso ovest e i lati arrotondati, che misura 190 m di lunghezza e 80 m di larghezza massima. Ha una superficie di 0,012 km² e uno sviluppo costiero di 0,485 km. Al centro, raggiunge un'elevazione massima di 13,5 m s.l.m.. Isole adiacenti Oliveto (Maslinjak), isolotto rettangolare situato 800 m a ovest di Petroso. Cernicova (Črnikovac), isolotto ovoidale situato 910 m a nordovest di Petroso. Scoglio Benussi (Benušić), scoglio rotondo situato nei pressi della punta omonima su Isto e 780 m a nord-nordest di Petroso. Isolotto del Conte (Knežačić), isolotto ovale situato 1,6 km a est di Petroso. Note Bibliografia Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-888-190-244-6. (HR) Državni program [Programma Nazionale] (a cura di), Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića [Analisi, posizione e schema di isolotti e piccole isole, periodicamente abitati e disabitati] (PDF), su razvoj.gov.hr, 2012, p. 14. URL consultato il 5 aprile 2017. (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, ISBN 978-886-268-060-8. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia
Kamenjak (Ist)

Kamenjak je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju; pripada Hrvaški. Kamenjak leži pred vhodom v zaliv Široka okoli 1,2 km južno od otoka Ist. Njegova površina meri 0,012 km². Dolžina obalnega pasu je 0,49 km. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Kamenjak 1 (Korčula)

Kamenjak 1 je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju (Hrvaška). Kamenjak leži na vzhodni strani otoka Korčule, od katere je oddaljen okoli 0,5 km, med otočkoma Vrnik in Planjak. Površina Kamenjaka meri 0,021 km². Dolžina obalnega pasu je 0,55 km. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Kamenjak (Velolučki zaljev)

Kamenjak je nenaseljeni Jadranski otočić zapadno od otoka Korčule, a katastarski pripada općini Vela Luka, Dubrovačko-neretvanska županija, Hrvatska. Nalazi se u Velolučkom zaljevu, oko 700 metara od obale Korčule. Površina otočića je 0,0134 km2, duljina obalne crte 439 m, a visina 15 m. Izvori
Kamenjak 2 (Korčula)

Kamenjak 2 je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. pripada Hrvaški. Kamenjak leži na zahodni strani otoka Korčula pred vhodom v zaliv Meja. Otoček, na katerem stoji svetilnik, ima površino 0,013 km². Dolžina obalnega pasu je 0,44 km. Najvišja točka je visoka 15 mnm. Iz pomorske karte je razvidno, da svetilnik, ki stoji na jugozahodni obali otočka, oddaja svetlobni signal: R Bl(2) 6s. Nazivni domet svetilnika je 4 milje. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Kamik (Svetac)

Kamik je pučinska hrid u Jadranskom moru, na hrvatskom dijelu Jadrana. Nalazi se zapadno od otoka Svetca. Najviši vrh je na 40 m/nm. Izvori Literatura Šenoa, Milan. 1949. Prilog poznavanju starih naziva naših otoka. Hrvatski geografski glasnik (objavljeno 15. lipnja 1950.) (11–12): 75–82. ISSN 1331-5854
Камик (остров)

Камик (хорв. Kamik) — скала в составе архипелага Вис, омывается Адриатическим морем. Находится в западном направлении от острова Светац. Физико-географическая характеристика Камик принадлежит архипелагу Вис. Он расположен в Адриатическом море в 1,1 км к западу от острова Светац. Площадь острова составляет 0,007738 км², длина с востока на запад длина — 280 метров, максимальная ширина — 50 метров, береговой линии — 546 метров, наивысшая точка — 40 метров. Он сложен меловыми отложениями. Берега Камика крутые, только на восточном побережье находится низкая седловина с резким подъёмом. Флора и фауна На Камике произрастают виды Allium commutatum, Aurinia leucadea, Capparis orientalis, Crithmum maritimum (критмум морской), Frankenia pulverulenta (франкения порошистая), Lavatera arborea (хатьма древовидная), Lolium rigidum, Lotus cytisoides и Suaeda vera, а также три эндемиков: Limonium vestitum, Puccinellia teyberi и Aurinia leucadea subsp. scopulorum. На Камике обитает эндемик Podarcis melisellensis galvagnii. Примечания Литература Borović I., Marinčić S., Majcen Ž., Raffaelli P.. Mamužić Mamužić. Osnovna geološka karta SFRJ 1:100.000, Tumač za listove Vis K33–33, Jelsa K33–34, Biševo K33–45, Svetac K33–32 i Jabuka K33–31 (хорв.). — Beograd: Savezni geološki institut, 1977. — 67 S. Božanić J., Marasović-Alujević M. Toponimija otoka bivšega života Svetac i Šćedro (хорв.). — Split: Filozofski fakultet Sveučilišta u Splitu, 2020. — 225 S. — ISBN 978-953-352-059-9. Gorman G. C., Soule M., Yang S. Y., Nevo E. Evolutionary Genetics of Insular Adriatic Lizards (англ.) // Evolution. — 1975. — March (vol. 29, no. 1). — P. 52—71. Terzi M., Bogdanović S., D'amico F. D., Jasprica N. Rare plant communities of the Vis Archipelago (Croatia) (англ.) // Botany Letters. — 2019. — Vol. 167, no. 2. — P. 241—254.
Kamešnjak Mali

Kamešnjak Mali je nenaseljen otoček v hrvaškem delu Jadrana. Leži okoli 1 km jugovzhodno od otoka Kakan med Velikim Kamešnjakom in Kaprijami, od katerih je oddaljen okoli 1,2 km. Njegova površina meri 0,074 km². Dolžina obalnega pasu je 1,11 km. Najvišji vrh je visok 20 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Kamešnjak Veliki

Kamešnjak Veliki je nenaseljen otoček v hrvaškem delu Jadrana. Leži okoli 1 km jugovzhodno od otoka Kakan v šibeniškem arhipelagu. Njegova površina meri 0,072 km². Dolžina obalnega pasu je 1,31 km. Najvišji vrh je visok 20 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Kaple svatého Kosmy a Damiána (Vrbanj)

Kaple svatého Kosmy a Damiána (chorvatsky Kapela sv. Kuzme i Damjana u Vrbanju) je kamenný kostel ze 14. století, který se nachází severně od obce Vrbanj, na jižním okraji starogradské pláně na ostrově Hvar. Jižně od kostela se nachází nový hřbitov obce Vrbanj. Kaple je kamenná, obdélníkového půdorysu se čtyřhrannou apsidou. V západním průčelí kaple je typická zvonice. Střecha je pokryta kamennými deskami. Kaple je pokládána za typický příklad středověké architektury na ostrově Hvar. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svatého Kosmy a Damiána na Wikimedia Commons
Kapela sv. Kuzme i Damjana u Vrbanju

Kapela sv. Kuzme i Damjana se nalazi u polju sjeverno od novog groblja u Vrbanju na otoku Hvaru, iznad Starogradskog polja. Utemeljena je 1403. godine oporukom Vrbanjanina Stipana Bilopopića. U 15. stoljeću bila je u funkciji župne crkve Staroga Grada, Dola i Vrbanja. Početkom 19. stoljeća, crkva je zapuštena, a 1888. godine je obnovljena i vraćena bogoslužju. Jednobrodna crkva je pravokutnog tlocrta, a kvadratična apsida ima bačvasti svod zidan nad jednostavnim vijencem kvadratična presjeka. Zidana je priklesanim kamenom u horizontalnim redovima, a brod crkve presvođen je prelomljenim svodom prekrivenim kamenim pločama. U osi glavnog pročelja je jednostavan ulaz u kamenim pragovima i visoka zidana preslica. Smatra se da jednim od najljepših primjera sakralne arhitekture razvijenog srednjeg vijeka na otoku Hvaru. Zaštita Pod oznakom Z-5755 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori Vanjske poveznice Kovačić, Joško. 1993. Spomenici u Vrbanju na Hvaru. O 200. obljetnici posvete župne crkve. Služba Božja: liturgijsko-pastoralna revija. 33 (3): 245–266. ISSN 0037-7074
Kaštel Celio Cega

Kaštel Celio Cega je stara utvrda u Kaštel Starom. Godine 1485.trogirski knez izdaje dozvolu za gradnju kaštela trogirskom plemiću Leonu Andreisu u predjelu Gostinj (u Kaštel Starom). Zbog blizine kaštel Koriolana Ćipika oko kaštela nije formirano naselje. Po povjesničaru Pavlu Andreisu (rođenom oko 1610.) piše da su Andreisi zamijenili s Ceginima za njihov kaštel, koji je bio dotrajao i obnovili s ga velikim troškom. Ako je došlo do zamjene kaštela, onda su Celio Cege sa svoga bivšeg kaštela prenijeli ploču s natpisom o njegovoj gradnji 1501.godine na dotadašnji Andreisov kaštel, koji je prešao u njihovo vlasništvo, te se on danas naziva kaštel Celio Cega. Obitelj Celio Cega daruje svoju zemlju uz bedeme naselja za izgradnju župske crkve sv. Ivana Krstitelja. Izvori Pavao Andreis, Storia della Citta di Trau, Split, 1908.
Kaštel Grobnik

Stari grad Grobnik ili Kaštel Grobnik nalazi se u naselju Grobnik, na vojno i gospodarstveno povoljnom mjestu Vinodola, na brežuljku iznad Grobničkog polja. Povijesno gledano, u sklopu hrvatske države on je već od 10. stoljeća. Od godine 1225. vlasništvo je knezova Krčkih, koji se od 14 stoljeća nazivaju Frankopani. Zidan je u obliku trokuta, opasan zidom i kulama. Ime Grobnik i njegovi vlasnici spominju se 1288. godine u Vinodolskom zakonu, jednom od najznačajnijih pravnih dokumenata feudalne europe. Pisano je glagoljicom na hrvatskom jeziku. U 14. i 15 stoljeću slijede osmanlijski prodori nadomak samog grada. Osmanlije su 1493. slomili hrvatsku vojsku u bitki na Krbavskom polju, ali se knez Bernardin Frankopan, koji je bio vlasnik Grobnika, uspio održati i spasiti iz nje. Iz ruku Frankopana Grobnik je prešao u ruke njihovih rođaka Zrinskih. Godine 1671. nakon Zrinsko-frankopanske urote i propasti tih plemićkih obitelji, stari grad Grobnik je opljačkan i predan Dvorskoj komori.
Grobnik vára

Grobnik vára (horvátul: Grad Grobnik), vár Horvátországban, a Fiume mellett fekvő Grobnik falu központjában. Fekvése Grobnik várának falai a település központjában, a plébániatemplom közvetlen közelében állnak. Története Az ókori libur civilizáció legismertebb emlékei az egykori erődített települések és a jól védhető helyeken épített várak maradványai. A 4. században a várak és őrtornyok láncolata Fiumétól (Tarsatica) a szlovéniai Vrhnikiig (Nauportus) húzódott és maradványaik számos településen fennmaradtak a grobniki uradalom területén. Bár ez a védelmi rendszer feltételezhetően már az ókorban is megvolt, mára fennmaradt formája a középkorban alakult ki. Ennek a védelmi rendszernek Grobnik vára volt a kulcsa, mely a Vinodol felé szétágazó utakat és vidéküket ellenőrizte. Grobnik vára római erődítmény alapjain valószínűleg a 10. században, még a horvát nemzeti királyok idején épült. A Vinodoli Hercegség legnyugatibb vára volt. Neve 1288-ban a feudális Európa egyik legrégibb jogi jellegű forrásában, a glagolita írással írott horvát nyelvű vinodoli törvénykönyvben bukkan fel először. A grobniki uradalom magában foglalta az egész grobniki mezőt és a környező határvidéket, melynek urai 1225 és 1566 között a Frangepánok, majd később a Zrínyiek voltak, akik 1671-ig voltak birtokosai. Ezután 1725-ig a császári kamara, 1766-ig a Perlas grófok, 1872-ig a Batthyányak, majd 1945-ig amikor államosították a Turn-Taxis család birtoka volt. A hagyomány szerint a vár alatti Grobniki mezőn győzték le a horvátok 1241-ben a tatár sereget, erre azonban semmilyen történeti bizonyíték nem áll rendelkezésre. Grobnik jelentősége különösen az 1493-as udbinai csata után nőtt meg, amikor egyházi központtá is vált. A török által lerombolt Modrus helyett megalapították a grobniki káptalant, mely a 18. század végéig működött. Grobnik vára a török elleni védelem egyik legfontosabb láncszeme volt, erődítéseinek többsége a 15. és 17. század között épült. A vár mai állapota A vár háromszög alaprajzú sarkain tornyokkal és féltornyokkal, melyek biztonságát még egy körítőfal fokozza. A falak legnagyobb része a 15. és 17. század között épült. A délnyugati torony földszintjén található a Szent Ilona kápolna máig fennmaradt reneszánsz kapuzatával. A belső udvaron gótikus kút áll, melyet a Frangepánok és a korbáviai hercegek 15. századi címere díszít. A grobniki vár a felújításoknak köszönhetően jó állapotban maradt fenn, ma főként kulturális központkánt működik. Vonzó turisztikai célpont az ide látogatók számára. Többek közt gazdag néprajzi gyűjtemény, képgaléria és étterem található benne. Galéria Jegyzetek Források Lako.com.hr: Grobnik (horvátul) Gjuro Szabo:Középkori várak Modrus-Fiume vármegyében (fordította: Szatanek József)