NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Конавле (општина)

Конавле су општина у Дубровачко-неретванској жупанији, Република Хрватска. Историја До територијалне реорганизације у Хрватској налазила се у саставу старе општине Дубровник. Седиште општине је у насељу Цавтат. У XVI веку већина Срба Конавла били су православни хришћани. За време рата у Хрватској Конавле су другу половину 1991. и прву половину 1992. године биле под контролом ЈНА. Општина је попаљена и опљачкана, конвоји опљачкане робе кретали су се према Црној Гори. У ратним разарањима Конавала од укупно 3222 оштећено је 2468 стамбених објеката. Становништво На попису становништва 2011. године, општина Конавле је имала 8.577 становника, од чега у седишту општине Цавтату 2.153. Општина се састоји од 32 насеља. Напомена: Настала из старе општине Дубровник. Референце [1] Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године Gelo, Jakov (1998). Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima. Zagreb: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske. ISBN 978-953-6667-07-9. Референце Спољашње везе Званична интернет страница (језик: хрватски)
Konavle

Konavle (italienska: Canali eller Valle dei Canali) är en kommun och region i södra Kroatien, söder om staden Dubrovnik. Kommunens huvudort och största stad är Cavtat. Administrativt är Konavle en kommun i Dubrovnik-Neretvas län. Kommunen har 8 250 invånare (2001), varav 96,5 procent är kroater. Konavle består av ett smalt område mellan Sniježnicabergen och Adriatiska havet. Det sträcker sig från kustområdet kring Cavtat till den montenegrinska gränsen vid Prevlaka. Utöver Cavtat ligger endast den sydligaste orten Molunat vid kusten; de övriga 30 orterna ligger i inlandet. Sniježnicabergen når en höjd på 1254 meter, vilket är den högsta punkten i Dubrovnik-Neretvas län. Byn Kuna är på 700 meters höjd den högst belägna orten i länet. Dubrovniks flygplats ligger nära byn Čilipi i Konavle. Fotnoter Se även Kroatiens regioner Kroatiens län Dalmatien
Конавле

Ко́навле (хорв. Konavle) — найпівденніша громада Хорватії, розташована на березі Адріатичного моря. Населення — 8 250 ос. (на 2001 рік). Межує з Боснією та Герцеговиною та Чорногорією. Біля села Чиліпі розташовано Міжнародний аеропорт Дубровника. Тільки місто Цавтат та село Молунат розташовані на березі моря, інші ж у внутрішніх районах громади. По інший бік від Адріатичного моря розташована гора Снєжніца — найвища точка Дубровницько-Неретванської жупанії з висотою 1234 м. Склад громади 31 село та 1 місто: Бротниці — 34 Віталіна — 242 Водоваджа — 212 Габрили — 160 Груда — 753 Дрвеник — 70 Дуба-Конавоська — 75 Дубравка — 265 Дунаве — 173 Джуриничі — 110 Застолє — 143 Звековиця — 400 Комаї — 284 Куна-Конавоська — 30 Ловорно — 160 Люта — 192 Миханичі — 106 Микуличі — 105 Мочичі — 381 Молунат — 217 Палє Брдо — 150 Плочиці — 95 Полиці — 81 Поповичі — 249 Придвор'є — 255 Радовчичі — 228 Стравча — 57 Шилєський — 24 Ускоплє — 124 Цавтат (місто) — 2 015 Чилипи — 838 Ясениці — 22 Галерея Посилання офіційний сайт [Архівовано 29 березня 2022 у Wayback Machine.] gruda.org [Архівовано 13 липня 2011 у Wayback Machine.], сайт села Груда
Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten und Europäische Integration

Das Ministerium für Auswärtige Angelegenheiten und Europäische Integration (kroatisch Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija Republike Hrvatske, kurz MVPEI) der kroatischen Regierung ist das Außenministerium des Landes. Die zentrale Aufgabe ist, alle bilateralen Beziehungen zu „pflegen“. Das Außenministerium (Ministarstvo vanjskih poslova) wurde am 31. Mai 1990 gegründet. Um die Beziehung zur EU zu verbessern, wurde am 3. April 1998 ein Büro zur EU-Integration gegründet, aus dem am 27. Januar 2000 das Ministarstva za europske integracije (deutsch: Ministerium zur Europäischen Integration) hervorging. Zum 16. Februar 2005 wurden beide Ministerien unter dem heutigen Namen zu einem Ministerium vereinigt. Entstehung In zwei Wahlgängen wurde am 22./23. April und 6./7. Mai 1990 ein neues Parlament für die Sozialistische Teilrepublik Kroatien gewählt. Bei der konstituierenden Sitzung am 30. Mai 1990 wurde Franjo Tuđman nach der gültigen Verfassung von 1974 zum Präsidenten gewählt. Zdravko Mršić wurde am 31. Mai 1990 erster Minister für ausländische Angelegenheiten (kroatisch: ministar inozemnih poslova). Adresse Trg N. Š. Zrinskog 7 -8, 10000 Zagreb, Kroatien Liste der Minister Vor der Unabhängigkeit Kroatiens Zdravko Mršić (31. Mai 1990 – 8. November 1990) Frane Vinko Golem (8. November 1990 – 3. Mai 1991) Davorin Rudolf (3. Mai 1991 – 31. Juli 1991) Zvonimir Šeparović (31. Juli 1991 – ) Seit der Unabhängigkeit Kroatiens Zvonimir Šeparović ( – 27. Mai 1992) Zdenko Škrabalo (9. Juni 1992 – 28. Mai 1993) Mate Granić (28. Mai 1993 – 27. Januar 2000) Tonino Picula (27. Januar 2000 – 22. Dezember 2003) Miomir Žužul (23. Dezember 2003 – 17. Februar 2005) Kolinda Grabar-Kitarović (17. Februar 2005 – 12. Januar 2008) Gordan Jandroković (12. Januar 2008 – 23. Dezember 2011) Vesna Pusić (23. Dezember 2011 – 22. Januar 2016) Miro Kovač (22. Januar 2016 – 19. Oktober 2016) Davor Stier (19. Oktober 2016 – 19. Juni 2017) Marija Pejčinović Burić (19. Juni 2017 – 19. Juli 2019) Gordan Grlić Radman (amtierend seit 19. Juli 2019) EU-Erweiterung Das Kroatische Außenministerium verantwortete die Gespräche zur Aufnahme Kroatiens in die EU. Siehe auch Liste der Auslandsvertretungen Kroatiens Weblinks Kroatisches Außenministerium (kroatisch und englisch) Kroatische Regierung (kroatisch und englisch) EU-Erweiterung Einzelnachweise
Ministarstvo vanjskih i europskih poslova Republike Hrvatske

Ministarstvo vanjskih i europskih poslova (MVEP) središnje je tijelo državne uprave nadležno za provedbu utvrđene vanjske politike Republike Hrvatske, neposredno ili putem diplomatskih i konzularnih predstavništava Republike Hrvatske u inozemstvu. Raniji nazivi bili su Ministarstvo inozemnih poslova, Ministarstvo vanjskih poslova, Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija. Djelokrug U djelokrug Ministarstva vanjskih i europskih poslova ulazi: predstavljanje Republike Hrvatske u drugim državama, međunarodnim organizacijama i na međunarodnim konferencijama; razvijanje i unaprjeđivanje odnosa Republike Hrvatske s drugim državama i međunarodnim organizacijama, osobito u procesu približavanja euroatlantskim integracijama (EU, NATO); aktivno sudjelovanje u jačanju međunarodne sigurnosti i suradnje; aktivno sudjelovanje u međunarodnim gospodarskim odnosima; zaštitu prava i interesa hrvatskih državljana koji žive ili borave u inozemstvu te uspostavljanje, održavanje i promicanje veza s hrvatskim iseljenicima; priprema, sklapanje i izvršenje međunarodnih ugovora; pružanje međunarodnopravne pomoći; održavanje i razvijanje veza s diplomatskim misijama stranih država i međunarodnih organizacija u Republici Hrvatskoj, kao i ostvarenje prava stranih diplomata vezano za njihovu diplomatsku zaštitu i privilegije. Diplomatske misije i konzularni uredi Republike Hrvatske Ministarstvo vanjskih i europskih poslova djeluje preko mreže diplomatskih misija i konzularnih ureda Republike Hrvatske. Diplomatske misije Republike Hrvatske u inozemstvu mogu biti: veleposlanstva, poslanstva i stalne misije pri međunarodnim organizacijama. Konzularni uredi Republike Hrvatske u inozemstvu mogu biti: generalni konzulati, konzulati, vicekonzulati i konzularne agencije. Diplomatske misije i konzularne urede osniva predsjednik Republike na prijedlog Vlade Republike Hrvatske. Dosadašnji ministri Popis dosadašnjih ministara vanjskih poslova1: Popis dosadašnjih ministara europskih integracija: Ljerka Mintas-Hodak (od 3. travnja 1998. do 27. siječnja 2000.) - bila je ministrica bez ministarstva, jer je tada postojao Ured za europske integracije Ivan Jakovčić (od 27. siječnja 2000. do 21. lipnja 2001.) - prvi ministar na čelu Ministarstva za europske integracije, u kojeg je prerastao dotadašnji Ured za europske integracije Neven Mimica (od 28. rujna 2001. do 23. prosinca 2003.) Kolinda Grabar-Kitarović (od 23. prosinca do 16. veljače 2005.) - Ministarstvo mijenja ime u Ministarstvo europskih integracija. Ostalo Ministarstvo održava Dubrovački forum, na kojemu okuplja ministre vanjskih poslova i diplomate članice EU-a, NATO-a i UN-a. Pri Ministarstvu djeluje Zaklada Hrvatska kuća. Bilješke Poveznice ministarstvo vanjskih poslova vizni sustav Vanjske poveznice Službene stranice Ministarstva vanjskih i europskih poslova
Ministero degli affari esteri ed europei

Il ministero degli affari esteri ed europei (in croato: Ministarstvo vanjskih i europskih poslova o MVEP) è il dicastero del governo della Croazia che si occupa delle relazioni con l'estero e con l'Unione europea. Lista dei ministri Ministri dell'integrazione europea Il Ministero dell'integrazione europea è stato un ministero di breve durata, stabilito dal premier Ivica Račan nel 2000 a partire dall'Ufficio governativo per l'integrazione europea. Dal 2005 è stato fuso con il Ministero per gli affari esteri dal premier Ivo Sanader. Il ministero era incaricato di supervisionare l'allineamento della legislazione all'acquis europeo in preparazione dell'adesione della Croazia all'Unione europea, avvenuta nel 2013. Note Esplicative Bibliografiche Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ministri degli affari esteri ed europei della Repubblica di Croazia Collegamenti esterni (HR) Sito ufficiale, su mvep.gov.hr.
Министерство иностранных и европейских дел Хорватии

Министерство иностранных дел и европейской интеграции Хорватии — министерство в правительстве Хорватии, которое отвечает за внешние связи и вступление в Европейский Союз. Министры Министры иностранных дел Министры европейской интеграции Ссылки Официальный сайт
Minister za zunanje in evropske zadeve (Hrvaška)

Minister za zunanje in evropske zadeve Republike Hrvaške (hrvaško Ministar vanjskih i europskih poslova ali MVEP) je član Vlade Republike Hrvaške, ki je odgovoren za zunanje odnose države, njena diplomatska predstavništva in odnose z mednarodnimi organizacijami, zlasti z Evropsko unijo. Seznam ministrov Ministri za zunanje zadeve Petnajsti in sedanji minister je Gordan Grlić-Radman, ki je na položaju od 22. julija 2019. Najdlje je bil minister Mate Granić (1993–2000) pod premierjema Nikico Valentićem in Zlatkom Matešo, najkrajši pa Davorin Rudolf, ki je bil na tem položaju tri mesece med majem 1991 in julijem 1991 pod premierjem Josipom Manolićem. Ministri za evropsko integracijo Ministrstvo za evropske integracije je bilo kratkotrajno ministrstvo, ustanovljeno v času predsednika vlade Ivice Račana leta 2000. Nastalo je iz Službe Vlade Republike Hrvaške za evropske integracije in se leta 2005 pod premierjem Ivom Sanaderjem pripojilo k Ministrstvu za zunanje zadeve. Ministrstvo je bilo zadolženo za nadzor nad spremembami zakonodaje, potrebne za uskladitev s pravnim redom Skupnosti v pripravi in v času pristopa Hrvaške k Evropski uniji. Ljerka Mintas-Hodak; 3. april 1998–27. januar 2000 Ivan Jakovčić; 27. januar 2000–21. junij 2001 Neven Mimica; 28. september 2001–23. december 2003 Kolinda Grabar-Kitarović; 23. december 2003–16. februar 2005 Glej tudi Zunanji odnosi Hrvaške Seznam diplomatskih predstavništev Hrvaške Sklici Zunanje povezave
Ministeriet för utrikes- och europeiska frågor

Ministeriet för utrikes- och europeiska frågor (kroatiska: Ministarstvo vanjskih i europskih poslova, akronym MVEP) är ett av den kroatiska regeringens ministerier. Det kroatiska utrikesministeriet ansvarar bland annat för Kroatiens förbindelser med utlandet och Europeiska unionen. Ministeriet leds av utrikesministern, i Kroatien officiellt kallad "ministern för utrikes frågor" (ministar vanjskih poslova). Utrikesministeriet har sitt säte i en byggnad vid Zrinjevac i Nedre staden i Zagreb. Sedan den 19 juli 2019 leds utrikesministeriet av Gordan Grlić Radman. Historik Ministeriet för utrikes- och europeiska frågor skapades i samband med antagandet av Kroatiens författning den 31 maj 1990. Det har tidigare haft andra benämningar och då kallats för Utrikesministeriet (Ministarstvo vanjskih poslova) och Ministeriet för utrikes frågor och europeisk integration (Ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija). Under Ivica Račans regeringar (2000–2005) existerade förutom Utrikesministeriet även Ministeriet för europeisk integration (Ministarstvo europskih integracija). Under Ivo Sanaders regering år 2005 sammanfördes detta kortlivade ministerium men utrikesministeriet. Kroatiens utrikesministrar Källa: MVPE.hr (engelska) Europeiska integrationsministrar Referenser
Міністерство закордонних та європейських справ Хорватії

Міністерство закордонних та європейських справ (хорв. Ministarstvo vanjskih i europskih poslova) — центральний орган виконавчої влади Республіки Хорватії, що відповідає за здійснення затвердженої зовнішньої політики держави, або безпосередньо, або через дипломатичні та консульські представництва Республіки Хорватії за кордоном. Коротка історія 31 травня 1990 р. Здравко Мршич призначається першим міністром закордонних справ тоді ще Соціалістичної Республіки Хорватія. З метою покращення взаємин з ЄС 3 квітня 1998 р. утворено Бюро з питань євроінтеграції, з якого 27 січня 2000 р. виникло Міністерство європейської інтеграції (хорв. Ministarstvo europskih integracija). 16 лютого 2005 року з набранням чинності Змін і доповнень до Закону про структуру та компетенцію центральних органів державного управління міністерство з питань європейської інтеграції та міністерство закордонних справ було об'єднано в єдине міністерство закордонних справ та європейської інтеграції (хорв. ministarstvo vanjskih poslova i europskih integracija). З приходом до влади лівоцентристської коаліції Кукуріку міністерство закордонних справ та європейської інтеграції 23 грудня 2011 року було перейменовано на міністерство закордонних та європейських справ. Міністри закордонних справ Хорватії Анте Павелич (1941); Младен Лоркович (1941—1943); Міле Будак (1943—1944); Мехмед Алайбегович (1944—1945). Здравко Мршич (1990); Фране Вінко Голем (1990—1991); Даворін Рудольф (1991); Звонимир Шепарович (1991—1992); Зденко Шкрабало (1992—1993); Мате Гранич (1993—2000); Тоніно Піцула (2000—2003); Міомір Жужул (2003—2005); Колінда Грабар-Кітарович (2005—2008); Гордан Яндрокович (2008—2011); Весна Пусич (2011—2016); Міро Ковач (2016); Давор Іво Штір (2016—2017); Марія Пейчинович-Бурич (2017—2019); Гордан Грлич Радман (2019—). Див. також Міністри закордонних справ країн світу Посли Хорватії в Україні Посли України в Хорватії Хорватія Загреб Примітки
Synagoge (Rijeka)

Die Synagoge von Rijeka ist eine von insgesamt drei Synagogen in Kroatien, die den Zweiten Weltkrieg unbeschädigt überstanden. Nach einer notwendigen Gesamtrestaurierung wurde die Synagoge feierlich im Jahre 2008 eröffnet. Die Synagoge ist das Zentrum der Jüdischen Gemeinde Rijeka und des jüdischen Glaubens in der kroatischen Hafenstadt Rijeka. Sie ist ein bedeutendes Kulturdenkmal der Stadt Rijeka. Geschichte Die Synagoge von Rijeka wurde durch die Initiative des Bundes Orthodoxer Israeliten im Jahre 1930 errichtet. Die Baupläne stammten von den Architekten Győzo Angyal und Pietro Fabbro. Dem getätigten Baustil nach, wurden wenige Verzierungen und Symboliken an der Außenfront der Synagoge angebracht. Die Stilepoche der Moderne überzeugt in einfacher architektonischer Linienführung mit Einflüssen des mediterranen Baustils. Ihr Äußeres besticht wiederum durch die Symbiose und Koloration des Steinkomplexes und den beim Bau verwendeten Backsteinen. Im Innenraum der Synagoge befinden sich ein Vorraum und der Gottesdienstraum, der in drei Abschnitte eingeteilt ist. Je drei Fenster befinden sich an den Seiten des Gotteshauses und an dem Balkon für die Frauen, mit eigenem Eingang in das Gotteshaus. In Kroatien gab es insgesamt 79 Synagogen, davon 23 in vollster Funktion. Heutzutage sind neben der Synagoge in Rijeka, die Synagogen in Split und Dubrovnik in originaler Funktion erhalten. Die erhaltene und renovierte Synagoge von Rijeka befindet sich in der Ulica Ivana Filipovića 9. Eine größere Synagoge befand sich auf der Straßenkreuzung von Cambierieve, dem Kapuzinerplatz und der Zagrad-Straße im Zentrum von Rijeka. Sie wurde 1903 errichtet. Zu der Zeit zählte die Jüdische Gemeinde Rijeka 2.500 Gemeindemitglieder. Sie wurde durch die Nazis im Jahre 1944 zerstört. Restaurierung 1993 wurde mit der Restaurierung der Synagoge von Rijeka begonnen. Es waren Mängel am Dach festzustellen. Die Finanzierung des Daches übernahm die Stadtverwaltung Rijeka. Dadurch wurde der Verfall des Gesamtobjektes aufgehalten. Auch die Grabkapelle im Zusammenhang mit dem Jüdischen Friedhof Kozala wurde durch die Stadtverwaltung saniert. Die Synagoge, als Kulturdenkmal und Kulturgut, wurde durch die Abteilung Denkmalpflege der Stadt Rijeka nach einem erstellten Elaborat und der damit eingehenden Prüfung der Gesamterneuerung restauriert. Das Projekt finanzierte die Stadt Rijeka. 2004 wurde zunächst der sakrale Teil der Synagoge erneuert, da dieser Bereich der Synagoge den Hauptsitz der Jüdischen Gemeinde darstellt und sich dort das gläubige Gemeindeleben abspielt. Danach wurden die Außenfassade und der Synagogenvorplatz erneuert. In den Jahren 2007 und 2008 wurde die Ausgestaltung des Synagogenvorplatzes, der Gemeinderäume und des Balkons abgeschlossen. Eröffnung Der Vorsitzende der Jüdischen Gemeinde Rijeka, Vlado Kon, äußerte sich bei der Neueröffnung der Synagoge im Jahre 2008 wie folgt: Weblinks Synagoge von Rijeka, auf der offiziellen Website der Stadt Rijeka (kroatisch) Foto des Innenraums, auf der offiziellen Website der Stadt Rijeka
Rijeka Orthodox Synagogue

The Rijeka Orthodox Synagogue is an Orthodox Jewish synagogue, located on Ivan Filipović Street, formerly Galvani Street (opposite the Faculty of Economics), in Rijeka in Croatia. The synagogue was built in a Rationalist style in 1931 (when Rijeka was part of Italy). It is one of the very few synagogues in Croatian territory to have survived the destruction of the Nazi period. History The small orthodox synagogue of Rijeka was completed in 1931 to meet the needs of the Orthodox Jews who were in the minority in Rijeka compared to the large Jewish community, which met in the majestic Great Synagogue of Rijeka (built in 1903 and destroyed by the Nazis in 1944). The project was entrusted to the architects Győzo Angyal and Pietro Fabbro. Together with the synagogue of Genoa, it is one of only two examples of a modern-style synagogue built in Italy during the Fascist period. The synagogue has a simple tripartite façade with a central body in red brick and stone slabs with two doors (one of which under a portico leads directly to the women's gallery) and two small windows with an ornamental reference to the Star of David. The interior has a single room with the raised balcony of the women's gallery overlooking the entrance. The Italian-style marble tabernacle containing the holy ark with the books of the Torah was a gift in 1934 from the Jews of Trieste to the Fiuman confreres (until then it adorned the Schola grande in Piazza delle Scuole israelitiche in Trieste). The Orthodox synagogue in Rijeka is one of the very few synagogues in Croatian territory that survived the destruction of the Holocaust. The temple remained standing, because during the Nazi occupation it was used as an ammunition depot, while the large synagogue in Rijeka was destroyed on January 25, 1944. After the war, the small Orthodox synagogue was thus able to house the few surviving Rijeka Jews of that which until a few years earlier was a thriving community of over 2,000 members. The Orthodox synagogue became nationalized property on December 5, 1956. In 1996 it was declared a monument of historical and cultural interest of the city. In 2005–2008 it underwent major restoration works. The small Rijeka community (now reduced to a hundred members) uses it today for major holidays with the assistance of the neighboring communities of Trieste and Zagreb. See also History of the Jews in Croatia List of synagogues in Croatia Rijeka (Croatia) Gallery References Bibliography Falk, Federico (2012). Le comunità israelitiche di Fiume e Abbazia tra le due guerre mondiali (in Italian). Roma, Italy.: CS1 maint: location missing publisher (link)
Sinagoga ortodossa di Fiume

La sinagoga ortodossa di Fiume fu costruita nel 1930 (quando Fiume era parte dell'Italia), in stile razionalista ed è una delle pochissime sinagoghe in territorio croato ad essere sopravvissuta alle distruzioni del periodo nazista. Si trova su via Ivan Filipović, già via Galvani (di fronte alla Facoltà di Economia), a Fiume in Croazia. Storia La piccola sinagoga ortodossa di Fiume fu costruita nel 1930 per soddisfare le necessità degli ebrei ortodossi che a Fiume erano in minoranza nei confronti della grossa comunità ebraica, che si riuniva nella maestosa sinagoga grande di Fiume (edificata nel 1903 e distrutta dai nazisti nel 1944). Il progetto fu affidato agli architetti Győzo Angyal e Pietro Fabbro. Con la sinagoga di Genova è uno dei due unici esempi di sinagoga in stile moderno costruiti in Italia nel periodo fascista. La sinagoga ha una semplice facciata tripartita con un corpo centrale in mattoni rossi e lastre di pietra con due portoni (di cui uno sotto un portico conduce direttamente al matroneo) e due piccole finestre con un richiamo ornamentale alla stella di Davide. L'interno ha una sala unica con il balcone rialzato del matroneo che sovrasta l'ingresso. Il sontuoso tabernacolo marmoreo in stile italiano contenente l'arca santa con i libri della Torah fu un dono nel 1934 degli ebrei triestini ai confratelli fiumani (fino ad allora ornava la Schola grande in piazza delle Scuole israelitiche a Trieste). La sinagoga ortodossa di Fiume è una delle pochissime sinagoghe in territorio croato ad essere sopravvissute alle distruzioni dell'Olocausto. Il tempio è rimasto in piedi, perché durante l'occupazione nazista fu usato come deposito di munizioni, mentre la sinagoga grande di Fiume fu distrutta il 25 gennaio 1944. Dopo la guerra la piccola sinagoga ortodossa poté così accogliere i pochi ebrei fiumani superstiti di quella che fino a pochi anni prima era una fiorente comunità di oltre 2.000 membri. La sinagoga ortodossa divenne proprietà nazionalizzata il 5 dicembre 1956. Nel 1996 è stata dichiarata monumento di interesse storico e culturale della città. Nel 2005-2008 è stata oggetto di importanti lavori di restauro. La piccola comunità fiumana (ora ridotta a un centinaio di membri) la utilizza oggi per le feste principali con l'assistenza delle vicine comunità di Trieste e Zagabria. Galleria d'immagini Note Bibliografia Federico Falk, Le comunità israelitiche di Fiume e Abbazia tra le due guerre mondiali. Roma 2012, Amleto Ballarini (a cura di). Il tributo fiumano all'Olocausto. Roma: 1999 Voci correlate Fiume (Croazia) Sinagoga grande di Fiume Lista delle sinagoghe d'Europa Storia degli ebrei in Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Sinagoga Ortodossa di Fiume Collegamenti esterni Trieste ebraica (la singaoga di Fiume), su triestebraica.it. URL consultato il 7 settembre 2013 (archiviato dall'url originale il 5 marzo 2016). Trieste ebraica (il restauro della sinagoga), su triestebraica.it. URL consultato il 7 settembre 2013 (archiviato dall'url originale il 30 ottobre 2013). La sinagoga di Fiume, su kvarner.hr.