NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tower Center Rijeka

Tower Center Rijeka (ibland stavat Tower Centar Rijeka) är ett affärs- och köpcentrum i Rijeka i Kroatien. Det uppfördes åren 1995–2006 i stadsdelen Pećine, drygt en kilometer från Rijekas stadscentrum. På en yta av mer är 125 000 kvadratmeter rymmer köpcentret 150 mindre butiker och åtta storbutiker. Tower Center Rijeka är sett till antalet butiker och besökare (omkring fem miljoner besökare om året) ett av nordvästra Kroatiens största köpcentrum. Byggnadens affärscentrum är inhyst i en femton våningar hög byggnad som sedan invigningen är ett av Rijekas landmärken. Beskrivning I Tower Center Rijeka finns butiker, stormarknader, banker, växelkontor, restauranger, apotek och underhållningsfaciliteter, däribland biograf och bowling. På fem våningar finns 150 mindre butiker och 8 storbutiker som bland annat saluför kläder, skor, accessoarer, sportutrustning hushållsapparater och möbler. Flera internationella, nationella och lokala butikskedjor och varumärken är representerade i köpcentret. Kommunikationer Köpcentret kan nås med fordon eller buss (busslinje 1 eller 1 b, riktning Pećine). Det ligger även på rutten för Rijekas lokala turistbuss. Besökare med fordon har tillgång till mer än 2 000 kostnadsfria parkeringsplatser i garage. Referenser
Pevnost svatého Marka

Pevnost či tvrz svatého Marka v Trogiru (chorvatsky Kula sv. Marka) je středověká pevnost ve tvaru kruhové věže. Nachází se na severozápadě historické části chorvatského města Trogir ve Splitsko-dalmatské župě. Historie a účel Kruhová tvrz byla postavena v průběhu 15. století, kdy město ovládali Benátčané. Sloužila k obraně města před dělovými koulemi během turecké hrozby. Pevnost se nachází na západní straně pevniny starého města a původně byla spojena asi 150 metrů dlouhou opevněnou zdí s pevností Kamerlengo. Okolní objekty Nedaleko od pevnosti, na promenádě mezi pevností Kamerlengo i pevností sv. Marka, vedle fotbalového hřiště Batarija HNK Trogir, stojí gloriet (klasicistní pavilonek) – kruhová kolonáda v klasicistním stylu. Gloriet byl postaven roku 1809 na počest francouzského maršála Augusta Marmonta v době krátkého období francouzské nadvlády. Gloriet je jedním z nemnoha památek francouzské nadvlády v Dalmácii. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Kula Sv. Marka na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pevnost sv. Marka na Wikimedia Commons
Kula sv. Marka u Trogiru

Kula sv. Marka nalazi se na sjeverozapadu starog dijela grada Trogira. Okruglu kulu prilagođenu obrani od topovskih hitaca gradi Mletačka Republika tijekom 15. stoljeća, u doba turskih nasrtaja. Kula je izložena prema kopnu, a izvorno je bila spojena gradskim zidinama s tvrđavom Kamerlengo. Nedaleko od kule, točnije na šetnici između kule Kamerlenga i same kule, a pokraj nogometnog igrališta stoji Glorijet (klasicistički paviljon) - kružna kolonada klasicističkih oblika. Sagrađen je 1809. god. za vrijeme kratkotrajne francuske vlasti, a u čast maršala Marmonta. Važno je naglasiti da je Glorijet jedan od rijetkih spomenika francuske vlasti u Dalmaciji. Vanjske poveznice
Sankt Markus torn

Sankt Markus torn (kroatiska: Kula svetog Marka) är ett kulturminnesskyddad torn i Trogir i Kroatien. Tornet började uppföras år 1470 av den dåvarande venetianska administrationen och stod färdigt i slutet av 1400-talet. Arkitektur och beskrivning Sankt Markus torn ligger vid havet i den av Unesco världsarvslistade historiska stadskärnans nordöstra hörn. Det cirkulära tornet är uppfört av formade stenblock och var ursprungligen via en ej längre existerande stadsmur förbundet med Kamerlengoborgen. På en framträdande plats mot landsidan finns en minnestavla i sten inmurad i tornet. Minnestavlan är dekorerad med Sankt Markuslejonet och adelsmannen och kammarherren Antonio de Canals namn och vapen. Tornet tros ha färdigställts under hans regeringstid åren 1496–1498. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Markus torn.
Palazzo Ploech

Il Palazzo Ploech è uno storico edificio di Fiume. Storia Il palazzo venne eretto nel 1888 secondo i progetti dell'architetto Giacomo Zammattio. A commissionarne la costruzione fu Annibale Ploech, un meccanico di origine austriaca emigrato a Fiume per lavorare nello Stabilimento Tecnico Fiumano, presso il quale vennero sviluppati i primi siluri. Ploech si distinse all'interno dell'azienda diventandone presto un azionista, e quando l'Italia, la Francia e il Regno Unito iniziarono a fabbricare i propri siluri, egli fece un grande fortuna diventando ricco. Purtroppo Ploech non vide mai il palazzo completato, in quanto morì nel 1884, tuttavia i suoi eredi vi vissero fino al 1988. Descrizione Il palazzo occupa un lotto d'angolo nel centro della città di Fiume. L'edificio presenta uno stile eclettico dalle influenze neobarocche che colloca l'opera nel quadro della corrente dello storicismo centro-europeo. L'angolo curvo è sormontato da una grande cupola, mentre due telamoni sostengono il balcone sopra al grande portale d'accesso. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo Ploech
Ploechpalatset

Ploechpalatset (kroatiska: Palača Ploech, italienska: Palazzo Ploech) är ett palats i Rijeka i Kroatien. Det uppfördes under den österrikisk-ungerska administrationen år 1888 och är en av staden Rijekas mer representativa byggnader. Palatset är uppfört i historicistisk stil och är beläget vid Žabicatorget, mellan Kapucinkyrkan och Rijekaskyskrapan, i den centrala delen av staden. Arkitektur och historik Palatset uppfördes år 1888 på uppdrag av den österrikiska immigranten Annibale Ploech (egentligen Plöch) i dåvarande österrikisk-ungerska Fiume vars officiella (kroatiska) namn idag är Rijeka. För byggnadens uppförande anlitades den Triestefödde men i Rijeka till största del aktive arkitekten Giacomo Zammattio, en begåvad elev hos läromästaren Fertl. Genom sitt arbete förde Zammattio centraleuropeisk hög historicism till Rijeka från Wien. Den i Rijeka inflyttade Ploech var mekaniker till yrket. I Rijeka fulländade Ploech tillverkningen av torpeder. Den första prototypen till en torped hade tidigare utvecklats av den Rijekafödde officeren i österrikiska-ungerska marinen Giovanni Luppis (kr. Ivan Vukić). Med stöd av Rijekas dåvarande borgmästare Giovanni de Ciotta förverkligade och utvecklade den engelske ingenjören Robert Whitehead Luppis idéer inom företaget Silurificio. Ploech utmärkte sig inom företaget och blev snart en av dess aktieägare. När England, Frankrike och Italien började tillverka torpeder blev Ploech förmögen. Kapitalet investerades i fastigheter där familjebostaden (Ploechpalatset) vid Žabicatorget var det mest förnämsta. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ploechpalatset.
Palác Ćipiko

Palác Ćipiko (chorvatsky Palača Ćipiko) je historická budova ze 13. století. Nachází se v historickém centru města v Trogiru na náměstí Jana Pavla II. naproti trogirské katedrále sv. Vavřince. Historie Samotný palác v průběhu času vznikl postupným sloučením několika budov do jediného celku. Nejstarší části pocházejí z raného středověku. Převážná část celku pochází ze 13. století. Nejzásadnějších změn palác doznal v průběhu 15. století, za zdejšího působení humanisty, válečníka a spisovatele Koriolana Ćipika, který si na úpravy a výzdobu paláce najal tehdejší významné umělce Nikolu Florentince, Andriju Alešiho či Ivana Duknoviće. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Ćipiko na Wikimedia Commons
Palača Ćipiko

Palača trogirske obitelji Ćipiko nalazi se nasuprot trogirskoj katedrali. Sama palača je sklop od više zgrada, vremenom spojenih u jedinstvenu cjelinu. Najstariji zidovi datiraju iz ranog srednjeg vijeka, a najveći je dio sklopa nastao u XIII. stoljeću. Najradikalnije promjene palača doživljava u XV. stoljeću, u doba humanista, ratnika i pisca Koriolana Ćipika, koji je za njezinu obnovu angažirao tada najistaknutije umjetnike Nikolu Firentinca, Andriju Alešija i Ivana Duknovića. Vanjske poveznice
Ćipikopalatset

Ćipikopalatset (kroatiska: Palača Ćipiko) är ett kulturminnesskyddat palats i Trogir i Kroatien. Palatset tillkom troligtvis år 1474 genom sammanbyggning av äldre byggnader. Det har sedan dess om- och tillbyggts flera gånger. Ćipikopalatset kallas ibland Stora Ćipikopalatset (Velika palača Ćipiko) för att särskilja det från en annan byggnad kallad Lilla Ćipikopalatset (Mala palača Ćipiko). Båda dessa byggnader är uppkallade efter och har varit i den lokala adliga Cipikoättens ägo. Ćipikopalatset ligger mittemot Sankt Laurentius katedral och loggian i den av Unesco världsarvslistade historiska stadskärnan och är en av stadens sevärdheter. Arkitektur Ćipikopalatset består av två byggnader i romansk stil som sammanförts i en struktur. Palatset har två våningar och vind och dess fasad är tillverkad av huggna och därefter formade stenblock. Flera samtida mästare har anlitats för byggnadens utformning. Palatsets huvudfasad i öster har en portal i renässansstil utformad av Giovanni Dalmata (Ivan Duknović). Den södra fasaden är ett verk av Niccolò di Giovanni Fiorentino (Nikola Ferentinac). Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ćipikopalatset.﻿
Палац Чіпіко

Палац Чіпіко (хорв. Palača Ćipiko) — палац роду Чіпіко у м. Трогірі (Хорватія). Палац видного трогірського роду Чіпіко займає усю зіхідну сторону центральної площі міста. У південній стороні площі, фасадом до бокової сторони Міської лоджії і церкви Св. Варвари, розташувався Малий палац Чіпіко, у будівництві якого брав участь і Нікола Флорентинець (1430—1505). Великий палац Чіпіко знаходиться вздовж західної частини площі, навпроти Муніциального палацу та кафедрального собору Св. Лаврентія. У цьому ансамблі особливо виділяється подвійний бельетаж із пізньоготичними трьохарочними вікнами, зверненими до кафедрального собору. Бельетаж був створений скульптором Андрією Алеші (1425—1505) приблизно у 1470 році. В епоху бароко відбулась перебудова трьохарочного вікна другого поверху у балкон із балюстрадою. У той самий час під балконом була знайдена нова позиція для північного порталу палацу, оформленому у ренесансному стилі Іваном Дукновичем (1440—1514). Зверху монументальний портал вінчала скульптура «Янгол-факельник із гербом роду Чіпіко», створена Дукновичем близько 1480 року, зараз зберігається у Музеї міста Трогіра. Південний портал із медальйонами янголів, що тримають написи із дивізом Коріолана Чіпіко — NOSCE TE IPSVM («Пізнай самого себе»), створив Ніколо Флорентинець у 1470 році. Посередині два лева притримують картуш і гербом сімейства Чіпіко. До вигляду усього комплексу також гарно вписуються ренесансне подвір'я палацу із колонадою, галереями і колодязьним вінком, багато декорованим різьбленим орнаментом. Такий приклад порядку внутрішнього подвір'я і декорацій, характерний для ансамблів, спроектованих Юраєм Далматинцем (1410—1475), очевидно, був успадкований його молодшими співробітниками і послідовниками. Література Антун Травирка. Трогир: история, культура, художественное наследие = Trogir: povijest, kultura, umjetnička baština. — Zadar : Forum, 2008. — 112 с. — ISBN 978-953-291-047-6. Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Палац Чіпіко
Tvrđava Barone

Tvrđava Šubićevac (tvrđava Baron Degenfeld) smještena je sjeverno od stare gradske jezgre Šibenika, nekoliko stotina metara jugoistočno od tvrđave sv. Ivana. Nalazi se na 80 metara nadmorske visine, na brdu koje se zove Vidakuša, zbog toga što se tu, prije gradnje tvrđave, nalazila mala crkva sv. Vida. Prostire se na nešto manje od 4000 četvornih metara, te je prostorno raspodijeljena na dva nivoa. Na onom višem nalaze se glavni obrambeni elementi, dok su se na nižem dijelu, okrenutom prema gradskoj jezgri, nalazile zgrade za smještaj vojnika i vojne opreme. Povijest Izgrađena je 1646. sjeveroistočno od šibenske povijesne jezgre i nekadašnjih gradskih bedema, u isto vrijeme kad i tvrđava sv. Ivana, te je zajedno s njom igrala značajnu ulogu u obrani grada od Turaka 1647. Tvrđave su se gradile zbog ranjivosti grada i osmanskih napada u 17. stoljeću. Zbog učestalog straha od napada se provodi građevinska intervencija na utvrdi Barone koja je time dobila i status tvrđave. Dugo vremena nosila je ime po barunu Christophu Martinu von Degenfeldu, njemačkom generalu u službi Mletačke Republike, vođi obrane Šibenika od 1646. do 1647. Godine 1659. proširio ju je i restaurirao Antun Bernardo, koji je to isto učinio i s tvrđavom sv. Ivana. Gradsko vijeće Šibenika kupilo je tvrđavu te njeno okolno područje 1912. i nazvalo taj dio grada Šubićevac po staroj hrvatskoj plemićkoj obitelji Šubića. Obnova S obzirom na to da Tvrđava Barone predstavlja neprocjenjivu kulturnu baštinu grada Šibenika te ima svoju priču o velikoj hrabrosti i pobjedi, 2014. godine je grad Šibenik započeo s obnovom Tvrđave Barone. Uz pomoć tehnologije su se oživjeli događaji iz 17. stoljeća te se na taj način prikazalo posjetiteljima kako su se odvijale borbe s Osmanskim Carstvom. Osim toga, u obnovu su uključili i prostor za dječje igralište te gastro-kulturni centar. Tvrđava Šubićevac malo je manja od tvrđave sv. Ivana, ali je lakše pristupačna posjetiteljima. S nje se pruža prekrasan pogled na stari grad, šibenski kanal sv. Ante i otoke šibenskog arhipelaga. Izvori Vanjske poveznice Tvrđava Baroine - za posjetitelje. tvrdjava-kulture.hr
Etno-selo Kumrovec

Das Etno-selo Kumrovec (deutsch Dorfmuseum Kumrovec) ist ein ethnographisches Freilichtmuseum in Kumrovec, Kroatien und befindet sich in der kroatischen Hrvatsko Zagorje in der Nähe der Staatsgrenze zu Slowenien am Fluss Sutle. Es gehört zum Museum der kroatischen Zagorje. Es zeigt die Volksarchitektur der Zagorje in situ original erhaltene Häuser aus dem 19. und 20. Jahrhundert. Im Dorf steht das Geburtshaus des früheren jugoslawischen Staatspräsidenten Josip Broz Tito, das Ausgangspunkt der Museumsaktivitäten war. Geschichte Die Geschichte des Museums beginnt 1947 mit ethnographischen Forschungsarbeiten von Marijana Gušić, der Direktorin des Zagreber Ethnologischen Museums in der kroatischen Zagorje. Sie erstellte eine Studie über Kumrovec und insbesondere über das Geburtshaus von Tito. In dessen Folge wurde das Haus in seinen ursprünglichen Zustand restauratorisch zurückversetzt, 1948 ein Denkmal von Tito aufgestellt und in den Folgejahren die Gärten und die Innenausstattung des Hauses renoviert. Im Jahr 1953 wurde das Museum als „Marschall Tito Gedächtnis Museum“ als eine Abteilung des Ethnographischen Museums in Zagreb eröffnet. Zu dieser Zeit wurde ein Plan für die Restaurierung des gesamten Ortszentrums mit 61 Häusern entwickelt. Seit 1969 ist der Ortskern Staro Selo (das alte Dorf) im Register der Kulturdenkmäler eingetragen. 1978 wurde der spomen park Kumrovec errichtet und seit 1992 ist das Staro Selo Museum eine Abteilung des Museums der Kroatischen Zagorje mit Hauptsitz in Gornja Stubica. Das Museum Das Museum umfasst heute auf 1,2 ha Fläche 25 Wohnhäuser, 9 Bauernhöfe und 8 Nebengebäude. Von den 2800 inventarisierten Gegenständen werden die meisten als Dauerausstellung gezeigt. In dieser werden alte Bräuche, die traditionelle Lebensweise, Handwerk und Handel dargestellt. Darüber hinaus werden historische Personen und Ereignisse des 19. Jahrhunderts, die in Verbindung der Region standen den Besuchern nahe gebracht. Zur Darstellung werden viele Puppen in Lebensgröße verwendet. Heute leben mehrere Familien im rekonstruierten Zentrum in ihren alten ausschließlich in situ erhaltenen Häusern. Andere Gebäude, deren Bewohner nicht nach den Vorgaben des Museums leben wollten, wurden vom Museum angekauft. Siehe auch Liste von Freilichtmuseen Weblinks Website des Museums (kroatisch, englisch)
Staro selo (muzej na prostem)

Staro selo (muzej na prostem) je etnografski muzej na prostem v Kumrovcu (Hrvaško Zagorje). V Kumrovcu so najprej obnovili Titovo rojstno hišo. Med leti 1952–56 so nastali načrti za zaščito celotnega jedra vasi in njegovo restavracijo. Načrti so bili realizirani in leta 1969 je bilo jedro Kumrovca zaščiteno kot zgodovinska kmečka celota. Muzej ima na površini 12.640 M2 površine 25 stanovanjskih, 9 gospodarske in 8 pomožnih stavb. Muzejski fond obsega 2.800 razstavnih predmetov, kateri so večinoma stalno razstavljeni. Zanimivost muzeja so predstavitve običajev in obrti, predstavljene z lutkami v narodnih nošah in z originalnimi predmeti. Galerija
Музеј Старо село (Кумровец)

Музеј Старо село је први и најпознатији хрватски етно музеј на отвореном Хрватског Загорја са краја 19. и почетка 20. века, данас ради у склопу Музеја Хрватског Загорја. Историја Развој Музеја Старо село се везује за 1947. годину када су људи из Југославије долазили у Кумровец да виде родну кућу Јосипа Броза Тита када је Урбанистички завод Републике Хрватске израдио план простора од Зелењака до Развора, а Маријана Гушић, тадашња директорка Етнографског музеја у Загребу, је написала студију о насељу Кумровец. Године 1948. је изграђен хотел „Кумровец” који је од 1962. резиденција Јосипа Броза Тита, а у дворишту имања је постављена његова скулптура коју је радио Антун Аугустинчић. Маријана Гушић је 1950. уредила етнографску поставку десног дела родне куће Јосипа Броза Тита, док је у левом делу постављена биографска поставка, уметничко дело Еда Ковачевића и Павао Унгара. Министарство за просвету, науку и културу је 1952. основало Музеј у Кумровцу чији је директор био Зденко Војновић, уједно и директор Музеја за уметност и занатство у Загребу, а 1953. Музеј маршала Тита. Године 1963. је Меморијални музеј маршала Тита прешао под управу Музеја револуције народа Хрватске. Маријана Гушић је израдила конзерваторски каталог 61 објекта у Кумровцу и насељу Лончари и студију о заштити насеља Кумровец на основу које је Регионални завод за заштиту споменика културе 1969. Старо село прогласило спомеником културе прве категорије. Скупштина општине Клањец је 1973. године донела одлуку о проглашењу Кумровца спомеником природе и посебно заштићеним подручјем под називом Спомен парк „Кумровец” са приоритетним задатком очувања аутентичности објеката и околине. Садржи изложбену делатност, интерактивни музејско-образовни програм, манифестације које се реализују у сарадњи са КУД-овима Крапинско-загорске жупаније, публицистичку делатност и сувенирницу. Простире се на површини од 128.107 m². Од збирки садрже етнографску, културно-историјску, педагошку, историјску, колекцију кућног инвентара и сеоског намештаја, збирку народне сакралне уметности, народних инструмената, колекцију дрвених дечијих играчака, корпи и плетених производа, збирку керамике, текстила и текстилних рукотворина, алата и опреме, колекцију разгледница и честитки, намештаја, збирку предмета из хотела „Кумровец”, уметничку збирку, збирку јаслица, ускршњих јаја и колекцију маски. Референце Спољашње везе Медији везани за Музеј Старо село на Викимедијиној остави Званични веб сајт
Park-šuma Golubinjak

Park-šuma Golubinjak se nalazi na području krša vrlo blizu autoceste Rijeka – Zagreb u Gorskom kotaru na udaljenosti 1 km od središta Lokava. Prostire se na 51 hektara zaštićenog područja na nadmorskoj visini od 730 – 800 metara i 1954. godine proglašen je park-šumom. Pješačke staze vode kroz šumu bukve, jele i smreke na kamenim blokovima. Najimpozantnije drvo „Kraljica šume“ je divovska jela starosti od preko 250 godina, visinom od preko 35 m i širine u promjeru od 140 cm. Posebno zanimljiv je i jedan otvor u stijeni koji nosi ime „Paklena vrata“. Mogu se naći i dvije špilje: Ledena i Golubinja špilja. Na samom ulazu u park nalazi se ugostiteljski objekt i dječje igralište. Fotografije Izvori Vanjske poveznice gorskikotar.hr/park-suma-golubinjak
Kursalon u Lipiku

Zgrada Kursalona najveća je građevina u Lipiku i jedna od prepoznatljivosti ovog turističkog mjesta. Povijest Izgrađena je 1893. godine na južnoj strani perivoja, po projektu Gustava Ratha iz Budimpešte u stilu neorenesanse, s ostakljenim krilima koja mu podaju lakoću i prozračnost. U rasporedu volumena je, kako je zapisano,"...bio gotovo kopija bečkog kursalona i bio je, s iznimkom onoga u Herkulesbadu, najljepši objekt tog tipa i namjene u zemljama krune svetog Stjepana". Dvadesetih i tridesetih godina 20. stoljeća, uz vojničku glazbu sastavljenu od čeških glazbenika, čuo se u Kursalonu i talijanski belkanto, prebiranje ženskog tamburaškog orkestra iz Zagreba, ali i ciganske violine iz Pešte. U Kursalonu se nalazila kavana, restauracija, prvi kasino s ruletom u kontinentalnoj Hrvatskoj, salon s klavirom s posebnim ulazom od parka rezerviranim samo za dame, te velika koncertna i plesna dvorana, reprezentativna dvorana ogledala. Tijekom godina su se mijenjali manji detalji unutar same građevine, a najveća rekonstrukcija izvedena je s dogradnjom novog hotela Lipik u osamdesetim godinama. Tada je rekonstruirana i višenamjenska dvorana, a jedno vrijeme je Lipik ponovo imao i svoj kasino unutar Kursalona. Današnje stanje Kursalon je uništen u jesen 1991. godine granatiranjem i projektilima od strane Jugoslavenske narodne armije i srpske paravojske. Ostaci Kursalona trenutno su prekriveni zaštitnim šatorom i čekaju obnovu. Vidi još Lipik Vanjske poveznice Službene stranice grada Lipika
Meerwassersaline Ston

Die Meerwassersaline Ston befindet sich in der Ortschaft Ston auf der Halbinsel Pelješac im Süden Kroatiens. Die Saline nimmt einen Teil der am Ende der langgestreckten Bucht Stonski kanal gelegenen Wasserflächen ein. Geschichte Die Saline ist seit der Antike ohne Unterbrechung in Betrieb und stellt eine der ältesten erhaltenen Anlagen dieser Art im Mittelmeerraum dar. Für die Republik Ragusa (Dubrovnik) war die Saline eine der Haupteinnahmequellen. Um diese vor Eindringlingen zu schützen, baute die Republik eine 5 km lange Festungsmauer. Noch in der zweiten Hälfte des 20. Jahrhunderts gehörte der Salinenbetrieb zur Haupterwerbsgrundlage der Bewohner von Ston (Veliki Ston). Die Produktionsweise ist seit dem Mittelalter unverändert. Es handelt sich um einen natürlichen Salzgarten, bei dem das Salz durch natürliche Verdunstung von Meerwasser daraus gewonnen wird. Die Saline ist somit ein noch seinem Zweck entsprechend genutztes Kulturdenkmal. Galerie Weblinks Solana Ston: Website der Saline Ston. (englisch, kroatisch) Einzelnachweise
Solana u Stonu

Solana u Stonu jedna je od tri solane u Hrvatskoj, najstarija u Europi i moguće na svijetu.[nedostaje izvor] Potječe iz 14. stoljeća i danas je u funkciji. Nastala je nakon što je Dubrovačka Republika 1333. kupila Ston i 1360. opasala ga obrambenim zidom. Ston je postao idealna lokacija za solanu koja je Republici donosila najviše, 15 900 dukata godišnje. Postojalo je mnogo odredaba koje točno reguliraju proizvodnju i trgovinu solju na području Republike. Najveća je zarada postignuta 1611. godine. Solana je podijeljena na bazene od kojih je svaki osim Munda nazvan po nekom kršćanskom svecu. Solana izgled i način proizvodnje dosad nije mijenjala. Godine 2007. u Stonu se u 9 kristalizacijskih bazena obralo 530 tona soli, oko 59 tona po bazenu. Vanjske poveznice Službena stranica
Solana u Stonu

Solana u Stonu – salina w Chorwacji, w żupanii dubrownicko-neretwiańskiej, w gminie Ston, w Stonie. Sól na tym obszarze wydobywano już w czasach rzymskich. Sam kompleks powstał w czasach Republiki Raguzy; wraz z nim utworzono urząd solny. Solnisko zajmuje powierzchnię 429 840 m² i składa się z siedmiu grup zbiorników, w których odparowywana jest woda z Morza Adriatyckiego. Zobacz też Ston Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna (chorw.)
Солана у Стону

Солана у Стону је једна од три солане у Хрватској, најстарија у Европи и једна од најстаријих на свету. Потиче из 14. века и данас је у функцији. Настала је након што је Дубровачка република 1333. године купила Стон и 1360. га обавила одбрамбеним зидом. Стон је постао идеална локација за солану која је Републици доносила 15.900 дуката годишње. Било је доста прописа који тачно регулишу производњу и трговину сољу на подручју Републике. Највећа зарада је постигнута 1611. године. Солана је подељена на базене од којих је сваки (осим Мунда) назван по неком хришћанском свецу. До данас није мењан изглед и начин производње. Године 2007. произведено је 530 тона соли, око 59 тона по базену. Спољашње везе