NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vesparo

Vesparo, Ossiak o Oschiat (in croato Ošjak) è un isolotto di fronte al porto di Vallegrande sul lato ovest dell'isola di Curzola, nel mare Adriatico, in Croazia. Amministrativamente appartiene al comune della città di Vallegrande, nella regione raguseo-narentana. Geografia Vesparo è situato all'interno della baia Valle Grande (zaljev Vela Luka). Le sue dimensioni sono di circa 740 m per 400 m; la superficie è di 0,213 km², la costa è lunga 1,96 km ed è alto 62 m. Sempre all'interno di Valle Grande, a nord-ovest di Vesparo, ci sono tre scogli: scoglio di San Giovanni (Sv. Ivan), nella parte meridionale del piccolo porto omonimo (uvala Gradina), situato a nord-ovest all'interno della baia di Vallegrande, è collegato a Curzola e non è propriamente considerato un'isola 42°58′10″N 16°40′29″E42°58′10″N, 16°40′29″E. Gobessa, Gubessa, Gudessa o scoglio Gobesso (Gubeša), piccolo e rotondo, chiude il porto di San Giovanni assieme allo scoglio omonimo; ha una superficie di 0,012 km² e la costa lunga 0,39 km 42°54′30″N 16°44′31″E42°54′30″N, 16°44′31″E. Prosin, Camignago, Camegnac o Kamegnak (Kamenjak), situato 1 m a ovest di Gobessa, ha un piccolo faro di segnalazione; la sua superficie è di 0,013 km², la costa è lunga 0,44 km e l'altezza è di 14,5 m 42°58′12″N 16°39′28″E42°58′12″N, 16°39′28″E. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, pp. 1610-1611. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, pp. 395-396, 399-400. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845, p. 346. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 2 febbraio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 9, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Voci correlate Dalmazia Isole della Croazia
Ošjak

Ošjak je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Ošjak, ki leži pred vhodom v pristaniško mesto Vela Luka na otoku Korčuli, je zaradi flore, ki se nahaja na njem, naravovarstveno zaščiten otoček. Ošjak, ki je od Vele Luke oddaljen okoli 3 km ima površino 0,213 km². Dolžina obalnega pasu meri 1.96 km. Najvišji vrh je visok 62 mnm Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Palác Dverce

Palác Dverce (chorvatsky Palača Dverce) je historický památkově chráněný palác, který stojí v centru chorvatské metropole Záhřebu. Evidován je v seznamu chorvatských kulturních památek pod číslem Z-626. Stojí na adrese Trg Katarine Zrinske 6. Palác má svůj název podle historické brány (dverce) která se zde v minulosti nacházela. Původ stavby a vznik brány v 13. století zde připomíná pamětní deska. V historických zdrojích se budova objevuje také pod názvem Palác Buratti. V současné době se jedná o stavbu, která je ve vlastnictví města Záhřebu a využívá se pro různé reprezentační účely primátora metropole a zastupitelstva města. Budova vznikla, stejně jako řada dalších reprezentativních měšťanských domů v lokalitě Gornji grad, přestavbou původního opevnění a dobudování obytných prostor. Současnou podobu má objekt z 19. století, a to po přestavbě, kterou realizoval architekt Kuno Waidmann. Až do roku 1912 v něm žila šlechtična Klotilda Buratti, ta jej po své smrti odkázala městu Záhřebu. V roce 2000 bylo zamýšleno, že by budova byla dána do užívání i jako prezidentská kancelář prezidenta republiky Chorvatsko, nicméně tento záměr nebyl nakonec uskutečněn. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Palača Dverce na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Palác Dverce na Wikimedia Commons
Palača Dverce

Palača Dverce (prije palača Buratti) palača je u vlasništvu Grada Zagreba, a rabi se za svečana primanja i druge reprezentativne svrhe koje organizira gradonačelnik i Gradska skupština. Nalazi se na Katarininu trgu, na zagrebačkom Gornjem gradu. Zgrada se naslanjala na gradski bedem, a svoj današnji izgled dobila je u 19. stoljeću nakon pregradnji koje je izveo arhitekt Kuno Waidmann. Od 1912. palača služi za svečana primanja nakon što ju je njezina tadašnja vlasnica, kontesa Klotilda Buratti, ostavila Gradu u reprezentativne svrhe. Nakon izbora Stjepana Mesića za predsjednika Republike 2000. godine, postojala je namjera da se u Palaču Dverce preseli Ured predsjednika Republike Hrvatske, ali to nije provedeno. Opis Trokrilna jednokatna palača tlocrtnog "U" oblika nastala je pregradnjom barokne palače sagrađene na gradskom bedemu polovicom 18. stoljeća. Palača je adaptirana od 1881. do 1883. prema projektima Kune Waidmana za Klotildu Buratti, kćer Ambroza Vranyczanyja, vlasnika palače od 1857. godine. Palača je izrazitog kulturno-povijesnog značenja te graditeljsko-tipološke, arhitektonske i urbanističke vrijednosti. Zaštita Palača Dverce zaštićeno je kulturno dobro. Izvori
Dvercepalatset

Dvercepalatset (kroatiska: Palača Dverce), tidigare kallat Burattipalatset (Palača Buratti), är ett palats och representationsbyggnad i Zagreb i Kroatien. Byggnaden är belägen i Övre staden i Zagrebs historiska kärna. Den ägs av staden och används sedan 1912 av borgmästaren och kommunfullmäktige som representationsbyggnad. Byggnaden är kulturmärkt och dess nuvarande utseende härrör från ombyggnationen på 1800-talet som leddes av arkitekten Kuno Waidmann. Palatsets adress är Katarinas torg (Katarinin trg) 6. Historik Den u-formade byggnaden fick sin nuvarande skepnad genom en ombyggnad 1881-1883 av en äldre barockbyggnad från 1700-talet. Ombyggnationen skedde på uppdrag av grevinnan Klotilda Buratti, dotter till Ambroz Vraniczany som hade ägt palatset sedan 1857. Grevinnan lät testamentara palatset som 1912 enligt hennes vilja övergick i stadens ägo. Referenser Fotnoter
Palača Municipija

Palača Municipija je zgrada nekadašnjeg gradskoga poglavarstva u Rijeci. Svojim trima pročeljima dominira Trgom Riječke rezolucije. Povijest Rijeka je 15. lipnja 1872. godine dobila novi statut, po kojemu je općinom upravljalo zastupništvo od 56 članova s podestatom (gradonačelnikom) na čelu. Nametnula se potreba za izgradnjom nove vijećnice i suvremene gradske kuće. Općina je od 1833. godine preselila iz Palac Komune u zgradu obnovljenog augustinskog samostana. Niz neplanskih preinaka toj su građevini oduzele bitne značajke. Novi gradonačelnik Ivan Ciotta 1873. godine najprije nastoji riješiti problem sjedišta municipalne uprave. Taj zadatak preuzima mladi arhitekt dr. Filibert Bazarig, koji je u duhu klasicizma u Venetu, gdje se školovao, zasnovao tri elegantna pročelja palače uz koja je povezao pitomu baroknu arhitekturu crkve sv. Jerolima i klasicističko začelje sadašnje zgrade Radio Rijeke u divan sklad. Tako je taj mali trg dobio reprezentativnog dvorišta. Oslonivši se na oblike renesanse, plitke pilastre, ritmično izmjenjivanje trokutnih i segmentnih zabata te vodoravni vijenac pod atikom, F. Bazaring je stvorio umjerenu scenografiju gradske kuće. Zgrada je od tada postala arenom političke borbe riječkih autonomaša za očuvanje municipalnih sloboda ugrožavanih od mađarske državne administracije. U Rijeci se od srednjeg vijeka vodi grčevita borba za gradsku autonomiju. Te činjenice su bili svjesni i njeni feudalni gospodari. Najvidljivije o tome svjedoči Stendardac, kameni stup za gradsku zastavu pred zgradom Municipija, na kojem je posebnom pravnom formulom 1508. godine car Maksimilijan zagarantirao slobode i privilegije što ih je grad dobio od prethodnih gospodara, grofova Devinskih i Walsee. Izlazak Habsburgovaca na more izazvao je 1508. sukob s Mletačkom Republikom, u kojem je Rijeka 2. listopada 1509. godine spaljena, opljačkana i poharana. Kao uspomena na osobitu vjernost Rijeke caru, te na 1508. godinu, podignut je stup s reljefnim prikazom sv. Vida, patrona Rijeke, koji drži model grada u ruci, dok je na drugoj strani stupa uklesan tekst garancije. Taj je stup značajno svjedočanstvo političkopravne povijesti Rijeke. Za vrijeme praznika na stupu se vijori gradska zastava. Poseban naglasak Trgu daje pročelje crkve sv. Jeronima, o kojoj se ne može govoriti odvojeno od povijesti augustinskog samostana, čiji je "stari klaustar" flankiran istočnim pročeljem palače Municipija. Izvor Službene stranice Grada Rijeke Arhivirana inačica izvorne stranice od 2. listopada 2013. (Wayback Machine) Literatura Radmila Matejčić: Kako čitati grad: Rijeka jučer, danas, Rijeka, 2007. (ISBN 978-953-219-348-0) Radmila Matejčić: "Barok u Istri i Hrvatskom primorju", u: Barok u Hrvatskoj, Zagreb, 1982 Vanjske poveznice
Municipalpalatset, Rijeka

Municipalpalatset (kroatiska: Palača Municipija, italienska: Palazzo del Municipio) är ett kulturminnesskyddat palats i Rijeka i Kroatien. Byggnaden ligger vid Rijekaresolutionens torg (Trg Riječke rezolucije) i den centrala delen av staden och tillkom år 1873 som en omfattande ombyggnation av ett tidigare kloster. Palatset har tidigare tjänat som Rijekas stadshus och säte för kommunfullmäktige. Sedan byggnaden tjänat ut sin roll som stadshus har den nyttjats för olika ändamål. I dag har bland annat den regionala och lokala TV-stationen Kanal RI sitt huvudkontor i byggnaden. Historik Den 15 juni 1872 fick den dåvarande österrikisk-ungerska hamnstaden Fiume (sedermera känd under sitt kroatiska namn Rijeka) en ny stadsstatus som innebar att staden och kommunen skulle styras av ett fullmäktige bestående av 56 medlemmar ledda av stadens borgmästare. Den nya ordningen innebar att Palac Komuna som sedan medeltiden tjänat som Rijekas stadshus blev för trångbott och behovet av ett nytt och modernt stadshus uppstod. År 1833 flyttades den kommunala administrationen från Palac Komuna till augustinerordens forna klosterbyggnad. Byggnaden hade inför administrationens flytt anpassats för kommunförvaltningens behov. De till stora delar oplanerade förändringarna ledde till att byggnaden förlorade sitt ursprungliga utseende. Under 1800-talets andra hälft och i början av 1900-talet var byggnaden arena för den politiska kamp som fördes mellan stadens lokala styre som värnade Rijekas autonoma ställning (se staden Fiume med omnejd) inom Sankt Stefanskronans länder och den ungerska administrationen som önskade knyta staden hårdare till Budapest. Arkitektur År 1873 tog den då nyvalde borgmästaren Giovanni de Ciotta initiativ till att ytterligare anpassa byggnaden. Uppdraget gick till den unge arkitekten Filibert Bazarig som utbildats i Veneto. Inspirerad av klassicismen lät Bazarig göra om byggnadens tre fasader. Genom att tillföra palatset renässansens attribut, grunda vertikala pilastrar, den rytmiska växlingen mellan triangulära och rundande karmöverstycken och en framträdande horisontell krans under vindsvåningen, skapade Bazarig en återhållsam bild av ett stadshus. Municipalpalatsets sydöstra flygel är sammanbyggd med Sankt Hieronymus kyrka. Mittemot palatset ligger Radio Rijekas byggnad och mellan dessa byggnader ligger Rijekaresolutionens torg som ger intrycket av en gårdsplan. Se även Rijekas stadshus Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Municipalpalatset, Rijeka.
Patačićův palác (Varaždín)

Patačićův palác ve Varaždinu je kulturní památka. Stojí v samotném centru města, má adresu Franjevački trg 5. Je evidována v katalogu chorvatských kulturních památek jako památka celostátního významu pod čísly Z-896 a N-22. Popis budovy Jedná se o podsklepený dvoupatrový dům, který je orientován svojí severní stranou k uvedenému Františkánskému náměstí a stranou východní potom do přilehlé ulice. Má dvě křídla. Dvoupatrová stavba má nápadný portál okolo hlavních vstupních vrat, dekorativní prvky přesahují až do prvního patra. Na nároží je umístěn také arkýř s výhledem do Gundulićevy ulice. Jedná se o ukázku barokní, resp. rokokové architektury. Vznikla ve stylu obdobných budov, které byly tehdy realizovány v Rakousku (např. v Grazu nebo v Mariboru). Historie Dům nechal vybudovat varaždinský kupec Daniel Praunsperger. Přízemí budovy sloužilo jako obchodní prostory. Palác byl dokončen roku 1764. Letopočet, který je nad vstupem uveden, odkazuje na rok dokončení stavby, nicméně na základě průzkumů bylo zjištěno, že je palác podstatně starší. Nejspíše vznikl přestavbou staršího domu ze 17. století. Na jednom z kamenů v přízemí budovy je vytesán rok 1669. Dům patřil rodině Keglevićů. Ti po sobě nezanechali mužského potomka a jejich nejmladší dcera se provdala za Patačiće. Odtud i název paláce. Předpokládá se, že budova byla rozsáhle přestavěna právě v druhé polovině 18. století. Během požáru města v roce 1776 nebyl palác vážněji poničen. V 18. století sloužil jako místo, kde se potkávali vysoce postavení obyvatelé města a konala se zde i řada společenských akcí. Budova je nápadně vidět na vedutě města Varaždina z roku 1823. Na konci 20. století byla stavba komplexně rekonstruována. Literatura Petar Puhmajer: Palača Patačić u Varaždinu: razvoj, naručitelji, kontekst dostupné online (chorvatsky) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Patačićův palác na Wikimedia Commons Reference
Palača Patačić u Varaždinu

Palača Patačić je dvokatna uglovnica, smještena u najužem središtu Varaždina. Predstavlja jednu od najznačajnijih varaždinskih palača, prepoznatljivu po svojim pročeljima ukrašenim štukaturom u oblicima rokokoa, uglovnim erkerom i kamenom portalu istih stilskih karakteristika. Godina 1669. uklesana na stubu podruma i 1764. na zaglavnom kamenu portala datiraju dvije graditeljske faze. Od 1763. u rukama je obitelji Patačić koja ju je preuredila u oblicima rokokoa. Nekad isključivo stambena, ona danas u cijelosti ima poslovnu namjenu, očuvavši karakteristični raspored unutarnjeg prostora ali i vanjštine, što ju ubraja u najljepša arhitektonska ostvarenja iz razdoblja baroka i rokokoa u Hrvatskoj. Zaštita Pod oznakom Z-896 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambeno-poslovna građevina". Izvori
Palača Varaždinske županije u Varaždinu

Palača Varaždinske županije (Županijska palača) sagrađena je 1770. godine prema projektu graditelja Jakova Erbera. Stradala je u Velikom požaru 1776. godine. Tijekom vremena doživjela je brojne promjene. U obnovi od 2001. do 2004. godine rekonstruirano joj je barokno pročelje. U njoj je sjedište Varaždinske županije. Smještaj u gradu Palača Varaždinske županije smještena je na Franjevačkom trgu br. 7, na njegovoj južnoj strani, s glavnim pročeljem orijentiranim na sjever. Palača je u uličnom nizu. S istočne je strane spojena s rokoko palačom Patačić, a sa zapadne strane s neobaroknom dvokatnicom izgrađenom nešto prije Prvoga svjetskog rata. Nasuprot sjevernom pročelju palače, na Franjevačkom trgu, barokna je franjevačka crkva sv. Ivana Krstitelja. Povijest gradnje Tijekom druge polovine 18. stoljeća austrijski je dvor proveo reorganizaciju uprave kojom je svaka županija dobila zgradu za sastanke županijske skupštine i za smještaj novouvedenog činovništva. Pregovori oko dobivanja zemljišta za izgradnju županijske zgrade u Varaždinu dovršeni su 12. listopada 1768., te se ubrzo nakon toga započelo s gradnjom na zemljištu ukinutoga Varaždinskog generalata, u samom središtu grada. Palaču je gradio varaždinski zidarski majstor Jakov Erber, s kojim je sklopljen ugovor za gradnju 12. kolovoza 1769. Dana 27. kolovoza iste godine sklopljen je ugovor s varaždinskim tesarskim majstorom Simonom Ignazom Wagnerom za izvedbu krovišta. Do kraja godine 1770. najvjerojatnije je izgrađeno samo sjeverno krilo, a nakon toga krenulo se s gradnjom ostalih. Skupštinske sjednice počele su se održavati u toj palači godine 1772., a iste je godine dograđena današnja županijska zgrada, te je sve vezano uz Županiju, preseljeno iz Starog grada u nju. Južno je krilo vjerojatno izgrađeno godine 1772., prije potpuna preseljenja Županije, zapadno krilo izgrađeno je istodobno ili odmah nakon dovršetka sjevernog, a istočno je krilo najmlađe. U prilog tome ide i činjenica da prema Karti čitavog teritorija grada Varaždina iz 1807. godine istočno krilo još nije sagrađeno. Tek na Mapi kraljevskog slobodnog grada Varaždina iz godine 1860. prikazana su sva četiri krila. Izvori Literatura Ivy Lentić-Kugli: Varaždinski graditelji i zidari od 1700. do 1850. godine, Zagreb, 1981. Korunek, M., Matica, B. i Trstenjak, Ž. (2009). Obnova palače Varaždinske županije s osvrtom na povijesni razvoj županije kao institucije. Godišnjak zaštite spomenika kulture Hrvatske, 33/34 (33/34), 55-78. Preuzeto s https://hrcak.srce.hr/93483
Varaždins läns palats

Varaždins läns palats (kroatiska: Palača Varaždinske županije), även kallat Länspalatset (Županijska palača) är ett palats i Varaždin i Kroatien. Palatset ligger vid Franciskanertorget i centrala Varaždin och hyser länsadministrationen. Den sedan 1974 kulturminnesmärkta byggnaden i barockstil uppfördes 1769-1770 enligt ritningar av den steierske men lokalt verksamme arkitekten Jakov Erber (Jacobus Erber). Palatsets har sedan uppförandet till- och ombyggts flera gånger. Historik Under 1700-talets andra hälft genomfördes en administrativ omorganisation i dåvarande kejsardömet Österrike. Den nya organisationen innebar att alla län skulle få en byggnad för att hysa den lokala länsadministrationen. Den 12 oktober 1768 slutfördes de förhandlingar som hållits mellan Varaždins stads- och länsmyndigheter och som handlade om köpet av mark för uppförandet av det nya länspalatset. Kort därefter påbörjades förberedelserna för dess uppförande. På platsen i centrala Varaždin som staden sålt till länet hade den tidigare Varaždinska generalstabens byggnad legat. Den 12 augusti 1769 gavs arkitekten Jakov Erber i uppdrag att uppföra länspalatset. Han fick de ursprungliga byggnadsplanerna från Wien och anpassade dem efter rådande lokala omständigheter. De ursprungliga ritningarna undertecknade av kejsarinnan Maria Teresia finns bevarande än idag. Den 27 oktober 1769 fick den lokale mästaren Simon Ignatz Wagner i uppdrag att slutföra palatsets tak. Av dokument från tiden framgår att det den 15 december 1770 ännu kvarstod mindre arbeten med takets färdigställande. 1772 flyttade länsadministrationen in i byggnaden. I den förödande branden den 25 april 1776 skadades palatset svårt. Efter branden restaurerades byggnaden omgående. Reparationsarbetena skulle dock komma att fortgå under flera år. 1787 leddes restaureringen av palatsets tak av Johann Michael Taxner och ännu 1798 genomfördes mindre reparationsarbeten av Franciscus Lossert och Anton Robasz. 1823 tillkom byggnadens östra och fjärde flygel. Flera ombyggnationer av palatset skulle följa och under 1900-talet användes byggnaden för olika ändamål. Efter Kroatiens självständighet från Jugoslavien och återupprättandet av Varaždins län 1993 kom byggnaden att tjäna sitt ursprungliga syfte som säte för länsadministrationen. 2006 genomgick byggnaden en omfattande renovering och återfick då sitt tidigare utseende. Referenser Noter
Palača Prve hrvatske štedionice

Palača prve hrvatske štedionice monumentalna je zgrada koju je na zagrebačkoj Ilici dala sagraditi Prva hrvatska štedionica. Građena je od 1898. do 1900. godine. Zgrada je osim prostorija štedionice imala i pivnicu, narodni kasino, brojne trgovine, 20 velikih najamnih stanova te 8 podvorničkih stanova. Zgrada je imala autonomnu električnu centralu snage 32 kW a motori pokretani plinskom turbinom snabdijevali su 1350 žarulja snage 16-25 svijeća. Banka je imala dva čvrsta trezora od betona i traverza, a za noćnu sigurnost bili su zaduženi štedionički stražari. Građevina je izgrađena na betonskim temeljima. U izvedbi je, što na gradilištu, što u radionicama, sudjelovalo 600-800 domaćih majstora i radnika. Troškovi građenja iznosili su 123 krune/m2. Povezani članci Oktogon (Zagreb) Izvori Vanjske poveznice
Pannonian Croatia (NUTS-2)

Pannonian Croatia (Croatian: Panonska Hrvatska) is a subdivision of Croatia as defined by the Nomenclature of Territorial Units for Statistics (NUTS). It is one of the four classified NUTS-2 statistical regions of Croatia. The region incorporates the eastern parts of the country. It encompasses an area of 23,220 km2 (8,970 sq mi), and includes eight counties. With a population of over 1.05 million, it is the second most populated of the all the regions in Croatia. Classification The country of Croatia has been organized into 20 counties (apart from the capital of Zagreb) for administrative purposes by the County Territories Act of 1997. The Nomenclature of Territorial Units for Statistics (NUTS) organizes the country into four broader level sub-divisions. These are classified as a NUTS-2 statistical regions of Croatia, and incorporate one or more counties within it. The counties form the NUTS-3 territorial units under them. Pannonic Croatia incorporates seven such counties. Geography Pannonian Croatia incorporates the southern parts of the country in continental Europe. Encompassing an area of 14,197 km2 (5,481 sq mi), it is completely land-locked. It shares an international land border with Bosnia and Herzegovina in the south, and is bordered by Adriatic Croatia to the west, and Northern Croatia to the north. The Pannonian Croatian region has a warm and humid climate. Summers are warmer with average temperatures of 22 °C (72 °F) and winters are cooler with average temperatures of −1 °C (30 °F). The temperature raises and precipitation levels fall while traversing from west to east due to altitude changes. The Pannonian region consists of vast plains, watered by rivers and lakes. See also NUTS statistical regions of Croatia References 45°24′12″N 17°19′44″E
Panonska Hrvatska

Panonska Hrvatska je dio Hrvatske koji se nalazi u Panonskoj nizini, i to onaj između Drave, Save, Kupe, Sutle i Požeškog gorja. Šire se pojam može razmatrati kao sinonim za kontinentalnu Hrvatsku, makar se u tu definiciju ne bi uklopio gorski dio Hrvatske. Pojam je i povijesni jer opisuje sjeverno područje hrvatske države kojom su vladali knezovi još u ranom srednjem vijeku. Panonska Hrvatska jedno je od statističkih područja Hrvatske po NUTS-u. Izvori
Pantan

Pantan este o arie protejată (sit de importanță comunitară — SCI) din Croația întinsă pe o suprafață de 48,2 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Pantan este situat la coordonatele 43.526262°N 16.275344°E﻿ ()43.526262; 16.275344. Înființare Situl Pantan a fost declarat sit de importanță comunitară în iulie 2013 pentru a proteja 2 specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunile marină mediteraneană și mediteraneană, aria protejată conține 3 habitate naturale: Lagune de coastă, Tufărișuri halofile mediteraneene și termo-atlantice (Sarcocornetea fruticosi), Pășuni mediteraneene udate de apa mării (Juncetalia maritimi). La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate de pești (2): Aphanius fasciatus, Knipowitschia panizzae Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 8 specii de plante. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Croația