NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Trogir

Trogir (en llatí Tragurion, en italià Traù) és una ciutat històrica i un port sobre la costa Adriàtica de Croàcia, a la regió de la Dalmàcia, a 27 km a l'oest de Split. La ciutat té una població de 13.322 habitants (2001), per a una població total en el municipi de 13.322 habitants (2001). Està construïda sobre un petita illa (aproximadament 1 km²) situada entre el continent i l'illa de Ciovo. Història Trogir va ser fundada pels grecs des de l'illa de Veieres al segle iii aC, i es feu un port important en el període romà. Si bé la prosperitat sobtada de Salona va comportar la crisi de Trogir, durant les migracions eslaves, els habitants de Salona van fugir cap a Trogir. A partir del segle ix, Trogir va començar a pagar tributs als senyors feudals croats. La diòcesi de Trogir fou fundada al segle xi (i abolida el 1828) i el 1107, la ciutat va rebre una carta del rei Coloman (Croàcia-Hongria), que l'hi atorgà l'autonomia municipal. El 1123, la ciutat va ser conquerida i completament destruïda pels sarraïns. Trogir va trobar tanmateix la seva prosperitat econòmica per un temps als segles xii i xiii. El 1242, el rei Bela IV, fugint dels tàrtars, es va refugiar a la ciutat. En els segles XIII xiv, els membres de la família Subic van ser sovint escollits com a ducs pels ciutadans de Trogir. Mladen III (1348), segons una inscripció a la catedral de Trogir, va ser anomenat l'escut croat, sent un dels més cèlebres Šubićs. El 1420 va començar un llarg període de domini venecià. Després de la caiguda de Venècia el 1797, Trogir va entrar en l'imperi austríac, a excepció d'una ocupació pel Primer Imperi Francès de 1806 a 1814, i posteriorment a l'austrohongarès dels Habsburg que va controlar la ciutat fins a 1918. Després de la Primera guerra mundial, Trogir, amb Croàcia, va ser integrada al si del Regne dels serbis, croats i eslovens, més tard denominat Regne de Iugoslàvia. En el transcurs de la Segona Guerra Mundial, Trogir va ser ocupada per Itàlia. Els habitants de la ciutat eren essencialment pro-aliats, i la ciutat va ser alliberada el 1944. Des d'aleshores, la ciutat ha format part de Iugoslàvia, i a partir de 1991, de Croàcia. Heretatge cultural Trogir té una història urbana contínua de més de 2300 anys. El seu ric patrimoni cultural procedeix de la influència dels antics grecs, romans i venecians. Trogir compta amb nombrosos palaus, esglésies, torres, una fortalesa insular, i està inscrita des del 1997 en la llista del Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Trogir és el conjunt urbà romànic-gòtic millor preservat de la costa adriàtica. El centre històric medieval de Trogir, envoltat de les seves muralles, comprèn un castell i torres preservades, així com diferents palaus i cases particulars dels períodes romànic, gòtic, renaixentista i barroc. L'edifici més important de la ciutat és la catedral de Sant Llorenç, del qual la porta principal a l'oest és l'obra mestra de Radovan, i la més representativa de l'estil romànic-gòtic a Croàcia.
Trogir

Trogir (græsk: Tragurion, latin: Tragurium, italiensk: Traù) er en historisk havneby i Kroatien. Byen ligger ved Adriaterhavet 27 km vest for Split og har 13.192(2011) indbyggere. En del af Trogir ligger på øen Drvenik Mali. Verdensarvssted Trogirs historiske bymidte blev optaget på UNESCOs Verdensarvsliste i 1997 som et eksempel på en by, der har bibeholdt sin overordnede plan over en meget lang årrække. Trogirs rige kultur blev skabt under indflydelse af gamle grækere, romere og venetianere. Det er det bedst bevarede romansk-gotiske kompleks, ikke kun i Adriaterhavet, men i hele Centraleuropa. Trogirs middelalderlige kerne, omgivet af mure, består af en bevaret borg og tårn og en række boliger og paladser fra romansk, gotisk, renæssance og barok. I 2014 blev Battle of the Nations afholdt i Trogir. Referencer
Trogir

Trogir (włos. Traù, niem. i węg. Trau) – miasto w Chorwacji, w żupanii splicko-dalmatyńskiej, siedziba miasta Trogir. Jest miastem portowym położonym na wybrzeżu Morza Adriatyckiego, znajdującym się w środkowej Dalmacji. Jest połączony podnoszonym mostem z wyspą Čiovo. W 2011 roku liczył 10 923 mieszkańców. Starówka Trogiru jest wpisana jest na Listę Światowego Dziedzictwa Kulturalnego i Przyrodniczego UNESCO od 1997 roku. Zwarta, średniowieczna starówka Trogiru jest położona na wyspie. Wzdłuż portu znajduje się wysadzany palmami, szeroki bulwar, wokół którego skupia się wieczorne życie miasta. Znajdują się tam najważniejsze zabytki, ale też restauracje, bary i hotele. Historyczne centrum za pomocą mostu jest połączone z kontynentalną częścią Chorwacji. Drugi z mostów prowadzi na wyspę Čiovo. To właśnie na wyspie znajdują się kempingi i malownicze plaże najchętniej odwiedzane przez turystów w tym regionie. Historia Założony w III wieku p.n.e. przez greckich kolonistów z wyspy Issa (dzisiejszy Vis) pod nazwą Tragurion (Kozia Wieś). Od tego czasu Trogir stał się znaczącym portem. W roku 304 cesarz Dioklecjan nakazał tutaj stracić biskupa Splitu Dujama za głoszenie wiary chrześcijańskiej. Od roku 1107 pod panowaniem węgierskim. W roku 1123 zniszczony przez Saracenów. Miasto odbudowano 70 lat później. Od 1420 pod panowaniem Weneckim. Galeria Zabytki Twierdza Kamerlengo – warownia z XV wieku. Brama Lądowa (Kopnena vrata) – przebudowana w XVI wieku w jasnym kamieniu. Na gzymsie nad łukiem jest umieszczony lew św. Marka, a ponad nim figura bł. Jana z Trogiru – patrona miasta. Pałac Stafileo (Palača Stafileo) – zbudowany pod koniec XV wieku. Charakterystyczne są gotyckie okna weneckie bogato zdobione rzeźbionymi motywami roślinnymi. Katedra Świętego Wawrzyńca (Sv. Lovre) – zbudowana na ruinach kościoła zniszczonego przez Saracenów w 1123 roku. Budowa rozpoczęła się w roku 1193. Obok katedry stoi dzwonnica z XIV wieku. Pałac Ćipiko (Palača Ćipiko), pałac w stylu renesansowym zbudowany w 1457 roku dla najzamożniejszej w tym czasie trogirskiej rodziny Ćipiko. Pierwsze piętro wyróżnia się dwoma dużymi triforiami z balustradą z jasnego kamienia. Na krańcach umieszczono dwa pilastry zakończone dekoracją o motywie spirali. Między łukami umieszczone są cztery figury aniołów, z których dwa środkowe trzymają zwój z herbami rodziny Ćipiko. Drugie piętro jest utrzymane w podobnym stylu, ale skromniej zdobione i bez balustrady. Urodzeni Trogir (Trau) jest miejscem urodzenia bł. Augustyna Kazoticia (ok. 1260-1323) biskupa Zagrzebia, a potem Lucery. W Trogirze urodził się znany chorwacki tenor, nazywany chorwackim Pavarottim – Vinko Coce. Miasta partnerskie Hajdúböszörmény Ruse Vaterstetten Kruševac Foggia Újbuda Vukovar Zobacz też Trogirski kanal Trogirski zaljev Przypisy Linki zewnętrzne Strona internetowa miasta Historic City of Trogir – UNESCO World Heritage Centre Trogir – plan miasta z opisem zabytków. trogir.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-01-19)]. Trogir na stronie Narodowego ośrodka informacji turystycznej Republiki Chorwacji Trogir Online Zdjęcia Trogiru na crolove.pl
Trogir

Trogir este un oraș în cantonul Split-Dalmația, Croația, având o populație de 13.192 de locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, orașul Trogir avea 13.192 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (96,99%) erau croați. Apartenența etnică nu este cunoscută în cazul a 0,17% din locuitori. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor (91,56%) erau catolici, cu o minoritate de persoane fără religie și atei (3,41%). Pentru 2,27% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Note
Трогир

Трогир (грч. Tragurion, лат. Tragurium, итал. Trau) је град у Хрватској, у Сплитско-далматинској жупанији. Историја До територијалне реорганизације у Хрватској налазио се у саставу старе општине Трогир. Град Трогир основали су грчки колонисти са острва Виса у 3. веку п. н. е., а касније је потпао под власт Римског царства. У време аварских и словенских провала почетком 7. века, град је остао под царском влашћу, а временом је ушао у састав византијске теме Далмације, задржавши задуго свој романски карактер. Дворац и кула окружени зидинама сачињавају језгро Трогира. Најзначајнији културни споменик је Трогирска катедрала, чији је портал западних врата израдио мајстор Радован. Град Трогир смештен је на обали Каштеланског залива, на острву између Чиова и копна, спојен каменим мостом с копном. Део историје је и Црква Свих светих у Трогиру. Године 1838. Трогир се налази приближно на средини између Сплита и Шибеника. Положен је на полуострву а у месту живи тада 3363 становника у 505 домова. О једном делу историје Трогира може се видети на страници: "Епидемија куге, лепре и колере у Трогиру". Становништво На попису становништва 2011. године, град Трогир је имао 13.192 становника, од чега у самом Трогиру 10.923. Град Трогир Напомена: Настао из старе општине Трогир. У 1869. садржи део података за општину Марина. Трогир (насељено место) Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Трогир је имало 10.266 становника, следећег националног састава: Партнерски градови Будимпешта XI округ Сињ Лучера Фатерштетен Харкањ Види још Знамените грађевине у Трогиру Референце Литература Спољашње везе Званични веб-сајт
Església de Santa Maria de les Roques

L'església de Santa Maria de les roques (en croat Sveta Marija na Škriljinah) està situada a 1 km al nord-est de Beram, a la regió croata d'Istria. En el seu interior s'hi pot contemplar una de les pintures murals medievals (1474) més valuoses d'aquest país. Els frescos de l'últim gòtic estan molt ben conservats i gairebé cobreixen totalment les parets interiors de l'església. Són obra del mestre Vincent de Kastav i foren encomanades per la confraria de Santa Maria de Beram. Majoritàriament estan dedicades a escenes de la vida de Santa Maria i Jesús. L'escena més impactant és la de la "Dansa de la mort", on comerciants, cardenals, i fins i tot el mateix papa ballen al costat de la mort. La pintura que ocupa un espai més gran és l'"Adoració dels Reis". El cicle de frescos mostren totes les característiques de la zona. Els models, amb una simplificació molt tradicional, s'incorporen en una única narració. En el segle xviii, l'església es va engrandir i en la renovació es tapaven amb nous frescos. L'any 1913 es van redescobrir i restaurar tal com els podem veure actualment.
Iglesia de Santa María de las Rocas

La Iglesia de Santa María de las Rocas (Sv. Marija de Skrilinah) es un templo católico del siglo XIII que está situado a un kilómetro al noreste de Beram, en la región de Istria de Croacia. Interior En su interior se puede contemplar una de las pinturas murales medievales (1474) más valiosas de este país. Los frescos del último gótico están muy bien conservados y casi cubren totalmente las paredes interiores de la iglesia. Son obra del maestro Vincent de Kastav y eran encomendadas por la Cofradía de Santa María de Beram. Mayoritariamente están dedicadas a escenas de la vida de Santa María y Jesús. La escena más impactante es la de la Danza de los Muertos, donde comerciantes, cardenales, e incluso el mismo Papa bailan junto a la muerte. La pintura que ocupa un espacio más grande es la Adoración de los Reyes. El ciclo de frescos muestran todas las características de la zona. Los modelos, con una simplificación muy tradicional, se incorporan en una única narración. En el siglo XVIII, la iglesia se amplió y en la renovación se taparon con nuevos frescos. En 1913 se redescubrieron y restauraron tal como están actualmente. Enlaces externos
Crkva sv. Marije na Škrilinah kraj Berma

Sveta Marija na Škriljinah je jednobrodna grobljanska crkva kraj Berma u Istri. Podignuta je u 15. stoljeću. Graditelji crkve su nepoznati. Na nekoliko mjesta ostavili su uklesana dva klesarska znaka. Godine 1912. temeljito je obnovljena i dograđena joj je sakristija. Crkva je poznata po zidnim slikama ples mrtvaca živih boja, motiva i kompozicije, a koje je 1474. izradila radionica majstora Vincenta iz Kastva. Njegov se potpis nalazi na južnom zidu iznad bočnih vrata. Osim tih freski, zidovi crkve oslikani su ciklusom fresaka sa scenama iz Marijinog i Isusovog života te prikazima Plesa mrtvaca i Kola sreće u 46 okvira. Zaštita Pod oznakom Z-858 zavedena je kao zaštićeno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra (kulturno dobro od nacionalnog značenja), klasificirano je kao "sakralna građevina".
Santuario di Santa Maria alle Lastre

Il santuario di Santa Maria alle Lastre (in croato Sveta Marija na Škriljinah), noto anche come santuario di Santa Maria di Vermo è un'antica chiesa che costituisce il luogo di culto cimiteriale di Vermo, località del comune di Pisino. È completamente immersa nel verde tra fitti alberi di tiglio e pino nero, arbusti tipici dell'Istria Bianca. Durante l'anno mille essa ospitò l'antico monastero benedettino di Santa Maria di Vermo, che fu abbandonato dai monaci quando lasciarono il territorio istriano. Essa ha una superficie di circa 75 m², le pareti sono ricoperte da affreschi attribuibili al maestro Vincenzo da Castua, eccellente pittore librunico attivo tra l'Istria e Fiume nel corso del XV secolo. Antistante all'ingresso vi è un portico sormontato da tre arcate con capriate lignee, aggiunte successivamente in occasione di lavori restaurativi, mentre la pavimentazione rimane quella dell'epoca, cioè con lastre rettangolari (da cui il nome della chiesa) in pietra calcarea con la facciata in pietra, e la porta ad arco. Come fonte di luce, sono state utilizzate monofore gotiche e lunette sopra all'abside. Gli affreschi sono un esempio della cultura popolare dell'Europa centrale durante il Medioevo (stile tardogotico), con l'esempio più importante che è rappresentato dalla danza macabra che si trova sopra la porta d'ingresso, esempio di come la morte sia livellatrice di ogni effimero potere, simboleggiando l'eguaglianza degli uomini dinanzi ad essa. Vi sono anche delle scritte in glagolitico. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su santuario di Santa Maria alle Lastre
Karlovac Gymnasium

Karlovac Gymnasium (Croatian: Gimnazija Karlovac), sometimes historically referred to as Higher Real Gymnasium, is a secondary school (gymnasium) located in the city of Karlovac in Croatia. Description Housed in a dedicated building constructed in 1863, the school considers itself to have been founded as early as 1766. Starting in 1766 and under the direction of Maria Theresa of Austria, piarists were sent to Karlovac to teach subjects to two grade levels, the main subject being the Latin language. At that time, Karlovac was part of the Croatian Military Frontier under the rule of the Austrian Empire, before becoming a Free Royal City in 1781. In early 2010 the gymnasium was accepted as the 37th member of the German global school network in Croatia. This designation allows students to attend German universities without having to complete the usual prerequisite German language entrance examination. Alumni After the school year 2023/24, 118 graduates of this gymnasium enrolled at an institution of higher learning in Croatia, or 100% of students who took up the nationwide Matura exams. The most common destinations for these students were the University of Zagreb faculties of economics, electrical engineering and computing, law, science, and medicine. Notable alumni The inventor, electrical and mechanical engineer Nikola Tesla, who attended the school from 1870 until 1873 (age of 14 to 17), attributes his interest in electricity to what he learned at Karlovac. In his 1919 autobiography My Inventions he wrote that demonstrations by his "professor of physics" sparked his interest in this "mysterious phenomena" and made him want "to know more of this wonderful force". Stricken with malaria shortly after his arrival in the mosquito-infested swampy lowlands of Karlovac, he was bedridden at times and often took his school books home to read and memorize when he was unable to attend class. He graduated with honours from the four-year course in only three years. Other notable alumni include actress Zrinka Cvitešić, poet and writer Ivan Goran Kovačić, politician and founder of the Croatian Peasant Party Stjepan Radić and explorers and brothers Mirko and Stjepan Seljan. Notable teachers Martin Sekulić References Notes Bibliography External links Official website (in Croatian)
Гимназија Карловац

Гимназија Карловац је гимназија у Карловцу (Хрватска). Основана је 1766, а кроз историју је позната као и Велика реалка. Од 1968. до 1990. носила је име Гимназија Др Иван Рибар по политичару и свом бившем ученику Ивану Рибару. Историја Гимназија се налази у згради саграђеној 1863. према наводима директора школе, школа је основана већ 1766. У то време Карловац је био део Војне крајине под аустроугарском управом. Од 1766. на захтев Марије Терезије, у Карловац долазе пијаристи. Почетком 2010. гимназија је прихваћена као тридесет седми члан немачке мреже школа у Хрватској. Ово омогућава студентима да похађају немачке универзитете, а не морају да заврше уобичајени предуслов за познавање немачког језика Ученици Српски изумитељ, електро- и машински инжењер Никола Тесла, похађао је школу велику реалку у Раковцу од 1870. до 1873. године (од 14 до 17 година старости). У својој аутобиографији ,,Моји изуми" из 1919. године написао је су демонстрације његовог професора физике изазивале његов интерес за тај ,,мистериозни феномен" и навели да жели ,,да сазна више о овој дивној сили". Погођен маларијом убрзо након његовог доласка у мочварно заразне карловачке равнице, понекад је остајао у кревету и често је узимао своје школске књиге кући да чита и памти када није био у могућности да похађа наставу. За три године дипломирао је са похвалама, школовање које је трајало четири године. Међу другим ученицима били су и глумица Зринка Цвитешић, поета и писац Иван Горан Ковачић, политичар и оснивач Хрватске сељачке странке Стјепан Радић, истраживачи, браћа Мирко и Стјепан Сељан. Референце
Maslenický most (silniční)

Maslenický most (chorvatsky Maslenički most) je silniční ocelový obloukový most na Jadranské magistrále v Chorvatsku v Zadarské župě. Most je dlouhý 315,30 metru a široký 10,50 m. Most je tvořen obloukem o rozpětí 155 m a vzepětí oblouku činí 41,45 m, mostovka je ortotropní (složená z příčníků a podélníků) a tvoří ji spřažená ocelobetonová deska tloušťky 250 mm. Výstavba Původní most byl postaven v roce 1961, ale během války v Jugoslávii byl dne 21. listopadu 1991 zničen nedlouho poté, co byl podminován. Bylo třeba vystavět nový most, protože všechny komunikace spojující Dalmácii se zbytkem země byly přerušeny a obsazeny srbskými ozbrojenci. Nový most musel být zbudován asi 1,5 km severně od starého, nakolik se v blízkosti Novské úžiny nacházely jednotky srbských povstalců. Jelikož se nový most stal v roce 2003 součástí dálnice A1, byl starý most obnoven a zprovozněn v roce 2005. Z mostu se skáče bungee jumping.[zdroj?] Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Maslenički most (cestný) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Maslenický most na Wikimedia Commons
Pont de Maslenica

Le pont de Maslenica (croate : Most Maslenica) est un pont en arc sur la route D8 à l'ouest du village de Maslenica (en), dont il porte le nom, en Croatie. Il permet de franchir le Novsko Ždrilo (en) qui est un bras de la Mer Adriatique. Il a été construit en 2005 sur le site d'un pont similaire qui a été détruit en 1991, pendant la guerre de Croatie. Références Portail des ponts Portail de la mer Adriatique Portail de la Croatie
Ponte di Maslenica (strada statale D8)

Il ponte di Maslenica (in croato Maslenički most), detto anche "vecchio ponte di Maslenica" (in croato stari Maslenički most) in contrapposizione al nuovo ponte usato dall'autostrada A1, è un viadotto stradale croato, sito lungo la statale D8 al confine fra i comuni di Jasenice e di Possedaria. Esso valica a grande altezza il canale di Fiumera Piccola. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sul ponte di Maslenica
Maslenički most

Maslenički most – most nad cieśniną Novsko ždrilo w Chorwacji, w żupanii zadarskiej, w Maslenicy. Jest to jednojezdniowy most o konstrukcji łukowej. Powstawał w latach 1955–1960. Jego głównym projektantem był Vojislav Draganić. 21 listopada 1991, w trakcie wojny w Chorwacji, most został zniszczony. W 2003 roku ruszył przetarg na odbudowę mostu. Oddanie do użytku miało miejsce 17 czerwca 2005. Za projekt odpowiadał Stjepan Štorga. Całkowita długość nowego mostu wynosi 315 m. Na północ od XX-wiecznego mostu wzniesiono most o tej samej nazwie w ciągu Autostrady A1. Przypisy
Масленицкий мост

Эта статья о старом масленицком мосте (шоссе D8). Статью о новом масленицком мосте (автобан A1) см. здесь Масленицкий мост (хорв. Maslenički most), Старый масленицкий мост, Масленицкий мост (D8) — автодорожный стальной арочный мост над Новским проливом в Задарской жупании, Хорватия. Часть Адриатического шоссе D8. Расположен примерно в километре от деревни Масленица. История Масленицкий мост был спроектирован инженером Воиславом Драганичем, строительство велось в 1955—1960 годах. В 1961 году мост был открыт для движения. По мосту проходило Адриатическое шоссе, идущее вдоль всего хорватского морского побережья и связывающая Северную, Центральную и Южную Далмацию. В 1990 году мост был капитально реконструирован, однако просуществовал после реконструкции меньше года. Стратегическое значение моста привело к тому, что после начала войны в Хорватии в сентябре 1991 года, части Югославской народной армии при поддержке отрядов Сербской Краины провели наступательную операцию в районе хорватского города Новиград с целью выйти к Новскому проливу и Масленицкому мосту. Взяв под контроль мост, сербы ликвидировали сквозное сообщение по хорватской Далмации и отрезали Северную Далмацию от Южной. Единственный оставшийся у хорватов путь для связи проходил по Пажскому мосту, острову Паг и парому в Северную Далмацию. Масленицкий мост был взорван в ноябре 1991 года. В январе 1992 года было заключено перемирие. В 1993 году хорватская армия предприняла контрнаступление, получившее наименование операция «Масленица». Операция была успешной, хорватская сторона добилась перехода под свой контроль Новского пролива и берегов залива Новиградско-Море. Рядом с разрушенным Масленицким мостом был наведён временный понтонный мост, что позволило восстановить сквозное движение по адриатическому берегу. Одновременно в другом месте Новского пролива, ближе к морю, началось возведение нового моста. Этот мост был открыт в 1997 году и в настоящее время по нему проходит главная автомагистраль Хорватии A1 (Загреб — Задар — Сплит). С 2003 по 2005 год шло строительство заново и старого моста, причём одним из условий было возведение моста по первоначальному проекту, в той же форме, в какой он существовал до войны. В первоначальный проект было внесено лишь несколько небольших изменений: ширина увеличена с 9,4 м до 10,5 м, опоры сделаны более массивными и сконструированы дополнительные поручни безопасности для пешеходов. На реконструкцию моста было выделено 59,8 млн кун, ещё 2,2 миллиона кун ушло на удаление остатков взорванного моста. Новый мост был открыт 17 июня 2005 года, по нему сейчас проходит шоссе D8 (Адриатическое шоссе). Кроме того, мост используется для банджи-джампинга. Конструкция Общая длина моста — 315 м, основной пролёт имеет длину 155 м, высота свода над водой — 55 м. Опоры моста опираются на бетонные фундаменты, вделанные в известняковые скалы по обеим сторонам пролива. Примечания Ссылки Reconstruction of the old Maslenica bridge (англ.), (хорв.) Povratak starog Masleničkog mosta (хорв.) Otvoren novi Maslenički most Архивная копия от 6 марта 2010 на Wayback Machine (хорв.)
Масленички мост

Масленички мост, познат и као Стари Масленички мост како би се разликовао од „новог моста”, лучни је челични мост преко Новског ждрила на Јадранској магистрали, недалеко од насеља Масленица. Дуг је 315 м и налази се 55 м изнад мора. Први мост довршен је крајем 1960, а пуштен је у саобраћај у јануару 1961. године. Срушен је 21. децембра 1991. године у рату у Хрватској. Обновљен је и пуштен у саобраћај 2005. године у нешто већим димензијама него ранији. Око 1,5 км сјеверније је изграђен нови мост преко којег пролази аутопут А1. Масленички мост често је алтернатива новијем бетонском четверотрачном мосту за вријеме кад је због буре затворен. Референце