NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Кркский собор

Собор Вознесения Пресвятой Девы Марии (хорв. Katedrala uznesenja blažene Djevice Marije), Кркский собор — католический собор в городе Крк, Хорватия. Кафедральный собор епархии Крка, памятник архитектуры. Здание собора возведено в XII веке, первое упоминание о нём относится к 1186 году. Собор построен на месте раннехристианской базилики V—VI веков. Археологические раскопки середины XX века доказали, что на этом месте в римскую эпоху располагались термы, а христиане использовали это место начиная с IV века. Кркский собор представляет собой часть религиозного комплекса, в который кроме него входит романская церковь св. Квирина (XII век, единственная двухуровневая историческая церковь Хорватии), колокольня XVI века, увенчанная фигурой ангела с трубой, капелла св. Барбары (XV век) и раннехристианский баптистерий V—VI веков. Собор ориентирован по традиционной для раннехристианских храмов линии восток-запад. Длина собора 40 метров, внутренняя ширина 14,5 метров. Собор трёхнефный, центральный неф отделён от боковых рядами из колонн. Проём между колоннами — 3,1 метра. Собор несколько раз расширялся и перестраивался, в частности был сооружён ряд капелл вдоль боковых нефов. Около 1450 года глава дома Франкопанов, для которых остров Крк имел особое значение, как место возникновения рода, приказал возвести часовню в честь Святой Барбары, покровительницы семейства. Пол часовни украшен гербом Франкопанов. В 1500 году построены два ренессансных амвона, в 1538 году перестроена и расширена апсида, в 1700 годы сооружены хоры, на которых разместился орган. В 1717 году изготовлен епископский трон. Ссылки Mihovil Bolonić, Ivan Žic Rokov «Otok Krk kroz vjekove», Kršćanska sadašnjost, Zagreb 2002 (хорв.) О соборе на официальном сайте г. Крк О соборе на сайте kvarner.hr
Katedralen i Krk

Katedralen i Krk är säte för biskopen av Krk, vilket är ett stift inom den romersk-katolska kyrkan i Kroatien. Katedralen, vilken är tillägnad Jungfru Marie himmelsfärd, är belägen i staden Krk på ön Krk i Kvarnerbukten utanför Kroatien. Kyrkobyggnaden Katedralen byggdes under 400-talet eller 500-talet, men arkeologiska undersökningar pekar på att platsen användes av kristna redan på 300-talet. Dess nuvarande utformning fick den runt 1100-talet. Ett klocktorn tillkom på 1500-talet. Externa länkar Krk Cathedral Wikimedia Commons har media som rör Katedralen i Krk.
Собор Вознесіння Пресвятої Діви Марії (Крк)

Собор Вознесіння Пресвятої Діви Марії (хорв. Katedrala uznesenja blažene Djevice Marije), Кркський собор — католицький собор в місті Крк, Хорватія, кафедральний собор дієцезії Крка, пам'ятка архітектури. Будівля собору зведено в XII столітті, перша згадка про нього відноситься до 1186 року. Собор побудований на місці ранньохристиянської базиліки V—VI століть. Археологічні розкопки середини XX століття довели, що на цьому місці в римську епоху розташовувалися терми, а християни використовували це місце починаючи з IV століття. Кркський собор являє собою частину релігійного комплексу, до якого крім нього входить романська церква св. Квирина (XII століття, єдина дворівнева історична церква Хорватії), дзвіниця XVI століття, увінчана фігурою ангела з трубою, капела св. Барбари (XV століття) і ранньохристиянський баптистерій V—VI століть. Собор орієнтований за традиційною для ранньохристиянських храмів лінії схід-захід. Довжина собору 40 метрів, внутрішня ширина 14,5 метрів. Собор тринефний, центральний неф відділений від бокових рядами з колон. Проріз між колонами — 3,1 метра. Собор кілька разів розширювався і перебудовувався, зокрема був споруджений ряд капел уздовж бічних нефів. Близько 1450 року глава дому Франкопанів, для яких острів Крк мав особливе значення, як місце виникнення роду, наказав звести каплицю на честь Святий Барбари, покровительки сімейства. Підлога каплиці прикрашена гербом Франкопанів. У 1500 році побудовано два ренесансних амвони, в 1538 році перебудована і розширена апсида, в 1700 році споруджено хори, на яких розмістився орган. У 1717 році виготовлений єпископський трон. Посилання Mihovil Bolonić, Ivan Žic Rokov «Otok Krk kroz vjekove», Kršćanska sadašnjost, Zagreb 2002(хор.) Про собор на офіційному сайті м. Крк Про собор на сайті kvarner.hr [Архівовано 2 березня 2011 у Wayback Machine.] Римо-католицькі церкви Хорватії‎
Ruda (island)

Ruda is an uninhabited islet in Croatia, part of the Elaphiti Islands archipelago off the coast of southern Dalmatia, near Dubrovnik. It is located between the islands of Lopud and Šipan. Its area is 0.296 km2 and its coastline is 2.37 km long. The highest point on Ruda is 81 m high. References
Ruda (Elafiti)

Ruda je otočić iz skupine Elafitskih otoka, kod Dubrovnika. Otok leži između Lopuda i Šipana, od kojih je udaljen oko 1 km. Površina otoka je 0,296 km². Dužina obalnog pojasa je 2,37 km. Najviši vrh je visok 82 mn/m.
Ruda (isola)

Ruda o Rudda (in croato Ruda) è un'isoletta della Croazia, dell'arcipelago delle isole Elafiti, situata di fronte alla costa dalmata, nel mare Adriatico. Amministrativamente appartiene alla città di Ragusa (Dubrovnik) nella regione raguseo-narentana. Geografia Ruda è un'isoletta disabitata a nord-ovest di Ragusa, separata dalla terraferma dal canale di Calamotta o Calamota (Koločepski kanal). Si trova circa 680 m a sud-est di Giuppana (Šipan), tra quest'ultima e l'isola di Mezzo (Lopud), di fronte a Porto San Giorgio (uvala Suđurađ). L'isola ha una superficie di 0,296 km², lo sviluppo costiero di 2,37 km e l'altezza di 79,7 m. Isole adiacenti scoglio Ruda (hrid Ruda), 130 m a nord; ha un'area di 654 m² 42°42′42″N 17°55′41″E42°42′42″N, 17°55′41″E. Giuppana (Šipan), a nord-ovest. tre piccoli scogli si trovano all'interno del porto di valle San Giorgio (uvala Suđurađ), circa 850 m a ovest di Ruda: hrid Krastavi, hrid Mali Školj e hrid Plosini. Isola di Mezzo (Lopud), a sud-est. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. II, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 27 febbraio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 12, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio XI, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 16 febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Isole Elafiti Regione raguseo-narentana Ragusa (Croazia) Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ruda
Ruda (wyspa)

Ruda – chorwacka wysepka znajdująca się na wprost portu Suđurađ na wyspie Šipan, między wyspami Šipan i Lopud. Jej powierzchnia wynosi 29,59 ha. Długość linii brzegowej wynosi 2 369 m, długość 720 m, a szerokość 550 m. Najwyższy punkt wyspy wznosi się 81 m n.p.m. Należy do archipelagu wysp Elafickich. Na wysepce, w południowo-wschodniej części jest jaskinia Špilja Gornja (Turkovica). 150 m na północ znajduje się skała o wysokości 3 m, również nazwana Ruda. Zobacz też wyspy Chorwacji archipelag Elaficki Przypisy
Руда (остров)

Руда (хорв. Ruda) — небольшой необитаемый островок в хорватской части Адриатического моря, один из Элафитских островов. Административно относится к Дубровницко-Неретванской жупании Хорватии. Находится между островами Лопуд и Шипан, в 13 километрах от Дубровницкого порта. География Остров имеет неправильную форму, его размеры 750×700 метров, площадь — 295 908 м², длина береговой линии — 2369 метров, наивысшая точка — 81 метр над уровнем моря. Остров каменист, растительность относительно редкая. В юго-восточной части острова есть пещера Шпиля Горня (Турковица). В 150 метрах к северу от острова есть скала высотой три метра, которая тоже называется Руда. Примечания Литература Лисичар В. Три дубровачка оточића (Дакса, Св. Андрија и Руда). — Дубровник, 1935. Ссылки
Ruda (otok)

Ruda je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju (Hrvaška). Ruda je otoček iz skupine Elafitskih otokov. Otoček leži med Lopudom im Šipanom, od katerega je oddaljen okoli 1 km. Njegova površina meri 0,296 km². Dolžina obalnega pasu je 2,37 km. Najviški vrh je visok 81 mnm. Glej tudi Seznam otokov na Hrvaškem
Руда (Елафити)

Руда је острвце из групе Елафитских острва, у Јадранском мору код Дубровника. Острво се налази између острва Лопуда и Шипана, од којих је удаљен око 1 км. Површина острва је 0,296 км². Дужина обале је 2,37 км. Највиши врх је висом 81 метар. Референце
Ruda, Elafiti

Ruda är en ö i Kroatien. Den ligger i länet Dubrovnik-Neretvas län, i den sydöstra delen av landet, 400 km söder om huvudstaden Zagreb. Arean är 0,38 kvadratkilometer. Terrängen på Ruda är lite kuperad. Öns högsta punkt är 70 meter över havet. Den sträcker sig 0,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,7 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Otočić Ruda.
Església de Sant Blai de Dubrovnik

L'església de Sant Blai (Svei Vlaho) de Dubrovnik (Croàcia) és un edifici religiós d'aquesta ciutat dedicat al seu patró. Fou construïda el 1715. Al davant de l'església s'alça una gran bandera de la República de Ragusa, blanca amb vores vermelles, triforcada, i la paraula libertas escrita amb vermell, punt que marca el final de la Placa o carrer principal. Referències Enllaços externs Katarina Horvat-Levaj "Church of St. Blaise, Dubrovnik" in Discover Baroque Art Dubrovnik, history, culture, art heritage by Antun Travirka; Forum, Zadar, 2014; ISBN 978-953-179-884-6
St Blaise's Church

The Church of St. Blaise (Croatian: Crkva sv. Vlaha) is a Catholic Baroque church in Dubrovnik and one of the city's major sights. Saint Blaise (St. Vlaho), is the patron saint of the city of Dubrovnik and formerly the protector of the independent Republic of Ragusa. It is protected as the intangible cultural heritage by the Ministry of culture of Croatia. History In February 1349, a month after the Black Death had arrived in Dubrovnik, the Great Council decided to build a Romanesque church dedicated to St Blaise as head and protector of the city. As the plague killed many heirs and executors, the Council further decided to use some of the properties that had reverted to the state as funds for the building of the church. Under the supervision of the craftsmen Andelo Lorrin, Butko and Mihajlo Petrovic the church was completed in three years. The church of St. Blaise became soon the second most important church of Dubrovnik after its cathedral. The current church was built in 1715 by the Venetian architect and sculptor Marino Gropelli (1662–1728) on the foundations of the medieval church which, though it survived the earthquake of 1667 fairly well, burned down in 1706. He modeled the church on Sansovino's Venetian church of San Maurizio. Description The church consists of a single square nave with a ground plan in the form of an inscribed Greek cross, an apse flanked by two sacristies and an oblong cupola in the center. A flight of stairs leads to the portal, decorated with statues of angels. The facade is divided by four Corinthian columns. On top of the facade is a semicircular gable and a balustrade with three statues by Marino Gropelli: a free standing Saint Blaise (in the middle) and personifications of Faith and Hope. The barrel-vaulted interior is richly decorated in Baroque style. The Corinthian columns in the center bear the tambour of the cupola and lantern. The corners of the nave show blind cupolas. The main altar, in a combination of white and polychrome marble, shows in a high niche a precious, gilt silver Gothic statue of Saint Blaise, crafted in the 15th century by an unknown local master. The saint shows in his left hand a scale model of the Romanesque church which was destroyed by the earthquake in 1667. He is flanked by two kneeling angels. This statue was the only one to survive the fire of 1706. The domed antependium is decorated with two angels who unveil a curtain in front of a medallion. The church includes the relics of Saint Silvan. Organ The German workshop Gebrüder Rieger built the organ for the church in 1906 (op. 1242). The organ has a romantic disposition: The transmission is electro-digital, having been pneumatic until 2001. The restoration of the organ will begin in 2026, and will be conducted by the German company Weimbs Orgelbau GmbH. Gallery References External links
Iglesia de San Blas (Dubrovnik)

La iglesia de San Blas (en croata: Crkva sv. Vlaha) es una iglesia barroca en Dubrovnik y uno de los principales atractivos de la ciudad. San Blas (San Vlaho), es el santo patrón de la ciudad de Dubrovnik y antiguamente el protector de la República independiente de Ragusa. Historia En febrero de 1349, un mes después de que la Peste Negra llegara a Dubrovnik, el Gran Consejo decidió construir una iglesia románica dedicada a San Blas como cabeza y protector de la ciudad. Como la plaga había matado a muchos herederos y albaceas, el Consejo decidió además utilizar algunas de las propiedades que habían vuelto al estado como fondos para la construcción de la iglesia. Bajo la supervisión de los artesanos Andelo Lorrin, Butko y Mihajlo Petrovic, la iglesia se completó en tres años.​ La iglesia de San Blas se convirtió rápidamente en la segunda iglesia más importante de Dubrovnik después de su catedral.​ La iglesia actual fue construida en 1715 por el arquitecto y escultor veneciano Marino Gropelli (1662-1728) sobre los cimientos de la iglesia medieval que, aunque sobrevivió bastante bien al terremoto de 1667, se incendió en 1706.La iglesia fue construida inspirándose en la iglesia veneciana de San Maurizio de Sansovino.​ Descripción La iglesia consta de una sola nave cuadrada con planta de cruz griega inscrita, ábside flanqueado por dos sacristías y cúpula oblonga en el centro. Una escalera conduce al portal, decorado con estatuas de ángeles. La fachada está dividida por cuatro columnas corintias. En la parte superior de la fachada hay un frontón semicircular y una balaustrada con tres estatuas de Marino Gropelli: un San Blas en plata (en el centro) y a los lados las personificaciones de la Fe y la Esperanza. El interior contiene una bóveda de cañón está ricamente decorado en estilo barroco. Las columnas corintias del centro sostienen el tambor de la cúpula y la linterna. Las esquinas de la nave presentan cúpulas ciegas. El altar mayor, en combinación de mármol blanco y policromado, muestra en un alto nicho una preciosa estatua gótica de San Blas en plata dorada, realizada en el siglo XV por un maestro local desconocido. El santo muestra en su mano izquierda una maqueta de la iglesia románica que fue destruida por el terremoto de 1667. Está flanqueado por dos ángeles arrodillados. Esta estatua fue la única que sobrevivió al incendio de 1706. El antependio abovedado está decorado con dos ángeles que desvelan una cortina delante de un medallón. La iglesia incluye las reliquias de San Silvestre. Referencias Fuentes Katarina Horvat-Levaj "Iglesia de San Blas, Dubrovnik" en Descubra el arte barroco Dubrovnik, historia, cultura, patrimonio artístico de Antun Travirka; Foro, Zadar, 2014;ISBN 978-953-179-884-6
Église Saint-Blaise de Dubrovnik

L'église Saint-Blaise (en croate : Crkva sv. Blaža) est une église baroque de Dubrovnik et l’un des principaux sites touristiques de la ville. Saint Blaise (St. Vlaho), identifié par les Slaves du Moyen Age au dieu païen Veles, est le saint patron de la ville de Dubrovnik et anciennement le protecteur de la République indépendante de Raguse. Histoire et description L'église a été construite en 1715 par l'architecte et sculpteur vénitien Marino Gropelli (1662-1728) sur les fondations de l'église médiévale romane très endommagée. Il s'est inspiré de l'église vénitienne de San Maurizio due à Sansovino . L'église est constituée d'une seule nef carrée avec un plan en forme de croix grecque, une abside flanquée de deux sacristies et une coupole oblongue au centre. Un escalier mène au portail orné de statues d'anges. La façade est divisée par quatre colonnes corinthiennes. Au sommet de la façade se trouvent un pignon en demi-cercle et une balustrade avec trois statues de Marino Gropelli: un Saint Blaise (au centre) et des personnifications de la Foi et l'Espoir. L'intérieur voûté est richement décoré en style baroque. L'autel principal, dans une combinaison de marbre blanc et polychrome, montre dans une niche haute une précieuse statue gothique de Saint Blaise en argent doré, réalisée au XVe siècle par un maître local inconnu. Le saint montre dans sa main gauche une maquette de l'église romane détruite par le tremblement de terre de 1667. Il est flanqué de deux anges agenouillés. Cette statue est la seule à avoir survécu à l'incendie de 1706. L'antépendium en forme de dôme est orné de deux anges qui dévoilent un rideau devant un médaillon. Références Katarina Horvat-Levaj "Eglise Saint-Blaise, Dubrovnik" à la découverte de l'art baroque Dubrovnik, histoire, culture et patrimoine artistique d'Antun Travirka; Forum, Zadar, 2014; (ISBN 978-953-179-884-6) Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Croatie Portail du baroque
Crkva sv. Vlaha u Dubrovniku

Crkva sv. Vlaha je barokna crkva zaštitnika grada Dubrovnika. Nalazi se na trgu Luža u starom gradu u Dubrovniku. Zaštićena je kao kulturno dobro. Povijest Barokna crkva sv. Vlaha sagrađena je na mjestu starije romaničke crkve (14. stoljeće), koja je preživjela veliki potres 1667. godine, ali je izgorjela u požaru 1706. godine. Crkva je oštećena u potresu godine 1979. godine, a u Domovinskom ratu (1991. – 1992.) oštećena je pogodcima, najjače na krovu i sjevernom pročelju. Veliko vijeće 26. veljače 1348. godine donosi odluku o gradnji crkve sv. Vlaha na Platea Communis, na mjestu gdje je i današnja (barokna), ispred Vijećnice. Iz odluke o izgradnji nove crkve sv. Vlaha na navedenome mjestu još se može iščitati želja Dubrovčana za stjecanjem neovisnosti od mletačke vlasti, posebice ako se uzme u obzir arhivski podatak da je dubrovački nadbiskup Ilija Saraka postavio temeljni kamen crkve. Godine 1558. orgulje orguljara Colombija postavljene su u crkvu. Nova barokna crkva izgrađena je od 1706. do 1715. godine po nacrtima mletačkog graditelja Marina Gropellija. Crkva ima bogato ukrašeno pročelje s portalom, a ispred njega su široke stube. Središnji prostor crkve nadvišen je kupolom. Na glavnom mramornom oltaru nalazi se kip sv. Vlaha od pozlaćenog srebra, rad dubrovačkih majstora iz 15. stoljeća. U rukama drži maketu grada prije potresa 1667. godine. Kip je preživio i potres i požar u crkvi. Svake godine 3. veljače, na Festu svetog Vlaha, crkva ima važnu ulogu u proslavi. Orgulje Njemačka radionica Gebrüder Rieger izgradila je orgulje za crkvu Sv. Vlaha 1906. godine (op. 1242). Pozlaćeno kućište venecijanskog tipa datira iz 1720. Orgulje imaju romantičnu dispoziciju: Prijenos je elektro-digitalni, do 2001. bio je pneumatski. Tijekom 2026. započet će obnova orgulja, a vodit će ju njemačka tvrtka Weimbs Orgelbau GmbH. Vidi još: Crkvena arhitektura u Hrvatskoj Literatura Prijatelj, Kruno. „Barok u Dalmaciji”, u: Barok u Hrvatskoj, Zagreb, 1982. Izvori Vanjske poveznice Crkva Sv. Vlaha u Dubrovniku na stranicama Hrvatskog restauratorskog zavoda Arhivirana inačica izvorne stranice od 8. listopada 2013. (Wayback Machine)
Chiesa di San Biagio (Ragusa, Croazia)

La chiesa di San Biagio (in croato Sveti Vlaho) si trova a Ragusa, in Croazia. La chiesa fu costruita nel 1715 su progetto dell'architetto e scultore veneziano Marino Groppelli, sulle fondamenta di una chiesa medievale romanica gravemente danneggiata. L'edificio fu progettato sul modello della chiesa veneziana di San Maurizio del Sansovino. Bibliografia Antun Travirka, Dubrovnik, history, culture, art heritage, Forum, Zara, 2014, ISBN 978-953-179-884-6. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Biagio Collegamenti esterni Profilo della chiesa, su baroqueart.museumwnf.org.
Kościół Świętego Błażeja w Dubrowniku

Kościół Świętego Błażeja (chorw. Crkva sv. Vlaha) – barokowy kościół na Placu Luža w Dubrowniku. Barokowy kościół św. Błażeja, pod wezwaniem patrona miasta Dubrownika, został zbudowany na miejscu starszej romańskiej świątyni z XIV wieku. Wielokrotnie przebudowywany w wyniku zniszczeń: trzęsienia ziemi (1667 r.), pożaru w (1706 r.), trzęsienia ziemi (1979 r.). Uszkodzony w wyniku działań wojennych w czasie wojny domowej (1991–1992). Najpoważniejszym zniszczeniom uległy dach i północna fasada barokowej świątyni. Historia kościoła w Dubrowniku sięga 26 lutego 1348 roku, kiedy to podjęło decyzję o budowie kościoła św. Błażeja na Platea Communis, w miejscu, gdzie współcześnie znajduje się świątynia – naprzeciw ratusza miejskiego. Budowa nowego kościoła pod wezwaniem patrona miasta wyrażała polityczne aspiracje Dubrowniczan i uzyskanie niepodległości od Republiki Weneckiej. Kamien węgielny pod budowę świątyni położył arcybiskup Dubrownika Ilija Saraka. Aktualny kształt i wyposażenie świątynia uzyskała w wyniku odbudowy po pożarze (1706 r.). Odbudowa świątyni (1706–1715) przebiegała według planów weneckiego budowniczego Marina Gropelliego. Kościół posiada bogato zdobioną fasadę z portalem z szerokimi kolumnami. Centralna przestrzeń kościoła sklepiona jest kopułą. W głównym ołtarzu, wykonanym z marmuru, znajduje się rzeźba św. Błażeja. Figura świętego pochodzi z XV wieku. Święty Błażej wyobrażony jako siedząca postać w biskupich szatach, która trzyma w rękach makietę miasta sprzed trzęsienia ziemi w 1667 roku. Rzeźba przetrwała wszystkie zniszczenia. Głównym świętem świątyni jest odpust parafialny obchodzony 3 lutego, w dniu liturgicznego wspomnienia św. Błażeja. Przypisy Bibliografia Kruno Prijatelj: Barok u Dalmaciji. W: Barok u Hrvatskoj. Zagrzeb: 1982. (chorw.).
Церковь Святого Влаха

Церковь Святого Вла́ха (хорв. Crkva sv. Vlaha) — католический храм в Дубровнике, Хорватия. Расположен в центральной части города на площади Ложа. Построен в начале XVIII века на месте старой романской церкви, которая пережила сильное землетрясение 1667 года, но сгорела в 1706 году. Новое здание возводилось в период с 1706 по 1715 год по проекту венецианского архитектора Марина Гропеллиа. Храм получил богато украшенный фасад с порталом в стиле барокко, а также широкую лестницу. Кроме того, на крыше сооружён большой купол. На главном алтаре церкви стоит позолоченная статуя Святого Власия из серебра, работы местных мастеров XV века. В руках святого находится модель города до землетрясения 1667 года. В память Святого Власия в Дубровнике ежегодно проходят празднования. Литература Kruno Prijatelj: «Barok u Dalmaciji», u: Barok u Hrvatskoj, Zagreb, 1982