NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dvorana Baldekin

Sportska dvorana Baldekin ili skraćeno Baldekin, višenamjenska je sportska dvorana smještena u dijelu grada Šibenika, Baldekinu. Dvorana je predviđena za košarku, rukomet, odbojku i mali nogomet. Dvoranu od 1973. koristi ŽKK Šibenik, u razdoblju od 1973. do 2010. godine koristio je KK Šibenik, a od 2010. do danas još su korisnici GKK Šibenka, MNK Crnica Šibenik, MNK Šibenik 1983 te OK Šibenik 91. Dvoranu je za potrebe treninga i utakmica također koristio i ugašeni košarkaški klub Jolly Jadranska banka Šibenik. Povijest Dvorana se gradila početkom sedamdesetih godina 20. stoljeća, a službeno je otvorena 1973. godine za potrebe odigravanja utakmica na Svjetskom prvenstvu u rukometu za žene, kao Sportska dvorana "Ivo Lola Ribar". U dvorani se od 15. do 18. veljače 2017. odigravao završni turnir kupa Krešimira Ćosića. Prilikom 1980-tih i 1890-tih, u dvoranu na Baldekinu natiskalo bi se i do 4000 ljudi, primjerice u ožujku i travnju 1983. godine na utakmicama Šibenke i Crvene zvezde te Šibenke i Bosne. Utakmicu s Crvenom zvezdom, prema procjenama, pratilo je gotovo 4000 ljudi uz pomoć dodatnih tribina postavljenih ispod oba koša u dvorani, koje se i danas koriste, no povremeno, kao primjerice, na završnici kupa Krešimira Ćosića 2016./17. Uz to su ljudi, u odnosu na danas, stajali na tzv. balkonu (katu iznad tribina), oko dodatnih tribina postavljenih ispod koševa, iza klupa igrača te iza zapisničkoga stola. Godine 2014. u dvorani se održavao i Hrvatski košarkaški All-Star. Dvorana je preuređena 2015. godine, a dvije godine prije promijenjene su stolice na tribinama. Godine 2017., za potrebe polufinalne utakmice prvenstva Hrvatske između Šibenika i Cibone, postavljene su dodatne tribine, stoga je potpuni kapacitet iznosio 1726 sjedećih mjesta. Špekuliralo se kako će GKK Šibenik u sezoni 2017./18. zaigrati u regionalnoj ABA ligi ili FIBA-inoj Ligi prvaka pa su tom prilikom trebali biti postavljeni novi, montažni koševi koji bi odgovarali uvjetima za igranje takvih natjecanja, no do ulaska kluba u regionalno ili europsko natjecanje nije došlo, stoga nije bilo potrebe za povećanjem kapaciteta. Osim sportskih priredbi, u dvorani se održavaju i brojni skupovi i koncerti, poput koncerta Crvene jabuke i snimanja HRT-ove emisije Lijepom našom tijekom 2016. godine. Izvori Vanjske poveznice
Voćni trg u Splitu

Voćni trg, službeno Trg braće Radić, trg je u staroj gradskoj jezgri Splita smješten jugozapadno od Dioklecijanove palače i blizu splitske rive. U prošlosti se trg još nazivao Trg voća, i talijanski Piazza dei frutti. Ime Voćni trg spomen je na nekadašnju tržnicu na kojoj su žene iz okolnih sela prodavale voće. Na susjednom, Marulićevom trgu (Zeleni trg, Piazza delle erbe), zapadno od Voćnoga, prodavalo se povrće. Prošlost Voćnog trga najbolje se doživljava kroz TV seriju Velo misto, gdje je bio jedno od središnjih mjesta događanja. Na zapadnoj strani Trga je osmerokutna Mletačka kula (15. stoljeće), izgrađena u vrijeme kada su Mlečani upravljali gradom i branili ga od povremenih napadu Turaka, ali i od pobuna protiv njihove vlasti u samome gradu. Na sjevernoj strani trga barokna je palača Milesi (17. stoljeće) ispred koje je brončani spomenik Marku Maruliću. Spomenik je izradio Ivan Meštrović, a skulptura je otkrivena 26. srpnja 1925. godine. Izvori Vanjske poveznice
Memorijalno groblje žrtava iz Domovinskog rata u Vukovaru

Memorijalno groblje žrtava iz Domovinskog rata u Vukovaru je najveća masovna grobnica u Hrvatskoj, a i u Europi nakon Drugog svjetskog rata koja se nalazi na istočnom prilazu Vukovara. Povijest Zaključkom Vlade Republike Hrvatske iz travnja 1998. godine, osnovan je Operativni stožer za ekshumacije, identifikacije i pokope žrtava iz masovne grobnice na Novom groblju u Vukovaru; usporedno s procesom ekshumacija i identifikacija žrtava pristupilo je uređenju Groblja hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata – današnjeg Memorijalnog groblja žrtava iz Domovinskog rata u Vukovaru. Cjelokupni prostor današnjeg groblja trebalo je najprije razminirati, a zatim pristupiti raščišćavanju šumom obrasle površine veličine oko 60 000 m2. Zaključkom Vlade Republike Hrvatske od 16. studenog 2000. godine groblju je utvrđen je status "Memorijalnog groblja žrtava iz Domovinskog rata". Groblje Na groblju je ekshumirano 938 tijela i na tomu je mjestu postavljeno 938 bijelih križeva. U središnjem dijelu groblja 5. kolovoza 2000. godine postavljen je spomenik čiji je autor Đurđa Ostoja. Spomenik je izrađen od patinirane bronce, visok je četiri metra, a u sredini je "zračni" križ i vječni plamen. Na groblju su također izdvojena dva križa, jedan za najmlađu žrtvu Domovinskog rata, Ivana Kljajića koji je imao svega šest mjeseci, i za najstariju žrtvu Domovinskog rata, ženu koja je imala 104 godine. Kapela Kapela Krista Kralja mučenika nalazi se na Memorijalnom groblju žrtava Domovinskog rata. Izgrađena je kao spomen na žrtve agresije na grad Vukovar i Republiku Hrvatsku. Projekt je nastao zajedničkom inicijativom potpredsjednika Vlade i ministra hrvatskih branitelja Tome Medveda te bivšeg vukovarskog župnika fra Ivice Jagodića. Arhitektonsko rješenje projektirao je Bogomir Hrnčić, a likovni i liturgijski dizajn izradio je akademski kipar Petar Dolić. Galerija Izvori
Minneskyrkogården för offren i Hemlandskriget

Minneskyrkogården för offren i Hemlandskriget (kroatiska: Memorijalno groblje žrtava iz Domovinskog rata) är en minnesplats i Vukovar i Kroatien för personer som dog i det kroatiska självständighetskriget (1991–1995), i Kroatien benämnt "Hemlandskriget". Kyrkogården är öppen för besökare året runt. Den 18 november, årsdagen för Vukovars fall under slaget om staden år 1991, är sedan år 1999 utlyst som "Minnesdagen för Vukovars offer". I den statligt sanktionerade och årligen återkommande ceremonin i samband med minnesdagen innehar kyrkogården en central plats. Beskrivning och historik Minneskyrkogården för offren i Hemlandskriget är belägen vid Vukovars östra infart. Den erhöll dagens proportioner och utseende sedan den kroatiska regeringen år 1998 tillsatt en kommitté med uppdrag att gräva upp, identifiera och begrava personer som dödats i kroatiska självständighetskriget och sedan hade grävts ned på Nya kyrkogården. De dödade hade fallit offer på olika platser i Vukovar då staden attackerades av den jugoslaviska armén (då till största del bestående serbiska enheter) och serbiska paramilitära styrkor. Parallellt med processen att gräva upp och identifiera de dödade inleddes arbetena med att ställa i ordning vad som då kallades Kroatiska försvararna från Hemlandskrigets kyrkogård (Groblje hrvatskih branitelja iz Domovinskog rata), sedermera Minneskyrkogården för offren i Hemlandskriget. I samband med omdaningen av kyrkogården planlades ett område som skulle ge plats för en massgrav. På denna plats placerades 938 kors i vit marmor vilket representerar de 938 personer som grävts upp på Nya kyrkogården. Den 5 augusti 2000 avtäcktes ett centralt minnesmärke på kyrkogården, ett verk av konstnären Đurđa Ostoja. Minnesmärket är drygt fyra meter högt, tillverkat i patinerat brons och föreställer ett kors. I mitten av minnesmärket brinner den "eviga lågan". Kyrkogården är den största massgraven i Kroatien efter andra världskriget. Se även Ovčaras minnescentrum Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Minneskyrkogården för offren i Hemlandskriget.
Rokovačke zidine

Rokovačke zidine su ruševine rimokatoličke crkve kod Rokovaca. Smještene su južno od Vinkovaca, s desne strane ceste za Rokovce. S glavne ceste se do zidina mora ići po t.zv. leniji (poljskom putu). Zidine su na povišenom dijelu ravnice. Ruševine su zarasle u šikaru u gusto grmlje. Zidine su ruševine portala, čiji je luk nekada dobro vidljiv, a danas mu malo nedostaje da se uruši i djelova zidova crkve sv. Roka. Na osnovi njenih arhitektonskih osobina, građena je u 13. stoljeću. Na to nam ukazuje dekadentni romanički stil kojim je građena. Imala je jedan brod s polukružnom apsidom. Crkva je bila monumentalna. Pregrađivana je u kasnoj gotici, od čega su ostali tragovi. Pregradnja je u svezi s izgradnjom nešto sjevernijeg (blizu sela Prečke) franjevačkog samostana u 15. stoljeću. U to su doba ovi krajevi bili u posjedu Poljana s istoimenim središnjim naseljem. U vrijeme gradnje samostana vlasnici posjeda bile su obitelji Korocskih i Bakonjskih. Samostan i crkva su bili udaljeniji, jer je samostanska crkva morala biti podalje od gospodarskog samostanskog kompleksa. Oko crkve bilo je groblje koje su Rokovčani koristili do 18. stoljeća. Od 1950-ih pa do danas rokovačke zidine pretrpjela su najgore pustošenje. Godine 2011., objavljena je monografija autora Anite Rapan-Papeše i Danijela Petkovića i urednika Zlatka Virca, u nakladi vinkovačkoga Gradskog muzeja. Izvori Vanjske poveznice YouTube Kanal Rarum Carum: Rokovačke zidine. Objavljeno: 9. siječnja 2013.
ŠC Mačkamama

ŠC Mačkamama je nogometni stadion u gradu Osijeku (Bosutsko naselje), u Gackoj 1. Povijest Godine 2005. završena je izgradnja športskog centra. Izgrađeno je igralište za mali nogomet, košarkaško igralište, boćalište, odbojkaško igralište u pijesku, izgrađene su tribine i prilazni prostor. Stadion je kapaciteta 1000 gledatelja. Klubovi ŽNK Osijek i NK Mursa su dva kluba koja koriste ovaj teren za utakmice i treninge. Na glasu je kao "hram ženskog nogometa". Povezani članci Mačkamama Izvori Vanjske poveznice Mijo Jozić: Osječke nogometašice slavile protiv Spartaka Arhivirana inačica izvorne stranice od 20. travnja 2017. (Wayback Machine), Sportalo, 17. ožujka 2017.
NK Gibarac '95 Čokadinci

NK Gibarac 95 hrvatski je nogometni klub iz Čepinskih Martinaca u Osječko-baranjskoj županiji. Povijest Osnovali su ga 2002. izbjegli vojvođanski Hrvati iz Gibarca, po kojem je klub i dobio ime, a kojeg još čini broj 95 kao uspomena na 1995. godinu kao zadnju godinu egzodusa Gibarčana s rodnih ognjišta, što je bila posljedica progona Hrvata u Srbiji tijekom srpske agresije na Hrvatsku. Klub je osnovan kao nastavljač tradicije FK Borca (danas FK Sinđelić) iz Gibarca, osnovanog 1928. godine. Izvori
Greben grad (Zagorje)

Greben grad (Greben, villa Gardun) je danas ruševna utvrda u Hrvatskoj, blizu mjesta Mađareva. Jedna je od najvećih utvrda u Zagorju. Veći od nje je samo Cesargrad iznad Klanjca. Nalazi se na istočnom rubu Ivanščice. Povijest Spominje se već 1209., u potvrdi (listini) hrvatsko-ugarskoga kralja Andrije II. Kralj u listini daje varaždinskim došljacima sloboštine i određuje granice njihova posjeda. Sloboštine i posjed im daje kao zahvalu za njihove usluge dok je bio zatočen u Knegincu. Južne granice tih posjeda je posjed nekog Gurdona, poslije poimence nazvanog kao "naš Gurdon iz kaštela Greben". I kralje Bela IV. potvrdio je Varaždincima prava što im je podijelio njegov otac. U dokumentu 1220. među graničnim međama spominje selo selo Gurdon (villa Gurdon) i potom "našega pristava Otokara iz sela Greben". Pisana potvrda mladog kralja Bele iz te godine kaže da plemići Gurdon ili Gardun žive i u naselju (villa) Gardun, odnosno Greben. Time se potvrđuje da se i selo Mađarevo izvorno zvalo Greben, a po tomu kasnije i kaštel Grebengrad. Greben grad je jedan od mogućih glavnih naselja Zagorske kneževine (Krapinske županije). Greben je najranije je spominjani srednjovjekovni grad. Prvi je spomen 1277. godine. Vlasnici Greben grada bile su obitelji (Ladislav Hermanfy de Greben) Grebenski (1277. – 1445.), grofovi Celjski (1445. – 1456), obitelj Vitovec i Ivaniš Korvin (1456. – 1481.), obitelj Batthyány (1481. – 1621. i 1622. – 1645.), ban Nikola IX. Frankapan (1621.) i nakon udaje Elizabete Batthyany za Jurja Erdődyja, obitelj Erdődy (1645. – 1710.). Grad je bio nastanjen sve do požara 1710. godine. Veliki požar uništio je krovišta i vlasnica Elizabeta Erdődy ga je nakon požara napustila. Već 1712. je ruševina koja je narednih desetljeća još više propadala. Vlasnici grada Erdödyjevi, nisu ga htjeli obnoviti. Vanjske poveznice Utvrda Grebengrad kod Novog Marofa Izvori
Загребска катедрала

Загребската катедрала „Възнесение Богородично и св. св. Стефан и Владислав“ (на хърватски: Zagrebačka katedrala Marijina Uznesenja i sv.sv. Stjepana i Ladislava) в Каптол е римокатолическа катедрала в Загреб. Тя е не само най-високата сграда в Хърватия, но и най-монументалната храмова сграда в готически стил на югоизток от Алпите. Пълното ѝ име е „Катедрала на Възнесение Богородично исв. св. Стефан и Владислав“. Сградата е в типичен готически стил, в какъвто е и ризницата, която има голяма архитектурна стойност. Кулите ѝ се смятат за местна забележителност, тъй като се виждат от почти всички части на града. История През 1093 г., когато крал Владислав (1040 – 1095) премества епископския престол от Сисак в Загреб, той провъзгласява съществуващата църква за катедрала. Строителството на настоящата катедрала започва скоро след смъртта му. Завършена е през 1217 г. и осветена от крал Андрей II Унгарски. Сградата е разрушена от монголско-татарското нашествие през 1242 г., а след това възстановена от епископ Тимотей (1263 – 1287) няколко години по-късно. В края на XV век Османската империя нахлува в земите на Хърватия, което води до изграждането на крепостна стена около катедралата, част от която е запазена до наши дни. През XVII век поради османската заплаха на южната страна е построена укрепена ренесансова стражева кула, използвана като военен наблюдателен пункт. Катедралата е силно повредена по време на Загребското земетресение от 1880 г. Централният неф е сринат, а кулата е толкова силно повредена, че не може да бъде поправена. До съвременния вид на катедралата води реставрацията ѝ в готически стил, ръководена от Херман Боле. В рамките на реставрацията на западната страна са издигнати две 108-метрови кули. Катедралата е изобразена на обратната страна на хърватската банкнота от 1000 куна, емитирана през 1993 г. Когато се застане точно пред пред портала ѝ, сградата има ширина 46 m и височина 108 m. В катедралата се намира грабницата на кардинал Алоизий Степинац, дело на хърватския скулптор Иван Мещрович. Галерия Вижте също История На Хърватия Църквата „Св. Марко“ (Загреб) Източници Външни препратки Загребската катедрала: Загребска туристическа информация ((en)) Загребска катедрала ((hr)) „Đavlova glava u zagrebačkoj katedrali“ ((hr)) Част 1 Част 2 Част 3 Част 4 Част 5 Част 6 Част 7 Част 8 Част 9 Част 10 Загребската катедрала, земетресението от 1880 г. и съвременния ѝ ремонт ((hr))
Katedrála Nanebevzetí Panny Marie, svatého Štěpána a svatého Ladislava

Katedrála Nanebevzetí Panny Marie a svatého Štěpána a Ladislava, či jen Záhřebská katedrála (chorvatsky Katedrala Uznesenja blažene Djevice Marije i svetih Stjepana i Ladislava nebo zkráceně Zagrebačka katedrala) je hlavní římskokatolická katedrála záhřebské arcidiecéze v chorvatském Záhřebu a největší záhřebská kulturně-historická památka. Věže katedrály jsou nejvyšší stavbou v Chorvatsku. Dějiny katedrály Záhřeb měl k dispozici nejprve malý kostel, vybudovaný mezi 9. a 11. stoletím. Záhřebské biskupství založil uherský král Ladislav I. Svatý v roce 1093, společně se založením města Záhřebu. Záhřebská katedrála byla postavena v románsko-gotickém stylu. V roce 1242 byla zničena při tatarském vpádu do Uher. Již ve 13. století ji obnovil biskup Timoteus v gotickém stylu. V 16. století byla katedrála obklopena věžemi a hradbami. Mezi lety 1633–1641 dostala renesanční věž. Několikrát katedrálu postihly požáry, ale největší ránou bylo v zemětřesení v roce 1880. Po otřesech byla katedrála opětovně obnovena. Slavnostní dokončení nové katedrály spatřil Záhřeb v roce 1902. Levá věž prochází od roku 1990 rekonstrukcí, v srpnu 2020 stále není dokončena. Staré hodiny byly odstraněny a nahrazeny novými s průměrem 3,2 m o hmotnosti 600 kilogramů.[zdroj?] Na stavbu těchto hodin bylo použito 8 tun bronzu a mosazi.[zdroj?] V červnu 2011 navštívil papež Benedikt XVI. katedrálu a pomodlil se u hrobky Alojzije Stepinace (1898–1960), záhřebského arcibiskupa a kardinála, který byl v roce 1998 blahoslaven. 22. března 2020 byla katedrála poškozena při zemětřesení. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Záhrebská katedrála na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála Nanebevzetí Panny Marie, svatého Štěpána a svatého Ladislava na Wikimedia Commons
Cathédrale de Zagreb

La cathédrale Notre-Dame-de-l'Assomption, Saint-Étienne et Saint-Ladislas est la cathédrale catholique de la ville de Zagreb en Croatie. Elle est située dans la ville haute, au cœur du quartier de Kaptol. Histoire La construction de la cathédrale débute au XIe siècle en 1093. Cet édifice primitif est détruit par les Tatars et les Mongols en 1242. À la fin du XVe siècle, les invasions ottomanes déterminent les autorités épiscopales à faire fortifier la cathédrale. Au XVIIe siècle, une tour de guet est construite sur la rive sud de l'édifice, en raison de la menace ottomane persistante. En 1880, la cathédrale est gravement endommagée par un violent tremblement de terre. La nef centrale et le clocher, réduits à l'état de ruines, nécessitent une reconstruction en profondeur et le remaniement d'une grande partie de l'édifice. La tâche est confiée à l'architecte autrichien Hermann Bollé, qui dessine les deux flèches encadrant la façade, lesquelles constituent depuis lors l'un des repères urbains les plus représentatifs de la capitale croate. Depuis 1990, la cathédrale est en cours de restauration. Lors du séisme du 22 mars 2020, elle perd une partie de sa tour sud. Galerie Articles connexes Église Saint-Marc de Zagreb Liste des églises les plus hautes Liens externes La cathédrale de Zagreb cathédrale de l'Assomption de la Vierge Marie de Zagreb Ressource relative à la religion : GCatholic.org Ressource relative à l'architecture : Structurae Ressource relative à la musique : MusicBrainz Notes et références Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de la Croatie
Cattedrale di Zagabria

La cattedrale di Zagabria (in croato Zagrebačka katedrala), ufficialmente denominata cattedrale dell'Assunzione della Beata Vergine Maria e dei Santi Stefano e Ladislao (in croato katedrala Uznesenja Blažene Djevice Marije i svetih Stjepana i Ladislava), è una cattedrale cattolica di Zagabria, in Croazia. Dedicata all'Assunzione di Maria ed ai due re Stefano I e Ladislao I, la chiesa rappresenta l'edificio di culto più alto del paese. Costruita originariamente in epoca medievale, la cattedrale custodisce un tesoro d'inestimabile valore con oggetti risalenti dall'XI al XIX secolo. In essa riposano le spoglie di numerosi protagonisti della storia croata. Storia e descrizione La costruzione della cattedrale ebbe inizio nel 1093. L'edificio fu completato nel 1217 e venne consacrato dal re Andrea II. Nel 1242, nel corso dell'invasione mongola dell'Europa orientale, la cattedrale fu distrutta dagli invasori. Qualche anno dopo il vescovo Timoteo (1263 - 1287) decise di far costruire una nuova cattedrale sulle rovine di quella distrutta. Il nuovo edificio fu dedicato al re ungherese Stefano I. Alla fine del XV secolo le armate dell'Impero ottomano invasero la Croazia e la Bosnia. Fu quindi deciso di costruire delle mura di fortificazione, alcune delle quali sono ancora intatte. Nel XVII secolo fu eretta una torre di guardia fortificata in stile rinascimentale, utilizzata come punto di osservazione militare al fine di contrastare la minaccia ottomana. La torre prese il nome di Torre Bakac, in onore dell'allora arcivescovo di Esztergom Toma Bakac. La cattedrale venne seriamente danneggiata dal terremoto di Zagabria del 1880. La navata principale crollò e la torre fu danneggiata irreparabilmente. Il restauro della cattedrale in stile neogotico fu condotto da Hermann Bollé. L'attuale fisionomia dell'edificio risale a quel periodo. Durante il restauro due grandi guglie di 80 metri furono erette sul lato occidentale della struttura. Entrambe le guglie sono attualmente sottoposte a lavori di manutenzione, parte di un restauro complessivo della cattedrale. La chiesa è esternamente lunga 77 metri e larga 48,20 metri. La sua superficie interna è pari a 1.671 m² e può accogliere fino ad un massimo di 5.000 persone. All'interno della cattedrale sono custodite le spoglie del Beato Alojzije Stepinac. Un rilievo che lo raffigura insieme a Cristo, opera dello scultore Ivan Meštrović, è presente nell'edificio. La cattedrale è raffigurata sul retro delle banconote da 1000 kuna emesse nel 1993. Nel 1994 l'allora papa Giovanni Paolo II, in visita al paese, celebrò la preghiera dei Vespri nella cattedrale della capitale croata, e ugualmente fece il suo successore Benedetto XVI nel 2011. La cattedrale è stata danneggiata durante il terremoto di Zagabria del 2020. Galleria d'immagini Note Voci correlate Cattedrali in Croazia Chiesa cattolica in Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di Zagabria Collegamenti esterni (HR) Sito della cattedrale di Zagabria, su glas-koncila.hr. (EN) Scheda della cattedrale su zagreb-touristinfo.hr, su zagreb-touristinfo.hr.
Kathedraal van Zagreb

De Kathedraal van Zagreb (Kroatisch: Zagrebačka katedrala) is een kathedraal opgedragen aan Maria-Tenhemelopneming, en de heilige koningen Stefanus I van Hongarije en Ladislaus I van Hongarije. De kerk ligt in Kaptol, het hoge stadsdeel van Zagreb, hoofdstad van Kroatië. Het is de titelkerk van het rooms-katholiek aartsbisdom van Zagreb, sinds 1997 geleid door kardinaal Josip Bozanić. Het bisschoppelijk paleis bevindt zich vlak naast de kerk. De gotische kerk dateert uit het midden van de 13e eeuw. De kerk werd van 1880 tot 1906 grondig hersteld, gerestaureerd en uitgebreid na de aardbeving van 1880. De twee torens zijn 108 m hoog en vormen daarmee het hoogste bouwwerk van Kroatië. Op 22 maart 2020 raakte de kathedraal opnieuw beschadigd door een aardbeving, waarbij een van de torenspitsen afbrak. De kerk werd gesloten voor een ingrijpend restauratieproces. Het streven is dat met kerstmis 2025 de eerste publieke Eucharistieviering weer plaats kan vinden.
Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny w Zagrzebiu

Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny (chor. Katedrala Uznesenja Blažene Djevice Marije i svetih Stjepana i Ladislava, katedra Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny i świętych Stefana i Władysława) – katedra rzymskokatolicka archidiecezji zagrzebskiej w Zagrzebiu, stolicy Chorwacji. Pierwszy, romański kościół stał w tym miejscu już w XI wieku (1093), ale został zniszczony przez najazd mongolski w 1242 r. Odbudowany w stylu gotyckim, był wielokrotnie przebudowywany, ostatni raz po trzęsieniu ziemi w 1880 roku w stylu neogotyckim. Prace prowadzono pod kierownictwem austriackiego architekta Hermanna Bollégo. Na jego polecenie dobudowano fasadę zwieńczoną dwiema neogotyckimi dzwonnicami o wysokości 104 i 105 metrów. Stanowią one wizytówkę i symbol miasta. Od wielu lat trwa renowacja świątyni. Galeria Przypisy