NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Istralandia

Istralandia is a water park in Brtonigla municipality, Istria County, Croatia. It is located near the road that leads from Novigrad to Nova Vas, approximately 5 km (3 mi) from the Adriatic Sea. Opened for visitors in June 2014, it was the first Croatian water park. Istralandia water park covers the area of 81,000 m2 (20 acres). It features a 2,500 m2 (27,000 sq ft) wave pool, the largest in the Mediterranean, and 20 water slides with the total length of 1.2 km (0.75 mi). Awards Aquapark Istralandia won a special award for the entrepreneurial project of the year in the category of new parks in Europe at the 13th Best Amusement Parks Award Ceremony, which took place in Rome on 25 October 2014. The Parksmania award is a prestigious recognition awarded by the Parksmania.it magazine to the best amusement parks in Italy and Europe. In the 2016 Euro Attractions Show in Barcelona, hosted by the International Association of Amusement Parks and Attractions, a 34-member international jury ranked Istralandia 5th among more than 300 water parks in Europe. Sources External links Official website
Istralandia

Istralandia je vodeni park u općini Brtonigla u Istarskoj županiji. Otvoren je 2014. godine te je bio prvi vodeni park u Hrvatskoj. Nalazi se na cesti između Novigrada i Nove Vasi, otprilike 5 km od Jadranskog mora. Otvoren je za posjetitelje od kraja svibnja do kraja rujna. Vodeni park nalazi se na površini od 80.000 četvornih metara od kojih je 4.500 četvornih metara vodenih površina. Uz ostale atrakcije, u sklopu parka nalazi se najveći bazen s umjetnim valovima na Sredozemlju, površine 2.500 četvornih metara, te najviši tobogan u Hrvatskoj, visine 27 metara i ukupne dužine od gotovo 100 metara. Nagrade Park je osvojio posebnu nagradu za poduzetnički projekt godine u kategoriji novih parkova u Europi na 13. dodjeli nagrada za najbolje zabavne parkove koja se održala u Rimu 25. listopada 2014. Također, na Europskom sajmu atrakcija (EAS) 2016. godine, u konkurenciji od 300 europskih vodenih parkova, međunarodni žiri Istralandiju je proglasio petim najboljim europskim vodenim parkom. Izvori Vanjske poveznice Službena stranica
Istralandia

Aquapark Istralandia är ett äventyrsbad i Brtonigla i Kroatien. Det invigdes den 21 juni 2014 och var då det första i sitt slag i Kroatien. Istralandia är belägen på huvudvägen mellan Novigrad och Nova Vas i den kroatiska delen av Istrien. Beskrivning Istralandia täcker en fristående yta om 80 000 m2 öster om Novigrad och söder om Brtonigla. Mot inträdesavgift har besökare tillgång till 7 000 m3 vatten och flera attraktioner, däribland en 2 500 m2 stor vågpool och tjugo vattenrutschkanor vars totala sammanlagda längd uppgår till 1,2 kilometer. Äventyrsbadet ägs av det Poreč-baserade bolaget Aqua Park d.o.o. och badets uppförande kostade drygt tio miljoner euro. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Istralandia.
Uljanik

Die Uljanik-Werft ist ein kroatisches Schiffbauunternehmen und befindet sich in der istrischen Stadt Pula. Die Bezeichnung Uljanik findet ihren Ursprung in der früheren Olivenwirtschaft auf der Werftinsel (kroatisch maslinovo ulje – Olivenöl). In der Vergangenheit produzierte die Werft jährlich etwa sechs Schiffe. Firmengeschichte Die Werft wurde im Jahr 1856 von der österreichischen Kriegsmarine als k.k. Seearsenal Pola gegründet. Der Grundstein für den Bau wurde von der österreichischen Kaiserin Elisabeth gelegt. Im Oktober 1860 lief das erste Schiff SMS Kaiser vom Stapel. Für die Österreichisch-Ungarische Marine wurden insgesamt 55 Schiffe gebaut. Das Seearsenal diente auch der Instandhaltung und Reparatur der Schiffe der k.u.k. Kriegsmarine. Nach dem Ersten Weltkrieg wurde die Werft unter italienischer Herrschaft zur Reparatur von alten Schiffen betrieben. Des Weiteren diente sie als Dock und wurde für die Modernisierung älterer Schiffe verwendet. Während des Zweiten Weltkriegs war die Uljanik-Werft ein deutscher Marinestützpunkt. Ab dem Jahr 1947 wurde die Werft in der neugegründeten Sozialistischen Föderativen Republik Jugoslawien betrieben. Im Jahr 1951 wurde erstmals wieder ein neues Schiff gebaut. Der Bau von Schiffsmotoren und elektronischen Anlagen wurde kontinuierlich weiterentwickelt. Seit dem Jahr 1990 wird die Uljanik-Werft als Aktiengesellschaft kroatischen Rechts geführt. Im Jahr 1998 erfolgte eine umfassende technische Modernisierung. Vom Jahr 1947 bis zum Jahr 2000 liefen 201 Schiffe vom Stapel. Umgerechnet wurden bis Ende 1998 20. Jahrhundert insgesamt 6 Millionen DWT für Käufer aus der ganzen Welt gebaut. 2018 musste man die Ablieferung eines Neubaus auf 2019 verschieben. Weitere Aufträge wurden storniert. Das Unternehmen wurde mit 96 Millionen Euro von der EU unterstützt. Nachdem die Uljanik-Gruppe Mitte 2019 Konkurs anmeldete, wurde im Januar 2020 die Liquidierung der Dachgesellschaft beschlossen, wobei der Werftstandort mit Inventar zunächst erhalten bleiben soll. Unternehmensfelder Die Uljanik-Werft war in der Lage, verschiedenste Arten von Schiffen zu entwickeln und zu produzieren: Rohöl-Tanker, Tankschiffe für petrochemische Erzeugnisse, Containerschiffe, Massengutfrachter, Passagierschiffe, Autotransporter, RoRo-Schiffe. Im November 2008 wurde das Schiff Grande Angola (24800 DWT) der italienischen Firma Grimaldi ausgeliefert. Dieses Schiff war das erste von sieben in Auftrag genommenen RoRo-Automobiltransportschiffen. Literatur Peter Wegenschimmel: Zombiewerften oder Hungerkünstler? Staatlicher Schiffbau in Ostmitteleuropa nach 1970. De Gruyter Oldenbourg, Berlin 2021, ISBN 978-3-11-073937-4. Weblinks Einzelnachweise
Uljanik

Az Uljanik egy, a horvátországi Pólában működő hajógyártó magánvállalat, amelyet 19. század közepén alapítottak. Története Az Uljanik gyárat 1856-ban alapították Póla városában, amely már akkor is a Császári és Királyi Haditengerészet fő haditengerészeti bázisaként funkcionált. Az alapkövet maga Erzsébet királyné fektette le december 9.-én. A dátum és az azóta eltelt idő az Uljanik-ot a világ egyik legrégebb óta üzemelő hajógyárává teszi. A hajógyár a nevét az Uljanik szigetecskéről kapta, amin egykoron olajfa termelés folyt, ma viszont a cég terül el. A történelmi tisztelet jegyében egy olajfát meghagytak a szigeten, amit azóta is rendben tartanak. A gyár első hajója, már 1858-ban elkészült, ez az osztrák flotta akkori zászlóshajója, az SMS Kaiser volt. Az osztrák-magyar időkben a gyár kapacitását lekötötte a hadihajók gyártása, a Kaisert további 55 hadihajó követte az elkövetkezendő évtizedekben. Azonban 1918 és 1943 között, amíg a gyár olasz kézen állt, főképp hajók szétvágásával, esetleg javításával kellett foglalkozniuk. Az olasz fegyverszünetet követően rövid időre a németek foglalták el. 1947-től kezdődően a Jugoszláv Köztársaság égisze alá került a gyár, ekkortájt továbbra sem gyárthattak új hajókat, egészen 1951-ig. Ezt követően komoly fejlesztéseket hajtottak végre a gyárban, főleg az 1970-es években. 1972 és 1976 között 11 darab, 200.000 tonna vízkiszorítást is meghaladó hajót gyártottak le. A legnagyobb hajó az Indiai Hajózási Társaság részére készült Kanchenjunga volt, amely 277.120 tonnás vízkiszorítást produkált. A délszláv háborúkat követően, Póla a Horvát Köztársaság részévé vált, az Uljanik gyárat pedig 1998-tól fejleszteni kezdték. Manapság speciális hajók gyártásával foglalkozik elsősorban. Források List of all ships constructed in Uljanik (1951-2005) https://www.uljanik.hr/en/ Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Uljanik című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Uljanik

«Ульяник» (хорв. Uljanik) — судостроительное предприятие в Пуле, Хорватия, одно из старейших предприятий в данной отрасли. Основано в 1856 году. Предприятие проектирует, конструирует и строит все типы судов, включая танкеры для перевозки нефти и нефтепродуктов, наливных грузов, а также паромы для перевозки контейнеров, грузовых автомобилей, железнодорожных вагонов, автомобилей, пассажиров. История Судостроительный завод был основан в 1856 году, в качестве верфи Австро-венгерского военно-морского флота. Первый камень в фундамент был заложен 9 декабря императрицей Елизаветой Баварской, эта дата отмечается как годовщина судостроительного завода и считается одной из старейших в мире. Почти через два года после закладки первого камня в основание — 5 октября 1858 года, первое судно — «Кайзер», водоизмещением 5194 тонны, приводимый в действие паровым двигателем мощностью 590 кВт., было спущено на воду. После, последовало строительство 55 судов различных типов для Австро-венгерского флота, общим дедвейтом 53,588 тонн. Во время итальянского правления верфь занималась ремонтом и разделкой старых кораблей. После падения Италии во время 2-й мировой войны завод стал немецкой военно-морской базой. С 1947 года, после бомбардировок, судоверфь был на ремонте в рамках союзной республики Югославия. С 1950 года после постройки и восстановления первых сооружений, последовали проекты конструкций, относящиеся к судоверфи. Завод продолжил заниматься реконструкцией и ремонту судов, в то время как первые суда были построены в 1951 году. Начиная с 1990 года, с обретением независимости Хорватии, завод становится акционерным обществом, продолжается с судостроительное производство различных и специальных кораблей, а во второй половине 1998 года проход технологическое переоснащение. В период с 1947 года до конца 1998 года, на заводе «Uljanik» для заказчиков со всего мира построено свыше 194 судов, на общую сумму свыше 6 млн тонн дедвейта. После банкротства в 2020 году, 54.77% акций предприятия выставлены на торги в 2023 году. Примечания Ссылки Официальный сайт
Ladjedelnica Uljanik

Uljanik je hrvaška ladjedelnica in podjetje v mestu Pulj. Ustanovljena je bila leta 1856 v tedanji Avstroogrski, ki je potrebovala ladjedelnico (Seearsenal Pola) za svojo vojno mornarico. Temeljni kamen je postavila 9. decembra 1856 cesarica Elizabeta in ta datum štejejo za rojstni dan ladjedelnice. 5. oktobra 1858 so splovili prvo linijsko ladjo SMS Kaiser (1858), z nosilnostjo 5194 ton, zatem so zgradil in splovili za Avstrijsko vojno mornarico še 55 ladij. Poimenovana je po majhnem otočku Uljaniku, na katerem so poprej bili nasadi oljk, zatem pa so ga povsem spremenili v ladjedelnico in ohranili samo eno oljko kot simbol. V časih italijanske zasedbe so v ladjedelnici popravljali ladje in razrezovali stare ladje, med nemško okupacijo v drugi svetovni vojni pa je bila v Pulju locirana nemška pomorska vojaška baza. Od leta 1947 so ladjedelnico prenovili in leta 1951 končali prvo novogradnjo. Od leta 1947 do 1998 so zgradili 194 novih ladij s skupno nosilnostjo 6 milijonov ton (DWT) Po Hrvaški samostojnosti od leta 1990 naprej so jo spremenili v delniško družbo. Podjetje Uljanik načrtuje in gradi vse vrste ladij: od supertankerjev, ladij za razsuti tovor, ladij za prevoz vlakov, tovornjakov, avtov in potnikov. Razvili so tudi tehnolgijo izgradnje velikih supertankerjev (VLCC), trup zgradijo v dveh delih, ki jih potem združijo na vodi. Največji ladji so bili Tarfala (275 000 ton nosilnosti) in Kanchenjunga (277 120 ton nosilosti). Glej tudi Ladjedelnica 3. Maj Ladjedelnica Brodosplit Viktor Lenac Uljanik plovidba Ladje zgrajene v Uljaniku MS Berge Vanga MS Berge Istra Sklici in refernce Zunanje povezave List of all ships constructed in Uljanik (1951-2005)
Бродоградилиште Уљаник

Уљаник је назив бродограђевинске компаније и бродоградилишта смјештеног у Пули, Хрватска. Име је добио по острвцету на којем су некад расле маслине, а данас се налазе погони обраде челика и градње трупа. Једно стабло маслине се и данас чува као симбол. Историја Бродоградилиште Уљаник је основано 1856. године у добро заштићеном пулском заливу, као бродоградилиште аустроугарске ратне морнарице. Темељац за градњу бродоградилишта је положила царица Елизабета 9. децембра, те се тај датум обиљежава као дан бродоградилишта, једног од најстаријих у свијету. Непуне двије године након полагања темељца - 5. октобра 1858. године с навоза је поринут први брод - СМС Каизер са депласманом од 5.194 тоне. За аустроугарску морнарицу потом је направљена флота од 55 различитих бродова, укупног депласмана од 53.588 тона. Кроз дуги период континуираног рада пулско је бродоградилиште прошло кроз различите етапе развоја. За вријеме италијанске владавине бавило се поправцима, доковањем и резањем старих бродова. Након италијанске капитулације у Другом свјетском рату, бродоградилиште је било њемачка поморска база. Од 1947. године обнавља се у склопу ФНР Југославије. У бродоградилишту се наставља с доковањем, реконструисањем и поправцима бродова, а први новосаграђен брод испоручен је 1951. Развија се машиноградњу, електропроизводња и друге производње. Године 1990. бродоградилиште Уљаник постаје акционо друштво. Производња пролази кроз кризне године за вријеме рата у Хрватској, но наставља с бродограђевном производњом различитих и специјалних бродова. У другој половини 1998. започиње велико технолошко модернизовање бродоградилишта. Од 1947. до половине 2000. из бродоградилишта Уљаник је купцима са свих континената испоручен 201 брод, укупно с више од 6 милиона DWT. У Уљанику се пројектују, конструишу и граде све врсте бродова, попут бродова за превоз нафте и нафтних прерађевина, за превоз расутих терета, контејнера, камиона, вагона, аутомобила и путника. У Уљанику је развијена технологија градње трупа из два дијела те спајане истих двију половина у мору. На тај је начин, од 1972. до 1976. изграђено 11 бродова, а највећи су Tarfala, са 275.000 DWT за компанију Trafialtiebolaget Grangesberg из Стокхолма, те Kanchenjunga са 277.120 тона депласмана, испоручен 1975. године индијској компанији The Shipping Corporation of India. Види још Бродоградилиште 3. мај Бродоградилиште Виктор Ленац Референце Спољашње везе Списак свих бродова саграђених у Уљанику (1951—2005) (језик: енглески)
Belje plus

Belje plus (prije: PIK Belje, Belje) je hrvatska tvrtka koja se bavi poljodjelstvom, prerađivačkom industrijom i prometom roba iz Darde s oko 1800 zaposlenih. Povijest Godine 1697. Leopold I. poklonio je Eugenu Savojskom Belje za ratne zasluge. Kad je umro, pripalo je kraljici Elizabeti, a potom ga je naslijedila carica Marija Terezija. Bečka komora upravljala je posjedom do 1775. godine. 1780. godine Marija Terezija darovala ga je svojoj kćeri Mariji Kristini i njezinu mužu Albertu. Budući da nisu imali muške djece, pripalo je godine 1825. nadvojvodi Karlu Ljudevitu koji je sjedište imanja preselio iz Bilja u Kneževo. Sagradio je ladanjski dvorac s perivojem na kojemu je započeo uzgoj žitarica i životinja. 1911. godine u sklopu Belja osnovani su Tvornica šećera u Branjinom Vrhu te Tvornica mliječnih proizvoda, odnosno Centralna mljekara s klaonicom s tvornicom salame u Belom Manastiru. Godine 1921. Belje i Šećerana u Branjinom Vrhu proglašeni su državnim vlasništvom. U Drugomu svjetskom ratu Belje je bilo opustošeno i razoreno te se koncem rata mnogo ulaže radi obnove proizvodnje. Godine 1955. nastao je Poljoprivredno-industrijski kombinat (PIK) Belje. Također je izgrađen i Mesokombinat s radi osnaženja izvoza stočarske proizvodnje, obnovljena je mljekara u Belom Manastiru, a strojarska radionica prerasla je u Tvornicu poljoprivrednih strojeva u Kneževu. U četirima OOUR-ima Belja bili su još raspodijeljeni interna banka, razvojna služba, zajednički poslovi (svi u Dardi), knjigovodstveni servis u Belom Manastiru, Beljetrans i Beljekomerc u Dardi, Remont u Belom Manastiru, mesna industrija i tvornica stočne hrane u Dardi, mlinsko-pekarska industrija, tvornica šećera i tvornica mliječnih proizvoda u Belom Manastiru, u Kneževu su bili Poljoprivreda Kneževo, u Belom Manastiru bila je Poljoprivreda Širine, u Kneževim Vinogradima Poljoprivreda Mirkovac, Poljoprivreda Brestovac, vinogradi i vinarija, u Karancu Poljoprivreda Karanac, u Dardi svinjogojstvo i živinarstvo. Godine 1984. u Popovcu je otvorena farma mliječnih krava, a prehrambena industrija započela je proizvodnju svježih krem sireva ABC. U Domovinskom ratu Baranja je bila pod srpskom okupacijom, a nakon mirne reintegracije hrvatskog Podunavlja počinje se vraćati život u tvrtku. 1999. godine pripojena su mu društva Beljetrans d.o.o. iz Darde i društvo Belje d.d. te Poljoprivreda Brestovac d.o.o. (Grabovac). 2005. Belje ulazi u koncern Agrokor. 2008. godine otvorena je robotizirana farma muznih krava u Topoliku. 2011. godine u vinogradima vinogorja Belja otvorena je osuvremenjena vinarija. Od 2019. pod imenom Belje plus dio je Fortenova grupe; kao i sve tvrtke iz koncerna Agrokora, dodano im je „plus” u imenu. Izvori Vanjske poveznice Službene stranice tvrtke Belje plus d. o. o. Hrvatska tehnička enciklopedija
Zambratija

Zambratija (italsky Zambrattia) je vesnice a přímořské letovisko v Chorvatsku v Istrijské župě, spadající pod opčinu města Umag. Nachází se asi 3 km severozápadně od Umagu. V roce 2011 zde žilo 472 obyvatel, což je nárůst oproti roku 2001, kdy zde žilo 443 obyvatel v 177 domech. Sousedními vesnicemi jsou Bašanija a Katoro. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Zambratija na chorvatské Wikipedii.
Zambratija

Zambratija (Italian: Zambrattia) is a village in Umag municipality in Istria County, Croatia. Geography The Zambratija bay has a tidal islet, Šipar, with an elevation of -1 m below sea level. History In 2008, a sunken boat was discovered 200 meters offshore, and later investigation revealed that it was a Late Bronze Age boat, named the Zambratija shipwreck. It is the earliest known example of sewn boat hull construction technique in the Mediterranean. Demographics According to the 2021 census, its population was 438. It was 443 in 2001. References Bibliography Drenovec, Franček (December 2012). "Hrvatski jadranski otoci, otočići i hridi" (PDF). Hrvatski otoci (in Serbo-Croatian).
Zambratija

Zambratija (en italien : Zambrattia) est une localité de Croatie située en Istrie, dans la municipalité d'Umag, dans le comitat d'Istrie. En 2001, la localité comptait 443 habitants. Démographie Histoire En 2008, un pêcheur de Zambratija découvre à 600 mètres de la plage l'épave d'un bateau cousu datant du XIIe siècle av. J.-C.. Notes et références Voir aussi Articles connexes Villes de Croatie Municipalité de Croatie Comitat de Croatie Portail de la Croatie
Zambratija

Zambratija je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu grada Umaga, Istarska županija. Stanovništvo Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 443 stanovnika te 177 obiteljskih kućanstava. Prema popisu stanovništva 2011. godine naselje je imalo 472 stanovnika. U 1857., 1869., 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Umag. Od 1880. do 1910. iskazivano kao dio naselja. Od 2001. smanjeno izdvajanjem naselja Katoro za koje sadrži podatke do 1991. Izvori
Замбратија

Замбратија је насељено место у саставу града Умага у Истарској жупанији, Хрватска. До територијалне реорганизације у Хрватској налазила се у саставу старе општине Бује. Становништво На попису становништва 2011. године, Замбратија је имала 472 становника. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Замбратија је имало 495 становника, следећег националног састава: Спољашње везе
Замбратія

Замбратія (хорв. Zambratija) — населений пункт у Хорватії, в Істрійській жупанії у складі міста Умаг. Населення Населення за даними перепису 2011 року становило 472 осіб. Динаміка чисельності населення поселення: Клімат Середня річна температура становить 14,04 °C, середня максимальна – 26,34 °C, а середня мінімальна – 1,35 °C. Середня річна кількість опадів – 955 мм. Примітки
Trg Luža, Dubrovnik

Trg Luža je osrednji mestni trg v Dubrovniku, Hrvaška Od najstarejših dubrovniških časov je bilo središče javnega življenja na trg Luža. Na trgu se proti zahodu pričenja glavna dubrovniška ulica Placa (Stradun). S severne strani trga je palača Sponza, v sredini pa stoji Orlandov steber, postavljen 1414, z vklesanim likom vojaka - srednjeveškim simbolom svobodnega mesta. Na tem trgu so se objavljali vsi ukazi, odvijale so se razne svečanosti in izvrševale javne kazni. Desnica vojakove roke,ki je upodobljen na stebru, se je uporabljala kot uradna dolžinska mera (en lakat) v Dubrovniški republiki. Na južni strani trga stoji baročna cerkev sv. Blaža. Vzhodno stran trga Luže pa zapirajo Loža zvonarjev, zgrajena 1463, Mestni zvonik in poslopje Glavne straže, na katero se navezujeta še zgradbi Palača velikega sveta in Knežji dvorec. Na prostoru med Mestnim zvonikom in palačo Sponza se nahaja stari zvonik Luža. Po eksploziji smodnika 1435 v Knežjem dvorcu so zvonove za sklicevanje mestnih svetov premestili iz Knežjega dvorca v zvonik Lužo. Zvonovi na Luži so razen za sklicevanje svetov bili plat zvona tudi v primerih nevarnosti (požar, napadi sovražnika in drugo). Zvonik Luža je bil zgrajen 1463, povsem obnovljen pa 1952. Pod zvonikom so notranja mestna vrata zgrajena v gotskem slogu, tako imenovana vrata k carinarnici, skozi katera se s Placa pride do vrat s Polč, ali pa neposredno v staro mestno pristanišče. Zunanje povezave Predstavnosti o temi Trg Luža v Wikimedijini zbirki
Loggiatorget

Loggiatorget (kroatiska: Trg Luža) är ett torg i Dubrovnik i Kroatien. Torget ligger vid huvudgatan Straduns slut i den östra delen av Gamla stan och var den forna republiken Dubrovniks politiska och ekonomiska hjärtpunkt. Vid torget ligger flera för Dubrovnik och Gamla stan tongivande byggnader. Torgets namn kommer från de loggior (plural kroatiska Luže) som under medeltiden fanns på platsen men revs i samband med uppförandet av nya byggnader i början av 1700-talet. Idag är Loggiatorget ett av Dubrovniks sevärdheter och i samband med festligheterna kring Sankt Blasius fest och sommarfestivalen har det en central plats. Byggnadsverk och offentligt konst Klockloggian Onofrios lilla fontän Orlandos kolonn Sankt Blasius kyrka Sponzapalatset Stadsklocktornet Stadsvaktens byggnad Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Loggiatorget. Referenser Fotnoter
HNK Trogir

HNK Trogir či NK Trogir 1912 (celým názvem chorvatsky Hrvatski nogometni klub Trogir) je chorvatský fotbalový klub se sídlem v dalmatském městě Trogir. Domovským hřištěm NHK Trogir je Batarija (igralište Batarija). Historie Klub byl založen v roce 1912, v době, kdy Dalmácie byla součástí Rakouska-Uherska. Prvním předsedou klubu byl Luja Madirazza. Po první světové válce klub obnovil svou činnost pod názvem Slaven, který používal až do roku 1990 a poté se přejmenoval na Trogir. V roce 2009 se klub dostal to finančních potíží a spadl do 3. chorvatské ligy, divize jih. V listopadu téhož roku vznikl nový klub s názvem NK Trogir 1912. Do jeho čela se postavila skupina skalních fanoušků "MALARI", kterému se podařilo udržet klub v činnosti. Do roku 2013 byl financován pouze ze soukromých zdrojů skupiny bez přispění města.
HNK Trogir

HNK Trogir war ein kroatischer Fußballverein aus der Stadt Trogir. Geschichte Der Verein wurde 1912 als Sportski klub Trogir gegründet. Zwischen 1930 und 1993 hieß er Slaven Trogir, seither HNK Trogir. Im ehemaligen Jugoslawien spielte der Verein stets unterklassig, nach der Unabhängigkeit Kroatiens startete der Verein in der 3. Liga Süd. Zwischen 1994 und 1997 spielte der Verein in der 2. kroatischen Liga Süd, ab 2007 in der eingleisigen 2. HNL. 2009 zog sich der Verein aus finanziellen Gründen aus der 3. kroatischen Liga zurück und spielt seitdem nur noch in regionalen Ligen. Stadion Seine Heimspiele trug der Verein auf dem Sportplatz Batarija in Trogir aus. Dieser fasst 1.000 Zuschauer. Bekannte Ehemalige Igor Tudor Ivan Leko Vedran Runje Marino Biliškov
HNK Trogir

HNK Trogir is a Croatian football club based in town of Trogir on the Croatian coast. Trogir plays home matches at Igralište Batarija. History HNK Trogir was founded in 1912. In 2009 the club fell into financial difficulties and resigned from the Treća HNL – South after only 7 matches. Honours 1.ŽNL – S-D: Winners (1): 2004–05 Treća HNL – South: Winners (1): 2006–07 Recent seasons Key External links HNK Trogir on Facebook