NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tvrđava Gripe

Tvrđava Gripe je novovjekovni fortifikacijski i obrambeni kompleks izgrađen u 17. stoljeću za obranu Splita od Turaka. Danas je u njoj smješten Hrvatski pomorski muzej i Državni arhiv. Smještaj Tvrđava se nalazi istočno od centra grada na uzvisini Gripe koja je danas dio gradskog kotara Lučac - Manuš. Povijest Grad Split je u ranom srednjem vijeku bio branjen zidinama Dioklecijanove palače unutar kojih je bio smješten. Širenjem gradske jezgre nastala je potreba za podizanjem dodatnih srednjovjekovnih fortifikacija. Prodorom Turaka na Balkan i uvođenjem novog načina ratovanja uz pomoć topova, splitske obrambene zidine više nisu bile prikladne za obranu od topova. Za vrijeme Kandijskog rata (1645. – 1669.) između Mletačke Republike i Osmanskog Carstva, ratne operacije vodile su se i na teritoriji Dalmacije. Godine 1648. Mlečani su uz pomoć splitskih odreda osvojili Klis, međutim to nije odviše pomoglo Splitu koji je i dalje bio izložen turskim napadima (grad je prvi put napadnut 1645.). Stalna opasnost za grad bilo je uzvišenje Gripe, s kojegu su, ako bi ga zauzeli, Turci mogli tući grad topovima. Stoga su Splićani zatražili od mletačkih vlasti da se na tom položaju izgradi tvrđava koja bi branila Split od napada. Venecija je na kraju odlučila udovoljiti zahtjevima Splićana i naredila je izgradnju novih gradskih utvrda sa sustavom zemljom ispunjenih bastiona (terrapienata) spojenih jakim zidinama (cortinama). Jednako tako, zapovijeđena je i izgradnja tvrđave Gripe, također sustavom terrapienata. Za utvrđivanje grada i gradnju tvrđave bio je zadužen vojni inženjer Alessandro Magli. Dok je tvrđava bila još u izgradnji, turska vojska je 1657. godine napala Split i osvojila još nedovršenu tvrđavu. Kao odgovor na tursko zauzimanje tvrđave, Splićani su poveli protunapad i ponovno osvojili Gripe. Sljedećeg dana Turci su krenuli na sam grad, ali su ih malobrojniji građani Splita uspjeli poraziti zbog čega su napadači bili prisiljeni na uzmak. Dana 18. lipnja 1657. godine Turci su ponovno pokušali zauzeti tvrđavu Gripe, ali Splićanima su u pomoć došli Trogirani, Bračani i Hvarani, pa je turski napad opet bio odbijen. Sutradan su Turci napali tvrđavu sa svom vojskom i s one strane gdje se nalazio nedovršeni bastion. Uspjeli su zauzeti tvrđavu, no Splićani su ih uz pomoć mletačke vojske i saveznika uspjeli odbiti. Napadi su nastavljeni do 21. lipnja, kada je Splitu došla u pomoć mletačka flota iz Kotora. U sklopu tvrđave kasnije je izgrađena vojarna za potrebe austrijske vojske. Zanimljivosti Danas se unutar tvrđave Gripe nalazi Hrvatski pomorski muzej, Hrvatski državni arhiv a u kompleksu se održavaju koncerti. Povezani članci Arheološko nalazište sjeverozapadni bastion tvrđave Gripe Bilješke Literatura Kečkemet Duško, Prošlost Splita, Split, 2002.
Gripe-erőd

A Gripe-erőd egy újkori erődkomplexum Horvátországban, a Split-Dalmácia megyei Split város központjában. Fekvése Az erőd a városközponttól keletre, a Gripe-dombon található, amely ma a Lučac-Manuš városrészhez tartozik. Története A kora középkorban Split városát a Diocletianus-palota falai védték, a város ezeken belül települt. A belváros bővítésével további középkori erődítmények építésére volt szükség. A törökök Balkánra való behatolásával és az ágyúk bevetésével végzett újfajta hadviselés bevezetésével Split meglevő védőfalai már nem voltak alkalmasak ágyúk elleni védekezésre. A Velencei Köztársaság és az Oszmán Birodalom közötti kandiai háború (1645–1669) során háborús műveleteket folytattak Dalmácia területén. 1648-ban a velenceiek a splitiek segítségével visszafoglalták Klisszát, de ez nem sokat segített Spliten, amely még mindig ki volt téve a török támadásoknak (a várost először 1645-ben támadták meg). A város biztonságát állandóan veszélyeztette a Gripe-domb, ahonnan elfogása esetén a törökök ágyúkkal lőhették volna szét a várost. Ezért Split lakói arra kérték a velencei hatóságokat, hogy építsenek egy korszerű erődöt erre a helyre, amely majd megvédi Splitet a támadásoktól. Velence végül úgy döntött, hogy teljesíti a spliti lakosság kéréseit, és földdel feltöltött bástyák (terrapienata) rendszerével új városi erődítmények megépítését rendelte el, amelyeket erős falakkal (cortina) kötnek össze. Egyúttal elrendelték a szintén földbástyás rendszerű Gripe-erőd megépítését is. A város megerősítésével és az erőd megépítésével Alessandro Magli hadmérnököt bízták meg. Még az erőd építése alatt, 1657-ben a török hadsereg megtámadta Splitet, és elfoglalta a még befejezetlen erődöt. Az erőd török megszállására válaszul a splitiek ellentámadást indítottak és visszafoglalták a Gripét. Másnap a törökök maga a város ellen támadtak, de kisebb számú spliti polgárságnak sikerült legyőzni őket, visszavonulásra kényszerítve a támadókat. 1657. június 18-án a törökök ismét megpróbálták elfoglalni a Gripe erődítményét, de a spliti emberek, akiknek a trogiriak, bračiak és hvariak segítettek a török támadást ismét visszaverték. Másnap a még befejezetlen bástya oldaláról támadta török az erődöt. Sikerült is elfoglalniuk, de a spliti népnek a velencei hadsereg és szövetségesei segítségével sikerült ismét visszaverni őket. A támadások június 21-ig folytatódtak, amikor a cattarói velencei flotta Split segítségére sietett. Később az erődön belül laktanyát építettek az osztrák hadsereg számára. Az erőd mai állapota Ma a Gripe-erődön belül található a Horvát Tengerészeti Múzeum, a Horvát Állami Levéltár, és koncerteket is rendeznek benne. Galéria Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Tvrđava Gripe című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Gripeborgen

Gripeborgen (kroatiska: Tvrđava Gripe är en befästning i Split i Kroatien. Den uppfördes under det venetianska styret på 1600-talet för att skydda staden från de vid tiden i sydöstra Europa framryckande osmanerna. Befästningen ligger strax öster om stadscentrumet och är uppkallad efter höjden Gripe på vilken den uppfördes. Idag hyser borgen Kroatiska sjöfartsmuseet i Split och statsarkivet Historik Under den tidiga medeltiden rymdes Splits bofasta befolkning inom Diocletianus palatsets murar. I samband med befolkningstillväxt expanderade staden utanför det forna romerska palatsets murar och ett behov av nya försvarsverk uppkom. Den osmanska expansionen i sydöstra Europa under 1600-talet utgjorde ett hot för staden Split som vid tiden styrdes av republiken Venedig. Det angränsande Bosnien var sedan slutet av 1400-talet införlivat i Osmanska riket. Under det kretensiska kriget 1645-69 stod flera slag i Medelhavet mellan Venedig och Osmanska riket. Även det av venetianerna kontrollerade Dalmatien påverkades av konflikten och osmanernas regelbundna försök att inta Split ledde till uppförandet av borgen omkring 1600-talets hälft. Borgen kom att spela en avgörande roll i försvaret av staden och gav invånarna skydd vid den osmanska belägringen år 1657. Källor
Lukavci

Lukavci su otočići u Korčulanskom kanalu, oko 3 km zapadno od Šćedra. Od južne obale otoka Hvara (tj. od mjesta Sveta Nedjelja) su udaljeni oko 3 km. Veći otok Lukavac Veli je površine 0,027 km2, s dužinom obalnog pojasa 650 m i najvišom točkom od 4 metra. Manji otok Lukavac Mali, 600 m jugozapadno od većeg, je površine 0,017 km², s dužinom obalnog pojasa 480 m i najvišom točkom od 3 metra. Na manjem otoku je i svjetionik koji daje svjetlosni signal R Bl 3s. Nazivni domet svjetionika je 5 milja. Izvori Vanjske poveznice
Scogli Bacili (Lesina)

Gli scogli Bacili (in croato Lukavci) sono una coppia di isolotti della Croazia, nella Dalmazia centrale a sud dell'isola di Lesina. Amministrativamente appartengono alla città di Lesina, nella regione spalatino-dalmata. Geografia Gli scogli si trovano in mare aperto nella parte occidentale del canale di Curzola (Korčulanski kanal) 4 M a ovest di Torcola e 3,3 M a sud del villaggio di Santa Domenica (Sveta Nedjelja) che si trova sulla costa meridionale dell'isola di Lesina. Bacile Primo o Bacile (Lukavci 1, Veli o Prvi), il maggiore, a forma di goccia con la punta rivolta a est, ha una superficie di 0,027 km², la costa lunga 650 m e l'altezza di 4,9 m. Bacile Primo è conosciuto anche come scoglio dei Vescovi poiché vi naufragò nel 1033 una nave con a bordo i vescovi di Cattaro, Dulcigno e Antivari. Bacile Secondo (Lukavci 2, Mali o Drugi), di forma arrotondata, si trova a sud-est del primo alla distanza di circa 600 m; ha una superficie di 0,017 km², la costa lunga 483 m e l'altezza di 5,4 m. Sullo scoglio c'è un segnale luminoso (43°04′58″N 16°34′53″E43°04′58″N, 16°34′53″E). Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-88-8190-244-6. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. II, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, ISBN 978-88-6268-060-8. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 26 giugno 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 9, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio IX, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 27 giugno 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Scogli Bacili
Lukavci (otočje)

Lukavci so majhni otočki v Jadranskem morju, v Korčulskem kanalu, približno 3 km zahodno od Šćedarja. Od južne obale otoka Hvar (tj. Od Svete Nedjelje) so oddaljeni približno 3 km. Vsi otoki pripadajo Hrvaški. Največji otok ima površino 0,027 km², obalno dolžino 650 m in najvišjo točko 5 metrov. Najmanjši otok, 600 m jugozahodno od večjega, ima površino 0,017 km², z obalno dolžino 480 m in najvišjo točko 5 metrov. Na manjšem otoku je tudi svetilnik, ki oddaja svetlobni signal R Bl 3s. Minimalni doseg svetilnika je 5 milj. Glej tudi Seznam hrvaških otokov Sklici
Synagoge (Koprivnica)

Die Synagoge in Koprivnica, einer Stadt im Nordosten Kroatiens, wurde in der zweiten Hälfte des 19. Jahrhunderts gebaut. Sie ist ein Kulturdenkmal. Geschichte Die Synagoge wurde 1875 gebaut. Während des Zweiten Weltkriegs wurde das Gebäude verwüstet und als Gefängnis genutzt. Die meisten jüdischen Einwohner des Ortes wurden im Holocaust ermordet. Nach dem Krieg diente es zunächst kommerziellen Zwecken, so als Textilfabrik und Warenhaus. Ab 2011 begannen Restaurierungen und das Gebäude wurde als Kulturdenkmal eingestuft. Eine vollständige Sanierung war ab 2019 geplant. Architektur Wie auf Bildern zu erkennen ist, wurde das Äußere nur wenig verändert. Lediglich einige Ziertürmchen sowie die Gesetzestafeln am Giebel sind nicht mehr vorhanden. Der Eingangsbereich ist in drei vertikale Felder unterteilt; neben dem Eingang sind zwei Fenster. Darüber befinden sich hohe Rundbogenfenster. An den Seiten sind die Fenster ebenfalls in zwei Ebenen angeordnet; unten sind sie rechteckig und die darüberliegenden haben Rundbögen. Innen ist die Frauenempore noch vorhanden. Die ursprüngliche Ausstattung wie Toraschrein und Bima gibt es aber nicht mehr. Siehe auch Liste von Synagogen in Kroatien Einzelnachweise Weblinks
Koprivnica Synagogue

The Koprivnica Synagogue (Croatian: Koprivnička sinagoga) is a former Reform Jewish synagogue, located in Koprivnica, Croatia. The congregation worshiped in the Ashkenazi rite. Completed in 1875 and used as a synagogue until World War II, the building has been used as the Krešimir Švarc Cultural Center, a cultural center, since 2013. History In 1869, around a hundred Jews lived in Koprivnica. Although relatively small, the Jewish community of Koprivnica funded the construction of the Koprivnica Synagogue. The synagogue was designed by the architectural firm Hönigsberg & Deutsch and built in 1875, along with a Jewish school. The location of the synagogue, in the heart of Koprivnica, was a prestigious choice at the time. In 1937, the synagogue was thoroughly remodeled by architect Slavko Löwy. During World War II, the synagogue was destroyed and used as a prison. The organ and some other items from the synagogue were saved and are now preserved at the Koprivnica Museum. The Jewish community of Koprivnica was devastated during the war, with most of its members perishing in the Holocaust. The last rabbi of Koprivnica's Jewish community was Izrael Kohn who was taken to the Gospić concentration camp in the night between July 23 and July 24, 1941 and eventually died in Jasenovac. The Koprivnica Synagogue is one of the few synagogues in Croatia to survive the war. After the war, under the communist regime of SFR Yugoslavia, the synagogue was used as a tailoring factory and warehouse. Presently, a small Jewish community exists in Koprivnica. In 2011, restoration of the Koprivnica Synagogue began and it was listed as a cultural monument. Further restoration of the building was announced in late 2023. See also History of the Jews in Croatia List of synagogues in Croatia References External links Media related to Synagogue in Koprivnica at Wikimedia Commons
Koprivnička sinagoga

Koprivnička sinagoga je bila sinagoga židovske zajednice u Koprivnici, a danas zaštićeni spomenik kulture. Godine 1869., u Koprivnici je živjelo stotinjak Židova. Iako relativno mala, židovska zajednica Koprivnice je sama financirala izgradnju sinagoge. Sinagoga je dizajnirana u arhitektonskom atelijeru Hönigsberg i Deutsch, a izgrađena je 1875. zajedno sa židovskom školom pored nje. Njezina lokacija u samom centru Koprivnice je u to vrijeme bila više nego prestižna. 1937. godine sinagogu je temeljito renovirao arhitekt Slavko Löwy. Tijekom Drugog svjetskog rata sinagoga je bila devastirana i pretvorena u zatvor. Orgulje i još neke stvari su uspješno spašene iz sinagoge te su danas izložene u Muzeju grada Koprivnice. Židovska zajednica Koprivnice je pretrpjela strahovito uništenje, tj. velika većina židova Koprivnice i susjednih sela je stradala na stratištima koncentracijskih logora. Zadnji rabin židovske zajednice Koprivnice je bio Izrael Kohn, također ubijen u koncentracijskom logoru. Koprivnička sinagoga je jedna od rijetkih sinagoga u Hrvatskoj koja je ostala stajati nakon svršetka rata. Za vrijeme SFR Jugoslavije sinagoga je uglavnom bila korištena kao poslovni prostor i skladište za krojačku tvrtku. Iako jako mala, židovska zajednica Koprivnice je još uvijek aktivna. 2011. godine je započela obnova sinagoge u Koprivnici kao zaštićenog spomenika kulture. Izvori Vanjske poveznice
Синагога у Копривници

Синагога у Копривници једна је од тридесетак преосталих синагога, али са промењеном наменом у Републици Хрватској. Сазидана је 1875. године у тадашњој држави Краљевина Хрватска и Славонија (мађ. Horvát-Szlavónia Királyság, нем. Königreich Kroatien und Slawonien) која је била номинално аутономна краљевина унутар Краљевине Угарске у саставу Аустроугарске монархије. Тада је синагога припадала Земљама круне Светог Стефана, односно мађарском делу Монархије, у којем је поглавар дома Хабсбурговаца владао као краљ. Историја Јеврејска заједница у Копривници има дугу традицију. Синагога је саграђена 1875. године. Зграда синагоге је очувана до данас, али значајно је девастирана због бројних преградњи и промена функција. У њој су током двадесетог века били смештени затвор, касније фабрика текстила и складиште. Jака јеврејска заједница у Подравини готово је нестала током Другог светског рата. Иако малoбројна јеврејска заједница у Копривници постоји и данас. Синагога је одлуком владе Хрватске 2020. проглашена за културно добро. Изглед Нова богомоља изграђена је у комбинацији неоренесансног и неокласичног стила. Припада трипартитном типу синагога са истакнутим средишњим делом. Средишње поље прочеља лучно је засвођено и украшено приказом Мојсијевог законика. Прочеље је изведено од фуговане опеке, док је архитектонска пластика обликована у рустичном стилу. Главно прочеље синагоге, уз средњи портал, има и засебне бочне улазе за жене. Изнад средишње бифоре налазио се калиграфски натпис из Торе, док је врх атике украшавао лухот. Прочеље је визуелно подељено двоструким паром стубова који симболизују Јахина и Боаза. У унутрашњости синагоге доминира арон хакодеш који је обликован као неороманични куполасти циборијум. У унутрашњости се налази само једна галерија за жене коју носе витки гвоздени стубови, док су на спрату постављени дрвени стубови већег пресека. Адаптација Прва адаптација копривничке синагоге изведена је 1937. године од стране архитекта Славка Лоја. Притом је уклоњена пластика с прочеља и прочишћена је унутрашњост. Друга адаптација синагоге извршена је 2020. године када је синагога преименована у Културни центар. Референце Литература Švob, M. (1997), Židovi u Hrvatskoj: migracije i promjene u židovskoj populaciji [Juden in Kroatien: Migrationen und Veränderungen in der jüdischen Bevölkerung]. KD Miroslav Šalom Freiberger; Židovska općina: Zagreb. Švob, M. (1998) Naseljavanje Židova u Slavoniju: prema popisima stanovništva od 1857. do 1991. i drugim dokumentima [Die Ansiedlung der Juden in Slawonien: nach den Volkszählungsdaten 1857–1991 und anderen Dokumenten]. Institut za migracije i narodnosti: Zagreb, S. 171–208. Dobrovšak, Lj. (2005), Emacipacija Židova u Kraljevini Hrvatskoj, Slavoniji i Dalmaciji u 19. Stoljeću [Emanzipation der Juden in Königreich Kroatien, Slawonien und Dalmatien im 19. Jahrhundert], Radovi Zavoda za hrvatsku povijest Filozofskoga fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, 37 (1):, S. 125–143. Спољашње везе
Spomen dom Ovčara

Spomen dom Ovčara je spomen dom otvoren 2006. u jednom od hangara na Ovčari u kojem je počinjen ratni zločin kojeg su počinili pripadnici JNA i srpskih paravojnih postrojbi, u noći s 20. na 21. studenoga 1991. godine, tijekom srpske okupacije Vukovara kada je ubijeno između 255 i 264 civila i vojnika. Na Ovčari su se nalazili hangari koji su bili u sklopu farme koja je pripadala poljoprivredno industrijskome kombinatu VUPIK-u. Hangari su bili ograđeni žicom te su služili kao koncentracijski logor. Poslije pada Vukovara, obični civili i ranjenici koji su se zatekli u vukovarskoj bolnici deportirani su na Ovčaru gdje su neki od njih kasnije smaknuti. Hangar je pretvoren u memorijalni centar na oko 300 četvornih metara. U sredini se nalazi spirala koja simbolizira zatvoreni krug zla. U pod su ugrađene čahure koje simboliziraju zločin, dok se na stropu mogu vidjeti žarulje u obliku zvijezda, njih 261. Na zidovima su obješene fotografije ubijenih i nestalih a izložene su i osobne stvari koje su kasnije pronađene u zajedničkoj grobnici. Financiranje preuređivanja hangara pomogao je grad Zagreb s 2 mil. kuna. Spomen dom otvoren je svakog dana od 9 do 17 sati, a ulaz je besplatan. Izvori Vanjske poveznice Službena stranica Spomen doma Ovčara Arhivirana inačica izvorne stranice od 17. lipnja 2013. (Wayback Machine)
Ovčaras minnescentrum

Ovčaras minnescentrum, på kroatiska Spomen dom Ovčara (Ovčara minneshem), är ett museum och minnesmärke i Ovčara utanför Vukovar i Kroatien. Det uppfördes år 2006 och rymmer en permanent utställning som tillägnat minnet över de 261 personer som dog i Vukovarmassakern under det kroatiska självständighetskriget (1991–1995). Bakgrund Den 18 november 1991 intogs Vukovar av den jugoslaviska armén (då till största del bestående serbiska enheter) och serbiska paramilitära styrkor. Den 18–21 november 1991 förde de serbiskdominerade militära enheterna kroatiska soldater och civila från Vukovars sjukhus till Ovčara där de torterades och sedan dödades. Platsen som de serbiska enheterna hade sett ut för massakern var en plats i närheten av en hangar tillhörande en gård som ingick i jordbrukskonglomerat Vupik. De serbiska soldaterna använde hangaren som koncentrationsläger i vilken de internerade fångarna tillbringade de sista timmarna innan massakern. Under de dagar massakern fortlöp dödades 261 personer. Minnesmuseet Ovčaras minnescentrum invigdes den 20 november 2006. Det upptar en yta om 300 kvadratmeter och är en ombyggnation av den hangar som de serbiska militärerna använde för att internera kroatiska krigsfångar. Det drivs av den kroatiska föreningen för tidigare internerade i serbiska koncentrationsläger, Hrvatsko društvo logoraša srpskih koncentracijskih logora. I byggnadens centrala del finns en spiral som symboliserar den "slutna kretsen av ondska". I golvet finns hylsor som symboliserar ammunitionen som användes vid massakern. I museets tak finns 261 lampor i formen av en stjärna. Lamporna symboliserar de personer som dog i massakern. På minnesmuseets väggar hänger marmortavlor med bilder av de dödade och i utställningen ingår en del av deras personliga ägodelar. Besökare Åren 2006–2010 hade minnesmuseets besökts av omkring 720 000 människor. Flest besökare har minnesmuseet under perioden 10-20 november varje år då det besöks av omkring 30 000 personer. En stor del av besökarna utgörs av grundskolelever som i utbildningssyfte besöker minnescentret. Programmet är anpassat efter elevernas ålder och detaljerade beskrivningar utelämnas. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ovčaras minnescentrum.
Spomen-park Rakov Potok

Spomen-park Rakov Potok je memorijalno područje unutar šume Stupnički Lug u blizini naselja Rakov Potok u sastavu četvrti Novi Zagreb – zapad. Procjenjuje se da su u ovoj šumi ustaše od 1941. do 1945. godine ubili između 400 i 700 ljudi. Ovo je druga, poslije Dotrščine, masovna grobnica žrtava fašističkog terora na području Zagreba. Uz antifašiste iz Zagreba, ovdje su sahranjeni stanovnici kordunske općine Lasinja. Neki od istaknutih pripadnika NOP-a, koji su ovdje našli smrt, jesu: Joža Vlahović, Anđela Cvitković, Dragica Hotko, Nikola Sekulić, Krešo Rakić, Leo Ivanec, Teodor Katić, Radovan Belić, Radivoje Stanisavljević (iz Gračaca), dr Dragomir Drakulić (iz Karlovca), Savo Bulić, Katarina Brodarić, Slavko Čor, Vladimir Prekrat, Franjo Belušić, Antun Mrak i mnogi drugi. Uz put na ulazu u Stupničku šumu nalazi se grubo sječeni kameni kvadar, kao putokaz koji upućuje na spomen-kosturnicu. Na njemu je upisan sljedeći tekst: Vidi gdje počiva četiri stotine žrtava fašizma 1941. godine-Rakov Potok. Iza tog spomenika koji upozorava na mjesto koje slijedi vodi popločana šumska staza do malog popločanog proširenja koje je ujedno i spomen grobnica-kosturnica žrtvama. Na grobnoj ploči koja je vodoravno položena na zemlju nalazi se metalnim ugrađenim slovima sljedeći tekst: Izvori