NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kostel svatého Mikuláše (Split)

Kostel svatého Mikuláše ve Splitu (chorvatsky Crkva sv. Nikole (Mikule) na Stagnji u Splitu) je římskokatolický předrománský kostelík ve čtvrti Veli Varoš v chorvatském Splitu. Je jednou z nejlépe dochovaných raně středověkých (předrománských) staveb ve Splitu. Objekt je chráněn jako kulturní statek a nemovitý kulturní majetek s označením Z-4631. V minulosti byl kostelík znám také jako kostel sv. Mikuláše (Nikoly) de Pedemontis, tj. „Na úpatí kopce“ Marjan, proto stejně jako ostatní města patří do skupiny marjanských kostelů. Historie Stavbu kostela ve splitském Varoši zahájil v roce 1068 Nemir Mesagalin a v jeho stavbě pokračoval jeho bratr Ivan s manželkou Tihou. Kostel zasvěcený svatému Mikulášovi ve Varoši je zmiňován již v roce 1119, z čehož je možné usuzovat, že byl dokončen již na konci 11. nebo na počátku 12. století. Později byl rozšířen, byla přistavěna sakristie a současně odstraněna apsida. Byla odstraněna taktéž kupole, aby bylo možné na střechu umístit mohutnou zvonici. Na konci 17. století byl kostel rozšířen na západní a východní straně a na místě zničené apsidy byla postavena sakristie. V roce 1949 byly provedeny restaurátorské práce, kostel byl zrekonstruován a roku 1951 obnoven do původní podoby. Zvonice na štítu byla odstraněna a umístěna na jižní straně kostela. V roce 1962 byl kostel zapsán do Registru kulturních památek. Je dlouhý 10,50 metrů s apsidou a široký 5 metrů. Popis Kostelík sv. Mikuláše je předrománská jednolodní stavba na půdorysu řeckého kříže s obdélníkovou apsidou a vepsaným transeptem, nad nímž se zpočátku tyčila kupole později přestavěná na čtvercovou zvoničku se třemi slepými arkádami na každé straně. Také apsida kostela má pravoúhlý čtvercový tvar. Střecha je pokryta břidlicovými deskami. Na překladu je latinský nápis zmiňující donátory kostela: čestný občan Ivan a jeho manželka Tiha a na nápisu uvnitř je zmíněna také Ivanova sestra Stana. Interiér V kostele jsou čtyři monolitické starobylé sloupy z Diokleciánova paláce zdobené předrománskými hlavicemi, které podpírají konstrukci podélné a příční valené klenby. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Crkva sv. Nikole u Splitu na chorvatské Wikipedii. Literatura Vilogorac, Inga, Splitske crkve, Spomenička baština, Ex libris, Split-Zagreb, 2005. ISBN 953-6310-45-7 Vidović, Mile, Splitsko-makarska nadbiskupija: župe i ustanove, Crkva u Svijetu, Split, 2004. - ISBN 953-6151-82-0 Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Mikuláše ve Splitu na Wikimedia Commons Marjanske crkvice - visitplit.com
Crkva sv. Nikole u Splitu

Crkva sv. Nikole (Mikule) na Stagnji je rimokatolička sakralna građevina u splitskom Velom Varošu. Opis Crkva sv. Nikole je starohrvatska predromanička jednobrodna građevina oblika grčkog križa s pravokutnom apsidom i upisanim transeptom nad kojim se dizala kupola, a kasnije zvonik. U crkvi se nalaze četiri monolitna antička stupa iz Dioklecijanove palače ukrašena predromaničkim kapitelima, koja nose konstrukciju uzdužnog i poprečnog bačvastog svoda. Na krovu je četvrtasta kupola, koja sa svake strane ima po tri slijepe arkade.Crkva je pokrivena pločama. Na nadvratniku je latinski natpis koji navodi donatora: čestitog građanina Ivana i njegovu ženu Tihu, a na unutrašnjem natpisu spominje se i Ivanova sestra Stana. Povijest Njenu gradnju započela je 1068. godine Nemira Mesagalina, a gradnju su nastavili njen brat Ivan i žena mu Tiha, potkraj 11. ili početkom 12. stoljeća, kada je izgrađen niski zvonik umjesto prvotne kupole. Crkva je kasnije produžena, a dogradnjom sakristije ostala je bez apside, pa je i kupola bila uklonjena da bi se mjesto nje postavio masivni zvonik na preslicu. Godine 1119. se spominje još jedna crkva sv. Nikole, označeno de Collegaci, no nije pouzdano sigurno radi li se o istoj crkvi. Nekoć je bila poznata kao crkva sv. Nikole de Pedemontis, (hr. u podnožju brda [Marjana]) zbog čega, kao i ostale varoške, pripada skupini marjanskih crkava. Godine 1951. crkva je obnovljena i vraćen joj je prvotni oblik. Zvonik na preslicu je skinut i postavljen je s južne strane crkve. Crkva je 1962. godine uvrštena u Registar spomenika kulture. Duga je s apsidom 10,50 i široka 5 metara. Crkva je potkraj 17. stoljeća bila produžena na zapadnoj i istočnoj strani, a na mjestu porušene apside izgrađena je sakristija. Restauratorskim zahvatima obavljenima 1949. godine, crkvi je vraćen izvorni izgled. Zaštita Pod oznakom Z-4631 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao sakralna graditeljska baština. Izvori Literatura Vilogorac, Inga, Splitske crkve, Spomenička baština, Ex libris, Split-Zagreb, 2005. ISBN 953-6310-45-7 Vidović, Mile, Splitsko-makarska nadbiskupija: župe i ustanove, Crkva u Svijetu, Split, 2004. - ISBN 953-6151-82-0 Vanjske poveznice Marjanske crkvice - visitsplit.com
Crkva sv. Prokopija u Rajevom Selu

Crkva svetog Prokopija u Rajevom Selu u Hrvatskoj je pravoslavna crkva, u sastavu Osječkopoljske i baranjske eparhije Srpske pravoslavne crkve, a koja je posvećena blagdanu svetog Prokopija. Crkva je središnja crkva za pravoslavce u Rajevom Selu i cijeloj Cvelferiji. Izgradnja Crkva je izgrađena 1887. godine i posvećena svetom velikomučeniku Prokopiju. Slava crkve je 21. srpnja. Poplave i obnova Tijekom poplava 2014. godine, stradala je i pravoslavna crkva u Rajevom Selu. U nekoliko navrata je došlo i do skrnavljenja crkve grafitima koji potiču na međunacionalnu mržnju. Crkva nije bila uključena u proces obnove Republike Hrvatske sve do 2017. godine. Obnova je započela u jesen 2017. godine zahvaljujući Ministarstvu regionalnog razvoja i EU fondova, a početkom 2018. godine završen je veći dio posla, te su se stekli uvjeti za obavljanje bogosluženja. Za 2018. godinu planiran je nastavak obnove, prvenstveno tornja. Izvori
Palača Cambi u Splitu

Palača Cambi je palača u Splitu, Hrvatska, na adresi Židovski prolaz 2. U gotičkom slogu sagradila ju je u prvoj polovici 15. stoljeća plemićka obitelj Cambi da bi bila dograđena u drugoj polovici istoga stoljeća za vrijeme boravka Jurja Dalmatinca u Splitu. U prizemlju su dva lučna otvora „na koljeno“, a na prvom katu je trifora s gotičkim lukom i ukrasom, a s obje strane po jedna monofora. Na drugom katu nalaze se danas zazidane gotičke monofore, a u središnjoj osi trećeg kata je balkon iz 19. stoljeća s ogradom od kovanog željeza. Zaštita Pod oznakom Z-5678 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština. Izvori Vanjske poveznice
Zgrada Hrvatskog narodnog kazališta u Splitu

Zgrada Hrvatskog narodnog kazališta, kazališna zgrada u Splitu, Trg Gaje Bulata 1. Opis dobra Historicistička zgrada građena je, prema projektu Emila Vecchiettija i suradnika Ante Bezića u periodu 1891. — 1893., na mjestu velike lokve, u neposrednoj blizini baroknog bedema Priulija. Izvorno je unutrašnjost bila raskošno oslikana i ukrašena štukaturama (autor nacrta Antonio Zuccaro). Na glavnom pročelju neobaroknog sloga ističe se na drugom katu veliki polukružni otvor s kipovima tršćanskog kipara Cosmija, dok su bočna pročelja vrlo jednostavna i bez ukrasa. Godine 1971. zgrada je izgorjela u požaru, Obnovljena 1979. obnovljena je prema izvornom stanju, ali i dograđena u suvremenom arhitektonskom izričaju prema projektu prof. Božidara Rašice i suradnice Vere Maršić. U zgradi je i danas smješteno splitsko Hrvatsko narodno kazalište. Zaštita Pod oznakom Z-4629 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština. Izvori
Kostel svaté Kateřiny Alexandrijské a dominikánský klášter ve Splitu

Kostel svaté Kateřiny Alexandrijské, respektive svatého Dominika a dominikánský klášter ve Splitu (chorvatsky Crkva i samostan sv. Katarine (sv. Dominika) u Splitu) je římskokatolický kostel s klášterem v chorvatském Splitu. Nachází se přímo naproti Stříbrné bráně Diokleciánova paláce na adrese Hrvojeva 2 ve čtvrti Grad. Celý objekt je chráněn jako kulturní statek a nemovitý kulturní majetek s označením Z-4645. Popis objektu Budova dnešního kostela sv. Kateřiny Alexandrijské s klášterem byly postaveny v 17. až 20. století, nicméně klášterní komplex má daleko starší původ. Byl vybudován ve středověku na místě raně křesťanského kostela téhož zasvěcení v 5. – 6. století, který byl zničen v době opevňování města v krétské válce (1645–1669). Po odeznění válečné situace byl v letech 1666-1682 kostel i klášter přestavěn v barokním slohu. Dnešní podoba je výsledkem zásadních úprav z let 1932-1934, kdy byl kostel rozšířen a barokní zvonice zbourána. V roce 1944 byl klášter částečně zničen spojeneckým bombardováním Splitu. Kostel má barokní oltáře s malbami, mezi nimiž vynikají díla Matyáše Ponzoniho-Pončuna a Sebastiana Devity. V letech 2007-2010 proběhla rekonstrukce kostela a kláštera. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Crkva i samostan sv. Katarine (sv. Dominika) u Splitu na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel a klášter svaté Kateřiny ve Splitu na Wikimedia Commons
Crkva i samostan sv. Katarine (sv. Dominika) u Splitu

Crkva i dominikanski samostan sv. Katarine (sv. Dominika) nalazi se u Splitu, na rubu gradske tržnice (Pazara) na adresi Hrvojeva 2. Opis Građeni su 17. do 20. stoljeća. Srednjovjekovni samostanski sklop s crkvom sv. Katarine Aleksandrijske izgrađen je na mjestu ranokršćanske crkve istog titulara iz 5-6. st., a porušen u vrijeme utvrđivanja grada u Kandijskom ratu. Po svršetku rata, od 1666. do 1682., crkva i samostan ponovno su izgrađeni u baroknom slogu. Današnji izgled rezultat je velikih preinaka iz perioda 1932. – 1934., kada je crkva proširena i srušen barokni zvonik. Godine 1944. samostan je dijelom stradao u savezničkom bombardiranju Splita. U crkvi su barokni oltari sa slikama među kojima se ističu djela Matije Ponzonija-Pončuna i Sebastijana Devite. Od 2007. – 2010. završena je rekonstrukcija crkve i samostana. Zaštita Pod oznakom Z-4645 zavedeni su kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao sakralna graditeljska baština. Izvori Vanjske poveznice Samostan sv. Katarine – Split - Dominikanci
Crkva sv. Duje u Dujmovači

Crkva sv. Duje u Dujmovači nalazi se u Splitu, Hrvatska, u Solinskoj ulici. Opis Crkva je jednobrodna kamena građevina koju je 1747.dao sagraditi Splićanin Petar Bakić, đakovački biskup, na temeljima antičke građevine, na mjestu na kojem su, prema legendi, otpočinuli Splićani kada su u 7. st. prenosili kosti sv. Dujma iz Solina u Split. Glavno pročelje ima ulaz s profiliranim nadvratnikom, flankiranim sa svake strane visokim pravokutnim prozorom sa segmentnim lukom, a vrh pročelja je preslica s jednim otvorom za zvono. Iznad portala je je grb biskupa Bakića te ploča s natpisom koja, osim godine gradnje, spominje i vrelo koje je upravo na tom mjestu poteklo iz kamena za vrijeme prijenosa tijela sv. Dujma u Split. Crkva i njezin okoliš obnovljeni su 1998. godine. Zaštita Pod oznakom Z-3861 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao sakralna graditeljska baština. Izvori Vanjske poveznice
Crkva sv. Jurja na rtu Marjana

Crkva sv. Jurja u Splitu, na rtu Marjana (lat. de puncta Marignani), Šetalište Marina Tartaglie, Hrvatska, zaštićeno je kulturno dobro. Sagrađena je u 9. stoljeću, a u izvorima se prvi put spominje 1275. godine. Izgrađena je u neposrednoj blizini antičkog hrama božice Dijane. Crkva je pravokutnog tlocrta s apsidom i predromaničkog je stila. Izvorno je bila presvođena baćvastim svodom, koji je u 15. stoljeću zamijenjen gotičkim šiljatim svodom. Pronađeni su dijelovi oltarne pregrade iz 9. stoljeća, dekorirane pleternom ornamentikom, koja je obnovljena i vraćena na prvobitno mjesto. Crkva je restaurirana 1973. godine, a 1996. godine postavljen je novi oltar. Pod oznakom Z-3427 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao sakralna graditeljska baština. Izvori Literatura Vilogorac, Inga, Splitske crkve, Spomenička baština, Ex libris, Split-Zagreb, 2005. ISBN 953-6310-45-7
Crkva sv. Lovre od Pazdigrada

Crkva sv. Lovre od Pazdigrada nalazi se u Splitu, Hrvatska, na adresi Put sv. Lovre 10c. Opis Građena je kroz više razdoblja, od 13. do 19. stoljeća. Jednobrodna crkvica s apsidom, izgrađena je na mjestu srednjovjekovne crkve koja se u dokumentima prvi put spominje 1250. kao "Sanctus Laurentius Paganus" (sv. Lovre Seoski), a od koje se, kao antependij današnjeg oltara, sačuvao predromanički plutej oltarne pregrade, ukrašen pleterom. U 16. i 17.st. više je puta stradala od Turaka. U crkvi je gotički kip sv. Lovre, porijeklom iz crkve sv. Lovre koja se nekad nalazila na Narodnom trgu (Pjaci). Godine 1933., unutrašnjost je oslikana freskama s prizorima iz života sv. Lovre, Polaganja u grob i Uskrsnuća, splitskog slikara Mate Meneghella. Crkvica je posljednji put obnovljena 1983. kada su izvršena i arheološka istraživanja. U neposrednoj blizini je sagrađena i moderna crkva Gospe od Milosrđa. Zaštita Pod oznakom Z-3859 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao sakralna graditeljska baština. Izvori Vanjske poveznice
Crkva sv. Nikole na Marjanu

Crkva sv. Nikole na Gori (sv. Mikule, sv. Nikole Putnika, sv. Nikole de Serra, sv. Nikole de Serranda), rimokatolička sakralna građevina u Splitu, smještena na južnim obroncima Marjana, poviše Prve vidilice. Opis Sagrađena je u 13. stoljeću, na jugoistočnom obronku Marjana, oko dvjesta metara iznad Prve vidilice na zaravni odakle se pruža jedinstven pogled na Split. Dali su ju sagraditi Splićanin Rako i supruga mu Elizabeta te su je darovali Bogdanu, opatu samostana sv. Stjepana na Sustipanu. Zabilježeno je da je 13. siječnja 1219. godine kamen temeljac blagoslovio trogirski biskup Treguan. Uz crkvu je u 14. stoljeću bila bratovština, a u 16. stoljeću je bila obitavalište pustinjaka, koji su je preuzeli od benediktinaca. U 17. stoljeću oštetili su je Turci. Obitavalište pustinjaka uklonjeno je 1922. godine. U 20. stoljeću skrb nad crkvom sv. Nikole preuzelo je Društvo Marjan, koje ju je obnovilo 1919. godine. Isto društvo ju je restauriralo i 1990. godine. Crkva sv. Nikole je jednobrodna je kamena građevina romaničkoga sloga. Pravokutne je apside u kojoj se nalazi stara kamena menza. Uz apsidu je na južni zid prislonjen romaničko-gotički zvonik na preslicu, a vrh jednostavna pročelja je gotičko-renesansni kip Krista iz 15. stoljeća. U crkvi se nalazi slika sv. Nikole, rad splitskog slikara Anđela Uvodića. Zaštita Pod oznakom Z-3426 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao sakralna graditeljska baština. Izvori Literatura Vilogorac, Inga, Splitske crkve, Spomenička baština, Ex libris, Split-Zagreb, 2005. ISBN 953-6310-45-7 Vanjske poveznice Marjanske crkvice - visitsplit.com
Kuća Nakić u Splitu

Kuća Nakić je zgrada u Splitu, Hrvatska, na adresi Narodni trg 1. Opis Građena je od 1901. do 1906. godine. Arhitekt je bio Špiro Nakić. Monumentalna trokatnica nepravilnoga trapezoidnog tlocrta s malim unutrašnjim dvorištem čija je gradnja započela 1901. godine, najstarija[Najstarija?] je secesijska građevina u Splitu. Dao ju je podići poznati splitski trgovac namještajem Vicko Nakić prema projektu svoga sina, arhitekta Špira Nakića koji se školovao u Beču. Projekt je iz 1900. godine. Podignuta je na mjestu starijih kuća u čijem je prizemlju Nakić imao trgovinu. Svojim glavnim pročeljem zatvara zapadnu stranu glavnog splitskog trga - Pjace. Povijest Prvotno je bio otvoren ugostiteljski objekt "Bili as" čiji je vlasnik bio legendarni kapetan Hajduka Dragan Holcer. Potom je 1930-ih otvorena trgovina obuće. Danas se u njemu knjižara "Miroslav Krleža" i hotel "Piazza Heritage" koji se nalazi na gornjim katovima. Zaštita Pod oznakom Z-5298 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština, stambeno-poslovne građevine. Izvori Vanjske poveznice
Vila Brajnović u Splitu

Vila Brajnović u Splitu, Hrvatska, na adresi Mažuranićevo šetalište 1/2. Opis Sagrađena je 1907. godine. Dugo godina imala je najljepši park sa staklenikom u pozadini. U prizemlju je bio poslovni prostor građevinske tvrtke Petra Brajnovića. U potkrovlju je bio dvoetažni stan. Namjenski raspored ostao je do danas. Godinâ 1908. i 1909. uklonjen je zemljani nasip, ostatak nekadašnjeg bastiona, čime je snižen teren te je na mjestu dotadašnjeg vrta Brajnović formirana poljana Vida Morpurga. Većina stavaka je u izvornom stanju i izvrsno je restaurirana. Jedini dio koji nije izvoran je umjetnička bravarija uz stubište koje vodi na kat, što je posljedica tijekom ratnih godina kad su osvajači uzimali dijelove. Slikovita secesijska vila-ljetnikovac s kulom-vidikovcem, ukrašena štukaturama, izgrađena je 1907. za građevinskog poduzetnika Petra Brajnovića, na tadašnjoj gradskoj periferiji. Nekada je imala vrt, a danas je, okružena novogradnjama, izgubila izvorne ambijentalne vrijednosti. Građena je, vjerojatno, prema gotovom predlošku iz tada uobičajenih austrijskih arhitektonskih mapa i časopisa koji su stizali iz Beča. Poput vile Plevna, u načinu gradnje odlikuje se sjevernjačkim utjecajem i romantičarskim ozračjem. Visoka kvaliteta izvedbe i zanatsko umijeće prepoznatljivi su i u vrijednim primjerima secesijskog obrta sačuvanima u interijeru. Zaštita Pod oznakom Z-2603 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština, stambene građevine. Izvori Vanjske poveznice
Vila Smodlaka u Splitu

Vila Smodlaka nalazi se u Splitu, Hrvatska, na adresi Kliška 13. Secesijska vila Smodlaka s vrtom izgrađena je 1906. za splitskog odvjetnika dr. Jozu Smodlaku koji je u njoj imao i svoj odvjetnički ured. Projektant je splitski arhitekt Petar Senjanović. Vila Smodlaka primjer je izrazito kvalitetne primjene načela secesije, kako u prostornoj organizaciji i dekoraciji pročelja građevine tako i u oblikovanju ogradnog zida i danas zapuštenog vrta. Zaštita Pod oznakom Z-5842 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština, stambene građevine. Galerija Izvori Vanjske poveznice
Zgrada Velike realke u Splitu

Zgrada Velike realke u Splitu, Hrvatska, nalazi na adresi Zagrebačka 2. Opis Građena je od 1908. do 1910. godine, na mjestu istočnog baroknog bedema Contarini koji je zbog njezine gradnje velikim dijelom porušen 1901. – 1905. godine. Funkcionalnošću tlocrta, novim konstruktivnim rješenjima, jednostavnošću pročelja rastvorenih nizom velikih prozora, zgrada Velike realke izdvaja se kao kvalitetan primjer projektirane školske zgrade s početka 20. stoljeća, a značajna je i kao primjer secesijske arhitekture u Splitu. Zaštita Pod oznakom Z-5583 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština. Izvori
Zgrada starog vodovoda u Splitu

Zgrada starog vodovoda u Splitu, Hrvatska, na adresi Domovinskog rata 9. Opis Sagrađena je 1879. godine. Arhitekt je G. Antonelli. Zgrada uz spremnik vode iz vremena obnove Dioklecijanova vodovoda. Nacrti Antonellijeva projekta se čuvaju u Arhivu Konzervatorskog odjela u Splitu. Nalazi se u neposrednoj blizini arheološkog lokaliteta Ad basilicas pictas. Neostilska kamena građevina klasicističkog sloga završava ravnom terasom s kamenom ogradom koja je na glavnom pročelju ukrašena skulpturama; u sredini je medaljon s reljefnim prikazom cara Dioklecijana. Skulpture su, vjerojatno, rad venecijanskog kipara Luigia Cecconea koji je i autor porušene Monumentalne fontane na splitskoj Rivi. Zaštita Pod oznakom Z-5626 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao profana graditeljska baština. Izvori
Bedem Cornaro u Splitu

Bedem Cornaro je fortifikacijski objekt u Splitu, Hrvatska. Nalazi se kod Strossmayerovog parka, Zagrebačke, Sinjske i Nodilove ulice. Opis Bedem je građen od 1661. do 1664. godine i nosi ime po mletačkoj obitelji Cornaro. Bastion Cornaro središnji je, sjeverni i danas najbolje sačuvani splitski barokni bastion, izgrađen prvi unutar sustava baroknih fortifikacija koji se u Splitu gradi početkom 17. stoljeća. Projektant splitskih baroknih fortifikacija je mletački inženjer Innocentio Conti. Gradnja bastiona Cornaro započela je 1661. za vladavine providura Andree Cornera, a završena 1664. za providura Girolama Contarinia. Danas je bastion Cornaro u potpunosti vidljiv u tlocrtu grada, a dobro su očuvani i kameni plašt (dijelom obnovljen početkom 2017.) te zemljani nasip u unutrašnjosti bastiona. Zgrada Galerije umjetnina izgrađena je unutar baroknog bastiona Cornaro 1792. prema projektu Petra Kurira kao najstarija bolnica u Splitu. Zaštita Pod oznakom P-5219 bio je zaveden kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa preventivno zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao profana graditeljska baština, a onda je dobio oznaku Z-7058 i stekao je status zaštićena kulturna dobra, skupa sa zgradom Galerije umjetnina. Izvori Vanjske poveznice
Bazilika svetog Martina u Sv. Lovreču

Bazilika svetog Martina u Sv. Lovreču, velika trobrodna i troapsidalna bazilika, jedna od najstarijih romaničkih građevina u Istri. Župna crkva, smještena u starogradskoj jezgri Sv. Lovreča. Najveća od svih novoizgrađenih crkvi u 11. stoljeću na istočnom Jadranu. Najveća romanička crkva u Istri. Zadržala je stare proporcije, iako je kroz povijest u više navrata popravljana i obnavljana, zadnji put polovicom 20. st. Na crkvu se s južne strane naslanja gradska lođa. Obližnji zvonik je nastao preuređenjem obrambene kule. Bazilika sv. Martina svjedoči o karakteristikama ranoromaničke arhitekture u Istri. Ima visoke apside, plitke profilacije trijumfalnoga luka, jedinstven prostor, i velike prozorske otvore zatvorene tranzenama. Kapiteli s dekoracijom akantova lišća imaju najbliže paralele u katedrali u Caorleu, na Lidu u Veneciji, a vezuju se uz radionicu koja radi i u Trstu na crkvi sv. Justa (M. Jurković). Fragmenti fresaka iz sjeverne i južne apside su iz 11. st. i spadaju među najstarije u Istri. Imaju značajke otonske umjetnosti i tipologiju bizantskog sakralnog slikarstva, a autor je vjerojatno sa sjevernoitalskog područja. Novije freske su pod talijanskim utjecajem i datiraju iz 14. stoljeća. Dio njih ponešto prekriva slikarije iz 11. stoljeća. Vrlo malo se vidi uprizorenje legende o sv. Blažu. Svetišnim zidom prevladava u cijelosti lik sv. Pavla. Fotografije Izvori Vanjske poveznice Nikolina Maraković, Zidne slike u crkvi sv. Martina u Svetom Lovreču (Istra): nove spoznaje na tragu Fučićevih opažanja, 2011.