NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vila Allnoch

Vila Allnoch je zgrada u mjestu i općini, Samobor. Zaštićeno je kulturno dobro. Opis Slobodnostojeća jednokatnica, tlocrtne L forme, duljim je krilom položena duž Starogradske ulice. Ulično krilo sagrađeno je tijekom prve polovine 19. st. o čemu svjedoče pročeljni elementi klasicističke provenijencije, dok je stražnje perivojno krilo dograđeno krajem 19. st. Vila je imala perivoj koji je očuvan samo u tragovima. Glavno je krilo organizirano na način da središnji ulazni hodnik flankiraju prostorije prizemlja. Stubište, u stražnjem dijelu kuće, vodi na kat koji je koncipiran nizom amfiladno vezanih prostorija s orijentacijom na ulicu. Dio stražnjeg perimetralnog zida je početkom 20. st. ostakljen uz pomoć vrijedne željezne konstrukcije dekorirane secesijskim motivima. Zaštita Pod oznakom Z-4669 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Vila Wagner

Vila Wagner je zgrada u mjestu i općini, Samobor. Zaštićeno je kulturno dobro. Opis Slobodnostojeća jednokatnica, okružena perivojem, sagrađena je 1891. g. na parceli koja se pruža duž sjeverne strane Langove ulice. Početkom 20. stoljeća dograđeno joj je stražnje prizemno krilo. Katni volumen pravokutnog tlocrta s altanom na prednjoj južnoj strani i rizalitnim istakom na stražnjoj strani zaključen je četverostrešnim krovištem. Unutarnji prostor podijeljen je na reprezentativni dio orijentiran na park s južne strane i gospodarski stražnji dio. U pročeljnoj artkulaciji dominiraju prozori prizemlja svojom arhitektonskom plastikom koju čine profilirani okviri, klupčice i nadstrešnice. Značajan je primjer vile s kraja 19. stoljeća na području Samobora. Zaštita Pod oznakom Z-4731 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Zgrada, Tomislavov trg 5 (Samobor)

Zgrada na Tomislavovom trgu 5, građevina u mjestu i gradu Samobor, zaštićeno kulturno dobro. Opis Gradska vijećnica, ugrađena jednokatnica tlocrtne L forme, dio je poteza kuća koje određuju sjevernu fasadu glavnog gradskog trga. Građena je od 1826. – 30. g. prema nacrtima Bartola Felbingera. Kuća je integrirala arhitektonsku strukturu starije kuće što je evidentno iz bačvastih svodnih konstrukcija prizemlja. Prostorni koncept glavnog krila zasniva se na trodijelnoj podjeli prizemlja i kata. Očuvana je izvorna konstrukcija visokog krovišta izvedenog kao dvostruka visulja. Karakteristika klasicističkog oblikovanja pročelja je horizontalni ritam slijepih polukružnih lukova iznad prozora prizemlja te središnja zona s klasicističkim balkonom od kovanog željeza koju zaključuje trokutni zabat. Zaštita Pod oznakom 4735 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Športski centar Bazeni Poljud

Športski centar bazeni Poljud, športski centar u Splitu. Nalaze se na Poljudu, tik sjeverno od Gradskog stadiona u Poljudu. Zapadno je franjevački samostan i crkva sv. Ante i Umjetnička gimnazija Ars animae. Sjeverno su vojarna Lora i Hrvatski hidrografski institut. Sjeveroistočno, preko ceste je Upravni sud, a jugoistočno, također preko ceste su Industrijska škola, Pomorska škola i Pomorski fakultet i nešto dalje crkva sv. Trojice. Podignuti su rujna 1979. godine za potrebe Mediteranskih igara održanih 1979. godine. Prostiru se na oko 32.254,00 m². Arhitektonski su izvedeni da sliče na val. Uz bazene tu su razne dvorane. Športski sadržaj u bazenima je raznolik i od ukupne površine zauzima 24.645,00 m². Športski sadržaji u ŠC su tri unutarnja bazena, od kojih je olimpijski bazen unutar kompleksa i ima tribine s 2000 mjesta za sjedenje. Bazen za vaterpolo je na istočnoj strani unutarnjeg kompleksa i ima gledalište od kapaciteta 650 sjedećih mjesta. Između olimpijskog i vaterpolskog bazena je nalazi bazen za neplivače. Izvana je vanjski bazen sa skakaonicom za skokove u vodu. Gledalište mu je kapaciteta od 330 sjedećih mjesta, a danas se može koristiti i zimi jer je natkriven balonom. Na dolnjem zapadnom nivou kompleksa su tri dvorane s malim gledalištima. To su dvorana za judo i hrvanje sa 150 sjedećih mjesta, polivalentna dvorana s 330 sjedećih mjesta i dvorana za gimnastiku sa 192 sjedeća mjesta u gledalištu. Neposredno uz te dvorane su dvije dvorane za ples i boks koje su smještene u južnom dijelu donjeg nivoa bazena. Kuglana je na južnom dijelu športskog centra i do nje se dolazi s vanjske prometnice koja je nalazi između stadiona i ŠC-a. Kuglana je rekonstruirana, što je bilo najveće ulaganje Grada Splita u športske objekte 2012. godine. Ima šest staza. Preuređenjem je deset muških i jedan ženski kuglački klub dobilo prostor za treniranje i organiziranje službenih natjecanja. Iznad unutarnjih bazena su dvorana za mačevanje i prostor za badminton. U športskom centru bazeni je i streljana. Ispred ŠC-a je veliko parkiralište. Športskim centrom upravlja Javna ustanova Športski objekti Split. Izvori
Crkva Blažene Djevice Marije Volavske (Snježne)

Crkva Blažene Djevice Marije Volavske (Snježne), rimokatolička crkva u mjestu Volavju, Grad Jastrebarsko, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Proštenjarska crkva sagrađena je u središtu Volavja, na parceli ograđenoj kamenim zidom s dva ulazna portala. Obitelj Erdödy u razdoblju od 1684. do 1704. g. gotičku crkvu proširuje i pretvara u monumentalnu baroknu crkvu. Nastaje jednobrodna građevina s užim pravokutnim svetištem poligonalnog zaključka. Sa sjeverne strane svetišta smještena je sakristija i zvonik dok je s južne strane lađe predvorje pravokutne osnove, nekadašnji otvoreni trijem. Crkva Blažene Djevice Marije Snježne sačuvanim slojevima gradnje, prostornim kvalitetama te bogatim inventarom, predstavlja značajan spomenički kompleks u povijesti sakralnog graditeljstva kontinentalne Hrvatske te najvrjedniji spomenik na jastrebarskom području. Zaštita Pod oznakom Z-1419 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Anastazije u Samoboru

Crkva sv. Anastazije je rimokatolička crkva u gradu Samoboru. Opis Crkva je podignuta na povišenom podzidanom platou u središtu naselja na mjestu starije srednjovjekovne crkve. Gradio ju je majstor Hans Allio iz Celja od 1671. do 1675. godine u oblicima manirizma. Jednobrodna crkva sa širokom svijetlom lađom i po tri bočne kapele ima izduženo poligonalno završeno svetište poduprto kontraforima. Svođena je bačvastim svodom sa šiljastim susvodnicama i poprečnim pojasnicama. Glavno pročelje je jednostavno, monumentalno, zabatno i asimetrično zbog zvonika koji je ugrađen u lijevi ugao. Portal glavnog ulaza oblikovan je u duhu renesanse kao i zvonik, koji je u 18. st. dobio baroknu lukovicu preoblikovanu u 19. st. Crkva je središnji vizualni element grada. Zaštita Pod oznakom Z-1461 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Arnira u Dubravi

Crkva sv. Arnira je rimokatolička crkva u Dubravi, gradskom naselju Omiša. Opis dobra Crkva sv. Arnira smjestila se u jugoistočnom dijelu poljičkog sela Dubrave na sjevernom ulazu u manji klanac između uzvisine Brojilo s istočne strane i Brdine sa zapadne strane, a uz brzac Vir, na značajnom položaju uz staru prometnicu. Prostor je bio naseljen još u prapovijesti. Na mjestu pored izvora podignuta je srednjovjekovna crkvica posvećena sv. Arniru. Prema povijesnim izvorima podignuta je na mjestu gdje su poljički knezovi Kačići, 4. kolovoza 1180. kamenovali splitskog nadbiskupa Rajnerija odnosno Arnira. Prvi put se spominje 1625., na popisu zadarskog nadbiskupa Garzadorija, iako je sagrađena ranije. Spominje se u vizitaciji 1711., a 1897. godina, koja je upisana na rozeti, upućuje na popravak crkve, koja je u odnosu na izvornu nadograđena i povišena. Zaštita Pod oznakom Z-6507 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Arheološko nalazište i crkva sv. Ilije u Donjem Humcu

Crkva sv. Ilije s arheološkim nalazištem nalazi se oko 1 km istočno od Donjeg Humca, općina Nerežišća, otok Brač. Opis Crkva sv. Ilije zapadno od Donjeg Humca podignuta je na antičkom arheološkom nalazištu. Sjeverno od crkve je grobna komora s velikom kriptom nad kojom se dizala građevina mauzoleja. Predromanička crkva je jednobrodna građevina s plitkom pačetvorinastom apsidom i pokrivena dvostrešnim krovom s pokrovom od kamenih ploča. Na južnom zidu su zazidana bočna vrata s profiliranim antičkim nadvojem i lunetom. Ožbukana unutrašnjost je raščlanjena s tri plitke niše i presvođena bačvastim svodom s pojasnicama. Zaštita Pod oznakom Z-4570 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "arheološka baština". Izvori
Crkva sv. Ivana u Jelsi

Crkva sv. Ivana je rimokatolička crkva u Jelsi. Opis U južnom dijelu uvale, u predjelu Vela Banda, a istočno od mjesnog trga, nalazi se manji trg u čijem je središtu izgrađena danas barokna crkva sv. Ivana. Na ovom je mjestu već u 15. stoljeću postojala manja crkva čiji se ostaci uočavaju u zidanoj strukturi južnog pročelja današnje građevine. Postoje pretpostavke da je i u ranijim stoljećima na pustoj hridi postojala sakralna građevina. Današnja crkva sv. Ivana izgrađena je u 16. stoljeću i barokna je građevina atipičnog, poligonalnog tlocrta, na čiji je izgled zasigurno utjecao oblik i veličina već formiranog trga, kao i potreba da se sagradi građevina veća od prethodne. Crkva sv. Ivana jedan je od najljepših primjera barokne sakralne arhitekture na otoku Hvaru. Na istom trgu, nasuprot sjevernom zidu crkve, nalazi se Kuća Dobrović. Zaštita Pod oznakom Z-4872 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori Vanjske poveznice
Crkva sv. Jurja u Sućurju

Crkva sv. Jurja je rimokatolička crkva u Sućurju na Hvaru. Opis Crkva sv. Jurja u Sućurju lijep je primjer historicističke arhitekture, dosljedno građena u neoromaničkom slogu, te ukazuje na povijesni trenutak u kojem nastaje, kada se reminiscencije na prošlost povezuju s nacionalnim osjećajima. Prezentirani arheološki ostaci stare crkve iz 13. st., kao i memorijalne ploče ugrađene u crkveni zid koje evociraju borbe s turskim osvajačima pod vodstvom svećenstva, čine ovaj spomenik jedinstvenim kulturnim dobrom. Zaštita Pod oznakom Z-6445 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori Vanjske poveznice
Crkva sv. Mihovila Arkanđela u Rašćanima

Crkva sv. Mihovila Arkanđela sa srednjovjekovnim grobljem sa stećcima, zaštićeno kulturno dobro u Rašćanima. Opis dobra Skupina kulturnih dobara nastajala od 15. do 20. stoljeća. Župna crkva sv. Mihovila Arkanđela nalazi se na mjesnom groblju u Donjim Rašćanima. Sagrađena je koncem 16. st Crkva je jednostavna, jednobrodna građevina, pravokutnog tlocrta s pravokutnom apsidom, orijentirana istok-zapad. Građena je od grubo obrađenih, nepravilnik kamenih klesanaca slaganih u redove s jasno vidljivom granicom nadogradnje crkve. U zidove apside ugrađena su četiri stećka. Crkva je s apsidom duga oko 16 i široka oko 7 m. Na pročelju je jednostavan ulaz u kamenim pragovima iznad kojeg je manja osmerolatična rozeta novijeg datuma. Pročelje se završava velikom preslicom s tri zvona, podignutom 1933.godine. Dvostrešni krov crkve prekriven je francuzicom. Unutrašnjost crkva se sastoji od prostora lađe i užeg svetišta. Lađu od svetišta odjeljuje trijumfalni luk. Iako je unutrašnjost crkve bitno izmijenjena, tu se još uvijek nalaze dva drvena oltara radionice Rako s kraja 19.st te vrijedni drveni kipovi: Gospin vjerojatno iz 17. stoljeća i kip sv. Ante Padovanskog iz 18.st. Glavni oltar s kraja 18. st ili početka 19. stoljeća, posvećen sv. Mihovilu Arkanđelu rađen je od dijelova ranijeg drvenog oslikanog oltara. Na prostoru oko crkve nalazi se sedam stećaka-ploča te jedna kamena križina što svjedoči o postojanju srednjovjekovnog groblja a vjerojatno i ranije crkve. Gotovo svi stećci ukrašeni su karakterističnim motivima: geometrijski motivi, križ, mač, luk i strijela, ruka, polumjesec, rozete, bordure itd. Zaštita Pod oznakom Z-7214 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Nikole na Čiovu

Crkva sv. Nikole je rimokatolička crkva u Trogiru, na adresi Lučica bb, na otoku Čiovu. Opis Zavjetnu crkvicu Sv. Nikole, na Čiovu, sagradili su 1594. supružnici Frane i Katarina Dragač kao jednobrodnu građevinu orijentiranu sjever – jug, građenu od kamena s dvostrešnim krovom i zvonikom na preslicu, te polukružnom apsidom. Iznad apside je uski šiljasto zaključen prozor, a iznad njega s vanjske je strane uzidan slijepi šiljasti luk. Sjeverno pročelje ima vrata i po jedan prozor sa svake strane. Iznad vrata je ploča s natpisom posvete, a poviše nje ugrađena je predromanička spolija u obliku zabata. U istoj vertikalnoj osi smještena je rozeta. Na istočnom pročelju postojala su vrata koja su danas zazidana. Zaštita Pod oznakom Z-6606 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Galerija slika Izvori Vanjske poveznice
Crkva Svetog Nikole na Čiovu

Crkva Svetog Nikole na Čiovu je rimokatolićka crkva sagrađena 1594. godine u opštini Trogir u Republici Hrvatskoj. Ckva je posvećena Svetom Ivanu Krstitelju, ali je kasnije po bratstvu ribara prozvana naknadno crkvom Svetog Nikole. Njenom izgradnjom prenesene su uspomene na porodicu Dragač (Dragazzo) i na bratstvo ribara. Položaj Crkva Svetog Nikole na ostrvu Čiovo nalazi se na zapadnoj strani njegovog predgrađa u ulici Svetog Petra 65 u Splitsko-dalmatinskoj županiji. Neuobičajeno je usmerena, u pravcu sever - jug, sa pročeljem na severnoj strani, prateći konfiguraciju terena i smer zatečenog puta i/ili ulice. Ispred pročelja se ulica širi poput minijaturnog trga. Izgled Crkva je omanje jednobrodno zdanje sagrađeno od tesanog kamena, sa polukružnom apsidom. Izražena je vertikalna osovina, koja je u tradiciji gotičkog stila, koju još više naglašava visoka preslica (zvonara) sa jednim zvonom. Krov crkve je na dve vode a kamenje na njenom istočnom i južnom zidu ima toplu žutosmeđu patinu. Pročelje crkve je simetrično ukomponovano sa vratima i po jednim prozorom sa svake strane. Isod prozora su kamene klupe koje stvaraju kućnu atmosferu u okolnom ambijentu. Nad vratima je kamena ploča sa natpisom, koji u prevodu glasi:: Supružnici Franjo i Katarina Dragač svetom Ivanu Krstitelju zbog zaveta posvećenom svojim sredstvima ovaj hram osobitom pobožnošću obdariše i podignuše godine Gospodnje 1594. Poviše ove ploče je predromanička spolija u obliku zabata. U istoj vertikalnoj osi smeštena je i rozeta. Na južnom zidu iznad niske apside otvoren je uzak prozor. Pod zabatom je u dekorativne svrhe ugrađena, kao spojnica, gornji deo gotičkog prozora. U unutrašnjosti crkve u niskoj apsidi stajao je oltar na kome se izvorno nalazila slika s prikazom Svetog Nikole koji, blagosilja vernike, dok sedi na priestolu smeštenom u okruženju u kome se vidi i jedna lađa s nadutim jedrima. Na kolenima mu je korpa sa tri zlatne jabukama (dar za miraz siromašnim devojkama). Iznad njega su dva anđela koji nose svečevu mitru. Slika, koja je gotovo diletantski rad, pripisuje se mletačkom slikaru Giovanniju Battisti Argentiju, koji je slikao krajem 16. veka i početkom 17. veka. Na prednjoj strani oltara na drvenoj ploči oslikanoj u vidu pletenica stajala je u sredini slika na koži sa likom Svetog Nikole, zaštitnika mornara iz 17. veka, Spomen-natpis u crkvi veliča recentnu „obnovu“ crkve, kad su uništeni oltar i drvena pevnica na zapadnom zidu. Zaštita Crkva Svetog Nikole na Čiovu proglašena je zaštićeno kulturno dobro Hrvatske i zavedan u Lista zaštićenih kulturnih dobara, pod brojem Z-6606, kao sakralna građevina iz 16. veka. Reference Literatura ANDREIS, P. (1977.-1978) Povijest grada Trogira I-II. Split. Spoljašnje veze Медији везани за Crkva Svetog Nikole na Čiovu на Викимедијиној остави
Crkva sv. Nikole u Jastrebarskom

Crkva sv. Nikole je rimokatolička crkva u Gradu Jastrebarskom, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva je smještena na povišenom platou usred grada Jastrebarskog. Povijest crkve seže u srednji vijek, međutim od najstarijeg sloja nije sačuvan supstrat. Prva poznata veća obnova odvija se 1757. kada je drveni zvonik zamijenjen većim zidanim s baroknom kapom. Godine 1788. dovršena je izgradnja nove crkve. Nastaje dvoranska jednobrodna građevina, svođena nizom čeških svodova, s nešto užim svetištem zaključenim stiješnjenom apsidom. Godine 1880. crkva je bila ozbiljno oštećena u potresu, pa se potreba za obnovom iskoristila za preoblikovanje pročelja u tada aktualnom stilu historicizma. Svojim oblikovnim kvalitetama, te povijesnom vrijednošću značajan je spomenik jastrebarskog kraja. Zaštita Pod oznakom Z-1452 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Gradska loža u Trogiru

Gradska loža u Trogiru. Opis Nalazi se na adresi Trg pape Ivana Pavla II. Gradska loža u Trogiru podignuta je na jugozapadnom uglu glavnog gradskog trga u 13. stoljeću. Trostrešno drveno krovište nose stupovi s korintskim kapitelima na njenom sjevernom i zapadnom kraju te kamene konzole na južnom i istočnom. Između stupova je kamena ograda. Na istočnom je zidu reljef u kamenu s prikazom mletačkog lava i zaštitnicima grada sv. Lovrom i bl. Ivanom Trogirskim, rad radionice Nikole Firentinca iz 1471. godine. Središnje polje s prikazom lava uklonjeno je 1932. godine. Podno reljefa smješten je kameni stol za suce. Na južnom je zidu reljef s prikazom bana Berislavića na konju, rad Ivana Meštrovića. Loža je obnovljena 1892. godine. Zaštita Pod oznakom Z-5104 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori Vanjske poveznice
Loggia di Traù

La Loggia di Traù (Gradska loža in croato) è uno dei più antichi ed importanti edifici storici della città croata di Traù. Storia Il primo documento che cita la Loggia di Traù risale al XIII secolo. Fu costruita per i raduni pubblici dei cittadini traurini, che avvenivano in giorni particolari e per i più svariati motivi, tra cui la lettura pubblica di leggi comunali, la firma di contratti pubblici, nonché la lettura di annunci pubblici e di sentenze di processi pubblici. Nel 1471 la loggia fu ristrutturata da Niccolò di Giovanni Fiorentino, che restaurò anche il vicino palazzo di giustizia, sul cui muro orientale fece collocare tre nicchie aventi al loro interno un Leone di San Marco, san Lorenzo e san Giovanni da Traù, entrambi santi patroni di Traù. Questo trittico scultoreo fu un tributo alla Repubblica di Venezia. Lo storico leone marciano, come già accennato, fu distrutto da un attentato dinamitardo perpetrato dal Sokol nel 1932. Lungo il suo muro meridionale è stato scolpito un cavaliere rappresentate Petar Berislavić, Bano di Croazia dal 1513 al 1520, realizzato dallo scultore Ivan Meštrović. La Loggia fu restaurata nel 1892. Descrizione La loggia è situata nella piazza centrale della cittadina dalmata, di fronte alla monumentale cattedrale, è costituito da un porticato sorretto da sei colonne con capitelli romani. Sulla parete di fondo spiccano i rilievi della Giustizia, del bano Berislavić e di San Lorenzo e San Giovanni di Traù, opera di Niccolò Fiorentino e Andrea Alessi. Sulla sinistra dell'edificio si staglia la torre dell'orologio, costruita nel 1447 sulla limitrofa cappella di San Sebastiano. Bibliografia Croazia, Milano, Touring Club Italiano, 2017. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Loggia di Traù
Міська лоджія (Трогір)

Міська́ ло́джія (хорв. Gradska loža) — лоджія у м. Трогір (Хорватія), одна із архітектурних пам'яток міста. Знаходиться у південній частині головної міської площі. Поряд з дзвіницею-вежею із годинником яскраву рису південно-західній частині площі надає Міська лоджія. Її перша будівля належить до XIV ст., однак, у 1471 році її відновив Нікола Флорентинець (1430—1505). Він дещо підійняв мощений майданчик, і це надало усій ділянці більш урочистого вигляду. Колони були доставлені із руїн античних споруд. Окрім однієї античної, усі інші капітелі середньовічного походження. На східній стіні лоджії Флорентинець викарбував чудовий барельєф, що має майже вичерпну пластику. Барельєф заключений у прямокутні рамки, всередині яких є декілька прямокутників менших за розміром із зображенням алегоричних образів, з гербами, написами та іншими декораціями. У центральному прямокутнику верхнього ряду виділяється алегоричний образ Справедливості із вагами. У менших прямокутниках, праворуч і ліворуч зображені янголи із написами у руках, присвячені справедливості. У центральному прямокутнику до 1932 року був першокласно викарбуваний венеційський лев. З обох сторін його облямовують трогірські патрони, блаженний Іоанн Трогірський, який тримає у руці макет міста Трогіра і святий Ловро (Лаврентій) із вертелем, символом своєї мученицької смерті. Ліворуч і праворуч, охоплюючи два ряди прямокутників, вирізьблені два високих ренесансних канделябри, які майже можна вважати захисним знаком Ніколи Флорентинця. У нижній частині барельєфа чергуються кам'яні візерунки, герби і написи. Новий суддівський стіл, бо і огорожу із балюстрадами, створив на початку XVII століття створив Трифун Боканич (1575—1609). На південній стороні лоджії знаходиться барельєф, робота видатного хорватського скульптора Івана Мештровича (1883—1962), виконана у 1938 році, і зображує кінну фігуру єпископа і бана Петра Бериславича, уродженця міста Трогіра, заклятого ворога Венеційської республіки, який загинув у 1520 році у битві із турками. Література Антун Травирка. Трогир: история, культура, художественное наследие = Trogir: povijest, kultura, umjetnička baština. — Zadar : Forum, 2008. — 112 с. — ISBN 978-953-291-047-6. (рос.)
Kapela sv. Mihalja u Samoboru

Kapela sv. Mihalja, rimokatolička crkva u Gradu Samoboru, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Kapela sv. Mihalja, podignuta u podnožju brda Tepec ispod samoborskog starog grada, srednjovjekovna je barokizirana građevina, sagrađena u 15. st., a dograđivana i obnavljana u 16. i 17. stoljeću. Tip je jednobrodne crkve s užim, poligonalno završenim svetištem, a slikovito razveden volumen dopunjuju sakristija, ulazni trijem, natkriti mostić za ulaz na kor s vanjske strane te masivni zvonik s baroknom lukovicom. Bridovi zvonika i pročelja oslikani su crveno-sivim kvaderima. Sačuvano je više gotičkih, kamenih detalja, prozorskih i vratnih okvira, kustodija, stepenasto uvučen šiljati luk portala glavnog ulaza, reljef „Raspeće“ iz 1589. g. te tri vrijedna, drvena, barokna oltara. Zaštita Pod oznakom Z-1460 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Knežić

Knežić je majhen nenaseljen otok v Jadranskem morju, v Korčulskem otočju, v Pelješkem kanalu, in se nahaja približno 120 metrov severno od obale otoka Korčule, pred vzhodnim delom vasi Lubarde. Pripada Hrvaški. Zajema površino 8010 m² in se dviga 4 metre nad morje. Glej tudi Seznam hrvaških otokov