NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Levan Grande

Levan Grande o scoglio Levano (in croato Levan) è un isolotto disabitato della Croazia, situato all'estremità meridionale dell'Istria, a sudest di Pola. Amministrativamente appartiene al comune di Lisignano, nella regione istriana. Geografia Levan Grande si trova nella parte orientale del golfo di Medolino, circa 1,4 km a ovest di capo Merlera (rt Marlera). Nel punto più ravvicinato dista 270 m dalla terraferma e 515 m dallo scoglio di Levan Piccolo. Levan Grande è un isolotto di forma allungata, orientato in direzione nordest-sudovest, che misura 510 m di lunghezza e 190 m di larghezza massima. Ha una superficie di 0,068 km² e uno sviluppo costiero di 1,16 km. Al centro, raggiunge un'elevazione massima di 11 m s.l.m. Isole adiacenti Levan Piccolo (Levanić), scoglio poco a sud di Levan Grande. Cielo (Ceja), l'isolotto maggiore nel golfo di Medolino, a sudovest di Levan Grande. Scoglio Santa Marina (Bodulaš), isolotto a sudovest di Levan Grande, al centro del golfo. Scoglio Sorzer (Šekovac), scoglio ovale a sudovest di Cielo. Scoglio Trombolo (Trumbuja), isolotto a nordest di Cielo. Fenera (Fenera), altro isolotto a sudovest di Levan Grande. Note Bibliografia Dario Alberi, Istria: storia, arte, cultura, 1997, Trebaseleghe (PD), LINT Editoriale, ISBN 978-88-8190-015-2. (HR) Državni program [Programma Nazionale] (a cura di), Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića [Analisi, posizione e schema di isolotti e piccole isole, periodicamente abitati e disabitati] (PDF), su razvoj.gov.hr, 2012, p. 4. URL consultato il 25 gennaio 2017. (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani dell'Istria Isole della Croazia
Levan

Levan je majhen nenaseljen otoček ob obali Istre. Levan leži v Medulinskem zalivu okoli 1,5 km zahodno od rta Marlera. Njegova površina meri 0,068 km², dolžina obalnega pasu je 1,16 km. Najvišja točka otočka je visoka 11 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Scoglio Gimignago

Lo scoglio Gimignago (in croato Lisac) è un isolotto disabitato della Croazia situato lungo la costa dalmata. Amministrativamente appartiene al comune di Segna, nella regione litoraneo-montana. Geografia Lo scoglio Gimignago si trova nella parte nordorientale del canale della Morlacca (Velebitski kanal), di fronte all'insediamento di San Giorgio (Sveti Juraj) e a poco a sudovest del suo porto (luka Jurjevo). Nel punto più ravvicinato, dista dalla terraferma 90 m. Gimignago è un isolotto roccioso di forma irregolare, con un basso promontorio che si estende verso est, che misura 160 m di lunghezza e 190 m di larghezza massima. Ha una superficie di 0,0185 km² e uno sviluppo costiero di 539 m. A est, sulla punta del promontorio, ci sono le rovine di un'antica costruzione. Note Bibliografia Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-88-8190-244-6. (HR) Državni program [Programma Nazionale] (a cura di), Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića [Analisi, posizione e schema di isolotti e piccole isole, periodicamente abitati e disabitati] (PDF), su razvoj.gov.hr, 2012, p. 10. URL consultato il 1º marzo 2017. (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su scoglio Gimignago
Lisac (otok)

Lisac je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Lisac leži v Velebitskem kanalu okoli 0,5 km severno od naselja Sveti Juraj. Površina otočka meri 0,018 km². Dolžina obalnega pasu je 0,54 km.V rimskem času je bil s kamnitim nasipom povezan s kopnim. Sklici Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Ljetnikovac Petra Sorkočevića na Lapadu

Ljetnikovac Petra Sorkočevića na Lapadu je gotičko-renesansni ljetnikovac, odnosno vila na dubrovačkom predjelu Lapadu, s pogledom na gruški zaljev. Danas u prostorima ljetnikovca djeluje Zavod za povijesne znanosti HAZU u Dubrovniku.<ref>{{Citiranje weba|title=O Zavodu Najbolje je očuvan od pet ljetnikovaca roda Sorkočević. Dao ga je izgraditi Petar Sorkočević 1521. godine. Ljetnikovac je jednokatnica, s tipično dubrovačkim tlocrtom: središnji salon okružuju četiri sobe. Zgrada je podignuta na drvenom temelju, okružena vrtom i ograđena zidom. U vrtu je i ribnjak s morskom vodom, te orsan, pristanište za čamce. Na više mjesta uklesan je grb obitelji Sorkočević, a mogu se vidjeti i inicijali Petra Sorkočevića "P. S.". Ljetnikovac je bio namijenjen odmoru i razonodi, ondje su se održavali plesovi, kazališne predstave i književne večeri. Danas se u kapelici sv. Križa u stražnjem vrtu ljetnikovca nalazi kip sv. Vlaha kojega je isklesao Juraj Dalmatinac, a koji je zbog opasnosti od posolice s južne strane Gradskih zidina premješten u kapelicu. Literatura Nada Grujić: Ladanjska arhitektura dubrovačkog područja, Zagreb, 1991. (ISBN 86-86195-02-2 ) Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik, 1987.
Loewyeva visoka kuća

Loewyeva visoka kuća odnosno poslovno-stambena zgrada Radovan zagrebački je "neboder" s 9 katova. Sagrađen je 1933. – 1934. godine za Eugena Radovana, tadašnjeg generalnog direktora kemijske industrije Titanit i glavnog zastupnika industrijske i trgovinske tvrtke Bosch AG. Autor osnove je arhitekt Slavko Löwy, a zadatak mu je povjeren na temelju pobjede na užem pozivnom natječaju. Radove je izvelo građevno poduzeće Otto i Erwin Sorg. Dosljednost oblikovnog govora internacionalnog stila, čistoća prostornog rješenja s naročito izraženom velegradskom aspiracijom, primjerenom mjerilu i mogućnostima sredine svrstavaju je među najbolja ostvarenja hrvatske moderne arhitekture. Ovaj neboder je zaštićeno kulturno dobro (Z-2154) od 2005. godine. Izvori Poveznice Zagrebački neboderi
Lovrečina Grad

Lovrečina Grad, je dvorac je udaljen 4 km od Vrbovca, na cesti prema Križevcima. U njemu se nalazi Škola životnih vještina Zajednice Cenacolo. Dvorac je moguće posjetiti subotom i nedjeljom, a i tijekom tjedna uz prethodnu najavu. Dvorac je zaštićeno kulturno dobro. Povijest Povijest kraja počinje još 1102. godine kad je nastala Kolomanova cesta kroz Gostović. Godine 1223. prvi se put spominje gospoštija Gostović koja kasnije dobiva ime Lovrečina po obližnjoj crkvi sv. Lovre (u Lovrečkoj Varoši). Dvorac se kao sagrađen prvi put spominje 1540. godine, kada su ga držali Gregorijanci, a služio je u borbi protiv Turaka. Za vrijeme seljačke bune 1755. godine dvorac je oštećen. Dvorac je prvobitno bio trokrilni s valjkastim kulama na uglovima, a danas su sačuvane samo dvije kule. U 19. stoljeću dvorac je obnovljen u duhu neobaroka. U njemu je, njegujući tradiciju starih recepata i spravljanja jela, od 1925. – 1940. godine djelovala Domaćinska škola. Osamdesetih je godina ondje sniman poznati hrvatski film Kanarinčeva ljubovca (1988.), rađen prema istoimenoj noveli Augusta Šenoe. Od 1956. dvorac je služio kao samostan Sestara milosrdnica, a od 1999. godine dvorac se koristi kao edukacijsko središte Zajednice Cenacolo. Opis Nekoliko kilometara sjeveroistočno od Vrbovca, u nizinskom predjelu, nalazi se dvorac poznat pod nazivom Lovrečina – grad. Sagradio ga je I. Gezthya u 16. st. nakon kojeg se izmjenjuju brojni vlasnici, a 1909. g. darovan je Družbi sestara milosrdnica u čijem vlasništvu je i danas. Tvrđava grad spominje se prvi put 1540. g. Za vrijeme seljačke bune 1755. g. bio je oštećen, pa ga tadašnji vlasnik Ladislav Kiš obnavlja i istovremeno proširuje dogradivši postojećim dvama krilima novo sjeverno i zapadno krilo. U intervencijama 19. st. dvorac je izgubio sjeverno i zapadno krilo te se formirao tlocrt u obliku ključa s glavnim južnim krilom. Obnovljen je 1898. g. u neorenesansnom stilu. Zaštita Pod oznakom Z-2253 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Poznati stanovnici Josip Buturac Izvori
Lovrečina kastély

Lovrečina kastélya egy 16. századi főúri kastély Horvátországban, a Zágráb megyei Vrbovechez tartozó Kućari településen. Fekvése A kastély a falucska belterületének északi részén, a Velika-patak partján, egy kisebb park közepén áll. Története A mai kastély helyén az akkori gostovicai uradalom területén a középkorban árokkal körülvett síkvidéki vár állt. Az uradalmi központot már a 13. századtól, a várat a 16. századtól említették. A 15. századig „Gostoyg” volt a neve, ekkor kapta a közeli Szent Lőrinc templomról a mai Lovrenčina nevét. Első ismert birtokosa Bertalan kőrösi ispán fia Ábrahám volt, aki 1268-ban IV. Béla királytól kapta. 1338-ban Ludbregi Miklós lett az uradalom birtokosa. Ezután a zágrábi püspökségé, majd megosztva a Baranics és Bocskai családoké. Ezután ismét egészében a Geszty családé, akik a birtokot zálogba adták, utána az Orehoczyaké, akik 1726-ig birtokolták. A következő tulajdonosok a Draskovichok, a Patacsichok és a Kisek voltak. Az 1755-ös parasztfelkelésben a várat is elfoglalták és felgyújtották, mely után akkori tulajdonosai a Kisek újjáépítették. A török veszély elmúltával elveszítette korábbi jelentőségét és tulajdonosai a 19. században kényelmes kastéllyá építették át. 1909-től az irgalmas nővérek társaságának tulajdona lett, akik ma idősotthonként használják. A kastély mai állapota A jelenlegi kastély bizonyos részein még láthatók annak a reneszánsz kastélynak a maradványai, amelyet 1540 óta említenek a források a törökellenes erődítményrendszer szerves részeként. Az újjáépítés után az L alakú erődből négyszárnyú belső udvaros várkastély lett. A nyugati és az északi szárnyat idővel lebontották és számos átalakítást, rekonstrukciót hajtottak rajta végre. Ennek következtében elvesztette minden korábbi jellegzetességét. Külsejét később is megváltoztatták, leginkább 1924-ben, amikor új tető került a főhomlokzatra. Források Branko Nadilo:Obrambene građevine u Križevcima i najbližoj okolici (A Građevinar horvát építészeti folyóirat 2004. évi 7. számában) (horvátul) Irodalom Mladen i Bojana Sćitaroci: Dvorci i perivoji u Slavonii od Zagreba do Iloka Zagreb, 1998., ISBN 953-97121-0-6 Jegyzetek
Luka (Rijeka)

Luka je naziv za mjesni odbor koji se nalazi u središnjem kvartu Rijeke od Mrtvog kanala (na istoku) do Ẑabice (na zapadu) te do Korza (na sjeveru). Zemljopis Povijest Gospodarstvo Spomenici i znamenitosti Gradski toranj HNK Ivan Zajc Tursa kuća Palača Modello Riječki merkat (Pjaca) Palača Transjug Zgrada Radio Rijeke Pravoslavna crkva sv. Nikole Palača "Europe" Palača Adria Palača Jugolinije i palača Rinaldi Obrazovanje Vijeće mjesnog odbora Vijeće mjesnog odbora sastoji se od pet članova s predsjednikom Sašom Pavlovićem (nestranački član liste SDP-a) na čelu. Kultura Sport Izvori http://www.rijeka.hr/luka Vanjske poveznice Službene stranice Interaktivni zemljovid MO[neaktivna poveznica]
Luka (Fiume)

Luka (olaszul: Porto), Fiume városrésze Horvátországban, Tengermellék-Hegyvidék megyében. Fekvése A tenger és az óváros között található, teljesen urbanizált városrész. Rijeka főutcája, a Korzo, valamint a város számos reprezentatív épülete Lukában található. A kerületben található Rijeka központi kompkikötője, ahonnan a Jadrolinija kompjai indulnak, többek között a horvát szigetcsoportokra. Luka északnyugaton a Brajda-Dolac, az északon Školjić-Stari grad, keleten pedig Centar-Sušak városrészekkel határos. Nyugaton és délen a tenger határolja. Története A horvát Luka és az olasz Porto név is kikötőt jelent. A mai Lukát alkotó terület fokozatosan alakult ki a 18. század végén részben olyan területen, amelyet a tengertől hódítottak el. II. József császár jóváhagyásával a régi városfalakat, amelyek korábban körülvették az óvárost 1780-ban lebontották és a falak előtti árkokat feltöltötték. Itt alakították ki a város főutcáját, a Korzót. A várost övező árok és a tenger közötti földterületen a falak lebontásáig és az új épületek felépítéséig néhány halak és gabona tárolására szolgáló raktárépület állt. Ezen kívül egy kisebb hajógyár és fából épített rakpartok voltak itt. Fiume népességnövekedésével és gazdasági fejlődésével összefüggésben számos reprezentatív épület épült a környéken a 19. század végén és a 20. század elején. Nevezetességei Központi Postapalota Euroherc-székház (egykor Rinaldi-palota) Filodramatika kultúrpalota Korzó Modello-palota Molo longo Nemzeti színház Városi rádió épülete Városi zsinagóga Szent Miklós templom Várostorony Nagy vásárcsarnokok Török ház Oktatás Sport Jegyzetek Források Fiume város hivatalos oldala (horvátul) További információk Fiume története (horvátul)
Luka, Rijeka

Luka (italienska: Porto) är ett lokalnämndsområde och stadsdel i Rijeka i Kroatien. Den centrala stadsdelen ligger mellan havet och Gamla stan och är helt urbaniserad. Rijekas huvudgata Korzo liksom flera av stadens mest representativa byggnader ligger i Luka. I stadsdelen ligger även Rijekas centrala färjeläge varifrån Jadrolinijas färjor till bland annat den kroatiska övärlden utgår ifrån. Etymologi Både det kroatiska namnet "Luka" och det italienska namnet "Porto" har betydelsen 'hamnen' på svenska. Lokalnämndsområdet har tidigare även kallats "Centar-Luka" (Centrum-Hamnen). Historia Området som idag utgör stadsdelen Luka växte gradvis fram i slutet av 1700-talet – delvis på land som återvunnits från havet som tidigare via en vallgrav nådde fram till Stadstornet. Med den österrikiske kejsaren Josef II bifall revs de gamla stadsmurarna som tidigare omslöt Gamla stan år 1780 och vallgraven framför murarna fylldes igen. Därmed lades grunden till stadens huvudgata Korzo. Landområdet mellan vallgraven och havet var fram till murarnas rivning och uppförandet av nya byggnader i vad som idag är Luka bebyggt med några få förrådshus för förvaring av fisk och spannmål. Därtill fanns där ett mindre skeppsvarv och träkajer. I samband med Rijekas befolkningstillväxt och ekonomiska utveckling uppfördes under 1800-talet och 1900-talets början flera representativa byggnader i området. Geografi Luka gränsar till lokalnämndsområdena Brajda-Dolac i nordväst, Školjić-Stari grad i norr och Centar-Sušak i öst. I väster och söder gränsar stadsdelen till havet. Byggnader, gator och anläggningar (urval) Centralpostspalatset Euroherc-byggnaden Filodrammatica Korzo Modellopalatset Molo longo Nationalteatern Radio Rijekas byggnad Rijekas synagoga Sankt Nikolai kyrka Stadstornet Stora saluhallen Turkiska huset Parker och offentliga konstverk (urval) Teaterparken Fontänen "Kugla" (Sfären) i Teaterparken Anmärkningar Referenser
Luka Tranzit Osijek

Luka Tranzit Osijek d.o.o. osnovana je 1956. godine i najveća je riječna luka u Hrvatskoj. Povoljan geoprometni položaj čine poveznice riječnog, cestovnog, željezničkog i zračnog prometa, posebice blizina sjecišta cestovnog koridora 5c te podunavskog koridora VII, koji je u sustavni dio međunarodnog plovnog puta Dunavom. Osnovna djelatnost Luke Tranzit Osijek je lučki pretovar, skladištenje i ostali lučki poslovi. Također, razvijena je trgovina građevinskog materijala, a posebice eksploatacija prirodnog pijeska (0-1 mm) iz rijeke Drave. Od 2004. godine nalazi se u sastavu NEXE grupe.
Lucovaz (Arbe)

Lucovaz (in croato Lukovac) è un isolotto disabitato della Croazia, che fa parte dell'arcipelago delle isole Quarnerine ed è situato a est dell'isola di Arbe e poco a ovest della costa dalmata. Amministrativamente appartiene alla città di Arbe, nella regione litoraneo-montana. Geografia Nel punto più ravvicinato, Lucovaz dista 2,55 km dalla terraferma. Situato nel canale della Morlacca nei pressi della baia Mago, dista 285 m dalla costa sudorientale dell'isola di Arbe. Lucovaz è un isolotto dalla forma a B che misura 435 m di lunghezza e 140 m di larghezza massima; possiede una superficie di 0,05 km² e ha uno sviluppo costiero pari a 1,11 km. Nella parte meridionale, raggiunge la sua elevazione massima di 24,9 m s.l.m. Note Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lucovaz Collegamenti esterni Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 2 agosto 2016.
Lukovac (Mag)

Lukovac je majhen nenaseljen otoček v Velebitskem kanalu. Pripada Hrvaški. Otoček leži okoli 0,4 km vzhodno od Raba pred vstopom v zaliv Mag . Njegova površina meri 0,05 km². Dolžina obalnega pasu je 1,11 km. Najvišji vrh je visok 27 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Makarska Cathedral

Cathedral of St. Mark the Evangelist (Croatian: Katedrala sv. Marka evanđelista) is a Baroque church located in the center of the town of Makarska, on Andrija Kačić Miošić Square. It serves as the co-cathedral of the Archdiocese of Split-Makarska and was the episcopal seat of the former Diocese of Makarska. The cathedral was built in the Baroque style in 1700 as the cathedral of the then diocese of Makarska at the initiative of the Bishop of Makarska, Nikola Bijanković, but was never completely finished. In 1756, the cathedral was consecrated by a later Bishop of Makarska, Stjepan Blašković. In 1828 Makarska diocese became part of the united Archdiocese of Split-Makarska, with the diocesan cathedral based in Split. The façade, facing southwest, is decorated with two simple mullioned windows and a smaller Gothic-style oculus. On the right side from the entrance to the cathedral is the altar, which houses the bones of the patron saint of the city of Makarska St. Clement. The bones were brought to the cathedral from the Roman catacombs in 1725. On the left side from the entrance to the cathedral is the altar dedicated to Virgin Mary, and over it a small altar dedicated to Our Lady of the Rosary, decorated with the painting on wood of a Virgin and Child, painted by a master from the Byzantine school. The small altar, according to its locals, was built during the plague that hit Makarska in 1815. The second altar on the left is the altar of St. Cross. It is dedicated to the Calvary, and is decorated with the life-size wooden statues. The Cathedral was badly damaged during the large earthquake that hit Makarska in 1962. The renovation of the cathedral's interior changed its original appearance. The main altar, work of Venetian masters, was moved to the province Chapel of the Blessed Sacrament. Earthquake also damaged the choir. New organs, work of the Slovenian company Jenko, were installed in 1970. References
Catedral de San Marcos (Makarska)

La Catedral de San Marcos El Evangelista​ o simplemente Catedral de Makarska​ (en croata: Katedrala sv. Marka) es una iglesia barroca de la arquidiócesis de Split-Makarska. Se encuentra ubicada en el centro de la ciudad de Makarska, Croacia, en la plaza Kacic Miosic. Fue catedral de la diócesis de Macarsca hasta 1969 cuando fue suprimida. La concatedral fue construida en el estilo barroco. La construcción de la Concatedral, oficialmente la catedral del obispo de Makarska, comenzó en 1700 por iniciativa del obispo Nicolás Makarska Bijanković, pero nunca fue completamente terminada. En 1756, la cocatedral fue consagrada por el obispo de Makarska Stjepan Blaskovic. Referencias Véase también Catedral de San Marcos (Korčula) Catedral de Zagreb
Katedrala sv. Marka u Makarskoj

Katedrala sv. Marka evanđelista drugostolna je crkva Splitsko-makarske nadbiskupije. Nalazi se u Makarskoj, na vrhu Kačićevog trga. Sagrađena je u baroknom stilu. Gradnja ove katedrale, bivše stolne crkve makarskih biskupa počela je 1700. godine na inicijativu makarskog biskupa Nikole Bijankovića, no nažalost nikada nije u potpunosti dovršena. Godine 1756. posvetio ju je makarski biskup Stjepan Blašković. Pročelje crkve okrenuto je prema jugozapadu, a zvonik se vidi gotovo iz cijeloga grada. Na ulazu u katedralu s desne se strane nalazi oltar u kojemu se čuvaju kosti sv. Klementa, zaštitnika grada Makarske i Makarske biskupije. Kosti ovog sveca dovezene su iz rimskih katakombi 1725. godine. S lijeve strane nalazi se oltar Majke Božje, a nad njim jedan mali oltar Gospe od ružarija ili Majke Božje od krunice. U drvu oslikana Djevica s djetetom rad je bizantske škole. Taj mali oltar, prema pričanju mještana, sagrađen je za vrijeme kuge 1815. godine. Drugi oltar na lijevoj strani jest oltar sv. Križa. On predstavlja kalvariju, a kipovi su u drvu prirodne veličine. Katedrala je bila znatno oštećena za vrijeme velikog potresa 1962. godine, te su obnovom unutarnjega djela crkve napravljene stanovite promjene. Glavni oltar je premješten u pokrajnu kapelicu presvetog sakramenta, gdje je bio na početku. Taj najljepši oltar djelo je venecijanskih majstora. Nakon potresa 1962. godine oštećen je kor te su 1970. godine nabavljene nove orgulje, djelo slovenske tvrtke Jenko. Upravitelj katedrale župnik je msgr. Pavao Banić. Kanonici Zbornog Kaptola u Makarskoj su msgr. Stanko Vrnoga i msgr. Stipe Jerković. Svakodnevne svete Mise su u 7.00 i u 18.00 sati zimi, a ljeti u 19.00 sati. Nedjeljne i blagdanske mise su u 8.00, 9.00, 10.30 i 18.00 sati. Izvori Vanjske poveznice
Cattedrale di San Marco (Macarsca)

L'ex cattedrale di San Marco (in croato: katedrala sv. Marka) si trova a Macarsca, in Croazia. La chiesa è l'antica cattedrale della diocesi di Macarsca, soppressa nel 1969. Storia La costruzione della cattedrale è iniziata nel 1700 per iniziativa del vescovo Nikola Blanković, rimanendo però incompiuta. Nel 1756 la chiesa è stata consacrata dal vescovo di Macarsca Stefano Blascovich. La cattedrale è stata gravemente danneggiata durante il terremoto del 1962 ed il successivo restauro ha apportato alcune modifiche all'interno della chiesa, come la realizzazione di un nuovo altare principale, opera di maestri veneziani, in sostituzione del precedente, trasferito in una cappella laterale. Descrizione La facciata della chiesa si affaccia sul lato sud-ovest e il campanile è visibile da quasi tutta la città. All'ingresso della cattedrale, sul lato destro, è posto l'altare dove sono conservate le ossa di san Clemente, patrono della città e della diocesi di Macarsca. A sinistra si trova l'altare della Madonna, con il dipinto della Madonna col Bambino, di scuola bizantina. Questo piccolo altare, secondo la gente del posto, è stato realizzato durante la peste del 1815. Il secondo altare a sinistra è l'altare della Santa Croce. Note Voci correlate Chiesa cattolica in Croazia Cattedrali in Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Marco Collegamenti esterni (EN) Cattedrale di San Marco, in GCatholic.org.