NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Senj

Senj (udtale: |sêːɲ|; italiensk: Segna; latin: Senia; ungarsk og tysk: Zengg) er en by på den nordlige del af Adriaterhavets kyst i Kroatien. Den ligger i Lika-Senj distrikt ved foden af Mala Kapela- og Velebit-bjergene. Byens symbol er Nehaj fæstningen (kroatisk: Tvrđava Nehaj), som blev færdigbygget i 1558. I en periode var dette sæde for Uskoks (italiensk: Uscocchi), som var kristne flygtninge fra det osmanniske Bosnien, der slog sig ned her for at beskytte Habsburgs grænseland. Republikken Venedig beskyldte uskokkerne for pirateri og erklærede dem uskokrig, hvilket førte til deres fordrivelse efter en våbenhvile i 1617. Historie Senj har været beboet siden forhistorisk tid. Senj er en gammel bygd grundlagt for mere end 3000 år siden på Kuk-bakken, som ligger øst for nutidens Senj. A settlement called Attienites in today's Senj was mentioned in Greek documents dated to 4th century BC. En bosættelse kaldet Attienites i nutidens Senj blev nævnt i græske dokumenter dateret til det 4. århundrede f.Kr. Den illyriske stamme Iapydes beboede området, da det lå i Illyrien. Senia var en blomstrende by i den romerske provins Dalmatien, brugt af romerne som en højborg mod illyrerne i det 2. århundrede f.Kr. Efter Romerrigets fald slog avarerne og kroaterne sig til sidst ned her i det 7. århundrede e.Kr. Det katolske bispedømme Senj blev oprettet i 1169. Kongen af Ungarn Béla 3. gav byen til tempelridderne i 1184, og i 1271 blev den ejendom af de frankopanske grever af Krk. I 1248 fik biskoppen af Senj af Pave Innocens 4. lov til at bruge det glagolitiske alfabet og folkesproget i liturgien. En glagolitisk trykpresse blev oprettet i 1494 og producerede inkunabelen Glagolitisk Messebog og Spovid općena. Senjs militærkapitanat blev etableret i 1469 for at forsvare sig mod de invaderende osmanniske og venetianske hære. Byen beskyttede tusinder af flygtninge fra nærliggende besatte områder. Nehaj fæstningen stod færdig i 1558 på bakken Nehaj, som på det tidspunkt lå uden for byen. I dag er det helt inden for byens grænser. Osmannerkrigene i Europa (en) varede langt ind i det 17. århundrede. I løbet af denne tid boede Uskokerne (en) i Senj og besatte fæstningen. De tjente et vigtigt formål under krigene, da de havde små enheder af mænd, der roede hurtige både, som viste sig at være meget effektive guerillastyrker . Efter Uskok-krigen med Venedig, som sluttede i 1617, blev de dog forbudt at bosætte sig i området. Indtil 1918 var byen en del af det østrigske monarki (Kongeriget Kroatien-Slavonien, Lika-Krbava distrikt efter kompromiset i 1867), i den kroatiske militærgrænse (Regiment III). I efteråret 1943, under 2. verdenskrig, da Fascistisk Italien kapitulerede, tog de jugoslaviske partisaner kontrol over Senj og brugte den som forsyningshavn. Efterfølgende begyndte Luftwaffe at bombardere byen. I slutningen af året havde de øødelagt over halvdelen af bygningerne i byen og påført store civile tab. Gallery Referencer Officiel hjemmeside
Senj

Senj (Hongaars en Duits: Zengg, Italiaans: Segna) is een stad in de Kroatische provincie Lika-Senj. Senj telt 8132 inwoners. De oppervlakte bedraagt 658 km², de bevolkingsdichtheid is 12,4 inwoners per km². Geschiedenis De plek is bewoond sinds de prehistorie. Een nederzetting Attienities in het huidige Senj werd genoemd in Griekse documenten uit de 4e eeuw v.Chr. De Illyrische stam Iapydes werd in verband gebracht met deze nederzetting. Senia was een bloeiende stad in de Romeinse provincie Dalmatië, die werd gebruikt door de Romeinen als een bolwerk tegen de Illyriërs in de 2e eeuw v. Chr. Na de val van het Romeinse Rijk vestigden de Avaren en de Kroaten zich uiteindelijk hier in de 7e eeuw na Christus. Het bisdom van Senj werd opgericht in 1169. Koning Bela III van Hongarije gaf de stad in 1184 aan de Tempeliers, en in 1271 werd het eigendom van de graven Frankopan van Krk. In 1248 stond paus Innocentius IV het de bisschop van Senj toe om het Glagolitische alfabet en de volkstaal in de liturgie te gebruiken. De militaire leiding van Senj werd opgericht in 1469 om de stad te verdedigen tegen binnenvallende Ottomaanse en Venetiaanse legers. De stad beschutte duizenden vluchtelingen uit nabijgelegen bezette gebieden. Het fort Nehaj werd in 1558 voltooid. De oorlogen met de Ottomanen duurden tot ver in de 17e eeuw. Gedurende deze tijd leefden de zgn. Uskokken in Senj. Zij dienden een belangrijk doel tijdens de oorlogen, omdat ze kleine eenheden hadden die met snelle boten roeiden, wat zeer effectief bleek te zijn. Echter, na een conflict met Venetië vanwege vermeende piraterij, eindigend in 1617, werd het de Uskoks verdreven uit het gebied. De 18e eeuw bracht welvaart, vooral met de bouw van de Josephina-weg (vernoemd naar keizer Jozef II) tussen de Adriatische kust via Senj naar Karlovac. De spoorlijn die in 1873 gebouwd werd tussen Rijeka en Karlovac, ging niet voorbij Senj waardoor verdere ontwikkeling werd tegengehouden. Tot 1918 maakte de stad deel uit van de Oostenrijkse monarchie (Koninkrijk van Kroatië-Slavonië, Lika-Krbava County na het compromis van 1867), in de Kroatische Militaire Frontier. In de herfst van 1943, tijdens de Tweede Wereldoorlog, toen het fascistische Italië capituleerde, namen Partizanen Senj in en gebruikten het als aanvoerhaven. Daarna heeft de Luftwaffe een bombardement op de stad uitgevoerd. Meer dan de helft van de gebouwen in de stad waren vernietigd en er vielen veel burgerslachtoffers. Externe links http://www.senj.hr/
Senj

Senj (łac. Senia, wł. Segna, niem. Zengg) – miasto w Chorwacji, w żupanii licko-seńskiej, siedziba miasta Senj. Leży na wybrzeżu Morza Adriatyckiego. W 2011 roku liczył 4810 mieszkańców. Senj jest popularnym kurortem wakacyjnym. W centrum znajduje się plaża żwirowa, a na obrzeżach miasta wybrzeże jest skaliste i bardzo strome. Miejska starówka – w porównaniu z innymi chorwackimi kurortami – wciąż wymaga nakładów inwestycyjnych i renowacji. Najważniejszym zabytkiem miasta jest górująca nad kurortem twierdza Nehaj, w której obecnie mieści się miejskie muzeum. Historia Senj był zamieszkany już w czasach prehistorycznych. IV wiek p.n.e. – na terenach dzisiejszego miasta Senj znajdowało się greckie osiedle Attienities II wiek p.n.e. – Rzymianie założyli port Senia VII wiek – w Senju osiedlają się Awarowie i Chorwaci 1169 – założenie katolickiej diecezji 1184 – król węgierski Bela III przekazuje miasto Templariuszom 1526 – po bitwie pod Mohaczem w Senju znajduje schronienie wielu Uskoków z Sinja i Klisu 1558 – ukończenie twierdzy Nehaj (położonej na wzgórzu w pobliżu miasta) Miasta partnerskie Węgry, Kőszeg Czechy, Vratimov Polska, Powiat wieluński Francja, Sorbiers Słowacja, Senec Austria, Parndorf W 1999 roku Senj zawarł umowę partnerską z powiatem wieluńskim. Komunikacja Senj leży przy Magistrali Adriatyckiej (droga Rijeka – Split – Dubrovnik). Posiada również połączenie drogowe z Zagrzebiem (przez autostradę A1). Nie posiada stacji kolejowej. Główny przystanek autobusów znajduje się w centrum miasta, przy wybrzeżu Franjo Tuđmana. Posiada bezpośrednie połączenia autobusowe z Rijeką, Zagrzebiem, Splitem, Pulą i Dubrownikiem. Przypisy
Senj

Senj este un oraș în cantonul Lika-Senj, Croația, având o populație de 7.182 de locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, orașul Senj avea 7.182 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (97,06%) erau croați. Apartenența etnică nu este cunoscută în cazul a 0,28% din locuitori. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor (94,97%) erau catolici, cu o minoritate de persoane fără religie și atei (2,13%). Pentru 1,14% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Orașe înfrățite – orașe gemene Este înfrățit cu: KőszegVratimovWieluńSorbiersSenecParndorf[*]​Vrbovec Note
Senj

Senj (tyska/ungerska: Zengg) är en kuststad och turistort i Kroatien vid Adriatiska havet mellan Rijeka och Zadar. Staden har 8 132 invånare och ligger i Lika-Senjs län. Historia Senj var befolkad redan under förhistorisk tid. De första bosättarna var illyrerna. En bosättning kallad Attienities på platsen för dagens Senj nämns i ett grekiskt dokument från 300-talet f.Kr.. Romarna kallade senare bosättningen för Senia. Under 600-talet utförde avarerna räder mot staden och samma århundrade anlände kroaterna och bosatte sig i Senj. 1169 grundades ett katolsk stift i staden. 1184 skänkte den ungersk-kroatiska kungen Béla III staden till Tempelherreorden och 1271 hamnade Senj i den kroatiska adelsfamiljen Frankopans ägo. 1558 stod fästningen Nehaj färdig. Denna var tänkt att skydda staden från osmanerna. De många krigen med Osmanska riket varade fram till 1600-talet och många flyktingar i näromliggande områden sökte skydd i Senj. Staden Senj blev ett starkt fäste för uskokerna. Under den österrikiska förvaltningen på 1700-talet utvecklades staden. En väg byggdes till Karlovac. 1873 byggdes en järnväg som länkade Senj till Rijeka. Se även Wikimedia Commons har media som rör Senj. Podgorje
Zavala

Zavala je malé letovisko, turistická vesnička v Chorvatsku ležící na jižním pobřeží dalmatského ostrova Hvar. Zavala je přímo u mořského břehu, naproti se nachází ostrov Šćedro a ještě dál na jih i ostrov Korčula. Přístup do vesnice je pouze jednopruhovým, neosvětleným tunelem Pitve–Zavala, který je dlouhý 1 400 metrů a provoz je řízen z obou stran semaforem. Pláže jsou zde většinou kamenné, ale několik jich je i písečných, oblázkových. V okolí se nacházejí vesnice Gromin Dolac, Ivan Dolac, Bojanić Bad, Jagodna, Sveta Nedjelja a Pitve. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Zavala na Wikimedia Commons
Zavala (Jelsa)

Zavala je naselje na otoku Hvaru, u sastavu općine Jelsa, nedaleko od mjesta Svete Nedjelje i Ivan Dolca. Prema popisu iz 2001. ima 144 stanovnika. Nastalo je kao sekundarno naselje sela Pitava, no posljednjih se desetljeća osamostaljuje razvijajući se kao turističko mjesto s turističkim sadržajima. Ime je dobila po rtu Zaca (od žalca) po kojem se spominje već od 15. stoljeća. Pred Zavalom je i otok Šćedro udaljen od obale 2,5 km. Do Šćedra svakodnevno vozi brod iz Zavale. Povijest Zavala je bila metom napada u velikosrpskoj agresiji. Gađala ju je JRM, nakon izgubljene bitke u Splitskom kanalu. Gospodarstvo Na području naselja nalaze se brojni vinogradi, uglavnom na vrlo strmim padinama brda. Promet S ostatkom otoka je povezana tunelom Pitve-Zavala, duljine 1400 m. koji ima samo jednu putnu traku, pa je promet tunelom semaforom reguliran. Od Zavale do Pitava može se doći i dužim putem odnosno serpentinskom i makadamskom cestom preko brda. Ta cesta je izgrađena kao alternativa u slučaju zatvaranja postojećeg tunela iz bilo kojih razloga, a napose zbog više godina planiranog pa odgađanog proširenja u tunel s dvije kolničke trake. Od Zavale prema zapadu cesta vodi do Svete Nedilje, gdje prestaje asfalt, a makadamska se cesta nastavlja do uvale Dubovica, odakle se dalje može ići prema gradu Hvaru, ili kroz tunel Hvar-Stari Grad na sjevernu stranu otoka. Od Zavale prema istoku cesta vodi do naselja Gromin Dolac. Kultura U Zavali je ladanjska kuća obitelji Duboković Nadalini u bidermayer stilu (1830.), s danas ruševnim gospodarskim zgradama u docu i kapelicom sv. Jurja, koju je sagradio biskup Juraj G. Duboković 1866., i u njoj je pokopano njegovo srce. Biskup Duboković je bio među inim i osnivač i prvi predsjednik "Higijeničkog društva" preteće današnjeg turizma na Hvaru. Malo zapadnije u selu je sjedište prvog vlasnika Zavale kneza Tadije Kačića otprilike iz 1630., a istočnije u selu onog u XVIII st. sa starom kapelom sv. Petra iz 1727. U Zavali dominira veliki vinogradarski kompleks Konteja (5 ha) komasiran 1820. od Ivana Dubokovića Nadalinija.Konteja je danas vlasništvo lokalnog vinara iz Svete Nedilje. Na vrhu poviše Zavale je kapelica posvećena sv.Anti,koju je podigao kap.Niko vitez Duboković u spomen na rano preminulog sina Tona i na brata kap.Antu. U Zavali se nalazi crkva sv. Petra Veronskoga iz 1331. godine. Nove postaje križnog puta u Zavali blagoslovljene su 29. travnja 2015. na blagdan sv. Petra Veronskoga. Blagoslovio ih je za euharistijskoga slavlja biskup Slobodan Štambuk. Postaje su ručni rad (drvored) Rate Radonića koje je autor izradio na Šćedru i darovao župi. Stanovništvo Od popisa iz 1991. Zavala se iskazuje kao samostalno naselje nastalo izdvajanjem dijela naselja Pitve. U popisima iz 1857., 1869., 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Pitve. U 1880. i 1890. iskazivano pod imenom Zaća, u 1900. i 1910. Plaža Zaća, a u 1948. i 1953. Pitovska Plaža. Izvori Službena stranica općine Jelsa Arhivirana inačica izvorne stranice od 8. kolovoza 2009. (Wayback Machine) Vanjske poveznice
Zavala, Jelsa

Zavala je manjše naselje s pristaniščem na otoku Hvaru (Hrvaška), ki upravno spada pod občino Jelsa, ta pa pod Splitsko-dalmatinsko županijo. Zavala leži na južni obali Hvara, nasproti otoka Šćedro. Kraj je z Jelso povezan z lokalno cesto, ki teče skozi več kot 1 km dolg in zelo ozek predor v katerem je več izogibališč, ki omogočajo srečevanje vozil. Zavala je manjše turistično naselje sestavljeno iz starejšega dela, ki leži odmaknjeno od obale in noveješega, obalnega dela, ki se razprostira proti rtu Križ. V novejšem delu naselja je v zalivu tudi manjši pristan z okoli 30 m dolgim pomolom. Na nasprotni strani zaliva stoji krajši valobran. Med pomolom in valobranom pa se razprostira plaža. Demografija Viri in opombe Glej tudi seznam naselij na Hrvaškem
Завала (Јелса)

Завала је насељено место у саставу општине Јелса, на острву Хвару, Сплитско-далматинска жупанија, Република Хрватска. Историја До територијалне реорганизације у Хрватској налазила се у саставу старе општине Хвар. Становништво На попису становништва 2011. године, Завала је имала 156 становника. Напомена: Од 1991. исказује се као самостално насеље настало издвајањем дела насеља Питве. У 1857, 1869, 1921. и 1931. подаци су садржани у насељу Питве. У 1880. и 1890. исказивано под именом Заћа, у 1900. и 1910. Плажа Заћа, а у 1948. и 1953. Питовска Плажа. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Завала је имало 110 становника, следећег националног састава: Референце [1] Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године Gelo, Jakov (1998). Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima. Zagreb: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske. ISBN 978-953-6667-07-9. Референце Спољашње везе Мапа [2] Фотографије [3]
Завала (Єлса)

Завала (хорв. Zavala) — населений пункт у Хорватії, у Сплітсько-Далматинській жупанії у складі громади Єлса. Населення Населення за даними перепису 2011 року становило 156 осіб. Динаміка чисельності населення поселення: Клімат Середня річна температура становить 16,22 °C, середня максимальна — 27,00 °C, а середня мінімальна — 4,10 °C. Середня річна кількість опадів — 723 мм. Примітки
Хърватски национален театър (Осиек)

Хърватският национален театър в Осиек (на хърватски: Hrvatsko narodno kazalište u Osijeku), известен също с абревиатурата HNK Osijek, е един от четирите хърватски театри, обявени за национални. Значим градски и регионален (за областта Славония) културен център. История През 1735 г. е изнесено първото в Осиек театрално представление в местната класическа гимназия, тъй като по това време градът все още не разполага с отделна сграда. В продължение на няколко десетилетия след това в Осиек гастролират предимно германски театрални трупи. На 31 декември 1866 г. гражданите на Осиек присъстват на тържественото откриване на сградата на театъра. Тя е проектирана от Карло Клауснер. През 1907 г. е разширена и довършена в стил барок. През пролетта на същата 1907 г. е основано и сдружение за създаване на постоянен хърватски театър, чиято цел е да привлече изявени театрални дейци в града и да подпомага с всички сили театралния живот. Това сдружение получава подкрепата на влиятелни местни първенци и не след дълго за първи мениджър на театъра е назначен Никола Андрич. Около месец преди честването на 125-годишнината на театъра на 27 ноември 1985 г. сградата е официално открита след основен ремонт. По време на Хърватската война за независимост през 1991 г. сградата пострадва сериозно при ракетен обстрел на сърбите. По-късно се извършват възстановителни работи по нея и на 27 декември 1994 г. е тържествено открита. На събитието присъства тогавашният президент на страната Франьо Туджман. Тетърът днес има петнадесет постоянни заглавия в репертоара си. Провежда различни културни прояви като Юнски оперни нощи, новогодишни концерти, Дни на отворените врати и др. Вижте също Хърватски национален театър (Загреб) Хърватски национален театър (Сплит) Хърватски национален театър „Иван Зайц“ Източници
Kroatisches Nationaltheater (Osijek)

Das Kroatische Nationaltheater (kroatisch Hrvatsko narodno kazalište) in Osijek (deutsch Esseg) geht auf die österreichische Zeit zurück. Geschichte Als Grenzstadt an der Drau hatte Esseg ein entwickeltes Bürgertum mit einem großen Anteil Militär und schon im 18. Jahrhundert ein Theaterleben. Ein örtliches Jesuitentheater bestand bereits 1735. Erste Aufführungen deutschsprachiger Wandertruppen fanden 1750 und 1765 statt. Der älteste erhaltene Theaterzettel kündigt die Aufführung von Alane oder die Siegesfeier Alexanders des Großen von Alexander Bilderbeck für den 20. Februar 1818 an. Die meisten Darsteller der in den folgenden Jahren hier gastierenden deutschsprachigen Truppen kamen aus Ungarn. Erst ab 1827/28 ist die Theatergeschichte genauer belegt. In einem Rundschreiben vom Mai 1827 verbot die Königlich Ungarische Statthalterei in Ofen der örtlichen Schuljugend den Besuch von Theatervorstellungen. Ab 1828 waren Gymnasialdirektoren als Theaterzensoren angestellt. So wurden 1827 fünfzehn Stücke nach ihrer Uraufführung verboten. Auch für Schillers Don Karlos machten die Behörden die Auflage, dass nach der neuesten Wiener Inszenierung gespielt werden müsse. Aus dem überlieferten Repertoire ist ersichtlich, dass das Theater von Esseg einen klaren Einfluss ungarischer Elemente hatte, ganz anders als das Theater der Provinzhauptstadt Zagreb/Agram, das unter Einfluss von Graz und Wien stand. Auch nach 1860, als in Zagreb die deutsche Theatertradition abbrach, bestand das deutsche Theater Esseg fort. Der heutige Theaterbau wurde 1866 eröffnet. Der Bau nach Plänen von Karlo Klausner im Stil des Historismus wurde von einer Aktiengesellschaft finanziert. In den folgenden Jahrzehnten gastierten die Ensembles von Zagreb und das serbische aus Novi Sad oft im Theater. 1907 wurde die Gesellschaft zur Gründung eines dauerhaften kroatischen Theaters (Društvo za osnutak stalnog hrvatskog kazališta) gegründet, und es formierte sich ein kroatischsprachiges Ensemble, das das deutschsprachige Ensemble ablöste. Das Gebäude des wurde bis 1985 mehrmals restauriert. Während des Kroatischen Unabhängigkeitskriegs, wurde das Gebäude 1992 von der serbischen Armee zerstört. Die Restaurierung wurde 1995 abgeschlossen. Quellenliteratur Niola Batušić: Geschichte des deutschsprachigen Theaters in Kroatien. Herausgeber Elisabeth Großegger, Gertraud Marinelli-König, 2017. S. 112–122 Weblinks Einzelnachweise
Croatian National Theatre, Osijek

The Croatian National Theatre (Croatian: Hrvatsko narodno kazalište u Osijeku) is a theatre building in Osijek, capital of the Croatian region of Slavonia. Opened in 1866, and the building was expanded and fully completed in 1907 according to the plans of its local architect, Karlo Klausner. Designed in baroque style and exterior, it was damaged by the JNA during the Croatian War of Independence in the 1990s, and has been extensively restored. The theatre was officially re-opened by then-President of Croatia, Franjo Tuđman in December 1994. A McDonald's restaurant occupies the street-front area of the theatre. Theater history As a border town on the Drava, Osijek, or Esseg in German, had a developed middle class with a large number of Austrian military personnel. Local Jesuit drama existed as early as 1735. The first performances by German-speaking traveling troupes are documented for 1750 and 1765. The oldest surviving theater announcement is on a performance of Alane or the Victory Celebration of Alexander the Great by Alexander Bilderbeck for February 20, 1818. Most of the performers of the German-speaking troupes that visited came from Hungary. Theater history is documented more precisely starting from 1827/28. In a regulation from May 1827, the Royal Hungarian Governorate in Ofen prohibited local schoolchildren from attending theater performances. From 1828, high school principals were employed as theater censors. In 1827, fifteen plays were banned after their premiere. The authorities, for example, stipulated that Schiller's Don Carlos had to be performed according to the latest Viennese production. From the surviving repertoire, it is clear that the theater in Esseg had a clear influence of Hungarian elements, quite unlike the German theater in the provincial capital Zagreb, which was influenced by Graz and Vienna. Even after 1860, when the German theater tradition in Zagreb broke off, the German theater in Esseg continued to exist. In the following decades, Croatina ensembles from Zagreb as well as Serbian ones from Novi Sad performed in the house. The German theater tradition existed until 1907, when a Croation ensemble formed References External links Media related to Croatian National Theater in Osijek at Wikimedia Commons
Teatro nacional de Croacia (Osijek)

El Teatro nacional de Croacia en Osijek (en croata: Hrvatsko narodno kazalište u Osijeku)​ es un edificio de teatro en Osijek, capital de la región croata de Eslavonia. Inaugurado en 1866, el edificio fue ampliado y completado en su totalidad en 1907 según los planos de su arquitecto local, Karlo Klausner. Diseñado en estilo barroco y exterior, fue dañado por el Ejército popular de Yugoslavia durante la Guerra Croata de Independencia en la década de 1990, pero fue ampliamente restaurado. El teatro fue reabierto oficialmente por el entonces presidente de Croacia, Franjo Tudjman en diciembre de 1994. Véase también Cultura de Croacia Teatro Referencias
Théâtre national croate d'Osijek

Le Théâtre national Croate d'Osijek (en croate: Hrvatsko narodno kazalište ou Osijeku) est un théâtre d'Osijek, capitale de la région croate de Slavonie. Inauguré en 1866, le bâtiment a été élargi et complété en 1907 selon les plans de l'architecte local Karlo Klausner. Dessiné en style éclectique, il a été touché par l'Armée populaire de Yougoslavie pendant la Guerre Croate d'Indépendance dans les années 1990, mais a été depuis largement restauré. Le théâtre a été rouvert officiellement par le président de la Croatie d'alors, Franjo Tudjman en décembre 1994. Voir aussi Culture de la Croatie Théâtre Références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Teatro nacional de Croacia (Osijek) » (voir la liste des auteurs). Portail du théâtre Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Croatie