NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pont de Krk

Le Pont de Krk est un pont en arc mesurant 1430 m de longueur, il relie l'île croate de Krk à la Croatie et permet ainsi le passage de plus d'un million de véhicules par an. Il est le second plus long pont en arc en béton du monde et figure parmi les plus grandes arches jamais réalisées. Il fut inauguré le 19 juillet 1980 et portait initialement le nom Titov most (Le Pont de Tito) en mémoire du président yougoslave Josip Broz Tito. Construction Ce pont a été conçu par Ilija Stojadinović en coopération avec Vukan Njagulj et Bojan Možina. Il fut construit par la compagnie serbe de construction Mostogradnja, mandataire du chantier et par Hidroelektra Niskogradnja d.d. entre 1976 et 1980, en utilisant la technique de construction par encorbellement avec haubanage provisoire. Il se compose de deux arches en béton armé reposant sur l'îlot de Sveti Marko entre Krk et le territoire continental. La plus grande des deux arches mesure 390 m, ce qui en faisait la plus grande jamais réalisée lors de sa construction, mais cette distinction fut surpassée en 1997 par le Pont de Wanxian en Chine. La seconde arche mesurant quant à elle 244 m. Trafic Il permet aux 19 916 habitants de l'île de Krk (chiffre : 2021), ainsi qu'aux touristes, de rejoindre le continent et la route principale de la côte Adriatique, la Jadranska Magistrala. Il raccorde également la ville de Rijeka à l'aéroport du même nom, situé sur l'île. Durant les vingt premières années de son existence, le pont a été franchi par 27 millions de véhicules, soit plus du double du trafic que permettait le bac auparavant. L'augmentation du nombre de véhicules incite cependant à penser à un nouvel ouvrage pour absorber ce flux de véhicules. Voir aussi Liens internes Pont en béton précontraint Liens externes (fr) Photos de la construction du pont Le Pont de Krk sur Structurae. Sources et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Krk Bridge » (voir la liste des auteurs). Portail des ponts Portail des routes Portail de la mer Adriatique Portail de la Croatie
Krki híd

A Krki híd (horvátul: Krčki most, régebben Titov most, azaz „Tito híd” volt a neve) köti össze horvátországi Krk szigetet a szárazfölddel. Átadásakor a világ legnagyobb beton ívhídja volt. Fekvése A közúti híd egy vasbeton ívhíd felsőpályás közúti forgalommal. A híd két részből áll közepén a kicsiny Szent Márk-szigettel. A nagyobb hídnyílás a Tihi-csatorna (Tihi Kanal) felett a szárazföldtől a Szent Márk-szigetig, a kisebb a szigettől a Bóra-csatorna (Burni Kanal) felett a Krk-szigetig épült fel. A csatorna a nevét a térségre jellemző bóráról kapta. A támaszok távolsága 390 m és 244 m. A boltívek alkalmazásával a víz alatt fekvő ívek távolsága eléri a 416 m-t. Története A hidat Ilija Stojadinović tervezte Vukan Njagulj és Bojan Možina közreműködésével. Fővállalkozó a Mostogradnja Beograd, alvállalkozója a Hidroelektra Zagreb volt. Építésének kezdete 1976 júliusa volt, a kivitelezés 4 évet vett igénybe. Átadásakor – 1980. július 19-én – a világ legnagyobb beton ívhídja volt, 85 m-rel megelőzve a Gladesville hidat Sydney-ben. 1996-ban a Kínában felavatott Vanhszien híd vette át az elsőséget a maga 420 méterével. A híd közúti átvezetése 1430 métert tesz ki. Az ív nyílásmagassága 67 m. Mindkét ívet a helyszínen előre gyártott szekrény zsaluzattal, helyszíni betonozással és segédtartó kötélzettel építették fel. Mindkét hídpillér egyszerre közelítette meg egymást és középen kapcsolódtak össze. Az építkezést a szél is nehezítette. 20 500 m³ betont, 130 tonna feszítőacélt és 4 500 tonna betonacélt használtak fel. Átlagosan 350 fő dolgozott az építkezésen. Gyakran emlegetett, de téves információ, hogy az egykori munkásszállás ma Uvala Scott néven szálloda a híd lábánál. Átadáskor Tito híd névre keresztelték. 1980-tól 2000-ig 27,2 millió autós haladt át a hídon. Bóra A területre a parti hegyvidék felől gyakran lecsap a bóra. 1987. január 17-én 19:25 órakor a szél sebessége a hídon elérte a 220 km/h-t. Ezidáig mért legnagyobb maximális szélerőséget 2013. november 11-én jegyezték fel: 237 km/h. A veszélyes szélsebesség idején a híd forgalmát a balesetek elkerülése érdekében lezárják. Képek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Krk-Brücke című német Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Jegyzetek Külső hivatkozások Structurae Krk-Brücke Nemzetközi adatbank hidakról és mérnöki létesítményekről (angolul és németül) About the bridge a Klimno turista weblapon Dvadeseta obljetnica mosta kopno – otok Krk (horvátul)
Ponte di Veglia (ponte)

Il Ponte di Veglia (in croato Krčki most) è un ponte a due archi in calcestruzzo rinforzato lungo 1430 m, che connette l'isola croata di Veglia alla terraferma e percorso da oltre un milione di veicoli all'anno. Il più lungo tra i due archi del ponte (Krk I) è il secondo arco in calcestruzzo al mondo per lunghezza e tra gli archi più lunghi di qualsiasi tipo di costruzione. Il ponte fu completato e aperto nel luglio 1980 e inizialmente denominato Titov most ("Ponte di Tito") in onore del presidente jugoslavo Josip Broz Tito, morto due mesi prima. Costruzione Il ponte fu progettato da Ilija Stojadinović in cooperazione con Vukan Njagulj e Bojan Možina, e costruito da Mostogradnja Belgrade e Hidroelektra Zagreb tra il 1976 e il 1980. Fu progettato come ponte a sbalzo a stralli provvisori. A livello strutturale, consiste di due campate ad arco in calcestruzzo rinforzato, che appoggiano sull'isoletta di San Marco (in croato Sv. Marko) tra Veglia e la terraferma. La lunghezza dell'arco I è di 390 m (416 m, considerandone la parte sommersa), che ne fa l'arco in calcestruzzo più lungo al mondo all'epoca della costruzione (fu sorpassato nel 1997 dal ponte di Wanxian, arco lungo 425 m). Traffico Il ponte di Veglia collega gli abitanti dell'isola e i suoi resort turistici alla Jadranska magistrala, la strada principale lungo la costa adriatica. Collega anche la città di Fiume al suo aeroporto, situato su Veglia. Nei suoi primi 20 anni, il ponte è stato attraversato da 27 milioni di veicoli, più del doppio del traffico via traghetto da e per l'isola. Dato l'enorme incremento di livelli di traffico, attualmente si sta progettando un ponte più largo che lo sostituisca. Note Bibliografia (HR) Veselin Simović, Dvadeseta obljetnica mosta kopno – otok Krk (PDF), in Građevinar, 2000, pp. 431-442. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte di Krk Collegamenti esterni (EN) Ponte di Veglia, su Structurae.
Krčki Most

Krčki Most is de huidige naam voor de in 1980 geopende brug van het vasteland van Kroatië, nabij de aansluiting op de verbindingsweg tussen Rijeka en Split, naar het eiland Krk. De brug ontsluit het eiland en verbindt Rijeka met een luchthaven die zich op het eiland bevindt. Voorheen sprak men van de Titov Most. De brug bestaat uit twee spanbogen met als steunpunt het eilandje St. Marko, de boog tussen het vasteland en het eilandje was in 1980 de langste van de wereld en staat te boek als een communistisch prestigeproject. Het was een vrij revolutionair initiatief, zo zijn twintig kanalisaties verwerkt voor olie, drinkwater, elektriciteit enzovoorts. De brug sluit bij hevige noordenwind (Bora) 's winters voor het (vracht)verkeer. Trivia beton: 21.000 m3 voor de pijlers; hoogte: 67 meter; breedte: 11,4 meter; totale lengte: 1430 meter; twee overspanningen van 244 en 390 meter; bij de opening in 1980 was er sprake van de langste overspanning uit een stuk ter wereld; voor fietsers en voetgangers is er een aparte baan.
Krčki most

Krčki most – żelbetowy, drogowy most łukowy w Chorwacji, łączący chorwacką wyspę Krk ze stałym lądem. Długość mostu wynosi 1430 m. Charakterystyka Krčki most składa się z dwóch osobnych mostów, które łączą się ze sobą na wyspie Sveti Marko. Oba są mostami łukowymi. Przebiegają nad dwiema cieśninami o nazwie Tihi kanal (Kanał Cichy) i Burni kanal (Kanał Burzliwy). Prześwit między mostami a lustrem wody w najwyższym punkcie wynosi 67 metrów. Ukończenie inwestycji ułatwiło komunikację między Rijeką a położonym na wyspie Krk portem lotniczym. Historia Projekt budowlany i architektoniczny został przygotowany przez Bojana Mozinę, Vukana Njagulja i Iliję Stojadinovicia. Budowa mostu rozpoczęła się w 1976. Głównym wykonawcą było przedsiębiorstwo Mostogradnja. W pracach budowlanych jako podwykonawca brała również udział Hidroelektra Niskogradnja d.d. Otwarcie mostu miało miejsce 19 lipca 1980. Początkowo nosił imię Josipa Broza Tity. Zobacz też Krk Sveti Marko Przypisy
Ponte Krk

A ponte Krk (em croata: Krčki most) é uma ponte da Croácia com 1430 m de comprimento, construída em concreto armado, que liga a ilha croata de Krk ao continente. Por ela passam mais de um milhão de veículos por ano. Tem como principal marca construtiva o mais longo arco concretado no mundo. A ponte foi concluída e inaugurada em 1980 e originalmente chamada de Titov (ponte Tito), em homenagem ao presidente iugoslavo Josip Broz Tito.
Кркский мост

Кркский мост (хорв. Krčki most) — автодорожный железобетонный арочный мост, 1430 м в длину, соединяющий хорватский остров Крк с материком. По мосту проезжает более миллиона автомобилей в год. По длине пролёта Кркский мост является вторым в мире среди мостов, арки которых выполнены в виде дуг из бетона. Этот мост был завершён и открыт в 1980 году и первоначально назывался Титов мост (хорв. Titov most), в честь бывшего президента СФРЮ Иосипа Броз Тито. История Мост был спроектирован Ильёй Стоядиновичем, а построен компаниями Mostogradnja и Hidroelektra. На постройку путепровода ушло всего четыре года (с 1976 по 1980 год), что являлось рекордным временем для постройки мостов такого типа. Конструктивно мост состоит из двух железобетонных арочных пролётов, которые опираются на остров Свети Марко, лежащий между Крком и материком. Длина самой длинной арки составляет 390 м, на время строительства это была самая длинная бетонная дуга в мире. В 1997 году этот титул перешёл к мосту Ваньсянь. Движение Кркский мост расположен на ответвлении от Адриатической трассы, основной дороги вдоль Адриатического побережья. Он связывает город Риека с аэропортом, который находится на Крке. За первые 20 лет своего существования мост пересекло 27 млн автомобилей, что более чем в два раза превышает число автомобилей, перевезённых паромами с острова и на остров. Растущий уровень трафика вынуждает заменить мост бо́льшим, который в настоящее время находится в стадии планирования. Примечания Литература Simović V.. Dvadeseta obljetnica mosta kopno – otok Krk (хорв.) // Građevinar. — Croatian Association of Civil Engineers, 2000. — Br. 52 (8). — Str. 431–442.
Крчки мост

Крчки мост (стари назив: Титов мост) је мост који спаја острво Крк са хрватском обалом. Мост је пројектовао инж. Илија Стојадиновић, радови на изградњи су започели у јулу 1976, а мост је отворен 19. јула 1980. Дужина моста са прилазима је 1.430 m. Оно чиме се мост истицао јесте бетонски лук од копна до острва Свети Марко дужине 390 m, чиме је у време изградње постао највећи такав мост на свету. За 85 m лук је надмашио до тада највећи на Сиднејском мосту. Плаћање мостарине је укинуто 15. јуна 2020. године. Занимљивости У првих 20 година мост је прешло 27,2 милиона возила. Референце Спољашње везе Слике моста у изградњи Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (19. август 2005) Крчки мост Копно - Св. Марко - Крк (језик: енглески)
Krk-bron

Krk-bron (kroatiska: Krčki most) är en bilbro i nordvästra Kroatien. Den 1 430 m långa bågbron förbinder ön Krk med fastlandet och trafikeras årligen av mer än en miljon fordon. Av brons två bågar är den längre den näst längsta bågen i betong i världen. Geografi Brons östra landfäste ligger mellan vikarna Črišnjevo och Skot vid Kraljevica. Från landfästet utgår en båge över sundet Tihi kanal (Stilla kanalen) till holmen Sankt Markus (Sveti Marko). En något kortare båge över sundet Burni kanal (Blåsiga kanalen) binder samman Sankt Markus-holmen med Omišalj på Krk. Brons geografiska läge innebär att den ibland är utsatt för den nordliga boravinden. Då vindbyarna är för höga stängs bron tillfälligt för trafik. Konstruktion Bron projekterades av Ilija Stojadinović i samarbete med Vukan Njagulj och Bojan Možina. Den uppfördes åren 1976–1980 av det Belgradbaserade företaget Mostogradnja och det Zagrebbaserade Hidroelektra. Bron består av två armerade betongvalvspännvidder som vilar på holmen Sankt Markus mellan Krk och fastlandet. Längden på den längre bågen är 390 meter (egentligen 416 meter då en del av den är under vatten). Den var vid uppförandet den längsta betongbågen i världen. En plats den skulle behålla fram till år 1997 och uppförandet av Wanxian-bron i Kina. Den kortare bågen är 244 meter. Trafik och kommunikationer Krk-bron förbinder Adriatiska havets näst största ö samt en av de mer befolkade öarna (19 286 invånare 2011) i Adriatiska havet. Via bron knyts öns turistorter samman med fastlandet och Adriatiska kustvägen. Bron är även en viktig förbindelselänk mellan Rijeka och dess internationella flygplats på ön. Broavgift Sedan uppförandet till den 15 juni 2020 utgick en broavgift vid överfart. År 1999 slopades broavgiften för öinvånarna och år 2000 även för fordon tillhörande företag och verksamheter registrerade på ön. Sedan den 15 juni 2020 är överfarten kostnadsfri för alla. Framtid Under 2000-talet har kroatiska myndigheter planerat för etablering av en LNG-terminal samt omlokalisering av hela eller delar av Rijekas hamn till Krk. Inför denna miljoninvestering finns långtgående planer på uppförandet av en ny bro anpassad för de nya förhållandena. Panoramavy Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Krk-bron. Referenser Fotnoter
Кирцький міст

Ки́рцький міст (хорв. Krčki most)) — залізобетонний арковий міст, 1430 м у довжину, що з'єднує хорватський острів Кирк з материком. Мостом щорічно проїжджає понад мільйон автомобілів. За довжиною прольоту Кирцький міст є другим у світі серед мостів, арки яких виконані у вигляді дуг з бетону. Цей міст був завершений і відкритий 1980 року і спочатку носив назву Тітів міст (хорв. Titov most), на честь тодішнього президента СФРЮ Йосипа Броз Тіто. Будівництво Міст був спроектований Іллею Строядиновичем у співпраці з Вуканом Нягулєм та Бояном Можином, і побудований в період між 1976 і 1980 роками. Конструктивно міст складається з двох залізобетонних аркових прольотів, які спираються на острів Светі Марко, що лежить між Кирком і материком. Довжина найдовшої арки становить 390 м, на час будівництва це була найдовша бетонна дуга у світі. У 1997 році цей титул перейшов до мосту Ваньсянь. Рух Кирцький міст розташований на відгалуженні від Адріатичної траси, основної дороги вздовж Адріатичного узбережжя. Він пов'язує місто Рієка з аеропортом, який знаходиться на острові Кирк. За перші 20 років свого існування міст перетнуло 27 млн. ​​автомобілів, що більш ніж удвічі перевищує число автомобілів, перевезених поромами з острова і на острів. Зростаючий рівень трафіку змушує замінити міст більшим за пропускною спроможністю, який на початок ХХІ сторіччя знаходиться в стадії планування. Джерела Simović, Veselin (2000). Dvadeseta obljetnica mosta kopno – otok Krk [Twentieth anniversary of the Krk – mainland bridge]. Građevinar (Croatian) . 52 (8): 431—442. Архів оригіналу (PDF) за 15 Серпня 2020. Процитовано 21 січня 2020. : Не збігається часова мітка у |archive-date= / |archive-url=; можливо, 15 серпня 2020? (довідка) Посилання Krk Bridges в базі Structurae
Brijuni

Brijuni (také Brioni nebo Brijunski otoci) je skupina čtrnácti ostrovů v Jaderském moři. Leží u západního pobřeží Istrijského poloostrova a administrativně náleží k městu Pula v Istrijské župě Chorvatska. Ostrovy jsou bez stálého osídlení a slouží k rekreaci, nacházejí se 2 km od pevninského města Fažana. Zaujímají plochu 7,3 km² pevné země a roku 1983 byly spolu s okolním mořem vyhlášeny národním parkem o celkové rozloze 33,9 km². Největším ostrovem je Veliki Brijun (5,6 km²), následují Mali Brijun (1 km²), Vanga, San Marco, Gaz, Okrugljak, Supin, Supinič, Galija, Grunj, Madona, Vrsar, Jerolim a Kozada. Ostrovy jsou pro příznivé klima a bohatou vegetaci nazývány „rájem na zemi“. V roce 1893 zakoupil dosud pusté souostroví za 75 000 zlatých Paul Kupelwieser. V letech 1936 až 1947 bylo souostroví pod správou Itálie a je proto známé také pod italským názvem Brioni. Nachází se na nich rozvaliny římské vily, byzantské kastrum, templářský kostel, hotel, golfové hřiště a zoologická zahrada. Ostrovy byly známé jako oblíbená letní rezidence jugoslávského prezidenta Josipa Broze Tita, komplex obytných budov byl postaven podle projektu Jožeho Plečnika. V roce 1956 se zde Tito setkal s Gamálem Násirem a Džaváharlálem Néhrúem a dohodli se na založení Hnutí nezúčastněných zemí. V roce 1966 se konalo mimořádné Brionské plénum, které se pokoušelo řešit rozpory ve vedení komunistické strany. V roce 1991 proběhla v Titově paláci jednání mezi představiteli jugoslávských republik, na nichž byla přijata Brionská deklarace. Ostrovy navštívili také Robert Koch a James Joyce. Podle souostroví se pojmenovala italská oděvní značka Brioni. Historický přehled Do roku 1797 patřily ostrovy Benátčanům, poté je získala Habsburská monarchie. Roku 1805 ostrovy od Rakouského císařství získalo Francouzské císařství, které je roku 1806 začlenilo do Italského království, načež byly ostrovy v letech 1809-1813 součástí Ilyrských provincií. Poté došlo k obnově rakouské vlády a ostrovy pak byly do roku 1849 v rámci Rakouského císařství součástí Ilyrského království. Roku 1849 bylo Ilyrské království zrušeno a ostrovy se staly součástí nové korunní země Rakouské přímoří. Od roku 1861 do roku 1918 byly ostrovy součástí nově zřízené korunní zemi Markrabství Istrie, od roku 1867 existující v rámci Předlitavska. Po první světové válce získala ostrovy na základě Rapallské smlouvy Itálie, od roku 1943 byl obsazen německými vojsky, po osvobození začleněny v rámci Chorvatska do SFRJ. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Brijuni na Wikimedia Commons Nacionalni park Brijuni Hrvatska enciklopedija Istarska enciklopedija
Islas Brioni

Islas Brioni​ (en croata: Brioni e Brijuni; en italiano: Isole Brioni) son un grupo de catorce islas pequeñas pertenecientes a Croacia,​ que están en la parte norte del Mar Adriático, separadas de la costa oeste de la península de Istria, por el estrecho de Fažana. Famosas por su belleza, las islas son un lugar de veraneo y un parque nacional de Croacia (Nacionalni park Brijuni). Administrativamente dependen del Condado de Istria al norte de ese país en las coordenadas geográficas 44°55′N 13°46′E. En 1983, las islas fueron declaradas parque nacional de Yugoslavia. Islas Las islas más grandes son Veliki Brijun con 5,2 kilómetros cuadrados de superficie y a 2 km de la costa croata y Mali Brijun con 1,07 kilómetros cuadrados. Las otras islas que integran el archipiélago son: Kabula Kadulja Kozada o Kotež Galija Gaz Grunj Madona o Pusti Vrsar Sv. Jerolim Sv. Marko Okrugljak o Obljak Vanga o Krasnica Supin Supinić Véase también Geografía de Croacia Geografía de Europa Enlaces externos Mapa de localización de las Islas Referencias
Archipel de Brioni

L'archipel de Brioni, (ou des Brijuni, Briyuni) est un groupe de 14 îles de la mer Adriatique, situées au nord-ouest de Pula qui se trouve au bout de la presqu'île d'Istrie en Croatie. Cet archipel compte deux grandes îles, dont la plus grande s'appelle Veli Brion (5,6 km2), et treize plus petites. Il s'étend avec la mer environnante sur une surface de 36 km2. Géographie Les quatorze îles sont situées dans la partie croate du nord de la mer Adriatique et sont séparées de la côte ouest de la péninsule d'Istrie par l'étroit détroit de Fažana. Histoire L'archipel est connu depuis l'Antiquité, où les Romains assez fortunés se firent construire des résidences impériales et de somptueuses villas, dont on retrouve encore des vestiges. Puis, ce furent les Goths, les Francs, les Byzantins, les Vénitiens et les Slaves qui vinrent y habiter. Mais dès le XVIIe siècle, l'archipel fut périodiquement ravagé par des épidémies de malaria et finit par se dépeupler complètement, jusqu'à ce qu'à la fin du XIXe siècle, un industriel autrichien, Paul Kupelwieser, les rachète. Il commença alors à assainir les îles de ses moustiques, puis revaloriser sa flore et sa faune en introduisant une population de daims, de chevreuils, de mouflons et de lièvres. Entre les deux grandes guerres, cet archipel était un lieu de tourisme de la haute société. Sur l'île de Vanga, Tito y installa un de ses rendez-vous de chasse, puis monopolisa l'archipel pour ses propres loisirs, ainsi que pour y accueillir ses invités personnels et officiels. Leur accès fut alors interdit à toute personne ne faisant pas partie de la suite du chef de l'État. Trois villas furent également construites sur l'île principale : une pour loger les membres du gouvernement (vila Jadrunka), une pour les invités étrangers (vila Brijunka) et une pour les conférences et réunions de travail (Bijela vila). À Vanga, Tito n'accueillait dans sa résidence privée que des amis intimes. Il s'offrit en outre en 1952 un yacht de taille respectable, le Galeb (en), sur lequel il emmenait ses invités de marque en croisières, et qui était stationné dans l'archipel. Un an après la conférence de Bandung, Tito accueille sur l'île de Brioni en 1956 les dirigeants Nasser (Égypte) et Nehru (Inde), dans une optique de rapprochement et de discussion. On estime que c'est lors de cette conférence que s'affine la volonté des trois leaders de promouvoir le non-alignement, adopté par une grande majorité de pays du Tiers monde lors de la conférence de Belgrade en 1961. Ils proposent ainsi une alternative à la vision bipolaire du monde offerte depuis 1947 par l'affrontement indirect des blocs de l'URSS et des États-Unis. Environnement Le parc national de Brioni abrite des espèces animales et végétales rares, et un jardin zoologique avec des animaux exotiques. Il recèle un patrimoine culturel exceptionnel. Le logo du parc qui représente un poisson s'inspire de la forme de l'île de Gaz, un des îlots inhabités de l'archipel. Notes et références Voir aussi Articles connexes Parc national de Brioni Accord de Brioni (1991) Liens externes Photos de Brijuni Portail des îles Portail de la mer Adriatique Portail de la Croatie
Brioni

De Brioni-eilanden (Kroatisch: Brijuni) of Brionische eilanden liggen voor de westkust van Istrië, Kroatië tussen Rovinj en de havenstad Pula. De eilandengroep bestaat uit twee grote (Veli Brioni en Mali Brioni) en tien kleine eilanden en is in zijn geheel uitgeroepen tot Nationaal Park Brijuni. De eilanden zijn per boot bereikbaar vanuit Fazana. De Joegoslavische leider Tito had op Veli Brioni zijn zomerresidentie. Hij ontving hier vele staatshoofden en filmsterren (onder wie Elizabeth Taylor, Richard Burton, Sophia Loren en Gina Lollobrigida). Met de exotische dieren die hij van hen cadeau kreeg, vormde hij een safaripark op Veli Brioni, dat nu nog steeds bestaat. Daarnaast is een groot deel van de noordzijde van Veli Brioni gecultiveerd tot golfbaan en wordt er al sinds 1893 polo gespeeld. Op 7 juli 1991 werd hier het Akkoord van Brioni gesloten. Dit akkoord beëindigde de Joegoslavische vijandelijkheden (zie: Tiendaagse Oorlog) in het naar onafhankelijkheid strevende Slovenië. De onafhankelijkheid werd door Joegoslavië erkend, maar in het akkoord werd afgesproken dat het in de praktijk brengen hiervan met drie maanden verschoven zou worden. Dit laatste gold ook voor Kroatië. Bezienswaardig zijn de overblijfselen van een Byzantijns castrum, een nederzetting met fortificaties. Vanaf de Gospinabaai bij de haven gaat een treintje naar de oostkant van Veli Brioni. Hier staat een Oostenrijks fort uit de 19de eeuw genoemd naar admiraal Wilhelm von Tegetthoff. Ook is er bij de haven nog een museum en de Sint Rochuskerk.