NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Concattedrale dei Santi Cirillo e Metodio (Zagabria)

La concattedrale dei Santi Cirillo e Metodio (in croato: Konkatedrala Sv. Ćirila i Metoda) si trova a Zagabria, in Croazia, ed è la concattedrale greco cattolica dell'eparchia di Križevci. Storia e descrizione L'attuale chiesa è stata costruita al tempo del vescovo Ilija Hranilović nel 1886 sul sito della precedente chiesa di San Basilio, utilizzando gli spazi del seminario greco-cattolico, secondo il progetto Herman Bollé in stile neobizantino. Il campanile della chiesa raggiunge i 50 metri di altezza ed è dotato di tre campane, la più grande pesante 782 kg e dedicata ai Santi Cirillo e Metodio, la media pesa 395 kg ed è dedicata alla Beata Vergine, la più piccola almeno 230 kg ed è dedicata a San Basilio. Note Voci correlate Chiesa greco-cattolica croata Cattedrali in Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su concattedrale dei Santi Cirillo e Metodio Collegamenti esterni (HR) Sito ufficiale, su zupasvcirilaimetoda.hr. (EN) Concattedrale dei Santi Cirillo e Metodio, in GCatholic.org.
Konkatedra Świętych Cyryla i Metodego w Zagrzebiu

Konkatedra Świętych Cyryla i Metodego (chorw. Konkatedrala Sv. Ćirila i Metoda) – greckokatolicka świątynia znajdująca się w najstarszej części Zagrzebia, stolicy Chorwacji, przy ulicy Ćirilometodskiej. Konkatedra eparchii kriżewczyńskiej. Historia Świątynię wzniesiono w roku 1831, pierwotnie pełnił funkcję kościoła seminaryjnego pw. św. Bazylego. W 1866 erygowano parafię greckokatolicką. Budynek został znacznie uszkodzony podczas trzęsienia ziemi w roku 1880. 16 marca 1885 wydano zgodę na budowę obecnej świątyni, projekt sporządził architekt Hermann Bollé. Inicjatywę wspomógł m.in. biskup Ilija Hranilović oraz burmistrz Zagrzebia Nikola Badovinac. Ostatnią liturgię w starej świątyni odprawiono 15 marca 1885, dwa dni później rozpoczęto budowę obecnej konkatedry. Do czasu ukończenia budowy parafia korzystała z pobliskiego kościoła św. Katarzyny. 12 grudnia 1886 budynek konsekrowano. Dzwony kościelne, odlane z pozostałości instrumentów zniszczonych podczas trzęsienia ziemi, zarekwirowano podczas II wojny światowej, nowe zawieszono 1 listopada 1931. W 1928 rozebrano chór przy nawie bocznej, a nową emporę wzniesiono nad wejściem głównym trzy lata później. W latach 1955–1956 planowano przebudowę wieży, lecz projekt nie został zaakceptowany przez konserwatora zabytków. Architektura i wyposażenie Świątynia neobizantyńska, jednonawowa. Fasadę zdobią wykonane w Innsbrucku mozaiki. Ikony ikonostasu pochodzą z końca roku 1886. Na wieży cerkwi zawieszone są trzy dzwony, o wadze 782, 395 i 230 kg, pochodzące z zagrzebskiej ludwisarni Lebisch, poświęcone śś. Cyrylowi i Metodemu, Najświętszej Maryi Pannie oraz św. Bazylemu. Na ścianach naw bocznych eksponowane są trzy obrazy Ivana Tišova, przedstawiające Zmartwychwstanie Pańskie, Sąd Ostateczny oraz Boże Narodzenie. Galeria Przypisy
Собор Святых Кирилла и Мефодия (Загреб)

Грекокатолический собор Святых Кирилла и Мефодия (хорв. Grkokatolička konkatedrala Sv. Ćirila i Metoda) — сокафедральный собор Крижевицкой епархии Хорватской грекокатолической церкви в городе Загребе. Храм относится к Жумберакскому викариату и расположен на улице Святых Кирилла и Мефодия в Верхнем городе (хорв. Gornji grad) хорватской столицы, недалеко от площади Святого Марка. История Грекокатолическая церковь и семинария (построена в 1681 году) существовали в Верхнем городе до XVII века. Эта церковь предназначалась для греко-католиков, в основном выходцев из Жумберакских гор, ускоков и священнослужителей, которые жили в Загребе и его окрестностях. Невозможно определить, когда именно была построена эта церковь, потому что пожар, вспыхнувший в 1766 году, уничтожил большинство церковных книг, в которых была указана точная дата. Нынешняя церковь, посвящённая святым Кириллу и Мефодию, была построена в 1886 году во время правления епископа Илии Храниловича на месте бывшей церкви Василия Блаженного. Архитектура и интерьер Собор был спроектирован австрийским архитектором Германом Боле. Храм выполнен в неовизантийском стиле историзма. Собору принадлежит богатая коллекция работ хорватского художника Ивана Тишова, а также икон Е. А. Бучевского и профессора Николы Машича. В колокольне собора высотой 50 м имеются три колокола. Самый большой колокол весит 782 кг и посвящён святым Кириллу и Мефодию, средний колокол весом 395 кг посвящён Богородице, маленький колокол весом 230 кг посвящён Василию Острожскому. В соборе можно увидеть драгоценный крест, реликварий, а также набор пиктограмм. В 1885 году Герман Боле создаёт чертежи иконостаса для церкви святых Кирилла и Мефодия. Этот иконостас был первым в активе архитектора. Его первоначальные планы отходили от господствующего тогда православного канона — низкий иконостас с большими иконами. Боле предлагал создать высокий иконостас с пятью рядами маленьких икон. Однако епископ Илия Хранилович настаивал на соблюдении классической формы, которую, в конце концов, и использовал Боле при создании чертежей. Иконостас из дуба вырезал столяр Иосиф Шемерет. Иконы для иконостаса (13 нижних и 44 верхних изображения) написал Эпаминондас Бучевский — иконописец и художник из Буковины. Несколько икон, а также мозаики на фасаде созданы неизвестным мастером из Инсбрука. В 1932 году в южной части церкви размещают икону «Рождество Иисуса», а в северной — «Последний суд» и «Воскресение Иисуса», все они написаны Иваном Тишовым — хорватским художником, продвигавшим современное искусство. Примечания Ссылки Жумберакский викариат Грекокатолический приход святых Кирилла и Мефодия в Загребе Грекокатолическая семинария в Загребе Литература Damjanović D. Arhitektura ikonostasa u opusu Hermana Bolléa, 2010. Ivanišević G. GRKOKATOLIČKO SJEMENIŠTE U ZAGREBU, 2018.
Heliga Kyrillos och Methodios kyrka, Zagreb

Sankt Kyrillos och Methodios kyrka (kroatiska: Crkva svetih Ćirila i Metoda) är en östkatolsk kyrka belägen i Övre staden i Zagreb i Kroatien. Kyrkan uppfördes 1880 och tillhör det grekisk-katolska samfundet. Bredvid kyrkan finns ett teologiskt seminarium grundat på 1600-talet. Kyrkan är helgad åt missionärerna och helgonen Sankt Kyrillos och Sankt Methodios, som spred kristendomen bland de slaviska folken under 800-talet. Historik Sankt Kyrillos och Methodios kyrka uppfördes 1880 på platsen för ett tidigare kapell, Sankt Basilius kapell, som hade skadats svårt i den stora jordbävningen 1880. Arkitektur Kyrkan är uppförd i nybysantinsk stil enligt ritningar av Hermann Bollé. Kyrktornet är 50 m högt och har tre klockor varav den tyngsta väger 782 kg. Interiör De centrala ikonmålningarna är gjorda av den ukrainske målaren Epiminondas Buchevski och den lokala målaren Nikola Mašić. De fyra större målningarna är verk av Ivan Tišan. Se även Kaptol Referenser Fotnoter
Trešnjevačka ljepotica

Trešnjevačka ljepotica ili stambeno-poslovni toranj Ozaljska je stambeno-poslovni neboder u zagrebačkom kvartu Trešnjevka. Projektant nebodera je arhitekt Slavko Jelinek. Investitor i izvođač radova bila je tvrtka G.P. Industrogradnja. Neboder je građen od 1967. do 1969. godine i upamćen je kao prvi neboder građen novom tehnologijom gradnje, takozvano kliznom oplatom, koja do tada u nas nije korištena za stambene zgrade. Projektiran je da može izdržati i najrazorniji potres. Neboder je visok 73 metra. Ima 22 kata, od toga su prizemlje i prva dva kata poslovni prostor (trgovine i uredi) a ostatak je stambeni prostor. Na svakom katu nalazi se 9 stambenih jedinica. Neboder se nalazi u Ozaljskoj ulici broj 93, između Selske ulice i "Remize". Trešnjevačka ljepotica je posljednji u nizu projekata arhitekta Slavka Jelineka, čiji su radovi uvelike utjecali na suvremeni vizualni identitet Trešnjevke. Vjeruje se da su ime Trešnjevačkoj ljepotici nadjenuli prolaznici. Izvori "40 godina Trešnjevačke ljepotice", članak iz kvartovskog glasila "Glas Trešnjevke br. 8", str. 38, jesen 2009., u .pdf formatu s web stranice Centra za kulturu Trešnjevka, www.cekate.hr (pristupljeno 20.11.2013.) "Stambeno-poslovni toranj Ozaljska", web stranica Društva arhitekata Zagreba, www.d-a-z.hr (pristupljeno 21.11.2013.) Vidi još Zagrebački neboderi Vanjske poveznice
Pecki grad

Pecki grad je srednjovjekovna utvrda koja se nalazi oko 10 km južno od grada Petrinje u selu Pecki na Banovini. Utvrda je pripadala zagrebačkom Kaptolu, podignuta je sredinom 16. stoljeća, a prvi put se spominje 1563. godine u izvještaju baruna Ivana Lenkovića, vrhovnog kapetana Hrvatske i Slavonske krajine. Utvrda Pecki ima pravokutni tlocrt, a izgrađena je na izduljenom obronku nad potokom Utinja. Prostor oko utvrde bio je ograđen zidom te je služio kao pribježište okolnom stanovništvu, a sličnu svrhu imale su i pećine pod utvrdom. U blizini Pecki grada nalaze se ostaci srednjovjekovnih utvrda Klinac grad i Čuntić grad. Utvrde nekadašnje srednjovjekovne Banske granice vezane uz obrambenu granicu na Kupi predstavljaju određeno jedinstvo povezano više strateškim zadatkom obrane, a manje vremenom nastanka ili načinom gradnje. Dijeli ih gotovo jednaka sudbina u 17. i 18. stoljeću kada su uglavnom zapuštene i propadaju ili su, sukladno preporukama Ivana Lenkovića, namjerno porušene da ne padnu u turske. Obrambene utvrde nekadašnje Banske granice vezane nedovoljno su istražene i valorizirane, a predstavljaju veliki potencijal za razvoj kulturnog turizma odnosno ostalih vrsta selektivnih oblika turizma. Literatura Milan Kruhek i Zorislav Horvat. Utvrde banske krajine od Karlovca do Siska. Znanstveni skup Arheološka istraživanja na karlovačkom i sisačkom području. Karlovac, 12-14. X. 1983. Izdanja HAD-a sv. 10; str. 161-187. Hrvatsko arheološko društvo, 1986. Vanjske poveznice Hrvatska mjesta u grafičkoj zbirci HDA - Pecki Arhivirana inačica izvorne stranice od 14. srpnja 2014. (Wayback Machine) Satelitska slika utvrde Pecki grad na Wikimapia.org Projekt "Utvrde petrinjskog kraja" Arhivirana inačica izvorne stranice od 14. srpnja 2014. (Wayback Machine)
Pecki vára

Pecki vára (horvátul: Pecki grad) egy középkori vár romja Horvátországban, a Sziszek-Monoszló megyei Petrinyához tartozó Pecki határában. Fekvése A falu északi végében, az Utinja-patak feletti sziklás lejtőn találhatók romjai. Története Pecki ma is látható várát 1551-ben Klinac és Csuntics váraival egyidejűleg építtette a zágrábi káptalan az Utinja-patak feletti magaslatra. Miután megerősítését nem tartották kifizetődőnek a fokozódó török támadások nyomán 1563-ban Lenkovics Iván főkapitány lerombolását javasolta. A török 1575-ben foglalta el a várat, melynek őrsége részben elmenekült, részben fogságba esett. A vár mai állapota A vár központját képező torony köré védőfalat húztak, mely az ide menekülő lakosság védelmét szolgálta és hasonló célokat szolgált a vár alatti barlang is. A torony falai, mely egykor három emelet magas volt a mai napig is a második emelet magasságáig állnak. Egykor valószínűleg tető is fedte. A toronyba felvonóhídon át lehetett bejutni, ennek nyomai láthatók az első emelet magasságában levő kapu mellett. Valószínű, hogy a torony körül a védőfal mellett egykor faépületek álltak. Amint az az építőkövek durva faragásából is látszik, a vár nagy sietséggel épült. Források Snv:hr: Filip Skiljan: Kulturno historijski spomenici Banije Zagreb, 2008. Archiválva 2016. augusztus 7-i dátummal a Wayback Machine-ben (horvátul) Pecki a Varak.hu oldalán
Zgrada Euroherc osiguranja u Rijeci

Zgrada Euroherc osiguranja, nekad palača Rinaldi, sagrađena je 1890. godine u Rijeci. Povijest Zgrada "Euroherc" (bivša zgrada "Croatia Line") bila je sjedište nekada najvećeg brodarskog poduzeća Hrvatske, simbol pomorske moći Rijeke. Po projektu arhitekta Vladimira Grubešića, na komplesu starih srušenih zgrada, izgrađen je reprezentativan objekt u bijelom mramoru s refleksnim ostakljenjem, rasčlanjen u nekoliko cjelina što smiruje povijesnu parcelaciju. U ovo modernističko zdanje uspješno je uklopljena i palača Muchovich - Rinaldi, građena po projektu arhitekta Randicha iz 1890. godine. Pročelje palače je rasčlanjeno s neorenesansnim i neobaroknim elementima karakterističnima za visoki historicizam. Arhitekt Grubešić je postmodernističkim pristupom nastojao pomiriti ali i sačuvati vrijedne dijelove arhitekture s kraja 19. stoljeća. Izvor Službene stranice Grada Rijeke Arhivirana inačica izvorne stranice od 2. listopada 2013. (Wayback Machine) Literatura Vanjske poveznice
Euroherc-byggnaden

Euroherc-byggnaden (kroatiska: Zgrada Euroherca) eller Euroherc försäkringars byggnad (Zgrada Euroherc osiguranja) är en byggnad i Rijeka i Kroatien. Byggnaden är en hybrid bestående av det äldre Muchovich-Rinaldi-palatset ursprungligen uppfört år 1890 samt en senare tillkommen tillbyggnad i vit marmor och reflekterande glas. Med sitt strategiska läge bredvid Administrationsbyggnaden vid hamnen i centrala Rijeka och arkitektoniska utförande med en äldre och nyare del som sammanförts till en enhet utgör byggnaden en av Rijekas landmärken. Byggnaden är uppkallad efter dess ägare och brukare, försäkringsbolaget Euroherc. Historik och arkitektur År 1890 uppfördes Muchovich-Rinaldi-palatset enligt ritningar av arkitekten Giovanni Randich. Palatsets fasad bär stildrag från nyrenässansen och nybarocken och har element karaktäristiska för den höga historicismen. Fasaden är bland annat dekorerad med vertikala pilastrar och utarbetade karmöverstycken. Under 1900-talets andra hälft införlivades palatset i en ny struktur enligt ritningar av arkitekten Vladimir Grubešić. En postmodernistisk tillbyggnad uppfördes bredvid palatset där det tidigare stått äldre rivna hus. Fasaden i vit marmor och glas på tillbyggnaden är uppdelad i mindre sektioner för att mildra den historiska oenigheten mellan den äldre och nyare delen. Med sitt postmodernistiska tillvägagångssätt lyckades Grubešić inte bara förena men också att bevara stora delar av arkitekturen från slutet av 1800-talet. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Euroherc-byggnaden.
Sockerbrukspalatset, Rijeka

Sockerbrukspalatset (kroatiska: Palača šećerane) eller Sockerbrukets administrativa byggnad (Upravna zgrada Rafinerije šećera), tidigare i folkmun även känt under det italienska namnet "Zuccheriera" (Sockerskålen), är ett kulturmärkt palats och byggnad i Rijeka i Kroatien. Byggnaden invigdes år 1752 i dåvarande habsburgska Fiume (sedan år 1947 känt under sitt kroatiska namn Rijeka) och bär stildrag från barocken och nyklassicismen. Sedan år 2017 pågår omfattande restaureringsarbeten med syfte att anpassa byggnaden för att från år 2020 rymma Rijekas stadsmuseum. Sockerbrukspalatset är beläget mittemot järnvägsstationen och bredvid Museet för modern och samtida konst i stadsdelen Brajda. Historik Den 1 oktober 1750 lät den habsburgska kejsarinnan Maria Teresia utfärda ett dekret med syfte att främja handeln i den habsburgska monarkin. Mot bakgrund av dekretet avsåg en branschförening från Antwerpen initialt etablera ett sockerbruk i Trieste men efter att ha erhållit tillstånd från monarkin ändrades planen och ett sockerbruk etablerades istället i Rijeka. Etableringen av sockerbruket var och är förknippat med Rijekas industriella utveckling och utvecklingen av sockerraffinering i habsburgska monarkin. Med monarkins oktroj etablerades Triestes och Rijekas huvudhandelsbolag med syfte att bedriva sockerframställning i habsburgska riket. Det kejserliga tillståndet innebar att handelsbolaget fick flera privilegier. Det var bland annat befriat från att betala tull för det råsocker som importerades via Triestes och Rijekas hamn. Bolaget tilläts även bygga fartyg vid varven i Trieste och Rijeka och det material som användes vid fartygsbyggandet var befriat från alla skatter. År 1750 inleddes uppförandet av en ny administrativ byggnad för sockerbruket. Den nya byggnaden (Sockerbrukspalatset) stod klart år 1752. Arkitekten bakom byggnaden tros vara ingenjören Francesco Saverio Bonome från Trieste. När palatset uppfördes låg det precis vid den dåvarande kustlinjen. Sedermera torrlades dock mark som utvunnits från havet framför palatset. År 1785 skadades byggnaden svårt i en brand. I den efterföljande restaureringen åren 1785–1786 som leddes av Andrea Menini fick byggnaden en interiör i barockstil med väggmålningar och stuckaturer. Sockerbruket var verksamt åren 1750–1826. Det gick därefter i konkurs. Arkitektur Sockerpalatsets södra huvudfasad har en enkel nyklassicistisk utformning med tre monumentala halvcirkelformiga portiker. Den till synes symmetriska monotonin avbryts av fönstren på den första och andra våningen som har omväxlande triangulära och halvcirkelformiga krön. Byggnadens barockelement är mest framträdande i de slingrande linjer som finns på balkongen på den andra våningen. Till skillnad från byggnadens minimalistiska exteriör ger interiören med sin lekfulla anpassning av pelare och bågar samt frescomålningar och stuckaturer en pompös atmosfär. Referenser
Chiesa di San Girolamo (Fiume)

La chiesa di San Girolamo (in croato: Crkva svetog Jeronima) è un edificio di culto cattolico situato nel centro storico della città croata di Fiume. Storia Nel 1315 i conti di Duino diedero il via alla costruzione di un complesso monastico per l'ordine di Sant'Agostino con annessa una chiesa. Quest'ultima fu completata nel 1363, mentre il convento verrà terminato solamente nel 1408. In seguito al terremoto che colpì Fiume nel 1750, la chiesa fu rifatta ed ampliata in stile barocco nel 1768. Vent'anni dopo l'imperatore Giuseppe II soppresse l'ordine degli Agostiniani e ne vendette i beni. Nel 1880 fu rifatto il pavimento e le 23 lapidi funebri che adornavano furono collocate nel chiostro del convento. Descrizione La chiesa presenta una facciata e l'interno dalle forme barocche, frutto dei rifacimenti della seconda metà del XVIII secolo. Sul retro della chiesa sono visibili l'abside e le finestre gotiche, ultimi resti dell'edificio originario del XIV secolo. L'altar maggiore, del 1744, è opera dello scultore Antonio Michelazzi. La pala d'altare tardo seicentesca della Vergine con San Girolamo e Sant'Agostino è invece di un autore sconosciuto. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Girolamo
Sankt Hieronymus kyrka, Rijeka

Sankt Hieronymus kyrka (kroatiska: Crkva svetog Jeronima, italienska: Chiesa di San Girolamo) är en romersk-katolsk kyrka i Rijeka i Kroatien. Den kulturminnesskyddade kyrkan är tillägnad helgonet sankt Hieronymus och invigdes ursprungligen år 1363. Kyrkobyggnaden har sedan tillkomsten till- och ombyggts flera gånger. Nuvarande utseende i barockstil härrör från till- och ombyggnationen år 1768. Historik Sankt Hieronymus kyrka och det närliggande augustinska klostret (idag Municipalpalatset) uppfördes på initiativ av Rijekas feodalherrar Duinogrevarna som ursprungligen härstammade från friuliska Duino. Arbetena med klosterkomplexet inleddes år 1315 och fortgick till 1408 med det att kyrkan stod klar år 1363. År 1358 övergick staden Rijeka genom arvskifte i Walsee-ättens ägo. I helgedomen är medlemmar av de båda feodala dynastierna begravda. När Rijeka hamnade i den habsburgske kejsaren Fredrik III:s ägo år 1465 lovade han att klostret skulle få behålla sina privilegier och mark. Från 1200-talet till år 1788 då augustinerorden upplöstes var de områdets största markägare. Klostret och kyrkan tillhörde den bayersk-tjeckiska provinsen och bland klostrets munkar fanns flera framstående predikanter, diplomater och forskare. Kyrkan invigdes år 1363 och skadades svårt i jordbävningen år 1750. År 1768 inleddes omfattande renoveringsarbeten. Kyrkan tillbyggdes mot torget och fick då också attribut från den för tiden moderna barocken. Arkitektur och interiör Sankt Hieronymus kyrka ligger vid Rijekaresolutionens torg (Trg Riječke rezolucije). Med sin senbarocka fasad definierar byggnaden Municipalpalatsets (det tidigare augustinerklostrets) högra flygel. I kyrkan finns altare i barockstil. Huvudaltaret tillskrivs Antonio Michelazzio medan sidoaltarna är ett verk av stenhuggaren Capovilla. På den södra sidan av kyrkan finns strävpelare och välvda fönster i gotisk stil som är en rest från kyrkan innan renoveringen år 1768. I kyrkans äldsta delar finns Duinogrevarnas familjegravar, olika augustinermunkars gravar och Giuseppe Minolios och Claudio Marburgs familjegravar som är daterade år 1676. I kyrkans långhus fanns tidigare 23 gravplatser i vilka patricier begravdes. Bruket att begrava adeln i kyrkan upphörde sedan kejsaren Josef II förbjudit fler begravningar. År 1880 fick kyrkan ett nytt golv och i samband med det flyttades de 23 gravstenarna till klosterväggen. I anslutning till kyrkan finns Heliga Treenighetens kapell som är ett enastående exempel på alpin gotik vid Kvarnerviken. Det uppfördes av Martin och Margareta Raunacher och rymmer deras familjegrav. Under en båge föreställande böjda revben finns Raunacher-ättens familjevapen ingraverat. Familjens gravsten är ett fint exempel på höggotik. Se även San Girolamo dei Croati (Kroatiska sankt Hieronymus-kyrkan), kroaternas nationskyrka i Rom tillägnad sankt Hieronymus. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Hieronymus kyrka, Rijeka.
Židovsko groblje u Splitu

Židovsko groblje u Splitu je najstarije židovsko groblje na teritoriju Republike Hrvatske, te jedno od najstarijih sačuvanih u svijetu. Opis Nalazi se na adresi Nazorov prilaz 1, na istočnoj padini brda Marjana. Židovsko groblje na istočnoj padini Marjana, iznad Vidilice, osnovano je 1573. godine, o čemu svjedoči i kopija isprave iz 1662. godine koja se čuva u Židovskoj općini u Splitu, a u kojoj se kao datum prvih ukopa navodi 16. siječnja 1573. godine. Osnivanje groblja vezano je uz doseljenje sve većeg broja sefardskih obitelji iz Španjolske. Tu su pokopani i mnogi ugledni Splićani među kojima izdvajamo Vida Morpurga, jednog od istaknutih vođa hrvatskog narodnog preporoda u Splitu, izdavača i vlasnika najstarije splitske knjižare. Bilo je to prvo splitsko groblje podignuto izvan grada, i jedno od prvih ove vrste u Dalmaciji. Zadnji ukop obavljen je 1945. kada je groblje zatvoreno i zaštićeno kao spomenik. Na groblju je više od 700 grobova. Ispod groblja je marjanska vidilica. Zaštita Zaštićeno je kulturno dobro. Pod oznakom Z-5554 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiranog kao ostalo odnosno "sepulkralne (grobne) i pogrebne građevine". Izvori Vanjske poveznice i izvori Jewish cemetery Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. svibnja 2014. (Wayback Machine) (Židovska općina Split, pristupljeno 5. svibnja 2014.) (engl.)
Gamla judiska begravningsplatsen i Split

Gamla judiska begravningsplatsen i Split (kroatiska: Staro židovsko groblje u Splitu) är en judisk begravningsplats i Split i Kroatien. Begravningsplatsen ligger på Marjans östra sluttningar med utsikt mot staden och är den äldsta judiska begravningsplatsen i Kroatien och en av de äldsta i världen. Den anlades år 1573 och den sista gravsättningen genomfördes år 1945. Sedan år 1946 finns en speciell avdelning för judar på Splits centrala begravningsplats Lovrinac. Den gamla judiska begravningsplatsen på Marjan har över 700 gravstenar och är sedan den 5 mars 2012 kulturminnesskyddad. I april 2014 utsattes den för vandalism då tre gravstenar förstördes av okända gärningsmän. Se även Splits synagoga Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Gamla judiska begravningsplatsen i Split.