NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Свети Илия (тунел)

Тунелът „Свети Илия“ е пътен тунел под Биоково, свързващ т.нар. макарска ривиера по далматинското крайбрежие с континенталната част на Сплитско-далматинска жупания. Тунелът е с дължина 4248 м и ширина на пътното платно на 7,7 м, а дължината на тръбата му е точно 4255.62 m. Носи името си от едноименния връх в планината Биоково, под който е прокопан. От тунела до върха на планината над него има 1336 м. Тунелът е четвърти по дължина в Хърватия. Строителството на тунела започва на 25 март 2008 г. (от северната страна), и е пробит на 21 януари 2010 г. Близо до тунела „Свети Илия“, в Турия, се намира паметна плоча от времето на Наполеон в Далмация, и по-специално от 1809 г. на т.нар. илирийски провинции, отбелязваща завършването на строителството на далматинския адриатически панорамен път от Задар към залива на Котор. Тунелът е в експлоатация от 8 юли 2013 г. и съкращава придвижването между Макарска и остров Брач и останалата част от Хърватия, посредством връзката на тунела с Автомагистрала А1 (Хърватия). От 1 януари 2018 г. преминаването през тунела е безплатно (преди това е струвало 20 куни в посока). Източници
Tunel Sveti Ilija

Tunel Sveti Ilija (česky Svatý Elijáš) se nachází ve Splitsko-dalmatské župě v Chorvatsku na státní silnici D76. Spojuje pobřeží u letoviska Baška Voda s dalmatským vnitrozemím za pohořím Biokovo (Imotska krajina) a s chorvatskou dálnicí A1. Je to jediný tunel v Evropě ražený v krasovém masívu. Tunel se nazývá dle stejnojmenné hory v pohoří Biokovo (Sv. Ilija – 1642 m n. m.), v jehož masívu je proražen. Je také v Chorvatsku tunelem s nejvyšším nadložím, které je vysoké více než 1300 metrů. Šířka tunelu činí 11 metrů a vozovka s dvěma jízdními pruhy je široká 7,7 metru. Na jižní, přímořské straně tubusy ústí u obce Bast nad letoviskem Baška Voda. Na vnitrozemské, severní straně u osady Rastovac u Zagvozdu. Výstavba tunelu Tunel se začal budovat v roce 2008 a o dva roky později byl proražen. V roce 2011 se práce téměř zastavily kvůli nedostatku financí a nevyřešeným majetkovým sporům na severní straně. Stavbu čtyřproudových přístupových komunikací na obou stranách tunelu převzala společnost Hrvatske autoceste (HAC), která začátkem prosince 2012 začala s výstavbou komunikací a stanovila lhůtu dokončení asfaltování do konce téhož roku. V lednu 2012 se začala stavět silnice od severního portálu k dálničnímu exitu Zagvozd (2,5 km) a o měsíc později byly zahájeny práce i na jižní straně. Silnice od jižního portálu tunelu se napojuje na Jadranskou magistrálu u letoviska Baško Polje (Autocamp Alem). Během listopadu 2012 probíhaly dokončovací práce a následně byl tunel vybaven signalizačním, ventilačním a bezpečnostním zařízením. Svou délkou přes 4200 metrů se jedná o čtvrtý nejdelší tunel v Chorvatsku (po dálničních tunelech Mala Kapela, Sveti Rok a silničním tunelu Učka). Z důvodu nedostatku financí a nevyřešených majetkových sporů byl termín otevření tunelu již několikrát odložen. Na konci srpna 2012 již bylo odkoupeno více než 90 % potřebných pozemků. Tunel byl slavnostně otevřen 8. července 2013 i přes protesty a demonstrace místních obyvatel, kteří nesouhlasili se zpoplatněním jeho průjezdu. Poplatky za průjezd Poplatek za průjezd byl od 1. 1. 2018 zrušen. Jako důvod zrušení poplatku byla uvedena skutečnost, že nikde jinde v Chorvatsku se neplatí poplatek za použití přístupových cest k vjezdu na dálnici. Cena za jeden průjezd v HRK vč. DPH. Stav k 31. 12. 2017: Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tunel Sveti Ilija na Wikimedia Commons (česky) Článek o otevření tunelu (chorvatsky) Tunel ‘Sveti Ilija’ kroz Biokovo neće biti završen ni do kraja godine (chorvatsky) Pristupna cesta za tunel Sv. Ilija Archivováno 10. 1. 2014 na Wayback Machine.
Sveti Ilija Tunnel

The Sveti Ilija Tunnel (Croatian: Tunel Sveti Ilija; lit. 'Saint Elijah Tunnel') is a road tunnel through Biokovo mountain that connects the coastal and continental parts of the Split-Dalmatia County. Location and characteristics The tunnel is 4,248 metres (13,937 ft) long, while the western, service tube is 4,255.62 metres (13,962.0 ft). Roadway is 7.7 m (25 ft) wide. Tunnel is carrying D76 state road. It passes through Biokovo between the Bast in the municipality of Baška Voda (south side) and Rastovac in the municipality of Zagvozd (north side). It is named after the peak of the same name under which it is located. It is the fourth longest tunnel in Croatia, but first in Europe by overburden of 1,336.5 metres (4,385 ft) (height from tube to the ground) in Karst massif. The construction of the tunnel started on March 25, 2008 from the north side. The tunnel was broken on January 21, 2010.Two companies participated in drilling: Hidroelektra niskogradnja from Zagreb, which were breaking the tunnel from the north side; and Konstruktor from Split, which were breaking the tunnel from the south side. Not far from the tunnel in the area of Turija, during Napoleon's reign in 1809, a commemorative plaque was placed on the occasion of the completion of the construction of the road that stretched from Obrovac to Boka Kotorska, the so-called French Road. Two hundred years later, the tunnel was built as part of the modern road links between the Dalmatian hinterland and the coast. The highest altitude of 1,635 metres (5,364 ft) is approximately halfway through the tunnel. It was opened on July 8, 2013. From 2018, tunnel is not tolled. Comparison with other tunnels: the highest overlay of the Sveti Rok tunnel is 580 m; the highest overlay of the Karawanks Tunnel tunnel is 1120 m. References External links Zagvozd - Tunnel through Biokovo "Above Brel on Biokovo, you can walk along the French road, which is also a viewpoint". 2022-11-07.
Tunel Sveti Ilija

Tunel Sveti Ilija cestovni je tunel kroz Biokovo koji povezuje obalni i kontinentalni dio Splitsko-dalmatinske županije. Položaj i karakteristike Tunel je dugačak 4248 m, ima kolnik od 7,7 m i servisnu cijev sa zapadne strane dugu 4255,62 m. Tunel se nalazi na trasi državna cesta D76. Prolazi kroz Biokovo između naselja Bast u općini Baška Voda (s južne strane) i Rastovac u općini Zagvozd (sa sjeverne strane). Nazvan je po istoimenom biokovskom vrhu podno kojeg se nalazi. Radi se o četvrtom po duljini tunelu u Hrvatskoj, ali je po nadsloju od 1336,5 m, odnosno visini stijena od tunelske cijevi do vrha planine, prvi cestovni tunel u Europi u krškom masivu. Gradnja tunela počela je 25. ožujka 2008. godine sa sjeverne strane. Tunel je probijen 21. siječnja 2010. godine. U probijanju su sudjelovale tvrtke Hidroelektra niskogradnja iz Zagreba, koja je probijala tunel sa sjeverne strane te Konstruktor iz Splita, koji je probijao tunel s južne strane. Nedaleko od Tunela Sveti Ilija u predjelu Turija postavljena je u doba Napoleonove vladavine 1809. godine spomen-ploča povodom završetka izgradnje ceste koja se protezala od zadarskog zaleđa do Boke kotorske i bila poveznica istoka i zapada Dalmacije. Dvije stotine godina nakon toga probijen je Tunel Biokovo kao dio suvremenih prometnih veza dalmatinskog zaleđa s priobaljem. Posebnost ovoga tunela je, dosad, daleko najveći nadsloj od svih tunela u Hrvatskoj (visina od nivelete kolnika do površine terena) koja iznosi 1340 m. Najveća nadmorska visina terena od 1635 m otprilike je na polovici tunela gdje je kota nivelete 293 m. Otvoren je 8. srpnja 2013. godine. Usporedba s ostalim tunelima: najveći nadsloj tunela Sveti Rok iznosi 580 m; najveći nadsloj tunela Karavanke iznosi 1120 m. Izvori Vanjske poveznice Zagvozd - Tunel kroz Biokovo Ostali projekti
Predor Sveti Ilija

Predor Sveti Ilija je cestni predor skozi Biokovo, ki povezuje obalni in celinski del Splitsko-dalmatinske županije. Lega in značilnosti Enocevni predor je dolg 4248 m, ima 7,7 metra široko cestišče in servisno cev z zahodne strani, dolgo 4255,62 metra. Predor se nahaja na državni cesti D76, nekdanji D532. Teče pod gorovjem Biokovo med naseljema Bast v občini Baška Voda (na južni strani) in Rastovac v občini Zagvozd (na severni strani). Ime nosi po istoimenskem biokovskem vrhu, pod katerim teče. Predor je četrti najdaljši na Hrvaškem, vendar ima od vseh hrvaških predorov daleč najvišji nadsloj (1336,5 metra; za primerjavo, najvišji nadsloj predora Sveti Rok znaša 580 metrov in predora Karavanke 1120 metrov). Gradnja predora se je začela 25. marca 2008 s severne strani. Do preboja je prišlo 21. januarja 2010. Pri gradnji sta sodelovali podjetji Hidroelektra niskogradnja iz Zagreba, ki je vrtalo predor s severne strani, ter Konstruktor iz Splita, ki je predor vrtal z južne strani. Predor je bil odprt 8. julija 2013. Cestnina, ki je od odprtja dalje za osebna vozila znašala 20 kun in se je plačevala na samodejni cestninski postaji na severni strani predora, je bila ukinjena 1. januarja 2018. Sklici Zunanje povezave Zagvozd - Tunel kroz Biokovo
Cattedrale di San Demetrio (Dalj)

La cattedrale di San Demetrio (in croato: Crkva svetog Dimitrija; in serbo: Црква светог Димитрија) si trova nel villaggio di Dalj, nel comune di Erdut, in Croazia. La chiesa è cattedrale dell'eparchia di Osijek e Baranja per la chiesa ortodossa serba. Storia Sul sito della chiesa odierna sorgeva una chiesa più antica di legno, poi sostituita con una chiesa in mattoni nel 1715. La costruzione della chiesa attuale è iniziata nel 1791 per concludersi nel 1799. L'iconostasi è stata completata nel 1824 e la chiesa è stata consacrata nel 1840. La chiesa è stata gravemente danneggiata durante la seconda guerra mondiale, quindi è stata chiusa il 12 luglio 1941; in seguito sono state rimosse le campane e demolita l'iconostasi, la torre e parti delle pareti della chiesa sono state distrutte. Note Voci correlate Chiesa ortodossa serba Cattedrali in Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su cattedrale di San Demetrio Collegamenti esterni Sito dell'eparchia di Osijek e Baranja (PDF), su zvo.hr. URL consultato l'11 luglio 2013 (archiviato dall'url originale l'8 dicembre 2013).
Sobór św. Dymitra w Dalju

Sobór św. Dymitra – prawosławna cerkiew w Dalju, w gminie Erdut w Chorwacji, należąca do parafii Serbskiego Kościoła Prawosławnego, katedra eparchii osjeczkopolskiej i barańskiej. Cerkiew została wzniesiona w 1715. Jest budowlą jednonawową, z jedną wieżą, reprezentuje styl barokowy. W tym samym stylu utrzymane jest jej wyposażenie. W Dalju znajduje się również jedna z letnich rezydencji patriarchów serbskich, zbudowana w 1828 (pierwotnie na potrzeby metropolitów belgradzkich, przed restauracją Patriarchatu). W świątyni pochowany został metropolita karłowicki Wincenty (Jovanović Vidak), zmarły w Dalju w 1780. Przypisy Bibliografia Dalj kroz povijest. opcina-erdut.hr. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-03-01)].
Собор Святого Димитрия (Даль)

Собор Святого Димитрия (серб. Саборна црква Светог Димитрија) — кафедральный собор Осечкопольско-Бараньской епархии Сербской православной церкви в селе Даль общины Эрдут Осиецко-Бараньской жупании Хорватии. Самый большой православный собор в современной Хорватии. История Первая деревянная православная церковь была построена на этом месте в 1715 году. Её освящение совершил митрополит Карловацкий Викентий (Попович-Хаджилович) 26 октября 1716 года. Современная церковь была построена в 1799 году. Иконостас был сделан в 1824 году Павлом Джурковичем и Григорием Ездимировичем. Церковь была отремонтирована в 1837 году. Освящение храма совершил 8 сентября 1840 года митрополит Стефан (Станкович). В 1900—1901 годах в храме проводились ремонтные работы. Во время Первой мировой войны австро-венгерские власти реквизировали храмовые колокола. Во время Второй мировой войны церковь сильно пострадала. 12 июля 1941 года власти марионеточного Независимого государства Хорватия закрыли церковь. Под руководством католического священника Йосипа Асталоша был частично уничтожен иконостас (большая часть икон была спасена), отобраны четыре колокола, уничтожена Летопись дальского прихода, разграблена ризница, а затем была разобрана черепица, взорвана колокольня и разрушена часть стен. После Второй мировой войны храм был восстановлен. Его освящение было совершено 8 ноября 1949 года. Позднее в нём проводились восстановительные работы и храм был вновь освящён патриархом Германом 14 мая 1989 года. В 2004—2006 годах проводилась реставрация церкви. В 2006 году были освящены и установлены новые церковные колокола. Архитектура Храм построен в духе позднего барокко и классицизма и представляет собой однонефное строение с полукруглой апсидой. Церковь построена из кирпича и перекрыта двускатной черепичной крышей. Над западной частью фасада возвышается двухуровневая колокольня. Длина храма составляет 36 метров, ширина — 16 метров, высота колокольни — 50 метров. Захоронения В храме похоронены: Викентий (Йованович) — митрополит Карловацкий; Лукиан (Николаевич) — епископ Горнокарловацкий; Теодор Миланкович; Георгий Миланкович. Примечания
Саборна црква у Даљу

Саборна црква Светог Димитрија у Даљу је главни православни храм у источнославонској варошици Даљу, смештен уз седиште владичански двор, некадашње летње боравиште Српских патријараха из Сремских Карловаца. Саборна црква у Даљу је централна црква Епархије осјечкопољске и барањске и представља највећи православи храм у овом делу данашње Републике Хрватске. Саборни храм Светог Димитрија налази се на централном даљском тргу, недалеко од Дунава. У храму је сахрањен митрополит карловачки Викентије Јовановић (1774—1780), епископ горњокарловачки Лукијан Николајевић (1865-1872), Теодор и Георгије Миланковић из породице научника Милутина Миланковића. Историјат Првобитна црква од дрвета саграђена је 1715. године, а освећена 26. октобра 1716. године од стране митрополита карловачког Викентија Поповића-Хаџиловића. Нова црква од тврдог материјала помиње се 1756. године. Садашња црква изграђена је 1799. године, а обновљена је 1837. године. Освештана је од стране митрополита Стефана Станковића, 8. септембра 1840. године. Иконостас цркве изграђен је 1824. године а рад је Павла Ђурковића и Григорија Јездимировића. Црква је обнављана 1900/01. године, као и 1930/31. године. Цркви су током Првог светског рата реквирирана звона, док у Другом светском рату црква трпи велика разарања. Црква је затворена 12. јула 1941. године од стране државних тела Независне Државе Хрватске. Са цркве су отуђена четири звона, иконостас је срушен и делимично уништен, ризница опљачкана. Са цркве је отуђен цреп, звоник је миниран, а делови зидова срушени. Католички жупник Јосип Асталош, по којем данас у Даљу носи назив једна улица, био је главни подстрекач рушења православног саборног храма. Неки Срби из Даља су покушали спасити цркву преко бискупа Акшамовића, који је планирао да ту православну цркву преуреди у католичку. Сва тројица рушитеља цркве (скидала се цигла по цигла) су се касније обесила. Цркву је спасила, од коначног нестанка, молба Милана Утвића (Србин из Осијека, родом из Даља), свом школском другу др Анти Павелићу. Након Другог светског рата приступа се обнови храма. Освећење обновљеног храма извршено је 8. новембра 1949. године. Црква је обнављана у више наврата и у каснијем раздобљу и свечано освештана 14. маја 1989. године од стране патријарха српског Германа. Храм је обнављан и током 2004/06. године. О "Светом Димитрију" 2006. године освештана су и постављена нова црквена звона. Обнова саборног храма траје и данас. Референце Спољашње везе
Crkva Svih svetih u Bedenici

Crkva Svih svetih je crkva u općini Bedenica, zaštićeno kulturno dobro. Opis Izvorno srednjovjekovna crkva datirana u 13. stoljeće barokizirana je u 17., a današnji izgled dobiva sredinom 19. stoljeća. Jednobrodna je, s užim, izduljenim, poligonalno zaključenim gotičkim svetištem poduprtim kontraforama, sakristijom i bočnom kapelom sv. Antuna. Unutrašnjost je svođena češkim kapama, osim izduljenog svetišta nadsvođenog gotičkim križno-rebrastim svodom. Na glavnom pročelju je masivan zvonik-kula. Inventar je iz 18. i 19. stoljeća. Crkva se ističe stupnjem očuvanosti gotičkog sloja prvobitne srednjovjekovne crkve i jedna je od najstarijih sakralnih građevina zelinskog područja. Zaštita Pod oznakom Z-2632 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Mirka u Cvetkoviću

Crkva sv. Mirka (Emerika) je crkva u naselju Cvetković koje je u sastavu grada Jastrebarsko, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva sagrađena u duhu klasicizma 1831. godine je jednobrodna građevina pravokutnog tlocrta s užom zaobljenom apsidom i zvonikom na zapadnom pročelju. Svođena je češkim kapama, a apsida polukupolom. Uz zapadni zid nalazi se zidano pjevalište, dok je pod popločen kamenim pločama. Glavno pročelje oblikovano je jednostavnim elementima klasicističke sakralne arhitekture s istaknutim plitkim središnjim rizalitom nad kojim se izdiže zvonik. Zidni oslik geometrijskog ornamenta potječe iz 19.stoljeća. Inventar je iz 19.stoljeća, a ističe se oltar sv. Fabijana i Sebastijana sa slikom F.Quiquereza. Zaštita Pod oznakom Z-1884 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Katarine u Domagoviću

Crkva sv. Katarine je crkva u naselju Domagović koje je u sastavu grada Jastrebarsko, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva je sagrađena na mjestu starije drvene kapele u oblicima historicizma. Riječ je o jednobrodnoj nadsvođenoj građevini pravokutnog tlocrta s užom zaobljenom apsidom, pravokutnom sakristijom te zvonikom na glavnom pročelju. Eksterijer je oblikovan u duhu neoromanike. Sačuvan je maniristički oltar sv.Katarine iz nekadašnje kapele iz 1686. godine i oltari s početka 20. stoljeća. Zaštita Pod oznakom Z-1883 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva Srca Isusovog u Novakima Petrovinskima

Crkva Srca Isusovog je crkva u naselju Novaki Petrovinski koje je u sastavu grada Jastrebarsko, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva je podignuta uz raskrižje glavne i sporednih cesta. Jednobrodna je građevina jednostavnog tlocrta s pravokutnom lađom, užim svetištem s peterokutnom apsidom te ulaznim predvorjem u prizemlju zvonika naslonjenog na središnju os glavnog pročelja. Sagrađena je 1907. g. u oblicima neogotičke sakralne arhitekture. Volumenom dominira masivni zvonik koji je prve dvije etaže pravokutnog presjeka dok je zadnja etaža osmerokutna kao i piramidalna kapa zvonika. Reprezentativni dojam zvonika stvaraju dva para stupnjevanih kontrafora s fijalama i balustradom. U crkvi je neogotički glavni oltar. Zaštita Pod oznakom Z-3531 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Franje Ksaverskog u Plešivici

Crkva sv. Franje Ksaverskog je crkva u naselju Plešivica koje je u sastavu grada Jastrebarsko, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva sv. Franje Ksaverskog smještena je na zaravni brežuljka, na samom rubu naselja Plešivica. Sagrađena je 1752-57.g. Nakon što joj je 1822. dograđen zvonik, 1847.g. je obnovljena. Riječ je o centralnoj građevini s kvadratnom lađom i tri polukružne apside što čini rijedak trolisni tlocrt, sa sakristijom uz svetište i pravokutnim ulaznim prostorom. Posebnost čini i konkavno riješeno pročelje uz koje je zvonik. Centralni prostor svetišta svođen je polukupolastim svodom, a polukružne apside polukalotama. Osim arhitektonske vrijednosti crkvu čini značajnom njen inventar (oltari, propovijedaonica, orgulje). Svojim položajem dominira u prostoru što joj priskrbljuje visoku ambijentalnu vrijednost. Zaštita Pod oznakom Z-851 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Abesinija (jezero)

Abesinija je umjetno jezero u Zagrebačkoj županiji. Nalazi se u blizini naselja Otok Svibovski, Otok Nartski i Svibje u sastavu općine Rugvica i rijeke Save. Najveće je jezero u općini Rugvica; ima površinu 0,456 km², prosječna dubina je 4 m. Nastalo je 70-ih godina 20. stoljeća vađenjem šljunka za izgradnju autoceste A3. U jezeru živi veliki broj vrsta riba: babuške, štuke, šarani, somovi, crvenperke, žutooke, sunčanice, klenovi, plotice, diveri i patuljasti somići. Izvori
Villa Neumann

La Villa Neumann est un édifice historiciste situé au 9 avenue de l'Europe à Osijek, en Croatie. Depuis 1954, il abrite le musée des Beaux-Arts de la ville. Il s'agit d'un bien culturel protégé, classé comme « bâtiment public ». Description La villa du Dr Dragutin et d'Adèle Neumann a été construite en 1895. En raison de son emplacement d'angle, de sa position attrayante et de son style architectural, elle possède également une valeur culturelle et historique, comme maison d'un éminent citoyen d'Osijek et président du Parlement croate, et aujourd'hui en tant qu'institution culturelle avec sa nouvelle fonction de Musée des Beaux-Arts. Voir aussi Avenue de l'Europe Références Source de traduction Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des musées Portail de la Croatie
Vila Neumann

Vila Neumann je jednokatna zgrada u Europskoj aveniji 9 u Osijeku, Hrvatska. Opis Vila Dr. Dragutina i Adele Neumann, gdje je od 1964. godine smješten Muzej likovnih umjetnosti, izgrađena je po projektima arhitekta Josipa pl. Vancaša 1895. godine. U odnosu na ugaonu lokaciju i tlocrtnu razigranu dispoziciju atraktivnog položaja i stilske prepoznatljivost to je arhitektura koja posjeduje i kulturno povijesnu vrijednost, kao kuća osječkog uglednog građanina i predsjednika hrvatskog sabora, a danas kao kulturna ustanova s novom funkcijom Muzeja likovnih umjetnosti. Reprezentativni primjer arhitekture kasnog historicizma s neorenesansnim estetskim komponentama, odlikuje se skladnošću i čistoćom kompozicije fasade u kojoj je uravnoteženi raster otvora dominantan. Zaštita Pod oznakom Z-2336 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – nepokretna pojedinačna, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificiran kao "javne građevine". Izvori
Crkva Gospe od Ružarija u Drnišu

Župna crkva Gospe od Rožarija jest crkva u Drnišu koja je građena od 1871. do 1886. godine. U općini Drniš odlučeno je izgraditi novu i veću crkvu 1846. godine, stoga je poslan zahtjev tadašnjem poglavarstvu u Zadru za odobrenje gradnje. Okružno poglavarstvo odobrilo je zahtjev Drnišu i obavijestilo i državne vlasti. Ovlašten je inženjer za idejni projekt građevine. Kamen temeljac blagoslovio je župnik fra Stjepan Zlatović 21. svibnja 1871. godine. Crkva je sagrađena u (neo)romaničkom slogu, riječ je o trobrodnoj centralnoj građevini jednostavna uređenja. Radovi kreču 1878. uz pomoć češkog arhitekta Ivana Kuzela. Crkva je dobila je novi krov 1882., bez inventara i opreme. Crkveni odbor tražio je novčanu pomoć od austro-ugarskog cara Franje Josipa. Franjo Josip za kupnju oltara donira iz svoje riznice 300 kruna. U srpnju 1884. ugrađen je oltar. Crkva se boji 1885. godine, da bi 9. svibnja 1886. šibenski biskup održao je blagoslov župne crkve. Župljani formiraju pjevački zbor 1892. i nabavljaju orgulje 1897. 1932. godine je počelo oslikavanje unutrašnjosti Crkve uz pomoć akademskog slikara iz Livna, Vladimira Marjanovića. Izvori Vanjske poveznice