Дубровник

Дубрòвник (на хърватски: Dubrovnik; на латински: Ragusa, Рагуса) е град с древна история в най-южната част на Хърватия, на самия край на Дубровнишкия провлак. Селището е туристически център и главен град на Дубровнишко-неретванска жупания. Разположен е на брега на Адриатическо море в Далмация и е наричан „Перлата на Адриатика“. Към 2021 г. Дубровник наброява 41 562 души. В миналото градът е един от важните центрове на развитие на сърбохърватския език и средище на писатели, поети, драматурзи, художници, математици, физици и други учени, макар че е център на хърватски полуекслав или т.нар. сръбско поморие, признато като сръбско и по силата на лондонския договор за присъединяването на Италия към Антантата. История Дубровник (Рагуза) е основан при сливането на два града – Лаус, разположен на малък остров по южното далматинско крайбрежие, подслонил италианските бежанци от близкия град Епидаурум (днешен Цавтат), и Дъбрава, славянско селище в подножието на горист хълм. Ивицата плитчини между двете части на града е засипана през 12 век, обединявайки селището около новопостроения площад (сега наричан Плаца или Страдун). Площадът е павиран през 1468 г. и съграден отново след земетресението от 1667 година. Градът е укрепен и две пристанища са построени на двата края на провлака. От своето основаване през 7 век, градът е под защитата на Византия, но след кръстоносните походи Рагуза попада под венецианска власт, а според Задарския мирен договор от 1358 г. става част от Унгарско-Хърватското кралство. Във времето от 14 век до 1808 година Дубровник е управляван като свободна държава с име Respublica Ragusina (Рагузка република). Републиката достига своя връх през 15 и 16 век, когато дубровнишката таласокрация, основаваща се на морска търговия, е единственият източноадриатически град-държава, съперничещ на Венеция и другите италиански морски републики по мощ и влияние. Градът е управляван от аристокрация, обединена в два градски съвета (vijeće), които поддържат строга социална система, но и отменят търговията с роби в началото на 15 век и ценят високо свободата. Градът успешно балансира между интересите на Венеция и Османската империя векове наред. В републиката постепенно настъпва упадък след криза в средиземноморската търговия и особено след катастрофалното земетресение през 1667 година. През 1699 г. градът е принуден да продаде две парчета земя от територията си на османците, за да се избави от напредващите венециански войски. Окончателният край на републиката не е сложен от Венеция, а от силите на Наполеон, които първо завземат земите на Венеция, а впоследствие и Дубровнишката република през 1806 година. Две години по-късно градът става част от Илирийските провинции, владение на Франция. През 1815 година, след решение на Виенския конгрес, Австрия (от 1867 г. Австро-Унгария) анексира Дубровник като част от Кралство Далмация. Под австрийска власт официалното име на селището е Рагуза. След това градът влиза в пределите на Кралството на сърби, хървати и словенци (от 1929 Югославия. През Втората световна война е окупиран от италиански и немски сили. По време на Войната за независимост на Хърватия срещу останалите югославски сили старият град на Дубровник е обсаден и бомбардиран на 6 декември 1991, а останалата част от града търпи дори по-големи поражения от октомври 1991 до май 1992 година. След края на войната е започнат мащабен проект за реконструиране на града със съдействието на ЮНЕСКО. Градът е възстановен в древен стил, за да запази атмосферата си. Към 2005 година по-голямата част от щетите са възстановени. Друга информация Патрон на града е св. Влас (Sv. Vlaho). Старата част на Дубровник е в списъка на ЮНЕСКО на световното наследство. В Дубровник се говори дубровнишки говор, а прилежащата му територия е известна още от средновековието като дубровнишко крайбрежие. Ирландският драматург Джордж Бърнард Шоу възкликва при посещението си в града през 1929 година: „Този, който търси Рая на Земята, трябва да посети Дубровник“. Дубровнишката република е първата държава в света, признала независимостта на Съединените щати. Забележителности Дворецът Спонца от XVI век църквата Свети Спас от XVI век Княжеският дворец от XV век Побратимени градове Известни личности Родени в Дубровник Руджер Йосип Бошкович (1711 – 1787), учен Иво Войнович (1857 – 1929), драматург Сръджан Лакич (р. 1983), футболист Йелена Лужина (р. 1950), македонска писателка Мавро Орбини (1563 – 1614), историк Милан Решетар (1860 – 1942), филолог Бенедикт Цуцари, последният католически архиепископ на Софийско-Пловдивската архиепархия Починали в Дубровник Луйо Адамович (1864 – 1935), ботаник Мавро Орбини (1563 – 1614), историк Александър Ранкович (1903 – 1983), политик Галерия Външни препратки Официален уебсайт на града (на хърватски и английски) Туристически пътеводител за града Дубровник на VisitTown.com Архив на оригинала от 2005-12-24 в Wayback Machine. Информация и пътеводител Архив на оригинала от 2005-12-20 в Wayback Machine. Летен фестивал в Дубровник Архив на оригинала от 2005-12-27 в Wayback Machine. Доклад за Дубровник след войната Онлайн списание за града Спътникова снимка от Google Maps Дубровник информация Дубровник – виртуална разходка, панорами Архив на оригинала от 2014-01-12 в Wayback Machine. Източници