NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katedrála svatého Jakuba (Šibenik)

Katedrála svatého Jakuba v Šibeniku (chorvatsky Katedrala svetog Jakova u Šibeniku) je katedrála římskokatolické církve a sídlo šibenického biskupa v chorvatském Šibeniku. Katedrála je od roku 2000 zařazena na seznam světového dědictví UNESCO. Historie Na místě dnešní katedrály stával románský kostel zasvěcený sv. Jakubovi Většímu. První myšlenka na stavbu nové velké katedrály vznikla v roce 1298, kdy byla vytvořena šibenická diecéze a město bylo povýšeno na metropoli. Rozhodnutí o výstavbě katedrály bylo přijato v roce 1402, ale samotná stavba začala až v roce 1431. Na výstavbě se podíleli benátští mistři Francesco di Giacomo, Lorenzo Pincino a Pier Paolo Bussato spolu s místními kováři Andrijou Budčićem a Grubišem Šlafčićem. Podélné zdi, průčelí a dva portály (na průčelí a na severní straně) vznikly ve stylu benátské gotiky. V roce 1441 svěřila Velká městská rada dílo Jiřímu Dalmatskému (Giorgio Orsini), kterého lze považovat za skutečného architekta katedrály. Rozšířil chrám vytvořením bočních lodí a polygonálních apsid, postavil křtitelnici, položil základy kopule a také vyřezal různé sochy, včetně 74 malých lidských hlav říms. Styl Jiřího Dalmatského je typickým příkladem jadranské renesance, která se vyznačuje harmonickým splynutím formálních prvků vycházejících z květové gotiky, vložených do renesanční stavby. V roce 1475, po smrti Jiřího Dalmaty, v pracích pokračoval toskánský mistr Niccolò di Giovanni Fiorentino, který pokračoval v renesančním stylu a dokončil horní části budovy: kupoli, střechu a horní část průčelí. Vytvořil také venkovní sochy sv. Michala, sv. Jakuba a sv. Marka. Uvnitř chrámu vybudoval triforium, pracoval na presbytáři a hlavním oltáři. Po Fiorentinově smrti v roce 1505 se dalších prací ujali Benátčané Bartolomeo a Giacomo z Mestre a Mastro Mestičević ze Zadaru, kteří stavbu v roce 1536 dokončili. Oficiálně byla katedrála vysvěcena v roce 1555. 20. století - současnost Kopule a kostel byly vážně poškozeny srbskými silami podporovanými Jugoslávskou lidovou armádou během bombardování ze září 1991. V následujících letech však byl kostel opraven a viditelná poškození byla odstraněna. Na začátku roku 2008 katedrálu poničili srbští nacionalisté, kteří budovu posprejovali symboly srbského kříže. Fotogalerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cattedrale di San Giacomo (Sebenico) na italské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála svatého Jakuba v Šibeniku na Wikimedia Commons Scheda UNESCO Katedrála sv. Jakuba na oficiálních stránkách Šibeniku Archivováno 6. 5. 2009 na Wayback Machine.
Catedral de Santiago (Šibenik)

La Catedral de Santiago (Katedrala sv. Jakova) es un templo católico en Šibenik, Croacia es el templo principal de la diócesis de Šibenik. Una de sus características más destacadas es su friso con 75 figuras esculpidas de hombres, mujeres y niños.​ El edificio de la iglesia se inició en 1402, a pesar de los planes de su construcción ya habían comenzado en 1298, cuando Šibenik se convirtió en un municipio. El trabajo real para transformar la catedral románica más antigua comenzó en 1431. Construida enteramente de piedra caliza de una cantera cercana y mármol de la isla de Brac, que se completó en tres fases, desde 1431 hasta 1536. El Consejo de la Gran Ciudad encomendó la labor a los maestros italianos Francesco di Giacomo, Lorenzo Pincino y Pier Paolo Bussato. Sin embargo, en 1441 los trabajos realizados no convencían al Consejo y encargó a Giorgio da Sebenico (Giorgio Orsini, llamado en Croacia Juraj Dalmatinac) un proyecto más complejo. Giorgio da Sebenico, impulsor del estilo renacentista adriático, añadió las naves laterales y los ábsides poligonales, construyó el baptisterio, las bases de la cúpula y trazó numerosas esculturas, entre ellas las numerosas cabezas del zócalo exterior. A su muerte en 1475, lo sucedió Niccolò di Giovanni Fiorentino, quien completó la cúpula y la fachada, aparte de construir el triforio. Finalmente, los venecianos Bartolomeo e Giacomo da Mestre y el croata Mestičević de Zadar pudieron concluir la catedral en 1536. Forma parte del Patrimonio Mundial de la Humanidad de la Unesco desde el año 2000.​ Galería fotográfica Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Catedral de Santiago.
Cathédrale Saint-Jacques de Šibenik

La cathédrale Saint-Jacques de Šibenik (Croatie) est la cathédrale de l'évêché de Šibenik, sur la côte dalmate. Construite de 1431 à 1536 par trois architectes différents, elle témoigne de la transition entre l'art gothique et celui de la Renaissance ainsi que de la richesse des échanges entre la Dalmatie, la Toscane et l'Italie du Nord. Depuis 2000, elle est inscrite sur la liste du patrimoine mondial de l'humanité de l'UNESCO. Histoire L'actuelle cathédrale Saint-Jacques fait suite à une précédente église romane. L'origine de sa construction remonte à l'année 1298, lorsque Šibenik accède au statut de ville et obtient son propre évêché. Il faut cependant attendre 1402 avant que la décision de la construction ne soit prise et 1431 pour que les travaux débutent. Première phase de construction Au cours des dix premières années de construction sous la direction de Bonino da Milano, les maîtres gothiques italiens Francesco di Giacomo, Lorenzo Pincino et Pier Paolo Bussato, ainsi que les maîtres tailleurs de pierre locaux Andrija Budčić et Grubiš Šlafčić participent à l'élévation des premières structures de la cathédrale: murs longitudinaux, parties gothiques de la façade et les deux portails. Georges le Dalmate À partir de 1441, le conseil de la ville décide d'élire Georges le Dalmate, natif de Zadar, comme architecte principal de la cathédrale, ce qu'il reste jusqu'à sa mort en 1475. En un peu plus de trente ans, il modifie la conception originale de l'église. Il l'agrandit d'une nef latérale et d'absides, met en place des éléments constructifs de base pour la construction d'une coupole, introduit de nouveaux schémas de construction et enrichit le temple de décorations sculpturales. L'exemple le plus marquant est certainement le baptistère, qu'il place sous l'abside méridionale, lui donnant une forme quadrilobée qu'il sculpte dans la même dalle qui sert un peu plus haut de sol dans l'abside. Nicolas le Florentin À la mort de Georges le Dalmate, Niccolò di Giovanni Fiorentino (en croate Nikola Firentinac) reprend et achève les travaux de constructions dans le style de la Renaissance, suivant les plans originaux de Georges le Dalmate. Il y a exécuté les statues de saint Jacques et saint Marc, terminé la coupole et la partie supérieure de la façade, travaillé sur le chœur et le sanctuaire. Après la mort de Firentinac en 1505, la construction se poursuit sous la direction des constructeurs vénitiens Bartolomeo et Giacomo de Mestra et du maître Mestičević, un artisan de Zadar. Elle est achevée en 1536 mais n'est consacrée qu'en 1555. Description Les matériaux utilisés pour la construction de cette cathédrale proviennent exclusivement d'îles croates : îles de Brač, Korčula, Rab et Krk. Notes et références Portail du catholicisme Portail de l’architecture chrétienne Portail du patrimoine mondial Portail de la Croatie
Sint-Jacobuskathedraal (Šibenik)

De St. Jacobuskathedraal is een kathedraal in de Kroatische stad Šibenik. In 1431 is er begonnen met de bouw van de kathedraal, die opgebouwd is als een basiliek met drie schepen, een apsis en een koepel op de kruising. Ruim honderd jaar later, in 1535, was de kathedraal voltooid en 2 jaar later werd deze ingewijd. De kathedraal is vernoemd naar Jakobus de Meerdere en werd in 1895 verheven tot kathedraal door paus Leo XIII. De St. Jacobuskathedraal staat sinds 2000 op de werelderfgoedlijst van de UNESCO. Galerij
Catedral de Šibenik

A Catedral de Santiago (em croata: Katedrala Sveti Jakova) de Šibenik, na Croácia, começou a ser construída em 1431 foi terminada em 1536. Apesar das obras terem sido feitas por diferentes mestres de obra durante os anos iniciais, sua construção foi confiada a Dalmatinac. Ele modificou o plano original e adoptou um estilo de transição entre o gótico e o renascentista. Com a morte de Dalmatinac (Jorge, o Dálmata}, os trabalhos foram terminados por Nikola Firentinac (Nicolau, o Florentino), principalmente o domo e os elementos da fachada com estilo mais puro da renascença. Os materiais utilizados para a construção desta catedral foram provenientes das ilhas da Croácia: Brač, Korčula, Rab e Krk. Desde 2000, a catedral está inscrita pela UNESCO como Patrimônio Mundial da humanidade. Ligações externas Site da cidade de Sibenik Mais sobre a Catedral
Катедрала Светог Јакова у Шибенику

Катедрала Светог Јакова у Шибенику у Хрватској је катедрала Католичке цркве у Хрватској, седиште Шибенске бискупије. Катедрала се налази на листи светске баштине Унеска од 2000. Подигнута је на месту романичке Цркве Светог Јакова. Одлука о градњи и набавци камена донесена је 1402, али се због претње рата, сав материјал користио за појачање градских бедема. Градња започиње 1431. и траје до 1536. године. На изградњи је радио велики број млетачких и локалних мајстора, а изграђена је у готичком стилу. Градско веће је 1441. поверило радове на изградњи цркве локалном мајстору Јурају Далматинцу. Он је проширио наве и апсиде, припремио је куполу и додао бројне вајарске декорације, укључујући 71 људску главу од камена на спољној страни и баптистеријума. Он је водио градњу све до краја свог живота 1475. Између 1475. и 1536. радове је надгледао тоскански мајстор Николо ди Ђовани Фиорентино (итал. Niccolò di Giovanni Fiorentino). Он је наставио градњу у ренесансном стилу, довршио је куполу, и спољне скулптуре светог Михаила, Јакова и Марка, кров и горњу фасаду. Сазидао је и трифорије (паралелне галерије), а радио је и на презвитеријуму и олтару. Пошто је Фиорентино умро 1505, изградњу је завршила група млетачких и локалних мајстора. Спољашње везе Катедрала Св. Јакова у Шибенику на Интернет странице УНЕСКО Катедрала Св. Јакова на Интернет страници Шибеника
Sankt Jakobs katedral, Šibenik

Sankt Jakobs katedral (kroatiska: katedrala svetog Jakova) är en romersk-katolsk katedral i Šibenik i Kroatien. Katedralen började byggas år 1404 och stod klar år 1555. Domen skadades svårt av JNA:s granatattacker i september 1991 under kroatiska självständighetskriget. Katedralen reparerades dock snabbt inom ett par år efter kriget. Katedralen är sedan 2000 uppsatt på Unescos lista över världsarv.
Športska dvorana Žatika

Die Športska dvorana Žatika ist eine Mehrzweckhalle in der kroatischen Stadt Poreč. Sie ist die Heimspielstätte des Handballvereins RK Poreč. Geschichte Die Halle wurde von 2007 bis 2008 anlässlich der Handball-Weltmeisterschaft der Männer 2009 errichtet. Am 21. Dezember 2008 wurde der Bau offiziell eingeweiht. 2025 fanden dort die Handball-Weltmeisterschaft der Männer und die Hallenhockey-Weltmeisterschaft statt. Die Gesamtfläche des Baus beträgt 14.000 m², der Komplex enthält eine große Halle sowie mehrere kleine Sportanlagen und Fitness-Center. Die Halle fasst bis zu 3700 Zuschauer. Die Anlage wurde von Sonja Jurković, Sanja Gašparović, Nataša Martinčić und Tatjana Peraković entworfen. Einzelnachweise
Žatika Sport Centre

Žatika Sport Centre is a multi-purpose indoor arena in Poreč, Croatia. It was built for hosting the 2009 World Men's Handball Championship, and formally opened on 21 November 2008. The total area of the hall is about 14,000 square metres, and it has a total seating capacity of around 3,700. The hall will host again in 2025 with the country, Denmark and Norway. The arena will also host the 2025 men's and women's Indoor Hockey World Cup. Apart from the big hall, a small hall is being planned too. It will have 213.40 square metres. There will be a fitness hall of 86.26 square metres as well, on the same level with the main courts. Along with all following contents, there will be additional room for restaurants and sport clubs' needs, as well as for a number of temporary objects for events and fairs. The authors of the project are Sonja Jurković, Sanja Gašparović, Nataša Martinčić and Tatjana Peraković. See also List of indoor arenas in Croatia List of indoor arenas in Europe References External links Venue information
Centre sportif Žatika

Le Centre sportif Žatika (en croate : Športska dvorana Žatika) est une salle multisports de Poreč, en Croatie. Il a été construit pour les besoins du championnat du monde masculin de handball 2009, et ouvert officiellement le 21 novembre 2008. La surface totale du bâtiment est de 14 000 m2 et la salle principale a une capacité de 3700 spectateurs. Les architectes sont Sonja Jurković, Sanja Gašparović, Nataša Martinčić etTatjana Peraković. Événements Handball Championnat du monde masculin de handball 2009 Championnat d'Europe masculin de handball 2018 Championnat du monde masculin de handball 2025 Autres Championnats d'Europe de karaté 2021 (salle unique) Coupe du monde féminine de hockey en salle 2025 (salle unique) Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du handball Portail du karaté Portail de la Croatie
Športska dvorana Žatika

Sportska dvorana "Žatika" višenamjenska je športska dvorana u Poreču. Izgrađena je za potrebe Svjetskog prvenstva u rukometu 2009. godine, a svečano otvorena za Dan Grada 21. studenoga 2008. Dvorana je izgrađena za godinu dana, a građevina je ukupne površine oko 14 tisuća četvornih metara i ima ukupno 3.700 mjesta. Višenamjenska dvorana sastoji se od velike dvorane s gledalištem te male i fitness dvorane. Obodno su oko športskih igrališta smješteni prateći prostori dvorane na dvije etaže. Autori projekta su Sonja Jurković, Sanja Gašparović, Nataša Martinčić, i Tatjana Peraković. Izvori
Športska dvorana Žatika

Športska dvorana Žatika – hala widowiskowo-sportowa w Poreču, w Chorwacji. Została otwarta 21 listopada 2008 roku. Może pomieścić 3710 widzów. Budowa hali rozpoczęła się w listopadzie 2007 roku, a jej otwarcie miało miejsce 21 listopada 2008 roku. Pojemność głównej hali, po rozstawieniu maksymalnej ilości siedzisk, wynosi 3710 widzów. Budynek hali posiada charakterystyczny, atrakcyjny wizualnie kształt i zajmuje powierzchnię 14,1 tys. m². Projekt hali wykonał zespół architektów pod przewodnictwem Sonji Jurković. Budowa obiektu kosztowała około 117 mln HRK. Obiekt był m.in. jedną z aren mistrzostw świata w piłce ręcznej w 2009 roku i mistrzostw Europy w piłce ręcznej w 2018 roku. Przypisy
Спортска дворана Жатика

Спортска дворана Жатика је вишенаменска спортска дворана у Поречу. Изграђена је за потребе Светског првенства у рукомету 2009., а свечано отворена за Дан града 21. новембра 2008. Дворана је изграђена за годину дана, а грађевина је укупне површине око 14 хиљада квадратних метара и има укупно око 3700 места. Вишенаменска дворана састоји се од велике дворане с гледалиштем те мале и фитнесс дворане. Око спортских игралишта смештени су пратећи простори дворане на два спрата. Аутори пројекта су Соња Јурковић, Сања Гашпаровић, Наташа Мартинчић, и Татјана Пераковић. Референце
Žatika sporthall

Žatika sporthall (kroatiska: Športska dvorana Žatika) är en sporthall i Poreč i Kroatien. Den uppfördes i samband med världsmästerskapet i handboll för herrar 2009 och invigdes officiellt den 21 november 2008. Byggnaden är drygt 14 000 m2 stor och har 3 700 platser. Sporthallen stod värd under Europamästerskapet i handboll för damer 2014 och är en av spelarenorna under Europamästerskapet i handboll för herrar 2018. Referenser Fotnoter Externa länkar﻿
Šćedro

Šćedro (italsky Torcola) je malý neobydlený ostrov v Jaderském moři. Je součástí Chorvatska a leží v Splitsko-dalmatské župě, jižně od ostrova Hvar, od kterého je oddělen Šćederským průlivem, naproti letoviskům Gromin Dolac, Ivan Dolac a Zavala, a severně od ostrova Korčula, od kterého je oddělen Korčulským průlivem. Ostrov není trvale obydlen, je pouze v létě navštěvován turisty. Nejvyšším vrcholem ostrova je kopec Velika glava (112 m), druhým vrcholem na Šćedru je Bičac (77 m). Okolo ostrova se nachází mnoho malých zátok, jako jsou Luka Lovišće, Mostir, Stari stani, Smokov dolac, Pribečica, Nova pošta, Grebak, Smokova uvala, Borova uvala, Portoruša, Garma, Kosmati bok, Podstan, Tulitani bok, Spilski dolac, Šumatovica, Igrališća, Zapodanak, Mala Perna, Perna, Tufera, Maslinica, Sotovi bok, Podjapljenica a Rasohatica. U zátok Luka Lovišće a Mostir se nachází několik restaurací, apartmánů a dva malé přístavy, z nichž větší je u Luky Lovišće. Dříve byl ostrov Šćedro obydlený, nacházely se zde vesničky Nastane, Lovišće, Srida, Rake a Mostir. Nyní jsou všechny tyto vesničky opuštěné a nejsou již samostatnými sídly, ale staly se částmi vesnice Zavala na Hvaru. Dnes je ostrov Šćedro chráněn jako přírodní rezervace. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Šćedro na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Šćedro na Wikimedia Commons
Šćedro

Šćedro (ital.: Torcola) ist eine kroatische Insel in der Adria, 2,7 km südlich von Hvar gelegen, gegenüber dem Ort Zavala. Der Name der Insel stammt von dem altslawischen Wort štedri. Štedri steht hierbei für die guten Ankerplätze der Insel, die über mehrere gut geschützte, tiefe Buchten verfügt. Der lateinische Name des Eilands, Tauris, wandelte sich später zu den italienischen Bezeichnungen Tauricola bzw. Torcola. Schon 1331 wurde in der Stadtchronik von Hvar die Insel als kommunales Eigentum verzeichnet, welches vor allem für die Weidewirtschaft genutzt wurde. Aufgrund des milden Klimas und der relativen Fruchtbarkeit von Šćedro wurde auf der Insel auch Getreide angebaut. 1456 wurde ein dominikanisches Kloster mit einem Krankenhaus für Seeleute auf der Insel errichtet, welches im 18. Jahrhundert aufgegeben wurde. In der Nähe der verlassenen Ortschaft Stare Stine gibt es eine alte Mine, die für den Abbau von Gips genutzt wurde. Der Gips von Šcedro wurde u. a. für den Bau von Kapellen in Hvar verwendet. Im Sommer leben etwa 30 Menschen auf der Insel. Die alten Orte Mostir und Nastane sind die meiste Zeit unbewohnt und werden lediglich in der Urlaubssaison als Anlaufpunkte für Touristen genutzt. Weblinks Bildergalerie der Insel Facebook-Profil der Insel
Šćedro

La Isla Šćedro (en croata: Otok Šćedro)​ es una isla en el mar Adriático, a 2,7 kilómetros (1,7 millas) de la costa sur de la isla de Hvar, en Croacia, frente a la localidad de Zavala. El nombre proviene de štedri, es decir, de caridad en el idioma eslavo antiguo, porque la isla ofrece dos fuertes y bien protegidas bahías para el transporte marítimo.​ El nombre en latín de Scedro fue Tauris de la que deriva la forma italiana de Tauricola o Torcola. De acuerdo con el Estatuto de 1331 de Hvar, la isla era propiedad comunal y se reservaba para pastoreo en general. La isla era muy fértil, y goza de un clima más suave que el de Hvar.​ Un convento de dominicos fue fundado en la bahía de Mostir (1465), junto con un hospicio para los navegantes, pero fue abandonado en el siglo XVIII. Hay una antigua cantera en Stare Stine, y el yeso de la isla fue utilizado en las capillas barrocas de la catedral de Hvar.​ Véase también Geografía de Croacia Geografía de Europa Referencias Enlaces externos Mapa de localización
Šćedro

Šćedro je otok uz južnu obalu Hvara, udaljen oko milju od mjesta Zavala na Hvaru. Šćedro od Hvara dijeli Šćedorski kanal, a od Korčule - Korčulanski kanal. Pored Hvara, Šćedru najbliže kopno su hridi Lukavci - 2 hridi oko 3 km zapadno od Šćedra. Na otoku ljeti živi otprilike 30 ljudi, a zimi oko 15. Nekad su na otoku bila primorska naseljena mjesta Lovišće, Srida i Rake (zaljev Lovišće), Mostir/Moster u uvali Mostir, i Nastane odnosno selo Stan u unutarnjem dijelu otoka. Danas selo Nastane ima samo dvije održavane kuće a ostalo su ruševine. Na otoku su i 4 restorana. Od kulturnih objekata, na otoku se nalaze ostatci dominikanskog samostana. Otok nema struje ni vode pa se koriste gustirne kojim se svake godine provjerava kakvoća vode, a za struju se koriste agregati i solarna struja. U Rakama je bila villa maritima, danas na dnu uvale Raka. Na južnoj strani otoka se nalazi krilo aviona iz drugog svj. rata, a trup aviona je malo dublje u moru. Prema povijesnim zapisima, otok se prije zvao Torkola. Šćedro ima nešto vlažniju klimu nego sjeverniji Hvar, zbog čega je u prošlosti na Šćedru jako dobro uspijevala pšenica. Uvale otoka Šćedra poznata su sidrišta i sigurne luke još od starog vijeka. U pomorju otoka Šćedra vodile su se poznate bitke iz doba starog Rima, poput one između Pompeja i Cezara 49. pr. Krista. Tragovi bitke nalaze su u morskim dubinama oko Šćedra. Danas je zaštićen kao park prirode. Izvori Vanjske poveznice
Šćedro

Šćedro (olaszul: Torcola) egy sziget az Adriai-tengerben, Horvátországban, a Korčulai-csatornában. Leírása Šćedro szigete Hvar szigetének partjaitól 3 km-re délre található. Hvartól a Šćedro-csatorna, Korčulától a Korčula-csatorna választja el. Nyugat-keleti irányban húzódik, 6,5 km hosszú és 1,9 km széles. Területe 8,36 km². Legmagasabb csúcsa a Vela glava (112 m). Partvonalának hosszúsága 25,3 km, a tagoltsági együttható 2,5. Nagyobb öblei a Lovišće, a Mostir, a Čarnjeni bok és a Borova. A sziget krétakori mészkőből épül fel. A világítótornyok a Lovišće-öböl bejáratánál és nem messze a nyugati foktól találhatók. Népesség A sziget csak időszakosan lakott. Nyáron mintegy 30, télen pedig 15 ember él a szigeten. Korábban tengerparti települései voltak Lovišće, Srida és Rake (a Lovišće-öbölben), Mostir, vagy Moster (a Mostir-öbölben), valamint Nastane és Stan falu a sziget belső részén. Ma Nastane falunak csak két karbantartott háza van, a többi rom. A szigeten 4 étterem is működik. A szigeten nincs áram és víz, ezért a víztartályokat évente ellenőrzik a víz minőségének biztosítására, a villamos energiát pedig generátorokkal és napelemekkel bíztosítják. Története A fennmaradt halmok arról tanúskodnak, hogy a szigeten már az őskorban emberi település volt. A Rake-öbölben a római időkből származó mozaikok maradványait találták meg, mely valószínűleg egy villa részét képezte. Šćedra öblei már az ókortól kezdve ismert horgonyzóhelyek és biztonságos kikötők voltak. A Római Birodalom idejében híres csatákat vívtak a sziget partvidékén, ilyen volt például i. e. 49-ben Pompeius és Julius Caesar közötti tengeri csata. A csata nyomai a sziget körül a tenger mélyén ma is megtalálhatók. A Mostir-öbölben a kora középkorban újjáépített ókeresztény templom és egy domonkos kolostor maradványai találhatók a 16. századból. A sziget déli oldalán egy a második világháborúból származó repülőgép szárnya található a part közelében, törzse kissé mélyebben van a tengerben. Nevezetességei A domonkos kolostort és templomát a 15. -16. században építették Sćedro szigetének északi oldalán. Régi Szűz Mária-templom, mely a mai romos templom elődje, egy román stílusú épület volt, mely a 12. és a 13. század között épült. A templom egyhajós épület, négyzet alakú apszissal, kelet-nyugati tájolással. A templom melletti egykori domonkos kolostorból mára csak a körítőfalak maradtak fenn. A harangtornyot a 18. században építették, felső része leomlott, míg a templom hosszanti falai és boltozatai ugyancsak jelentősen megrongálódtak. Jegyzetek Források Hrvatska enciklopedija – Šćedro (horvátul) Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a(z) Šćedro című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.