NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Tvrđava sv. Ivan u Dubrovniku

Sveti Ivan je tvrđava u sklopu dubrovačkih gradskih zidina. Nalazi se na južnoj strani i glavna joj je uloga bila obrana gradske luke. Tvrđava je sagrađena 1346. pod nazivom Tvrđava „od mula“. U blizini je kasnije podignuta tzv. Gundulićeva tvrđava i to prema nacrtima dubrovačkog inženjera Paskoja Miličevića. Obje su tvrđave 1522. godine povezane kulama, a od 1557. godine tvore cjelinu kakvu poznajemo danas – monumentalnu građevinu dijelom polukružnog oblika. U unutrašnjosti tvrđave izvorno se nalazilo veliko skladište baruta. Uz Minčetu na sjeveru te Bokar i Lovrijenac na zapadu Sv. je Ivan bio treća važna utvrda na dubrovačkim zidinama. Gradska je luka sa sjeverne strane branjena manjom tvrđavom sv. Luke, dok je s južne strane tu ulogu imala tvrđava sv. Ivana. U početku se između tih dviju tvrđava protezao lanac kako bi se spriječio neželjeni ulazak brodova u luku. Taj je lanac bio toliko čvrst da je brodovima bez većih problema lomio kobilice. Lanac se ondje nalazio sve dok 1484. godine nije izgrađen umjetni otočić, lukobran Kaše. Lukobran je izgrađen po nacrtima graditelja Paskoja Miličevića. Danas se u prostorijama tvrđave sv. Ivana čuva znatan dio kulturnog blaga iz doba Republike. Također, u njoj su smještene zbirke Pomorskog muzeja i Akvarija i Instituta za more i priobalje. Na terasi koja služi kao ljetna pozornica za potrebe Dubrovačkih ljetnih igara bio je smješten top s jedrenjaka Tritona. Izvori Vanjske poveznice Društvo prijatelja dubrovačke starine Arhivirana inačica izvorne stranice od 26. lipnja 2012. (Wayback Machine)
Fort Świętego Jana

Fort Świętego Jana (chorw. tvrđava Sveti Ivan albo Svetog Ivana) – fort-baszta we wschodnim narożniku murów miejskich Dubrownika. Złożona z fortu na planie półkola połączonego z basztą na planie nieregularnego czworokąta. Stoi na cyplu zamykającym od południa zatoką starego portu (Stara luka), naprzeciwko fortu Revelin. Jego funkcją była obrona portu. Na cyplu, będącym od strony portu jednym z nabrzeży (chorw. mul), pierwotnie stał mały fort na planie czworokąta, zwany najpierw fortem Gundulicia (Gundulićeva tvrđava), a później fortem świętego Jana, od stojącego obok kościoła św. Jana. Między tym fortem a basztą świętego Łukasza po przeciwnej stronie portu rozciągano łańcuch blokujący port. W 1346 w sąsiedztwie fortu Gundulicia, w ciągu murów miejskich wzniesiono basztę zwaną "na nabrzeżu" (tvrđava od mula), sąsiadującą z bramą portową (vrata od mula). Na początku XV wieku przed fortem Gundulicia urządzono niski półkolisty bastion. W latach 1500–1552 wzniesiono na cyplu nowy, wielki fort, włączając do niego całkowicie dawny fort i bastion. W latach 1552–1557 nowy fort połączono z basztą "na nabrzeżu", również rozbudowaną. W nowej budowli mieścił się magazyn prochu. Obecnie fort św. Jana mieści Muzeum Morskie, oceanarium i Instytut Morza i Wybrzeża. Na tarasie odbywają się przedstawienia teatralne. Przypisy Bibliografia Sławomir Adamczak, Katarzyna Firlej Chorwacja i Czarnogóra. Praktyczny przewodnik, wydanie pierwsze, Wydawnictwo Pascal, Bielsko-Biała 2003, ISBN 83-7304-154-0, s.234-252 Zuzanna Brusić, Salomea Pamuła Chorwacja. W kraju lawendy i wina. Przewodnik, wydanie III zaktualizowane, Wydawnictwo Bezdroża, Kraków 2006, ISBN 83-60506-45-0, s.260-282 Piers Letcher Chorwacja. Przewodnik turystyczny National Geographic, wydanie polskie, Wydawnictwo G+J RBA, b.m.w., 2008, ISBN 978-83-60006-70-2, s.343-381 Robert Župan Dubrovnik. Plan grada - city map - Stadtplan - pianta della citta, TRSAT d.o.o., Zagreb 2006, ISBN 978-953-6107-35-3 Dubrovnik. Gradske utvrde i vrata od Grada (chorw.)
Trdnjava sv. Ivan, Dubrovnik

Trdnjava sv. Ivan je obrambna trdnjava mestnega pristanišča Dubrovnik. Trdnjava sv. Ivan, pogosto jo imenujejo tudi stolp Mulo ( pomol ), je komplicirano in monumentalno poslopje na jugovzhodni strani starega mestnega pristanišča, ki zaradi svojega dominantnega položaja v celoti nadzoruje vhod v pristanišče. Prvotna utrdba je bila zgrajena v sredini 14. stoletja. V 15. in 16. stoletju pa je bila izvedena cela vrsta gradbenih sprememb, prezidav in dozidav. Današnja podoba izvira iz 16. stoletja in je v glavnem delo dubrovniškega gradbenika Paskoja Miličevića. To veliko poslopje, ki je zaradi svoje obrambne pomembnosti imelo veliko strelnih lin za topniško orožje, je danes kulturni spomenik, v katerem se nahaja pomorski muzej, kjer hranijo predmete, slike in dokumente, ki se nanašajo na dejavnost Dubrovnika skozi stoletja. V pritličju trdnjave pa se nahaja morski akvarij.
Тврђава Свети Иван у Дубровнику

Св. Иван је тврђава у склопу дубровачких градских зидина. Налази се на јужној страни и главна јој је функција била одбрана градске луке. Уз Минчету на северу, Бокар и Ловријенац на западу, Св. Иван је био трећа главна утврда на дубровачким зидинама. Мања тврђава Св. Лука бранила је градску луку са северне стране док је, са јужне стране, то радила тврђава Св. Иван. У почетку се између тих двају тврђава протезао ланац како би се спречио нежељени улазак бродова у луку јер је ланац био толико чврст да је бродовима без већих проблема ломио кобилице. Тај се ланац протезао све време док, 1484. године, није изграђен вештачко острвце, лукобран, Каше. Лукобран је изграђен по нацртима дубровачког градитеља Паскоја Миличевића, главног дубровачког имжењера. У пројекту изградње лукобрана, главну улогу имала тврђава Св. Иван. Тврђава је настала 1346. године, када је одлучено да се изгради тзв. Тврђава „од мула“. До ње је стајала тзв. Гундулићева тврђава (исто изграђена по нацртима П. Миличевића). Обе тврђаве су 1522. године повезане кулама, а од 1557. године чине целину какву познајемо данас — монументална грађевина полукружног облика у чијој је унутрашњости било велико складиште барута. Данас се у просторијама тврђаве чува знатан део културног блага из доба Републике. Такође, у њој су смештене збирке Поморског музеја и Аквариј, а терасе служе као летња позорница за потребе Дубровачких летњих игара. Спољашње везе Друштво пријатеља дубровачке старине
Sankt Johannes fästning, Dubrovnik

Sankt Johannes fästning (kroatiska: Tvrđava Sveti Ivan) är en fästning i Dubrovnik i Kroatien. Den är en integrerad del av Dubrovniks ringmur och utgör Gamla stans sydöstligaste utpost. Fästningen uppfördes ursprungligen 1346 som ett torn med syfte att skydda stadens hamninlopp. Den kom senare att tillbyggas i omgångar och hade bredvid fästningarna Bokar och Minčeta en framträdande roll i den forna republiken Dubrovniks försvar. I fästningens övre del ligger idag Sjöhistoriska museet och på nedre plan ligger Dubrovniks akvarium. Under Sommarfestivalen anordnas föreställningar på dess terrass. Historik och beskrivning 1346 fattade Dubrovniks myndigheter ett beslut om att uppföra ett torn vid Dubrovniks hamninlopp. Tornet kallades Pirtornet eller Pirfästningen. I tornets omedelbara närhet uppfördes senare en fästning kallad Gundulićs fästning. I början av 1500-talet uppfördes en halvcirkelformad bastion framför Pirtornet. Gundulićs fästning som även kallades Sankt Johannes fästning efter den kyrka som låg i dess omedelbara närhet tillbyggdes. Den gamla fyrsidiga Gundulić-fästningen uppgraderades till en mycket större fästning med en halvcirkulär form. Framför fästningen byggdes en femsidig bastion. Under ledning av Paskoje Miličević kom Pirtornet, Gundulićs fästning och de senare tillkomna bastionerna 1522 att sammanföras i en enhet. Från 1557 kom de att utgöra en integrerad enhet i formen av den monumentala halvcirkelformade fästning som vi ser idag. Den nya integrerade byggnaden kom att kallas Sankt Johannes fästning. När staden var under hot från havssidan drogs en hamnkedja mellan Sankt Johannes fästning och Kaševågbrytaren för att stoppa inkommande fiendeskepp och båtar. Se även Porporela Referenser Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Johannes fästning, Dubrovnik.
Ula (Artica Mala)

Ula (tudi Artica Mala) je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Ula leži južno od mesta Primošten pri otočkih Artica in Arta Velika, od katere je oddeljena okoli 0,6 km. Površina otočka meri 0,013 km2. Dolžina obalnega pasu znaša 0,42 km. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Utra (isola)

Utra, Utran o Ultran (in croato Utra), detto anche scoglio Lucina o Scoglich, è una piccola isola della Dalmazia settentrionale, in Croazia, che fa parte dell'arcipelago zaratino. Si trova nel mar Adriatico centrale, affiancata alla costa orientale dell'Isola Lunga. Amministrativamente appartiene al comune di Sale, nella regione zaratina. Geografia Utra è un isolotto a forma di goccia, con una superficie di 0,202 km², una costa lunga 1,76 km e un'altezza di 48,5 m. Si trova a nord di porto Luccina o Lucina (Lučina), l'insenatura dove si trova Berbigno (Brbinj) e che è compresa tra punta Utra (rt Utra) e punta Luccina (Narat), l'estremità della piccola penisola omonima che chiude il porto a est. Utra dista 200 m da punta Utra e 300 m da punta Luccina; si affaccia a nord nel canale di Mezzo (Srednji kanal). Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, ISBN 978-886-268-060-8. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-888-190-244-6. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 31 luglio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 2, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio VII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato l'8 aprile 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Isole della Croazia
Utra

Utra je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju (Hrvaška). Utra leži pred vhodom v zaliv Lučina, nasproti naseljema Zaglav in Brbinj ob severovzhodni obali Dugega otoka. Površina otočka meri 0,202 km². Dolžina obalnega pasu je 1,76 km. Najvišji vrh na otočku doseže višino 48 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Utra, Kroatien

Utra är en ö i Kroatien. Den ligger i länet Zadars län, i den södra delen av landet, 210 km söder om huvudstaden Zagreb. Arean är 0,23 kvadratkilometer. Terrängen på Utra är platt. Öns högsta punkt är 42 meter över havet. Den sträcker sig 0,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,5 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Imperijal (tvrđava)

Tvrđava Imperijal fortifikacijski je objekt na vrhu brda Srđ. Namjena tvrđave je bila obrana sjevernih prilaza gradu Dubrovniku. Imperial je glavna utvrda fortifikacijskog sustava brda Srđ, a u istom sustavu se nalaze i utvrde Strinčjera, Gradci i Žarkovica. Povijest Gradnja utvrde izravno je vezana uz razdoblje francuske vlasti u Dubrovniku koja je trajala od 1806. do 1814. godine. Francuzi 1806. godine na prijevaru zauzimaju Dubrovačku Republiku. Razdoblje okupacije traje 2 godine, a 1808. godine Republika se i formalno ukida. Da bi osigurali svoje položaje, čim su došli u lipnju 1806., Francuzi počinju s gradnjom utvrde na Srđu. Nisu imali vremena za brzu gradnju jače utvrde, no već tada se ukopavaju te počinju graditi bedem prema istoku i prema sjeveru prema Otomanskoj granici i Žarkovici, na mjestu stare crkve Sv. Srđa. Naime, iz tih su pravaca očekivali napad Rusa i Crnogoraca. Tvrđava se u današnjem obliku počela intenzivno izgrađivati kamenom 1810. godine. Gradnju je vodio general Auguste Marmont. Budući da je Napoleon bio car, pojedina je područja carstva podijelio svojim podanicima. U gradnji utvrde sudjelovali su stanovnici šireg dubrovačkog područja i klesari s Korčule jer se odatle donosio kamen. Tvrđava Imperial zapravo je bila glavni stožer francuske vojske na dubrovačkom području. Izgled utvrde Imperial se vremenom promijenio. Nakon poraza Francuza i pada Napoleona te nakon Bečkog kongresa 1815., Dubrovnik i Dalmacija, kao i čitava Hrvatska, potpadaju pod austrijsku vlast. Tada austrijska vojska preuzima utvrdu Imperial i tu smješta svoje trupe. U nekoliko navrata austrijska vojska proširuje i nadograđuje tvrđavu tako da je njen konačni izgled izmijenjen, bastioni su pojačani, a tvrđava je proširena. Tvrđava je bila u vojnoj funkciji do 1882. jer se Dubrovnik smatrao utvrđenim gradom, a bio je na samoj granici s Otomanskim Carstvom. Austrijanci su iz te utvrde pratili zbivanja na granici. Nakon austrougarske okupacije Bosne i Hercegovine utvrda Imperijal gubi svoju namjenu pogranične utvrde. Utvrda nije napadana od svoje izgradnje pa sve do 1991. godine i Domovinskog rata, odnosno opsade Dubrovnika. U utvrdi su malobrojni branitelji Dubrovnika uspješno odoljevali svim napadima JNA i dragovoljaca iz svih krajeva istočne Hercegovine i Crne Gore. Utvrda Imperial i njeni branitelji su 6. prosinca 1991. godine doživjeli najteži napad otkad je utvrda izgrađena. Tijekom napada utvrda je pretrpila velika oštećenja. Utvrda Imperijal danas U utvrdi se danas nalazi muzej posvećen obrani Dubrovnika tijekom Domovinskog rata. Dio utvrde je dodijeljen u koncesiju, a predviđena je gradnja ugostiteljskih i smještajnih jedinica. S Dubrovnikom je povezana obnovljenom žičarom koja je tijekom rata u potpunosti uništena. Na utvrdi se također nalazi televizijski odašiljač. Galerija
Imperijal erődje

Imperijal erődje (horvátul: Tvrđava Imperijal), erődítmény Horvátországban, a Dubrovnik melletti Bosanka falu határában. Feladata Dubrovnik északi bejáratának védelme volt. Fekvése A Dubrovnik városa feletti 415 méter magas Srđ-hegyen áll. A Srđ-hegy erődrendszerének fő erődje, melyhez még Strinčjera, Gradci és Žarkovica erődjei tartoznak. Története Az erőd építése közvetlenül kapcsolódik a dubrovniki francia uralom idejéhez, amely 1806-tól 1814-ig tartott. 1806-ban a franciák csalárd módon elfoglalták a Raguzai Köztársaságot. A megszállás időtartama 2 év volt, mert 1808-ban a köztársaságot hivatalosan is megszüntették. Pozícióik biztosítása érdekében, amint 1806 júniusában megérkeztek, erődöt kezdtek építeni a Srđ hegyre. Nem volt idejük egy erősebb erőd gyors felépítéséhez, de további erődöket is elkezdenek építeni innen keletre és északra, valamint az oszmán határ felé Žarkovicához, a régi Szent Srđ templom helyére, mivel arra számítottak, hogy az oroszok és a montenegróiak ebből az irányból indíthatnak támadást. A várat jelenlegi formájában csak 1810-től kezdték el intenzíven, kőből építeni. Az építkezést Auguste Marmont tábornok vezette. Mivel Napóleon császár volt, megosztotta a birodalom bizonyos területeit alattvalói között. Az erőd építésében Dubrovnik tágabb körzetének lakói és Korčula kőművesei is részt vettek, mert kő onnan származik. Az erődítmény valójában a francia hadsereg fő támaszpontja volt Dubrovnik körzetében, de külső megjelenése az idő múlásával változott. A francia vereség és Napóleon bukása, valamint az 1815-ös bécsi kongresszus után Dubrovnik és Dalmácia, valamint Horvátország egésze osztrák uralom alá kerültek. Az osztrák hadsereg vette át az erődöt és helyőrséget telepített bele. Az osztrákok több alkalommal bővítették és korszerűsítették az erődöt úgy, hogy kinézete teljesen megváltozott. Bővítették és bástyákkal erősítették meg. 1882-ig látott el katonai funkciókat. Bosznia-Hercegovina osztrák-magyar megszállása után az erődítmény elvesztette határvár jellegét. Az erődöt építésétől 1991-ig, a horvátországi háborúig, azaz Dubrovnik ostromáig nem támadták meg. Ekkor a benne elhelyezett dubrovniki védők sikeresen ellenálltak a JNA és a szerb önkéntesek támadásainak, akik Kelet-Hercegovina és Montenegró minden részéről támadták. Az erődöt és védőit 1991. december 6-án érte a felépítése óta a legsúlyosabb támadás, melynek során súlyos károkat szenvedett. Az erőd mai állapota Ma az erődben múzeum található, amely Dubrovniknak a honvédő háború ideje alatt történő védelmét mutatja be. Egy részében vendéglátóipari és szállodai egységek építését tervezik. Dubrovnikkal egy felújított felvonó köti össze, amelyet a háború alatt teljesen megsemmisítettek. Az erődön egy televíziós adótorony is elhelyezésre került. Galéria Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Imperijal (tvrđava) című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Utvrda Strinčjera

Strinčjera je naziv za staru i ruševnu utvrdu koja je dio fortifikacijskog sustava platoa brda Srđ iznad Dubrovnika. U istom sustavu se nalaze i utvrde Imperijal, Gradci i Delgorgue. Naziv Ime utvrde potječe od talijanske riječi trincera, koja označava vrstu fortifikacijskog objekta, odnosno predutvrde. Povijest Strinčjera se nalazi na istoimenom visu, oko 1300 m zračne udaljenosti sjeverozapadno od utvrde Imperial, na oko 400 m nadmorske visine, na položaju s kojeg je vidljiva cijela sjeverna, istočna i dio jugoistočne padine brda Srđ, pa je zahvaljujući takvom položaju za vrijeme austrijske vladavine na tom mjestu izgrađena utvrda. Namjena joj je bila čuvati prilaze gradu Dubrovniku iz spomenutih pravaca. Vrijeme gradnje Strinčjere nikada nije točno utvrđeno, no pretpostavka je, sudeći prema izvješćima austrijskog pukovnika Giuseppea Amerlinga iz 1870. godine, da je građena između 1886. godine i konca 19. stoljeća. Naime austrijski pukovnik u svojim izvješćima o dubrovačkim utvrdama nigdje ne spominje Strinčjeru, a ista utvrda se nigdje ne spominje sve do 1886. godine. Tijekom Domovinskog rata utvrda Strinčjera je prvotno bila položaj Hrvatske vojske, no nakon žestokih napada i pogibije desetorice hrvatskih branitelja u studenom 1991. Strinčjeru zauzimaju postrojbe JNA koje tu ostaju do 26. svibnja 1992. godine. Utvrda danas Danas je Strinčjera zapuštena, zarasla u grmlje i draču, a okrugle obrambene kule u uglovima te dva objekta unutar utvrde su u ruševnom stanju. Područje oko utvrde je razminirano, pa je sve omiljenija među izletnicima i turistima. Do utvrde vodi makadamska cesta od utvrde Imperial. U i oko utvrde se nalaze spomen obilježja poginulim braniteljima Dubrovnika. Vanjske poveznice Službene stranice grada Dubrovnika - Položeni vijenci na Strinčjeri
Strinčjera erőd

Strinčjera erőd (horvátul: Utvrda Strinčjera) egy újkori erőd Horvátországban, Dubrovnik városának határában. A Strinčjera egy erődrendszer része, melynek további három tagja az Imperijal, a Gradci és a Delgorgue a város védelmi rendszerének része volt. Fekvése A Strinčjera erőd a Dubrovnik feletti azonos nevű magaslaton található, légvonalban mintegy 1300 méterre az Imperijal erődtől északnyugatra, körülbelül 400 méterrel a tengerszint felett, olyan helyen, ahonnan a Srđ-hegy teljes északi, keleti és délkeleti lejtőjének része látható. Története Építésének célja, hogy északi, keleti és délkeleti irányokból ellenőrizze Dubrovnik városának megközelítését. A Strinčjera építésének idejét még soha nem határozták meg pontosan, de Giuseppe Amerling osztrák ezredes 1870-ből származó beszámolói alapján feltételezhető, hogy valamikor 1886 és 19. század vége között épült. Az osztrák ezredes ugyanis a dubrovniki erődítményekről készített jelentéseiben még sehol sem említette Strinčjerát, és az erődről csak 1886-ban van először szó. A délszláv háború idején Strinčjera erődje eredetileg a horvát hadsereg kezén volt, de heves harcok és tíz horvát védő eleste után 1991 novemberében JNA egységei foglalták el, és egészen 1992 május 26-ig maradtak ott. A vár mai állapota A Strinčjera erőd ma elhanyagolt, bokrokkal és tövisekkel benőtt területen áll, a sarkokban található kerek védőtornyok és az erőd belsejében lévő két épület romokban hever. Az erőd környéke leromlott, ezért egyre népszerűbb a kirándulók és a turisták körében. Az Imperijal erődtől egy makadám út vezet az erődhöz. Az erődben és környékén emlékművek vannak, melyeket Dubrovnik elesett védőinek állítottak. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben az Utvrda Strinčjera című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Valobran Kaše

Valobran Kaše je građevina u Dubrovniku, namijenjena zaštiti stare gradske luke od utjecaja valova. Povijest Dubrovačka stara gradska luka je zbog nepovoljnog položaja bila izložena udarima juga i valova pa je Veliko vijeće već 26. srpnja 1347. odlučilo izgraditi lukobran dužine 25 sežanja (oko 51 m) od položaja kule (danas u sastavu tvrđave sveti Ivan) u pravcu sjeveroistoka. Gradnja lukobrana je započela 1484. godine, a radovi su završeni 1487. no sve do danas se na tom prostoru nabacuje veliko kamenje. Kaše su građene po nacrtu poznatog dubrovačkog graditelja Paskoja Miličevića, s pomoću drvenih sanduka (dubrovački kašeta) i jedan su od najzanimljivijih dostignuća iz razdoblja Dubrovačke Republike. Troškovi gradnje su iznosili 5700 dukata. Osim zaštite od udara vjetra i valova Kaše su služile kao zaštita od upada neprijateljskih brodova u staru gradsku luku. S tvrđave Sveti Ivan, preko Kaša, do mosta na istočnom ulazu u Stari Grad, zatezao se veliki i debeli metalni lanac kao zapreka uplovljavanju neprijateljskih brodova. Naziv Naziv ovog valobrana potječe iz množine riječi kašeta, dubrovačkog naziva za drveni sanduk, uz pomoć kojih su se Kaše gradile. Stara gradska luka se, prema nekim starijim zapisima i pomorskim zemljovidima, nazivala Luka Kašun (tal. Porto Cassone). Obnova Valobran Kaše u staroj dubrovačkoj luci oštećen je u potresu 1979. i u Domovinskom ratu 1991. godine. Kao dio spomeničke cjeline stare gradske jezgre Dubrovnika, Kaše su pod zaštitom UNESCO-a, a uskoro će ovaj poznati lukobran biti u potpunosti obnovljen. Izvori Vanjske poveznice Slobodna Dalmacija - Obnova valobrana Kaše
Лукобран Каше

Лукобран Каше је грађевина у Дубровнику, намењена заштити старе градске луке од утицаја таласа. Историја Дубровачка стара градска лука је због неповољног положаја била изложена ударима југа и таласа па је Велико веће већ 26. јула 1347. одлучило да се сагради лукобран дужине 25 сежања (око 51 м) од положаја куле (данас у саставу тврђаве Свети Иван) у смеру североистока. Градња лукобрана је започела 1484. године, а радови су завршени 1486. али све до данас се на том простору набацује велико камење. Каше су грађене по нацрту познатог дубровачког градитеља Паскоја Миличевића, са помоћи дрвених сандука (кашета) и једно су од најдопадљивијих достигнућа из периода Дубровачке републике. Трошкови градње су износили 5.700 дуката. Осим заштите од удара ветра и таласа Каше су служиле као заштита од упада непријатељских бродова у стару градску луку. Са тврђаве Свети Иван, преко Каша, до моста на источном улазу у старо градско језгро, затезао се велики и дебели метални ланац као запрека упловљавању непријатељских бродова. Име Име овог лукобрана потиче из множине речи кашета, дубровачког термина за дрвени сандук, уз помоћ којих су се Каше градиле. Стара градска лука се, према неким старијим записима и поморским картама, звала Лука Кашун (италијански Porto Cassone). Обнова Лукобран Каше у старој дубровачкој луци оштећен је у земљотресу 1979. и у рату у Хрватској 1991. године. Као део споменичке целине старог градског језгра Дубровника, Каше су под заштитом УНЕСКО-а, а ускоро ће овај познати лукобран да буде потпуно обновљен. Референце Спољашње везе Слободна Далмација - Обнова лукобрана Каше