NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Regione spalatino-dalmata

La Regione spalatino-dalmata (in croato Splitsko-dalmatinska županija) è una regione della Croazia, che occupa gran parte della Dalmazia centrale (incluse le isole di Brazza, Lesina e Lissa), confinante a est con la Bosnia ed Erzegovina. Con una superficie di 4.524 km² e una popolazione di quasi 455.000 abitanti (2011), la Regione spalatino-dalmata è la seconda per estensione e la prima per popolazione di tutta la Croazia. Capoluogo della Regione è Spalato. Popolazione Suddivisione della popolazione secondo le nazionalità (dati secondo il censimento del 2001): 446.539 (96,30%) croati 5.520 (1,19%) serbi 900 (0,19%) albanesi 888 (0,19%) bosniaci 746 (0,16%) sloveni 593 (0,13%) montenegrini 314 (0,03%) italiani Città e comuni La Regione spalatino-dalmata è divisa in 16 città e 39 comuni, qui sotto elencati (fra parentesi il dato relativo al censimento della popolazione del 2011). Città Comuni Voci correlate Dalmazia Diocesi di Macarsca Diocesi di Traù Provincia di Spalato Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su regione spalatino-dalmata Wikivoyage contiene informazioni turistiche su regione spalatino-dalmata Collegamenti esterni (HR) Sito ufficiale, su dalmacija.hr. (EN) Sito ufficiale, su dalmacija.hr.
Żupania splicko-dalmatyńska

Żupania splicko-dalmatyńska (chorw. Splitsko-dalmatinska županija) – żupania położona w południowej części Chorwacji ze stolicą w Splicie. W 2011 roku liczył 454 798 mieszkańców. Podział administracyjny Żupania splicko-dalmatyńska jest podzielona na następujące jednostki administracyjne: Przypisy Linki zewnętrzne Strona oficjalna (chorw.)
Condado de Split-Dalmácia

O Condado de Split-Dalmácia (em croata: Splitsko-dalmatinska županija) é um condado da Croácia. Sua capital é a cidade de Split. Divisão administrativa O Condado está dividido em 16 Cidades e 39 Municípios. As cidades são: Hvar Imotski Kaštela Komiža Makarska Omiš Sinj Solin Split Stari Grad Supetar Trilj Trogir Vis Vrgorac Vrlika As municípios são: Baška Voda Bol Brela Cista Provo Dicmo Dugi Rat Dugopolje Gradac Hrvace Jelsa Klis Lećevica Lokvičići Lovreć Marina Milna Muć Nerežišća Okrug Otok Podbablje Podgora Podstrana Postira Prgomet Primorski Dolac Proložac Pučišća Runovići Seget Selca Sućuraj Sutivan Šestanovac Šolta Tučepi Zadvarje Zagvozd Zmijavci Referências
Сплитско-Далматинска

Сплитско-Далматинска, Сплитско-Далматинская жупания (хорв. Splitsko-dalmatinska županija) — жупания в регионе Далмация Хорватии. Административный центр жупании — город Сплит. Жупания находится в Средней Далмации, простирается вытянутой полосой от побережья Адриатики до границы с Боснией и Герцеговиной. Кроме этого, она включает в себя близлежащие острова, самыми крупными из которых являются Брач, Хвар, Вис и Шолта. На северо-западе граничит с жупанией Шибенско-Книнска, на юго-востоке — с Дубровачко-Неретванска. Население Население жупании — 463 676 человек. Жупанию населяют хорваты (96,30 %), сербы (1,19 %), албанцы (0,19 %), боснийцы (0,19 %), словенцы (0,19 %), черногорцы (0,13 %), (по данным на 2001 год). География и климат Сплитско-Далматинска — вторая по величине жупания Хорватии (4540 км²). Самая высокая гора — гора Свети-Юре (горы Биоково) (1762 м). Самая длинная река — Цетина (101 км). Самый большой остров — Брач (395 км²). На побережье и на островах жупании преобладает средиземноморский климат. Для материковой части характерен субсредиземноморский, а в горных районах — горный климат. Лето — сухое и теплое (средняя температура воздуха летом 26 °C). Зимы — мягкие, с небольшим количеством осадков. На материковой части разница температур выше. Среди ветров выделяются бора — ветер, дующий с материка на море и приносящий с собой прохладную погоду, и южный ветер юго (сирокко), дующий с моря на сушу и приносящий теплую и облачную погоду. Города Общины Экономика и промышленность В жупании развиты туризм, торговля, перерабатывающая промышленность, судостроение, машиностроение, текстильная индустрия. Достопримечательности В список Список Всемирного наследия ЮНЕСКО входят три объекта на территории жупании: Исторический центр города Сплит с Дворцом Диоклетиана Исторический центр города Трогир Стариградская равнина на острове Хвар В горном массиве Биоково образован природный парк. Среди других достопримечательностей: остров Брач и пляж «Золотой рог» возле города Бол курортная Макарска ривьера и её центр Макарска каньон реки Цетина озёра Красное озеро и Голубое озеро пещерный монастырь «Pustinja blaca» на острове Брач остров Бишево и его Голубой грот Знаменитые земляки Анчич, Марио (1984) — хорватский теннисист Влашич, Бланка (1983) — хорватская легкоатлетка Иванишевич, Горан (1971) — югославский и хорватский теннисист Тудор, Игор (1978) — хорватский футболист Галерея Примечания Ссылки Туристический портал Далмации (англ.). Web.archive.org. Туристический портал жупании Сплит-Далмация (англ.). Web.archive.org.
Splitsko-dalmatinska županija

Splitsko-dalmatinska županija je ena izmed 21 županij Hrvaške. Glavno mesto županije je Split. Po podatkih popisa iz leta 2021 ima 425.412 prebivalcev, kar je skoraj 30.000 manj, kot jih je imela 2011 (454.798). Upravna delitev Mesto Split (sedež županije) Mesto Hvar Mesto Kaštela Mesto Komiža Mesto Makarska Mesto Omiš Mesto Sinj Mesto Solin Mesto Stari Grad Mesto Supetar Mesto Trogir Mesto Vis Mesto Vrgorac Mesto Vrlika Mesto Imotski Občina Baška Voda Občina Bol Občina Cista Provo Občina Dicmo Občina Brela Občina Donji Muć Občina Donji Proložac Občina Dugi Rat Občina Dugopolje Občina Gradac Občina Hrvace Občina Jelsa Občina Klis Občina Lećevica Občina Lokvičići Občina Lovreć Občina Marina Občina Milna Občina Nerežišća Občina Okrug Občina Otok Dalmatinski Občina Podbablje Občina Podgora Občina Podstrana Občina Postira Občina Prgomet Občina Primorski Dolac Občina Pučišća Občina Runovići Občina Seget Občina Selca Občina Sućuraj Občina Sutivan Občina Šestanovac Občina Šolta Občina Trilj Občina Tučepi Občina Vinišće Občina Zadvarje Občina Zagvozd Občina Zmijavci Glej tudi Geografija Hrvaške Upravna delitev Hrvaške
Сплитско-далматинска жупанија

Сплитско-далматинска жупанија се налази у јужној Хрватској. Обухвата подручје средње Далмације, а седиште јој је у граду Сплиту. Граничи се са Шибенско-книнском жупанијом на сјеверу, и са Дубровачко-неретванском жупанијом на југу. Према прелиминарним резултатима пописа из 2021. у жупанији је живело 425.412 становника. Становништво Према попису из 2011. у жупанији је живело 454.798 становника. Према попису из 2001. године жупанија је имала 463.676 становника (10,5% укупног становништва Хрватске) са просечном густоћом насељености од 102 становника/km². Највећи град је Сплит са 189.000 становника (са Каштелина и Солином 240.000) Етнички састав становништва: 96,3% Хрвати, 1,2% Срби, 0,2% Албанци, 0,2 Бошњаци, 0,2% Словенци и остали. Број становника по пописима Административна подела Историја Територија данашње сплитско-далматинске Жупаније је насељена од најстаријих времена. Први становници чије име знамо су били Далмати, по којима је данашња жупанија и шира регија Далмација добила име. Римска окупација Далмације је завршена 33. године пре Христа. Најзначајније далматско и римско насеље у данашњој Сплитско-Далматинској Жупанији је била Салона. Значајни римски цар Диоклецијан је био из околине Салоне, који је ту саградио и своју палату око које се касније развио град Сплит. Након пропасти Римског царства приобално подручје је подељено у самосталне градске комуне док се у залеђе насељавају Срби и други Словени који ту оснивају своје државе. Део данашње жупаније северно од Сплита је припадао Хрватској, док је јужни део, регион Пољица и Далматинске крајине припадало различитим српским државама. Средњодалматинска Крајина, која се налази између река Цетине и Неретве, била је позната као Неретљанска област или "Паганија" (тако названа јер су Срби Неретљани дуго задржали традиционалну српску религију) а њени становници су били у околним крајевима на злу гласу као гусари. На подручију Пољица и далматинске крајине писало се ћирилицом о чему данас сведоче споменици - надгробни споменици (стећци) и Поваљска листина и Поваљски праг са острва Брача чији источни део је дуго припадао Неретванској кнежевини. Јужни делови Далмације су касније укључени у дукљанску државу и напослетку у Српско Британија. Након Битке на Косову 1389. јужна Далмација припада држави краља Стефана твртка и његових наследника који су такође носили наслов Краљ Срба али нису контролисали целу Србију него само западне делове, већином данашњу Босну. Преостаци српски присуства на тим подручјима су дуго били очувани у Пољичкој Републици, полунезависној држави под заштитом Венеције, у којој је била званична употреба ћирилице. Види још Референце Литература Спољашње везе (језик: хрватски) Страница жупаније Split.iNFO - Страница жупаније
Split-Dalmatiens län

Split-Dalmatiens län (kroatiska: Splitsko-dalmatinska županija) är ett av Kroatiens 21 län. Dess huvudort är Split. Länet har 463 676 invånare (år 2001) och en yta på 4 540 km². Administrativ indelning Split-Dalmatiens län är indelat i 16 städer och 39 kommuner. Städer: Split Hvar Imotski Kaštela Komiža Makarska Omiš Sinj Solin Stari Grad Supetar Trogir Vis Vrgorac Vrlika Kommuner: Baška Voda Bol Cista Provo Dicmo Brela Dugi Rat Dugopolje Gradac Hrvace Jelsa Klis Lećevica Lokvičići Lovreć Marina Milna Muć Nerežišća Okrug Otok Podbablje Podgora Podstrana Postira Prgomet Primorski Dolac Proložac Pučišća Runovići Seget Selca Sućuraj Sutivan Šestanovac Šolta Trilj Tučepi Zadvarje Zagvozd Zmijavci Se även Kroatiens län Kroatiens regioner
Сплітсько-Далматинська жупанія

Сплітсько-Далматинська жупанія (хорв. Splitsko-dalmatinska županija) — жупанія на півдні Хорватії, в області Далмація. Столиця жупанії — найбільше місто Далмації Спліт. Географія і клімат Жупанія розташована в Середній Далмації, простирається витягнутою смугою від узбережжя Адріатики на південному заході до кордону з Боснією і Герцеговиною на північному сході, включаючи також довколишні острови, найбільші з яких це Брач, Хвар, Вис і Шолта. На північному заході межує з Шибеницько-Книнською жупанією, на південному сході з Дубровницько-Неретванською жупанією. Сплітсько-Далматинська жупанія з площею 4540 км² є другою за величиною жупанією Хорватії. Найвища точка — гора святого Юрія (Біоково) (1762 м). Найдовша річка — Цетина (105 км). Найбільший острів — Брач (395 км²). На узбережжі і на островах жупанії переважає середземноморський клімат. Для материкової частини характерний субсередземноморський, а в гірських районах — гірський клімат. Літо — сухе і тепле (середня температура повітря влітку 26 °C). Зими — м'які, з невеликою кількістю опадів. На материковій частині різниця температур вища. Серед вітрів виділяються бора — вітер, що дме з материка на море і приносить із собою прохолодну погоду, та південний вітер юго (сіроко), що дме з моря на суходіл і приносить теплу та хмарну погоду. Населення Населення жупанії — 463 676 осіб. Жупанію населяють хорвати (96,30%), серби (1,19%), албанці (0,19%), боснійці (0,19%), словенці (0,19%), чорногорці (0,13%), за даними на 2001 рік. Адміністративний поділ Жупанію поділено на 16 міст і 39 громад. За переписом 2001 року ці міста і громади мали таке населення. Міста * Місто Каштела включає населені пункти Каштел-Гомілиця (4075 жителів), Каштел-Камбеловаць (4505), Каштел-Лукшич (4880), Каштел-Нові (5309), Каштел-Старі (6448), Каштел-Сучураць (6236) та Каштел-Штафілич (2650). Громади Визначні місця У список Світової спадщини ЮНЕСКО входять три об'єкти на території жупанії: Історичний центр Спліта з Палацом Діоклетіана Історичний центр міста Трогір Старіградська рівнина на острові Хвар У гірському масиві Біоково утворено природний парк. Серед інших визначних пам'яток: «Синя печера» (хорв. Modra špilja) на острові Бішево Острів Брач і його найвища вершина Відова гора та пляж «Золотий ріг» біля міста Бол Курортна «Макарська рив'єра» та її центр Макарська Каньйон річки Цетина Озера Червоне озеро і Блакитне озеро Печерний монастир «Pustinja Blaca» на острові Брач Економіка і промисловість У жупанії розвинені туризм, торгівля, переробна промисловість, суднобудування, машинобудування, текстильна індустрія. Знамениті земляки Маріо Анчич (*1984) — хорватський тенісист Бланка Влашич (*1983) — хорватська легкоатлетка Горан Іванишевич (*1971) — югославський і хорватський тенісист Ігор Тудор (*1978) — хорватський футболіст Примітки Посилання Офіційний сайт жупанії [Архівовано 6 травня 2021 у Wayback Machine.] Туристичний портал Далмації Туристичний портал жупанії Спліт-Далмація
Standseilbahn Zagreb

Die Standseilbahn Zagreb (kroatisch Zagrebačka uspinjača) wird vom kommunalen Verkehrsunternehmen Zagrebački električni tramvaj (ZET) betrieben, welches auch für die örtliche Straßenbahn sowie das städtische Autobusnetz zuständig ist. Beschreibung Die „Uspinjača“ beginnt in der Tomić-Straße, einer Sackgasse, die von der Ilica-Fußgängerzone der Unterstadt (Donji Grad) ausgeht. Sie endet am Strossmayerovo šetalište (der Strossmayerpromenade) in der Zagreber Oberstadt (Gornji Grad). Die Uspinjača ist mit 30,5 Höhenmetern auf 66 Metern Länge eine der kürzesten öffentlichen Verkehrs-Standseilbahnen der Welt. Die Seilbahn wurde ab 1890 erbaut und am 23. April 1893 in Betrieb genommen. Zunächst wurde sie mit Dampfmaschinen, ab 1934 mit elektrischen Motoren betrieben. Eine bedeutende Modernisierung des Antriebs und der Kabinen sowie großer Teile der Anlage erfolgte im Jahr 1974. Die Uspinjača mit ihren baulichen Anlagen und die meisten der technischen Gerätschaften stehen als Kulturdenkmal unter Schutz. Technische Daten Die Standseilbahn hat zwei Kabinen für je 28 Passagiere (16 Sitz- und zwölf Stehplätze). Eine Kabine ist 5,64 Meter lang, hat 5050 Kilogramm Leergewicht und kann eine Nutzlast von 2240 Kilogramm befördern. Der in der nördlichen (oberen) Station befindliche Elektromotor hat eine Leistung von 28,5 kW und arbeitet mit 400 Volt Gleichstrom bei 720 Umdrehungen pro Minute. Die Standseilbahn fährt auf Schienen mit einer Spurweite von 1200 Millimetern, die nur 66 Meter lang sind, aber eine Höhendifferenz von 30,5 Metern überwinden und somit eine Neigung von 52 Prozent aufweisen. Die Zagreber Standseilbahn ist eine der kürzesten und steilsten der Welt. Sie verkehrt mit einer Geschwindigkeit von 1,5 m/s (5,4 km/h) und benötigt 55 Sekunden für die Strecke von der Unter- zur Oberstadt. Weblinks Einzelnachweise
Zagreb Funicular

The Zagreb Funicular (Croatian: Zagrebačka uspinjača) is a funicular in Zagreb, Croatia, operated by the Zagreb Electric Tram, situated in Tomić Street, connecting Ilica (Donji Grad) with Strossmayerovo šetalište (Strossmayer promenade) to the north (Gornji Grad). Its 66-metre (217 ft) track makes it one of the shortest public-transport funiculars in the world. History In 1888, D.W. Klein won a concession to build a funicular in Zagreb. The funicular was built and put into operation in 1890. The funicular was propelled by a steam engine. Initially, the steam pressure was so low, and repairs were so frequent, that it remained out of operation nearly half of the time. In 1934 its steam propulsion was replaced by an electric motor. In 1969 operation of the funicular was suspended due to security reasons: its systems were worn out. Repairs lasted four and half years, and it was put back in operation on July 26, 1974. Having in mind that it kept its original shape, constructional and most of the technical properties, it was given legal protection as a monument of culture. On 20 January 2025 the funicular was closed down for operation until March 2026 for complete overhaul that includes track replacement with anti-vibration padding, installation of a new three-phase electric motor, hauling rope replacement, new air-conditioned cabins, disabled access to both stations and cabins as well as HVAC system improvements on both stations. Technical characteristics The funicular runs at a speed of 1.5 m/s (4.9 ft/s), requiring 64 seconds to cross the distance. The funicular runs on a 66 m (217 ft) long and 1,200 mm (3 ft 11+1⁄4 in) wide gauge track, at an inclination of 52%. This makes it one of the shortest, but also one of the steepest funiculars in the world. The electrical engine is in the northern (upper) station. It has a power output of 28.5 kW (38.2 hp), and operates on 400 V direct current, at 720 revolutions per minute. The bottom and top stations are at an elevation of 126 m (413 ft) and 156.5 m (513 ft) respectively, making for a height difference of 30.5 m (100 ft). The funicular has two cars for 28 passengers each (16 seated and 12 standing places). The cars are 5,640 mm (18.50 ft) long, and weigh 5.05 tonnes (4.97 long tons; 5.57 short tons) when empty. Each car can carry 2,240 kg (4,940 lb). The rides are scheduled every 10 minutes from 6:30 a.m. to 10 p.m., seven days a week. See also List of funicular railways Transport in Zagreb Zagreb Electric Tram References External links Funicular, Zagrebački holding, ZET
Funiculaire de Zagreb

Le funiculaire de Zagreb (en croate : Zagrebačka uspinjača ) est le funiculaire de Zagreb, en Croatie, situé dans la rue Tomić, reliant la rue Ilica (Donji Grad) à la promenade Strossmayer au nord (Gornji Grad). Ses 66 mètres de long en font l'un des funiculaires de transport en commun les plus courts au monde . Histoire En 1888, un certain D.W. Klein obtint une concession pour construire à Zagreb un funiculaire. Le funiculaire a été construit et mis en service en 1890. Le funiculaire était propulsé par une machine à vapeur. Initialement, la pression de la vapeur était si basse et les réparations si fréquentes qu'il restait hors service près de la moitié du temps . En 1934, sa propulsion à vapeur fut remplacée par un moteur électrique . En 1969, l'exploitation du funiculaire est suspendue pour des raisons de sécurité : ses systèmes sont usés. Les travaux de rénovation ont duré quatre ans et demi. Le funiculaire est remis en service le 26 juillet 1974 . Ayant à l'esprit qu'il a conservé sa forme d'origine, sa construction et la plupart des propriétés techniques, il a reçu une protection légale en tant que monument de la culture . Caractéristiques techniques Le funiculaire dispose de deux voitures de 28 passagers chacune (16 places assises et 12 places debout). Il tourne à une vitesse d'un mètre et demi par seconde, nécessitant 64 secondes pour franchir la distance. Ses trajets sont programmés toutes les 10 minutes tous les jours de 6h30 à 24h00 . Il transporte plus de 600 000 passagers par an. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de funiculaires Liens externes Funiculaire, holding Zagrebački, ZET Portail du transport par câble Portail du chemin de fer Portail des transports en commun Portail de la Croatie
Zágrábi Sikló

A zágrábi sikló (horvátul Zagrebačka uspinjača) egy siklóvasút Zágrábban, a Zágrábi Tömegközlekedési Vállalat (ZET) kezelésében. 1890-ben épült és 66 méteres hosszával Európa legrövidebb siklóvasútjának minősül. Jellemzők A sikló Zágráb főutcáját, az Ilicát és a Strossmayer sétányt köti össze, kapcsolatot teremtve a dombon található, Zágráb egyik ősi magját képező Felsőváros (Gornji grad) és 19. században kiépült Alsóváros (Donji grad) között. A siklóvasutat a budapesti Ganz-gyár építette meg, külön egy céget alapítva a kivitelezéshez. Egy ideig magánkézben működött, majd Zágráb város tulajdonába került. Gyakran előfordult, hogy műszaki hiba miatt az utasoknak maguknak kellett tolni a kocsikat, ezért a siklóra ráragadt a „zapinjača” (gátlómű) becenév. 1934-ben a sikló motorjait benzinről elektromosra cserélték. A kocsik 28 embert képesek egyszerre szállítani. A sikló külön jeggyel vehető igénybe, azonban a havi és éves ZET bérletek érvényesek rá. Jegyzetek
Zagrebačka uspinjača

Zagrebačka uspinjača – jedna z najkrótszych w Europie kolei linowo-terenowych, znajdująca się przy ul. Tomićevej (bocznej od Ilicy) w Zagrzebiu (stolicy Chorwacji). Nazwa uspinjača oznacza w języku chorwackim każdą kolej linowo-terenową – pełna nazwa dla tej w Zagrzebiu to Zagrebačka uspinjača. Trasę długości 66 metrów wagon pokonuje w zaledwie 64 sekundy. Kolej została wybudowana w 1890, przez co jest najstarszym publicznym środkiem komunikacji w Zagrzebiu, jako że powstała na rok przed uruchomieniem tramwaju konnego. W 1934 trakcję parową zastąpiła elektryczna. Zniszczona podczas II wojny światowej długo stała nieodbudowana. Ponownie została otwarta w 1974. Łączy centralną, handlową ulicę miasta Ilicę z położonym nieco wyżej Górnym Miastem (Gradec) – dzielnicą zabytków i kultury, a także siedzibą władz państwowych. Dolna stacja jest nieco cofnięta od głównego ciągu handlowego – znajduje się w końcu ulicy Tomićevej. Wzdłuż linii poprowadzone są drewniane schody, stanowiące alternatywny sposób dotarcia na Gornji Grad. Jeden wagon mieści 28 osób (16 siedzących i 12 stojących). Dwa wagoniki kursują naprzemiennie co 10 minut, codziennie od 6.30 do 22.00. Gestorem jest Zagrebački električni tramvaj, czyli miejskie przedsiębiorstwo komunikacyjne w Zagrzebiu. Obecnie Uspinjača jest prawnie chronionym zabytkiem, ze względu na oryginalną, w większości, konstrukcję. Bibliografia Witold Stasiewski, Uspinjača, w: „Tygodnik Kolejarza «Nowe Sygnały»”, Warszawa, nr 35/2002, s. 23. Uspinjača. Zagrebački električni tramvaj. [dostęp 2012-01-19]. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-01-21)]. (chorw.).
Загребский фуникулёр

Загребский фуникулёр (хорв. Zagrebačka uspinjača) — фуникулёр, расположенный в столице Хорватии Загребе на улице Томича и соединяющий улицу Илица (Долний Град) с променадом Штросмайера (Горний Град). Оператором Загребского фуникулёра является загребская трамвайная компания «ZET». Эксплуатационная длина фуникулёра составляет 66 метров, что делает его одним из самых коротких пассажирских фуникулёров в мире. Загребский фуникулёр был построен в 1890 году и функционирует с 23 апреля 1893 года. Первоначально использовались паровые двигатели, которые были заменены на электрические в 1934 году. Загребский фуникулёр сохраняет свой первоначальный вид, конструкцию и большинство технических характеристик, что позволило включить его в список памятников культуры хорватской столицы. Технические характеристики Пассажиров перевозят два вагончика, рассчитанных на 28 человек каждый (16 сидячих и 12 стоячих мест). Вагончики имеют длину 5,640 метров и весят по 5,05 тонн (4,97 длинных тонн; 5,57 коротких тонн). Каждый из них может нести по 2240 кг. Электрический двигатель фуникулёра находится в северной (верхней) станции. Он имеет выходную мощность 28,5 кВт (38,2 л.с.), работает на 400 В постоянного тока, при 720 оборотах в минуту. Фуникулёр имеет колею в 1200 мм, длина трека составляет всего 66 м, но разница в высоте 30,5 м формирует угол наклона фуникулёра в 52%. Это делает его одним из самых коротких, но и одним из самых крутых фуникулёров в мире. Вагончики движутся со скоростью 1,5 м/с, таким образом для преодоления всего расстояния требуется 55 секунд. Примечания Ссылки Funicular, Zagrebački holding, ZET Архивировано 27 августа 2013 года.