NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dubovacborgen

Dubovacborgen (kroatiska: Stari grad Dubovac) är en kulturmärkt borg i Karlovac i Kroatien. Med rötter troligtvis från 1200-talet är den Karlovacs äldsta bevarade byggnadsverk och ett av stadens turistattraktioner. Borgen har sedan tillkomsten byggts om i omgångar och nyttjats för olika ändamål. Åren 1965–2007 förvaltades borgen av Karlovacs stadsmuseum som idag har en permanent utställning i dess kvadratiska försvarstorn. Borgen och utställningen är öppen för allmänheten. I försvarsverket finns därtill en restaurang. Etymologi Befästningens namn (Dubovac) kan härledas ur ordet "dub" (ek). Borgen är namngiven efter den ekskog som tidigare omgav den. Namnet Dubovac överfördes senare på det samhälle som växte fram kring borgen och som idag är en av Karlovacs stadsdelar. Historik Dubovacborgen är belägen på en kulle (185 meter över havet) vid floden Kupa i stadsdelen Dubovac, nordväst om Karlovacs historiska stadskärna. Det är oklart när borgen uppfördes men troligtvis var det under 1200-talet. Befästningen omnämns för första gången i skrift i kyrkliga dokument utfärdade år 1339. Arkeologiska fyndigheter antyder dock att platsen för borgen har en äldre historia som viktig försvarsutpost och boplats. Vid utgrävningar utförda åren 1958, 2001, 2004 och 2008 påträffades föremål från kopparåldern, sen bronsålder, tidig järnålder och antiken. Utgrävningarna visade därtill att det på platsen under den tidiga medeltiden hade etablerats en defensiv vallgrav. Dubovacborgen tillkom troligtvis på 1200-talet och uppfördes på uppdrag av medlemmar av Gorički- och Babonić-ätten. Historiska krönikor antyder att Dubovacborgen var i Zudar (Sudar)-ättens ägo från år 1387. Från år 1442 förvaltades den av hertigen och banen Stjepan Frankopan och hamnade kort därefter i Frankopan-ättens privata ägo. Från år 1544 ägdes och förvaltades borgen av Zrinski-ätten och från år 1576 av Gašpar Šubić Peranski. Från år 1671 till den franska ockupationen och administrationen år 1809 förvaltades borgen av lokala generaler. År 1837 hamnade den i greve Laval Nugent von Westmeaths ägo som lät renovera den i romantisk stil. År 1896 hamnade borgen i stadens Karlovacs ägo och öppnades då för allmänheten. Åren 1952–1963 renoverades borgen enligt ritningar av M. Stier från 1657 och grafiska illustrationer från slutet av 1700-talet. Renoveringsarbetena leddes av arkitekt Greta Jurišić. Beskrivning Dubovacborgen har en kvadratisk grundplan, tre cirkulära torn och ett kvadratisk försvarstorn. Stilistiskt är borgen ett kastell i renässansstil med gotiska inslag. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Dubovacborgen.
Замок Дубовац

Замок Дубовац (хорв. Utvrđeni grad Dubovac) — одна з найдавніших архітектурних пам'яток в Карловаці. Відомий завдяки своїй багатій історії та є свого роду хранителем історичної пам'яті хорватського народу. Замок Дубовац отримав свою назву на честь колишнього дубового лісу, яким він з давніх часів був оточений. Цікаво, що замок Дубовац набагато старіший за саме місто Карловаць. Коли Карловаць почав будуватися, Дубовац вже тривалий час височів над горою. У середньовіччі Дубовац розвивався як село з фортецею, що знаходиться на перетині найважливіших для свого часу річок і доріг. Перша згадка про місто зустрічається в 1339 році, коли в Дубовац приїжджає священик. Є також згадки про торговельні та комерційні підприємства, а також про руйнівне турецьке нашестя 1578 року. Ця навала практично спустошило Дубовац, біженці знайшли притулок на території швидко побудованого поселення Карловаць. Від їхнього міста зберігся лише замок. Реконструкції Остання реконструкція замку була проведена в 1961 році, в тому числі з ініціативи хорватського інституту управління ім. Грета Юрич, який і зайняв його приміщення. А з 1965 по 2007 замок був відданий Міському музею і у всіх його приміщеннях були розміщені експозиції, присвячені історії міста. Навіть в оглядових вежах було відкрито виставку «Про Купе і Корані». Для реконструкції замку в XX столітті використовувалися дуже важливі записи військових інженерів з Крей, зроблені в 1777 році. У цих документах описана структура замку і матеріали, які використовувалися при будівництві. Також там детально описувалися кутові вежі, двоповерхові вежі. Власники замку Власниками замку в різний час були аристократичні родини: Зудар (1387—1426), Франкопан (1442—1550) і Зринські (1550—1578), потім замок відійшов командуванню армії в Карловаці (1678—1810). У 1837 р. новий власник граф Лаваль Нуген перебудував замок у дусі романтизму. Галерея Примітки Джерела http://www.castles.info/croatia/ [Архівовано 19 лютого 2020 у Wayback Machine.] Замки Хорватії замок Дубовац Посилання http://www.castles.info/croatia/ [Архівовано 19 лютого 2020 у Wayback Machine.] Замки Хорватії замок Дубовац Gradski muzej Karlovac [Архівовано 24 квітня 2018 у Wayback Machine.]
Dubrava Hydroelectric Power Plant

Dubrava Hydro Power Plant is a large power plant in Croatia that has four turbines with a nominal capacity of 21 MW each, amounting to a total capacity of 84 MW. Overview The power plant, which uses Lake Dubrava as its reservoir, was completed in 1989. It is located near the village of Sveta Marija in Međimurje County, not far from Donja Dubrava municipality seat, on the county's border with Varaždin County. The reservoir is also divided between the two counties. It is operated by Hrvatska elektroprivreda. References
ГЕС Дубрава

ГЕС Дубрава — гідроелектростанція на півночі Хорватії на річці Драва. Розташована після ГЕС Чаковець та є нижньою у складі дравського каскаду. Під час будівництва станції, введеної в експлуатацію у 1989 році, річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 23,5 метра та довжиною 112 метрів, на яку пішло 54 тис. м3 матеріалу. Створений нею підпір призвів до появи витягнутого на 25 км сховища з об'ємом 16,6 млн м3, обабіч якого споруджено дамби довжиною 22,5 км. Зі сховища вода спрямовується в дериваційний канал довжиною 6,8 км, на якому розташована будівля машинного залу, після чого повертається до Драви. Машинний зал обладнано двома бульбовими турбінами потужністю по 38 МВт, які працюють при напорі у 17,5 метра. На початку 2010-х років виробництво електроенергії на ГЕС Дубрава коливалось від 325 до 511 млн кВт·год. Управління станцією здійснюється з диспетчерського центру дравського каскаду у Вараждині. Примітки
Ровин

Ровин произнасян още като Ровини или Ровиня (на хърватски: Rovinj; на италиански: Rovigno, Ровиньо) е град на Адриатическото крайбрежие на Хърватия. Разположен е на западния бряг на полуостров Истрия (Област Истрия) на около 50 км южно от границата със Словения. Градчето е едно от най-романтичните места по Адриатика и е популярен туристически курорт и активно рибарско пристанище. Истърският език, някога широко разпространен в тази част на полуострова, все още се говори от някои от жителите. В селището се намира изследователски център по История, който е институция под шапката на Съвета на Европа. Близостта на Венеция определя и голямото влияние в културата на региона от времето на Венецианската република, което се забелязва веднага от архитектурата на Ровин. География Ровин е единят от деветте града в област Истрия. Климатът е средиземноморски. Средната температура през януари е 4.8 °C (40.6 °F), а през юли 22.3 °C (72.1 °F). Средногодишна температура 16 °C (60.8 °F). Растителността е субтропична. Средногодишните валежи са 941 мм. Първоначално полуостровчето на което е разположен старият град е било остров разделен посредством канал от континенталния бряг. През 1763 каналът е запълнен. На неговото място днес е разположен централният градски площад. Ровинският архипелаг включва 22 островчета. История Районът е бил населен от илирийски племена преди да попадне под владичеството на Римляните, които го наричат Mons Rubineus, а по-късно Ruginium и Ruvinium. Последователно бива във владение на Византия до VI век, когато преминава под контрола на Равенския екзархат, а през 788 година става част от кралството на Франките. Следват няколко века управление на местни феодални владетели. От 1208 година селището е управлявано от Аквилиянсият Патриарх. В периода 1283 – 1797 година, Ровин става един от най-важните градове в област Истрия в рамките на Венецианската република. Бил е сериозно укрепен с фортификационни съоръжения и крепостни стени с три градски порти. Недалеч от кеят, днес могат да се видят остатъци от градската порта Balbi's Arch датирана от 1680 година. След падането на Венеция и известен период на присъствие на Наполеон I, Ровин става част от Австро-Унгарската империя до Първата Световна Война. Между двете войни градът е в рамките на Италия. От 1947 година територията е преотстъпена на Социалистическа република Хърватия в рамките на Югославската Федерация. Население Около 15 000 жители са постоянните обитатели на града и околността. 76% от тях са хървати. Като етнически групи сред останалите се определят: 16% италианци, сърби – 3,5%, албанци – 2,37% и босненци – 1,81%. Побратимявания Адрия, Италия (1982) Камайоре, Италия (1990) Леонберг, Германия (1990) Външни препратки Официален сайт Tourist association of Rovinj
Rovinj

Rovinj (en italià: Rovigno, en istriot: Ruvèigno o Ruveîgno) és una ciutat al sud-oest d'Ístria (Croàcia). Està situada en una costa accidentada i liderada per les roques i illots al sud del Canal de Lim, entre Poreč i Pula. En línia recta és a aproximadament 105 km de Venècia, 65 km de Trieste, 125 de Marina di Ravenna i 155 des del port d'Ancona. El centre té orígens preromans. Va ser durant segles una de les més importants ciutats d'Ístria, part de la Sereníssima República de Venècia. Després de la caiguda d'aquesta última i del període napoleònic, va passar a mans de l'Imperi Austrohongarès, que la va mantenir fins al final de la Primera Guerra Mundial. Pertanyia a Itàlia fins al Tractat de París (1947), quan va ser cedida a la República Federal Socialista de Iugoslàvia. La ciutat de Rovinj està dividida en 2 assentaments (Naselje): Rovinj (Rovinj) i Rovinjsko (Rovinjsko Selo) Referències
Roviño

Roviño, en croata Rovinj (pronunciado [rǒʋiːɲ] en italiano, y cooficialmente Rovigno en istriano Ruvèigno o Ruveîgno), es una ciudad de Croacia situada en el norte del mar Adriático y cuya población es de 13 562 habitantes (2007).​ La ciudad es oficialmente bilingüe en italiano y croata, por lo que ambos nombres de la ciudad son oficiales e igualmente válidos en esos dos idiomas. Historia Roviño figura en el registro histórico a partir de la Cosmografía de Rávena, del Anónimo de Rávena, escrita en el siglo VII d. C. y de la cual se cree que describe la situación al siglo V. En la Cosmografía, se denomina a Roviño, alternativamente, Ruvigno, Ruigno, Ruginio, y Revigno. La fundación del poblado por los romanos dataría entonces de entre los s. iii a v.​ En 1519, durante su viaje a Jerusalén, Juan del Encina hizo escala en Roviño, la cual incluyó en su Tribalgia (Roma, 1521): En el s. xviii Juan Botero Benes calificó a Roviño como la tercera mejor ciudad de la península de Histria.​ En 1810, ya Roviño contaba con telégrafo marítimo, señalado en derroteros de la Real Armada, entre Parenzo y Promontorio (en vía al sur desde Venecia).​ Después de las guerras napoleónicas, Roviño fue capital de la provincia de Istria en el Reino de Iliria cuando éste fue componente del Imperio austrohúngaro.​ En 1911, en el último censo que Austro-Hungría condujo en Roviño, el 97.8% de la población hablaba italiano.​ Roviño fue parte del Adriático que Claudio Magris compartió con Marisa Madieri.​ En 2009, se llevó a cabo en Roviño el foro de Patrimonio Marítimo del Mediterráneo de la AMMM, la Association of Mediterranean Maritime Museums (español: Sociedad de museos marítimos del Mediterráneo).​ Ubicación Se encuentra sobre la costa oeste de la península de Istria y es un destino turístico destacado, con varias islas cercanas y un activo puerto pesquero. Allí algunos residentes todavía hablan istriano o rovignese, una lengua romance antiguamente muy difundida en esta zona de Istria. El Marqués de Spínola, a cargo de un buque español, en 1796 estableció la latitud de Roviño en N 45°09'00'.​ Museos «The Batana House» (croata: Ekomuzeja Kuca o batani), es un museo fundado en 2004 consagrado al legado marítimo de Roviño.​ Galería Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Roviño. Asociación turística de Roviño Sitio oficial del pueblo de Roviño Museo de Roviño Guía de la ciudad de Rovinj
Rovinj

Rovinj (em italiano: Rovigno) é uma cidade da Croácia localizada na costa oeste da península da Ístria, mar Adriático. Com uma população de 14 234 habitantes (2001), Rovinj é um centro turístico popular e um ativo porto de pesca. Construída num esporão rochoso na costa ocidental da Ístria, Rovinj foi uma ilha antes de se ligar ao continente em 1763. Ligação externas Site Oficial da cidade de Rovinj - em croata e em italiano
Rovinj

Rovinj (în italiană Rovigno, în istriotă Ruvèigno, în latină Ruginium) este un oraș al cantonului croat Istria, având o populație de 14.294 de locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, orașul Rovinj avea 14.294 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (63,34%) erau croați, existând și minorități de italieni (11,25%), afiliați regional (10,51%), sârbi (4,16%), albanezi (2,71%) și bosniaci (2,06%). Apartenența etnică nu este cunoscută în cazul a 2,4% din locuitori. Din punct de vedere confesional majoritatea locuitorilor (71,09%) erau catolici, existând și minorități de persoane fără religie și atei (12,31%), ortodocși (3,91%), musulmani (3,55%) și agnostici și sceptici (1,22%). Pentru 6,8% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Note
Пореч (град)

Пореч (на хърватски: Poreč; на италиански: Parenzo) е град на Адриатическото крайбрежие на Хърватия. Разположен е на западния бряг на полуостров Истрия, Истрийска жупания, на около 30 км южно от границата със Словения. Една от основните забележителности в града е Еуфразиевата базилика, която е в Списъка на световното културно наследство на ЮНЕСКО. Селището е на възраст от почти 2000 години. Разположено е покрай залив, който е защитен от морето от малкия остров Свети Никола. Население Според преброяването от 2011 г. населението възлиза на 16 696 жители, основната част от които са хървати (74,8%), следват италианци (3,2%), сърби (3,4%), албанци (2,7%) и бошняци (1,95%). Бележки Галерия
Poreč

Poreč, en italià: Parenzo (en llatí: Parens o Parentium; alemany arcaic: Parenz; grec antic: Pàrenthos, Παρενθος), és una ciutat a la costa oest de la península d'Ístria, al comtat d'Ístria, a Croàcia. És el centre d'una comarca vinatera (malvasia). Centre d'estiueig i estació balneària, bisbat catòlic, conserva notables edificis medievals i renaixentistes i la cèlebre basílica Eufrasiana del segle vi, Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO. Geografia Porec-Parenzo és una de les ciutats més occidentals de Croàcia, situada en una estreta península que està protegida del mar per l'illa de Sveti Nikola. Constitueix, juntament amb les comunitats adjacents, la ciutat més gran i diversificada d'Ístria, després de Pula-Pola. El 2005 tenia al voltant de 10.500 habitants permanents, que durant els mesos d'estiu augmenten fins a 70.000 habitants. Referències
Poreč

Poreč (wł. Parenzo) – miasto w Chorwacji, w żupanii istryjskiej, siedziba miasta Poreč. W 2011 roku liczył 9790 mieszkańców. Miasto jest jednym z największych ośrodków turystycznych w kraju. W Poreču jest około 30 hoteli, a co roku nocuje tu 700 tys. turystów, czyli więcej niż liczba mieszkańców miasta (11 tys.) Historia Poreč został założony prawdopodobnie w V wieku p.n.e. przez Ilirów. W 177 p.n.e. osadę podbili Rzymianie i nazwali Julia Parentinum. W IV w. powstały mozaiki wczesnochrześcijańskie. Od 539 tereny te przypadły Cesarstwu Bizantyjskiemu. W latach sprawowania rządów przez Bizancjum (539–788) Poreč przeżywał czasy rozwoju. Wtedy to wybudowano słynną Bazylikę Eufrazjana, miejsce śmierci św. Maura, która w 1997 została wpisana na listę dziedzictwa kulturalnego UNESCO. Aż do 1267 miasto przechodziło z rąk do rąk, kiedy to w końcu władzę przejęli Wenecjanie. We wczesnym średniowieczu w mieście zaczęli osiedlać się Słowianie. W czasie panowania weneckiego miasto przeżywało stałe napady Turków i epidemie. W 1797 władzę objęli Austriacy. W 1861 obradował tu sejm (Istarski Sabur). Po I wojnie światowej całą Istrię przejęli Włosi, później po II wojnie światowej Poreč należał do Jugosławii, a po jej rozpadzie do Chorwacji. Miasta partnerskie Siófok Ludzie związani z Porečem Zobacz też Linia kolejowa Triest – Poreč Przypisy Bibliografia Sławomir Adamczak i Katarzyna Firlej – Chorwacja i Czarnogóra. Przewodnik, Wydawnictwo Pascal, Bielsko-Biała, 2005, ISBN 83-7304-388-8. Philippe Gloaguen – Chorwacja z serii Globtroter, Wiedza i Życie, 2006, ISBN 83-7184-521-9. Linki zewnętrzne oficjalna strona miasta Poreča (chorw. • wł.) Porec – Istria (chorw.) zdjęcia z Poreča na crolove.pl Międzynarodowy Festiwal Chóralny i Orkiestrowy w Poreč (ang. • niem. • wł. • pol. • fr. • hiszp. • ros.)
Poreč

Poreč (em italiano Parenzo; em latim Parens ou Parentium; em alemão Parenz e em grego clássico Πάρενθος) é um município na costa oeste da Ístria, na Croácia. Tem uma superfície de 139 km2, com uma linha de costa de 37 quilômetros de largura, que vai desde o Rio Mirna, perto de Novigrad, até Funtana e Vrsar, no Sul. Sua população (em 2001) era de 17 460 habitantes. A densidade demográfica é de 126 habitantes por km2. Seu principal monumento é a Basílica Eufrasiana, do século VI, um local que pertence à lista de Patrimônio Mundial da UNESCO, desde 1997. Poreč existe há cerca de dois mil anos e se espalha por uma baía protegida do mar pela pequena ilha Sveti Nikola (São Nicolau). Clima Situada na costa ocidental de Ístria e refrescada por brisas marítimas, o clima local é relativamente suave e livre do calor causticante do verão. O mês de julho é o mais quente, com temperatura máxima de 30°C, em condições de baixa umidade, enquanto que janeiro é o mais frio com temperatura média de 6°C. Há mais de 2 400 horas de sol ao ano, uma média de 10 horas ao dia, durante o verão. As temperaturas do mar podem alcançar 28°C, mais altas do que se poderia esperar, em comparação com a costa meridional da Croácia, enquanto que as temperaturas do ar são mais altas. A pluviosidade anual de 920mm é distribuída com certa regularidade por todo o ano, embora julho e agosto são meses muito secos. Os ventos são o bora, que traz o tempo frio e claro do norte no verão, e o frio siroco do Mediterrâneo, do sul, que traz a chuva. A brisa de verão que sopra da terra ao mar se chama mistral. Características físicas A caverna de Baredine, o único monumento geológico aberto em Ístria, está localizado nesta região. As estalagmites na caverna são conhecidas por suas formas curiosas. Uns dizem que se parece com a Virgem Maria, outros com a Torre de Pisa. A baía de Lim é um canal do tipo fiorde de 12 km de largura, criado pelo rio Pazinčica erodido no terreno em seu caminho até o mar. Depósitos de quartzo se encontram aqui, ocasionalmente. A paisagem é rica em vegetação mediterrânea, com bosques de pinho e arbustos verdes, na maioria das vezes de Quercus ilex e Arbutus unedo. Por gerações, a terra fértil de cor vermelho sangue (Crljenica) foi usada para a agricultura, sendo as principais culturas as de cereal, hortaliças, e azeitona. Atualmente a produção de comida orgânica é significativa, incluindo azeitonas, uvas e vinhos de qualidade como Malvazija, Borgonja, Merlot, Pinot, Cabernet Sauvignon e Teran. Referências Ligações externas Página web oficial Poreč - Turismo na Croacia Página web oficial de Turismo Página turística de Poreč Istria e seu povo Poreč exploração virtual em 3D Antiguidades postais de Poreč
Poreč

Poreč (italiană: Parenzo; latină: Parens ori Parentium; greaca veche: Πάρενθος, romanizat: Párenthos) este un oraș în cantonul Istria, Croația, având o populație de 16.607 de locuitori (2021). Demografie Conform recensământului din 2011, orașul Poreč avea 16.696 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (74,82%) erau croați, existând și minorități de sârbi (3,39%), italieni (3,23%), albanezi (2,67%) și bosniaci (1,95%). Apartenența etnică nu este cunoscută în cazul a 2,08% din locuitori. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor (77,25%) erau catolici, existând și minorități de persoane fără religie și atei (8,12%), musulmani (4,25%), ortodocși (3,45%) și agnostici și sceptici (1,03%). Pentru 5,2% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Monumente Bazilica "Eufrasiana" (catedrala), monument din patrimoniul mondial UNESCO Note
Jadro

Jadro, někdy též Solinčica (latinsky Iader) je říčka ve Splitsko-dalmatské župě v chorvatské Dalmácii. Celková délka říčky je přibližně 4,5 km. Říčka zásobuje pitnou vodou města Split, souměstí Kaštela a Trogir. Tok Jadro pramení v Dinárských horách Horní tok řeky Jadro, stejně jako její pramen, jsou chráněné jako ichthyological přírodní rezervace, částečně kvůli přítomnosti endemických druhů sladkovodního pstruha. Jadro protéká městem Solin, kde jeho ramena obtékají ostrov Panny Marie (chorvatsky Gospin otok), který je významným místem chorvatské historie a kultury. Obyvatelé Solinu řeku nazývají Solinska rika. Řeka ústí do Jaderského moře. Vody horního toku Jadra byly původním hlavním zdrojem vody pro starověké římské město, tvořené Diokleciánovým palácem (dnes součást historického centra Splitu). Také současné studie naznačují příznivou úroveň kvality vody prameniště řeky Jadro. Salmo obtusirostris salonitana je endemický druh pstruha žijícího v řece, který je ohrožen pstruhem duhovým. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Jadro na Wikimedia Commons Literatura TOMLJANOVIĆ, Tea. Endemska mekousna pastrva solinka (Salmo obtusirostris salonitana). Tusculum. September 2014, s. 215–224. Dostupné online [cit. 4 December 2018]. (chorvatsky)
Jadro

Der Jadro ist ein Fluss in Dalmatien, Kroatien, der durch die Kleinstadt Solin fließt. Seine Quelle befindet sich etwa 7 km nordöstlich der Stadt Split im Mosor-Gebirge und ist eine Karstquelle mit einer Kapazität von 3,5 bis 60 m³/s. An der Quelle beginnt der Diokletian-Aquädukt, der den Diokletianpalast mit Wasser versorgt hat. Die Länge des Flusses beträgt nur 4 km, jedoch bietet der Fluss ein sehr reichhaltiges Wasservorkommen für die umliegenden Ortschaften und er versorgt somit auch die Orte Split, Kaštela und Trogir mit Wasser. Die Menschen aus Solin nennen den Fluss auch "Solinska rika". Der Fluss ist die Heimat der gefährdeten Forellenunterart Jadra (Salmothymus obtusirostris salonitana). Einzelnachweise