NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Спомен-парк Раков Поток

Спомен-парк „Раков Поток“ је меморијално подручје унутар шуме Ступнички Луг код насеља Раков Поток у саставу општине Нови Загреб - запад. Процењује се да су у овој шуми усташе од 1941. до 1945. године убиле између 400 и 700 људи. Ово је друга, после Дотршћине, масовна гробница жртава фашистичког терора на подручју Загреба. Жртве су биле мучене, убијане или живе бацане у јаму, вапном поливани и затрпани. Уз антифашисте из Загреба, овде су сахрањени становници кордунске општине Ласиња. Неке од истакнутих личности НОП-а, које су овде нашле смрт, јесу: Јожа Влаховић, Анђела Цвитковић, Драгица Хотко, Никола Секулић, Крешо Ракић, Лео Иванец, Теодор Катић, Радован Белић, Радивоје Станисављевић (из Грачаца), др Драгомир Дракулић (из Карловца), Саво Булић, Катарина Бродарић, Славко Чор, Владимир Прекрат, Фрањо Белушић, Антун Мрак и многи други. Уз пут на улазу у Ступничку шуму налази се грубо сечени камени квадар, као путоказ који упућује на спомен-костурницу. На њему је уписан следећи текст: Види гдје почива четири стотине жртава фашизма 1941. године-Раков Поток. Иза тог споменика који упозорава на место које следи води поплочана шумска стаза до малог поплочаног проширења које је уједно и спомен гробница-костурница жртвама. На гробној плочи која је водоравно положена на земљу налази се металним уграђеним словима следећи текст: Види још Спомен-парк Дотршћина Референце
Théâtre national croate de Rijeka

Le Théâtre national croate Ivan de Zajc (en croate : Hrvatsko narodno kazalište Ivana pl. Zajca) est le théâtre principal de la ville de Rijeka en Croatie. Histoire Le premier théâtre de la ville adriatique a été construit en 1765. Au début des années 1880, le maire de Fiume décide de construire un nouveau théâtre municipal. Les travaux, confiés au célèbre atelier viennois Fellner et Helmer, commencèrent en 1883 et furent achevés deux ans plus tard. Les intérieurs ont été équipés des technologies les plus modernes, comme l'éclairage électrique. Le plafond de l'auditorium a été décoré par Franz Matsch et les frères Ernst et Gustav Klimt. Le 3 octobre 1885, le théâtre fut inauguré avec Aida de Giuseppe Verdi. Le 20 octobre 1946, après l'annexion de Fiume à la Yougoslavie, le premier opéra en langue croate y fut représenté, le drame pastoral Dubravka, d'Ivan Gundulić. En 1913, le théâtre fut nommé d'après Giuseppe Verdi et en 1946, il devint le Teatro del Popolo di Fiume, avec une compagnie italophone de la minorité italienne de l'ex-Yougoslavie d'abord, puis de Croatie et de Slovénie. Depuis 1953, il porte le nom du compositeur croate Ivan Zajc. Le nom actuel a été adopté en 1994. Le théâtre, qui rappelle celui de Zagreb, présente un pronaos et des colonnes et sculptures de style classique sur la façade. Les intérieurs sont de style néo-baroque avec des stucs dorés. Notes Bibliographie Croazia, Touring Club Italiano, 2017 Nensi Giachin Marsetić, Il Dramma Italiano: storia della compagnia teatrale della Comunità nazionale italiana dal 1946 al 2003, Volume 9 di Etnia / Centro di ricerche storiche, Rovigno. ISSN 0353-3271 Andreas Leben, Alenka Koron (a cura di), Literarische Mehrsprachigkeit im österreichischen und slowenischen Kontext, Tübingen (DE), Narr Francke Attempto, 2019. (ISBN 978-3-7720-8676-2) Liens externes Site officiel Ressources relatives au spectacle : Carthalia European Theatre Architecture Kunstenpunt Ressource relative à l'architecture : Structurae Source de traduction Portail du théâtre Portail de la Croatie
Teatro nazionale croato di Fiume

Il teatro nazionale croato Ivan de Zajc (in croato: Hrvatsko narodno kazalište Ivana pl. Zajca) è il principale teatro della città di Fiume. Storia Il primo teatro nella cittadina adriatica fu costruito nel 1765. Nei primi anni ottanta del XIX secolo il sindaco di Fiume Giovanni de Ciotta deliberò la costruzione di un nuovo teatro comunale. I lavori, affidati al celebre studio viennese Fellner e Helmer, iniziarono nel 1883 e terminarono due anni dopo. Gli interni della struttura furono dotati delle più moderne tecnologie, come ad esempio l'illuminazione elettrica. Il soffitto dell'auditorium fu decorato da Franz Matsch e dai fratelli Ernst e Gustav Klimt. La facciata, il cui caratteristico timpano fu disegnato dallo studio Kaufungen e Fritsch, mentre le sculture poste ai quattro angoli del tetto sono opera dell'italiano Augusto Benvenuti. Il 3 ottobre 1885 il teatro fu solennemente inaugurato con l'Aida di Giuseppe Verdi. Il 20 ottobre 1946, dopo l'annessione di Fiume alla Jugoslavia, vi fu rappresentata la prima opera in lingua croata, il dramma pastorale Dubravka, di Giovanni Francesco Gondola. Nel 1913 il teatro fu intitolato a Giuseppe Verdi per diventare nel 1946 Teatro del Popolo di Fiume, con al suo interno Opera e Balletto, Dramma Croato e Dramma Italiano, compagnia italofona della minoranza italiana in ex Jugoslavia prima e Croazia e Slovenia poi. Dal 1953 è stato intitolato al compositore croato Ivan Zajc. L'attuale nome viene assunto a partire dal 1994. Descrizione Il teatro, che richiama quello di Zagabria, presenta un pronao e colonne classicheggianti e nella facciata delle sculture di Augusto Benvenuti. Gli interni invece sono di gusto neobarocco con stucchi dorati. Note Bibliografia Croazia, Milano, Touring Club Italiano, 2017. Nensi Giachin Marsetić, Il Dramma Italiano: storia della compagnia teatrale della Comunità nazionale italiana dal 1946 al 2003, Volume 9 di Etnia / Centro di ricerche storiche, Rovigno. ISSN 0353-3271 Andreas Leben, Alenka Koron (a cura di), Literarische Mehrsprachigkeit im österreichischen und slowenischen Kontext, Tübingen (DE), Narr Francke Attempto, 2019. ISBN 978-3-7720-8676-2 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Teatro nazionale croato di Fiume Collegamenti esterni Sito ufficiale, su hnk-zajc.hr. Teatro nazionale croato di Fiume, su archINFORM. (EN) Teatro nazionale croato di Fiume, su Structurae.
Teatro Nacional Croata em Rijeka

O Teatro Nacional Croata em Rijeka ou Teatro Nacional Croata "Ivan pl. Zajc" (em croata: Hrvatsko narodno kazalište Ivana pl. Zajca u Rijeci) é um teatro em Rijeka, Croácia. História O edifício original do teatro remonta a 1765. Em 1805 foi reconstruido por Andrija Ljudevit Adamić. Em 1883 foi modernizado com projecto dos arquitectos Hermann Helmer e Ferdinand Fellner der Jüngere. Ligações externas Página oficial
Хорватский национальный театр имени Ивана Зайца

Хорватский национальный театр имени Ивана Зайца (хорв. Hrvatsko narodno kazalište Ivana pl. Zajca u Rijeci; известна также аббревиатура HNK Rijeka) — национальный театр в хорватском городе Риеке, значительный городской и региональный культурный центр. Носит имя композитора, дирижёра и педагога, уроженца Риеки Ивана Зайца. Первый театр в Риеке появился ещё в 1765 году. В 1805 году архитектор Андрея Людевит Адамич (Andrija Ljudevit Adamić) построил новое здание театра. В 1883 году городские власти Риеки заказали известному своими работами во всей Европе Бюро Фельнер & Гельмер осуществить модернизацию театрального помещения, после которой заведение под названием «Городской (коммунальный) театр» (итал. Teatro comunale) было открыто 3 октября 1885 года. В 1913 году заведение получило имя знаменитого итальянского композитора Джузеппе Верди — итал. Teatro comunale Giuseppe Verdi. С тех пор в театре действовала собственная труппа, и он работал на постоянной основе. За 3 десятилетия (1913—1943), за исключением периода Второй мировой войны, со сцены театра звучала исключительно итальянская речь. После включения Риеки в состав Хорватии 4 мая 1945 года, уже 10 мая со сцены театра Верди зазвучал хорватский язык; первым оратором был руководитель самодеятельного театра д. Джуро Рошич (dr. Đuro Rošić), уже потом симфонический оркестр заиграл гимн Хорватии, были исполнены сольные выступления, молодёжный хор запел хорватские патриотические и боевые песни. С тех пор в Риеке происходило бурное развитие нового театра оперы, драмы и балета. Ядром хорватской драматической труппы стало объединение театральных трупп «Царь Никола» (Nikola Car) и «Отокар Кершовани» (Otokar Keršovani); итальянская труппа Filodrammatica fiumana ставила итальянскую драму и классическую оперу; а музыкальный симфонический оркестр стал основой оркестра будущих оперы и балета. Администрация прилагала значительные усилия для создания хорватского театра в Риеке — по образцу Национального театра в Загребе и городских театров в других городах страны. Поэтому 4 января 1946 года в Риеке официально появился городской театр с драмой: выступления, опера и балет, проходили на хорватском и итальянском, а с мая в составе появился первый директор — Дж. Рошич. 20 октября 1946 года открылся первый театральный сезон театра Риеки — премьерой драмы «Дубравка» (Dubravka) Ивана Гундулича (в постановке Марка Фотеза / Marko Fotez). В 1953 году театру было присвоено имя хорватского композитора, дирижёра и педагога, уроженца Риеки Ивана Зайца (1832—1914). В 1968 и 1996 годах театру была присвоена премия Владимира Назора в области музыки. С 1991 года (с независимостью Хорватии) театр имени Ивана Зайца в Риеке получил статус национального (стал одним из 4-х подобных в стране). См. также Хорватский национальный театр в Загребе Хорватский национальный театр (Осиек) На Викискладе есть медиафайлы по теме Хорватский национальный театр имени Ивана Зайца Примечания Ссылки Веб-страница театра (хорв.)
Hrvaško narodno gledališče Ivana pl. Zajca na Reki

Hrvaško narodno gledališče Ivana pl. Zajca na Reki (hrvaško Hrvatsko narodno kazalište Ivana pl. Zajca Rijeka, kratica HNK Rijeka) je dramsko, operno in baletno nacionalno gledališče na Reki na Hrvaškem. Poimenovano je po hrvaškem skladatelju, dirigentu in pedagogu Ivanu (plemenitem) Zajcu. Vodstvo gledališča Intendantka: Dubravka Vrgoč Ravnatelj opere: Valentin Egel Ravnatelj baleta: Paolo Mangiola Ravnateljica hrvaške Drame: Petra Šegić Biljan Žic (v. d.) Ravnatelj italijanske Drame: Mirko Soldano (v. d.) Glej tudi Seznam hrvaških narodnih gledališč Sklici
Kroatiska nationalteatern i Rijeka

Kroatiska nationalteatern i Rijeka, formellt Ivan pl. Zajcs kroatiska nationalteater i Rijeka (kroatiska: Hrvatsko narodno kazalište Ivana pl. Zajca u Rijeci), vanligen kallad HNK Rijeka, är en teater, opera- och baletthus i Rijeka i Kroatien. Teatern är uppkallad efter den Rijekafödda kompositören och dirigenten Ivan Zajc. Den Kroatiska nationalteatern i Rijeka invigdes 1883 och är en av sex nationalteatrar i Kroatien. De övriga fem ligger i Zagreb, Split, Osijek, Varaždin och Zadar. Historia Den första teaterbyggnaden i Rijeka, dåvarande Fiume vilket tidigare var stadens officiella italienska namn, uppfördes 1765. I slutet av 1700-talet påbörjades byggnationen av en ny teater. Den nya teatern invigdes 1805 av den lokala handelsmannen Andrija Ljudevit Adamić (Andrea Lodovico Adamich). Under de nästkommande 80 åren gästspelade främst italienska och i mindre utsträckning tyska teatergruppen vid teatern. I slutet av 1800-talet eldhärjades flera teaterbyggnader i Europa. Inom Dubbelmonarkin började allt fler städer vidta säkerhetsåtgärder för att förhindra bränder. I Rijeka, en av Österrike-Ungerns viktigare hamnstäder, vidtog den kommunala ledningen åtgärder med hänsyn till vad som skett annorstädes. Teaterbyggnaden från 1805 ansågs inte uppfylla alla krav ur brandsäkerhetssynpunkt. 1883 fattade kommunen under ledning av borgmästaren Giovanni de Ciotta, barnbarn till Adamić, beslutet om att riva den gamla byggnaden och samtidigt uppföra en ny teaterbyggnad vid det dåvarande Ürmeny-torget. Den nya byggnaden skulle vara modern, samtida och uppfylla mellaneuropeisk standard. Arbetet tilldelades den välrenommerade wienska arkitektbyrån Fellner & Helmer som vid tiden stod bakom uppförandet av flera teatrar och operahus i Europa, däribland operan i Graz och Theater an der Wien. Den 3 oktober 1885 invigdes den nya teaterbyggnaden. Arkitektur Byggnaden som är uppförd i barockstil ritades av de österrikiska arkitekterna Ferdinand Fellner och Hermann Helmer. Byggnadens ornamentala utsmyckningar är gjorda av den venetianske skulptören August Benvenuti. Takmålningarna är gjorda av den österrikiska målaren Franz von Matsch i samarbete med bröderna Gustav och Ernst Klimt. Vid teaterbyggnadens huvudentré finns en park med en fontän och skulptur av den kroatiska skulptören Dušan Džamonja. I parken finns även en skulptur föreställande Ivan Zajc. Se även Wikimedia Commons har media som rör Kroatiska nationalteatern i Rijeka. Externa länkar Kroatiska nationalteatern i Rijeka (kroatiska) Referenser Noter
Хорватський національний театр імені Івана Зайца

Хорватський національний театр імені Івана Зайца (хорв. Hrvatsko narodno kazalište Ivana pl. Zajca u Rijeci; відомою є також абревіатура HNK Rijeka) — національний театр у великому хорватському місті Рієці, значний міський і регіональний (Далмація) культурний осередок. Має ім'я композитора, диригента і педагога уродженця Рієки Івана Зайца. Історія Перший театр у Рієці з'явився ще в 1765 році. У 1805 році архітектор Андрія Людевит Адаміч (Andrija Ljudevit Adamić) побудував нову будівлю театру. У 1883 році міська влада Рієки замовила відомому своїми роботами у всій Європі Бюро Фельнер & Гельмер здійснити модернізацію театрального приміщення, після якої рієцький театр під назвою Міський (комунальний) театр (італ. Teatro comunale) був відкритий 3 жовтня 1885 року. У 1913 році заклад дістав ім'я на честь славетного італійського композитора Джузеппе Верді — італ. Teatro comunale Giuseppe Verdi. Відтоді театральний заклад працював на постійній основі, тобто діяла власна трупа. Однак за весь цей час 3 десятиліть (1913—1943), за винятком періоду Другої світової війни, попри історичні перипетії даючи класичні оперні та драматичні вистави, зі сцени рієцького театру лунала винятково італійська мова і жодного разу хорватська. Після визволення Рієки (включення до складу Хорватії, 4 травня 1945 року) вже 10 травня зі сцени театру Дж. Верді залунала хорватська мова — першим промовцем був керівник самодіяльного театру д. Джуро Рошич (dr. Đuro Rošić), вже потому симфонічний оркестр заграв гімн Хорватії, були виконані сольні виступи, молодіжний хор заспівав хорватські патріотичні і бойові пісні. Відтоді відбувався бурхливий розвиток нового театру опери, драми і балету — у Рієці. Ядром хорватської драматичної трупи стало об'єднання театральних труп «Цар Нікола» (Nikola Car) і «Отокар Кершований» (Otokar Keršovani), з італійської трупи Filodrammatica fiumana постала італійська драма і класична опера, а музичний симфонічний оркестр став основою оркестру майбутніх опери та балету. Адміністрація докладала значних зусиль для створення хорватського театру в Рієці — за взірцем Національного театру в Загребі та міських театрів по інших містах країни. Відтак 4 січня 1946 року в Рієці офіційно постав міський театр з драмою: хорватською та італійською, оперою та балетом, а від травня у закладі з'явився перший директор — Дж. Рошич. 20 жовтня 1946 року відкрився перший театральний сезон Рієцького театру — прем'єрою драми «Дубравка» (Dubravka) І. Гундулича (у постановці Марка Фотеза / Marko Fotez), і це була перша вистава хорватською мовою, а 2 листопада того ж року — у Рієці давали першу хорватомовну оперу Нікола Шубіч-Зринський (Nikola Šubić Zrinjski) І. Зайца. У 1953 році Рієцькому театрові було присвоєно ім'я хорватського композитора, диригента і педагога уродженця Рієки Івана Зайца (1832—1914). Від 1991 року (з незалежністю Хорватії) театр імені Івана Зайца у Рієці дістав статусу національного (на той час один з 4-х таких у країні). Джерела та посилання Вебсторінка театру (хор.) Про театр на Вебсторінка театру (хор.) Історія театру на Вебсторінка театру [Архівовано 4 серпня 2011 у Wayback Machine.] (хор.)
Holy Spirit Church, Bale

Holy Spirit Church is a small church in Bale, a small hilltop town in the inland of Istrian peninsula in north-western Croatia. The church is remarkable for its colourful frescoes on the ceiling and walls. History The little church of Holy Spirit was built in the 15th century. Interior Its interior, constructed with regular stone blocks with stone pavement-slates, is decorated with fresco paintings by Albert from Constance. Together with usual scenes of the Christological cycle on the sanctuary side walls, Albert also painted the scene of the Throne of Mercy with the saints on the wall above the altar. The frescoes at the entrance of the church depict angels and hell. Sources
Most 25. maj

Most 25. maj, doslova Most 25. května (v srbské cyrilici Мост 25. мај) je silniční most přes řeku Dunaj, který spojuje Srbsko a Chorvatsko mezi městy Bačka Palanka (na severní, srbské straně) a Ilok (na jižní, chorvatské straně). Na srbské straně končí na mostě silnice M18 a na chorvatské silnice D2. Most se nachází na říčním kilometru 1297. Jeho délka činí 825 m. Slavnostně byl otevřen v roce 1974 za přítomnosti jugoslávské hlavy státu, Josipa Broze Tita. Datum 25. května v názvu mostu odkazuje na Den mládeže, který se slavil v SFRJ na narozeniny Josipa Broze Tita každý 25. květen. Slavnostní otevření betonového mostu s jedním jízdním pruhem v každém směru bylo veřejnou událostí, které se účastnilo na 70 000 lidí. Na výstavbu mostu bylo použito 7 300 m3 betonu, 2300 tun oceli a celkem stála jeho realizace 110 milionů tehdejších jugoslávských dinárů. Od roku 1991 se po odtržení Chorvatska od Jugoslávie stala hranice svazových republik, která prochází středem řeky Dunaje, hranicí státní. Na obou stranách mostu byly proto vybudovány hraniční přechody. Dne 4. dubna 1999 byl poškozen během bombardování Svazové republiky Jugoslávie letectvem NATO. Most byl následně rekonstruován a znovuotevřen dne 30. dubna 2002. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ilok–Bačka Palanka Bridge na anglické Wikipedii.
Ilok–Bačka Palanka Bridge

The Ilok–Bačka Palanka Bridge or the 25 May Bridge crosses the Danube at its 1297th kilometer, connecting the towns of Ilok, Croatia and Bačka Palanka, Serbia. It is the 825 meters long single-carriageway road bridge, built as a box girder construction. History It was opened in 1974 as the "25 May" Bridge, named after the birthday of Yugoslav leader Josip Broz Tito. The bridge was damaged by airplane bombs during the NATO bombing of Yugoslavia on 4 April 1999. After reconstruction, it was opened for truck and bus traffic on 30 April 2002. The bridge is a border crossing itself, and there is an additional land crossing nearby, towards the village of Neštin in the west. It is the terminal point of the Croatian D2 road and a part of Serbian road M18. See also List of bridges in Serbia List of crossings of the Danube References External links Closeup photo of the bridge
Most Ilok – Bačka Palanka

Most Ilok – Bačka Palanka ili Most 25. maj prelazi Dunav na njegovom 1297. kilometru, povezujući gradove Ilok (Hrvatska) i Bačku Palanku (Srbija). To je 825 metara dugačak cestovni most s jednim kolovozom, građen kao sandučasta gredna konstrukcija. Otvoren je 1974. godine kao Most "25. maj", nazvan po rođendanu Josipa Broza Tita. Most je oštećen avionskim bombama tijekom NATO bombardiranja Jugoslavije 4. travnja 1999. godine. Nakon rekonstrukcije pušten je u promet kamionima i autobusima 30. travnja 2002. Most je ujedno granični prijelaz, a u blizini se nalazi još jedan kopneni prijelaz prema selu Neštin na zapadu. Završna je točka hrvatske ceste D2 i dijela srbijanske ceste M18. Izvori Fotografija mosta izbliza Vanjske poveznice
Most Bačka Palanka – Ilok

Most Bačka Palanka – Ilok – most graniczny nad Dunajem łączący serbską Bačką Palankę z chorwackim Ilokiem. Most stanowi połączenie komunikacyjne dwóch regionów – Baczki i Slawonii. Jego długość wynosi 825 metrów. Do użytku oddano go w 1974 roku. Koszt budowy wyniósł 110 milionów dinarów. Uroczystego otwarcia przy obecności 70 tysięcy widzów osobiście dokonał Josip Broz Tito. Mostowi nadano nazwę „25 Maja”. 4 kwietnia 1999 most został uszkodzony w wyniku nalotów sił NATO. Remont zakończono 30 kwietnia 2002. Do tego czasu most pozostawał niedostępny dla cięższych pojazdów. Przypisy
Мост Илок — Бачка Паланка

Мост Илок — Бачка Паланка, претходно познат као Мост 25. мај, мост је на Дунаву који повезује градове Илок у Хрватској и Бачку Паланку у Србији. Дугачак је 825 метара. Отворен је 19. маја 1974. године под називом Мост 25. мај, по дану рођења Јосипа Броза Тита. Оштећен је, после вишеструких покушаја, током НАТО бомбардовања 4. априла 1999. године. Обновљен је три године касније, 30. априла 2002. године, и од тада су њиме поново почели да прелазе камиони и аутобуси, што није било дозвољено од 1999. године. Мост је уједно и гранични прелаз, а у близини постоји и додатни копнени прелаз, према селу Нештин на западу. Види још Списак мостова у Србији Списак мостова преко Дунава Референце Спољашње везе Фотографија моста изблиза Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (8. април 2018)
Міст Ілок—Бачка Паланка

Міст Ілок—Бачка Паланка, або Міст імені 25 травня — прикордонний бетонний міст завдовжки 825 м, який перетинає Дунай на його 1297-му кілометрі, з'єднуючи Сербію та Хорватію між містами Бачка Паланка (на північному боці) та Ілок (на південній стороні) і таким чином пов'язуючи сербський край Бачка з хорватським Сремом. Це автомобільний міст з однією смугою в кожному напрямку без розділювальної смуги, побудований як коробчастий балковий міст. Відкритий 1974 року як Міст імені 25 травня, названий на честь дня народження югославського вождя Йосипа Броза Тіто. Сам міст являє собою прикордонний перехід, а поряд є додатковий наземний перехід у напрямку села Нештин, що на заході. Це кінцева точка хорватської дороги D2 і частина сербського автошляху M18. Історія Для спорудження мосту було використано 7300 м3 бетону, 2300 т сталі, а вартість будівництва становила загалом 110 млн югославських динарів. 1974 року його урочисто відкрив особисто тодішній глава югославської держави Йосип Броз Тіто за присутності 70 тисяч глядачів. Дата 25 травня в назві мосту вказувала на День молоді, який відзначався у СФРЮ щороку 25 травня в день народження Йосипа Броза Тіто. З 1991 року, після відокремлення Хорватії від Югославії, кордон між союзними республіками, що проходив по середині річки Дунай, став міждержавним кордоном. Тому по обох кінцях мосту збудували прикордонні переходи. 4 квітня 1999 року міст пошкоджено авіабомбами під час бомбардування Югославії силами НАТО. 30 квітня 2002 року після реконструкції його повторно відкрили для руху вантажівок і автобусів. Примітки Посилання ‪Most Bačka Palanka – Ilok‬(‪618470169‬). OpenStreetMap. Процитовано 13 квітня 2023.
Ateljé Meštrović

Ateljé Meštrović (kroatiska: Atelijer Meštrović) är konstmuseum i Zagreb, Kroatien. Konstmuseet ligger på Mletačka 8 i Övre staden och är uppkallat efter den internationellt erkända skulptören och arkitekten Ivan Meštrović. I vad som tidigare var konstnärens hem och ateljé visas flera av hans verk. Utställningar I den permanenta utställningen visas marmor-, sten-, trä- och bronsskulpturer, reliefer, teckningar och grafik av Meštrović. Föremålen representerar fyra decennier av hans konstnärliga liv. Historia Efter att ha avslutat sina studier i Wien och efter att ha bott i Paris, Rom och Cannes återvände Meštrović 1919 som en hyllad och framgångsrik konstnär till sitt hemland. 1920 köpte han tre byggnader i Övre staden i Zagreb. De nästkommande åren anpassade han dessa byggnader så att de kunde tjäna som hans hem och ateljé. 1942 lämnade Meštrović landet och 1952 donerade han sitt forna hem till staten. Byggnaden anpassades så att den kunde tjäna som utställningslokal och 1969 öppnade Ateljé Meštrović helt för allmänheten. Byggnaden är idag kulturminnesmärkt. Referenser Noter