NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sankt Romuald och Alla Helgons kyrka

Sankt Romuald och Alla Helgons kyrka (kroatiska: Crkva svetog Romualda i Svih Svetih, italienska: Chiesa di San Romualdo e Ognissanti) är en kulturminnesskyddad romersk-katolsk kyrka i Rijeka i Kroatien. Den invigdes år 1934 och är belägen strax öster om huvudentrén till Kozalakyrkogården i stadsdelen Kozala. Historik Sankt Romuald och Alla Helgons kyrka uppfördes ursprungligen som votivkyrka för stupande italienska soldater från första världskriget. Utöver dess betydelse som religiös byggnad var den vid uppförandet ett politiskt projekt av nationell betydelse för det då fascistiska Italien som under åren 1924–1943 administrerade Rijeka, då officiellt kallat för sitt italienska namn Fiume. Den 3 januari 1921 begravdes 22 legionärer från den italienske nationalisten Gabriele D’Annunzios frikår och fem civila som dödats under den Blodiga julen år 1920 på Kozalakyrkogården. I samband med denna massbegravning höll D’Annunzio ett tal vid kyrkogården som senare skulle initiera tillkomsten av en krypta och kyrkan. Kryptan invigdes den 16 mars 1930 vilket var årsdagen för den italienske kungen Viktor Emanuel III:s besök i Fiume efter att staden år 1924 annekterats av Italien. Den 24 mars 1934 (tioårsjubileet av den italienska annekteringen av Fiume) invigdes den nya kyrkan. Arkitektur Sankt Romuald och Alla Helgons kyrka är uppförd i avantgardistisk nygotisk stil enligt ritningar av den lokale arkitekten Bruno Angheben. Kyrkan har en rektangulär grundplan och dess gavlar domineras av vertikala torn. Kyrkofasaden saknar överdriven utsmyckning och är tillverkad i vit kalksten från Vrsar. De två skulpturerna på fasaden som föreställer änglar är ett verk av Romolo Venucci. Kyrktornet är 65 meter högt och har hiss. Sankt Romuald och Alla Helgons kyrka har tre altare. Ovanför huvudaltaret som är tillägnat helgonet sankt Romuald reser sig ett ciborium i marmor. Korset ovanför huvudaltaret är ett verk av skulptören Edmondo Trevese. Mosaiken i huvudaltarets absid är ett verk av mästaren Edmondo Dal Zotto. I helgedomen finns även mosaiker av Ladislav de Gaussa som även är upphovsmannen bakom målningen i sakristian. Altaret i Borletti-kapellet är tillägnat Alla Helgon. Altartavlan är ett verk av milanesiske Giuseppe Valerio. I kyrkans krypta finns kvarlevorna efter 458 italienska soldater. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Romuald och Alla Helgons kyrka.
Maison vénitienne

La Maison Vénitienne, également connue sous le nom de Maison Whitehead, est un bâtiment historique de Rijeka en Croatie. Histoire Le palais a été érigé en 1888 selon les plans de l'architecte Giacomo Zammattio, un représentant de l'historicisme, à la demande de l'entrepreneur et ingénieur britannique Robert Whitehead, co-inventeur de la torpille. Le bâtiment se distingue par son style d'inspiration vénitienne sur la façade. Il présente un revêtement en briques, des fenêtres cintrées de différentes formes et un grand portail d'entrée au rez-de-chaussée. Galerie Notes Source de traduction Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Croatie
Casa Veneziana

La Casa Veneziana, nota anche come Casa Whitehead, è un edificio storico di Fiume. Storia Il palazzo venne eretto nel 1888 secondo i progetti dell'architetto Giacomo Zammattio, esponente dello storicismo, per volere dell'imprenditore e ingegnere britannico Robert Whitehead, coinventore del siluro. Descrizione L'edificio si distingue per lo stile di ispirazione veneziana utilizzato nella facciata. Presenta un rivestimento in mattoni, finestre ad arco variamente conformate e un grande portale d'accesso al pian terreno. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casa Veneziana
Casa Veneziana, Rijeka

Casa Veneziana (Venetianska huset) är ett kulturminnesskyddat palats i Rijeka i Kroatien. Byggnaden uppfördes åren 1883–1896 som ett privatpalats i historicistisk stil och ligger strax nordväst om Gamla stan i Rijeka. Palatset bär stildrag från den venetianska gotiken vilket givit upphov till dess namn. Idag tjänar Casa Veneziana som flerbostadshus. Historik och arkitektur Casa Veneziana uppfördes på uppdrag av den i Rijeka då bosatta brittiske industrimannen och ingenjören Robert Whitehead. Whitehead hade år 1856 flyttat till den då österrikiska (sedermera österrikisk-ungerska) hamnstaden Fiume (idag känt under sitt officiella kroatiska namn Rijeka) där han ägnade sig åt konstruktion och tillverkning av maskineri för krigsfartyg och senare tillverkning av torpeder. År 1883 inleddes arbetet med att uppföra Whiteheads privata residens i centrala Rijeka. Platsen som valdes för byggnaden var fram till 1800-talets andra hälft täckt med vingårdar och koloniträdgårdar. I samband med Rijekas urbanisering under 1800-talets andra hälft började en ny gata kallad Dolac ta form vid platsen. Längs med denna gata uppfördes representativa byggnader, däribland Whiteheads residens. För byggnadens tillkomst anlitades den från Trieste härstammande men i Rijeka mestadels verksamme arkitekten Giacomo Zammattio. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Casa Veneziana, Rijeka.﻿
Trsatkyrkogården

Trsatkyrkogården (kroatiska: Groblje Trsat) är en begravningsplats i Rijeka i Kroatien. Den kulturminnesmärkta begravningsplatsen är belägen i lokalnämndsområdet och stadsdelen Trsat. Begravningsplatsen invigdes år 1901 och sköts idag av det kommunala bolaget Kozala d.o.o.. Dess yta uppgår till 3,40 hektar och per den 31 december 2015 uppgick antalet gravsatta på begravningsplatsen till 20 825 personer. Arkitektur och utformning Trsatkyrkogårdens hortikulturella utformning med bland annat grönska och växtlighet mellan gravstenarna utgör ett viktigt exempel på landskapsarkitektur och ligger till grund för dess kulturmärkning. På begravningsplatsen finns flera gravstenar och familjegravar som utformats av lokala och nationella arkitekter, däribland Rendić, Emili, Kolacio, Sila, Trnski, Ramous, Turković och Klen. Se även Kozalakyrkogården Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Trsatkyrkogården.﻿
Hvars stadsmurar

Hvars stadsmurar (kroatiska: Hvarske gradske zidine), lokalt kallade "Stadmurarna" (Gradske zidine), är en äldre och i stora delar bevarad kulturminnesmärkt stadsmur i Hvar i Kroatien. Den uppfördes på 1200–1500-talet och utgjorde tillsammans med fästningen Fortica det medeltida Hvars främsta försvarslinje. Historik År 1278 blev Hvar en venetiansk besittning sedan Hvar-borna av egen fri vilja bett Republiken Venedig om beskydd. Uppförandet av de första stadsmurarna påbörjades samma år av den venetianska administrationen. Det är idag oklart om det på platsen för murarna tidigare existerat någon annan form av skyddsbarriär, till exempel palissader. Uppförandet av de nya murarna fortskred mycket långsamt. Detta styrks av ett venetiansk beslut från åren 1326–1327 som tyder på att Hvar-borna erbjöds betalning för slutförandet av de då ännu inte färdigställda stadsmurarna. Under medeltiden hade Hvar olika härskare, däribland den venetianske dogen, ungersk-kroatiska kungar och bysantinska kejsare. År 1420 befäste Venedig slutligen kontrollen över staden och den venetianska administrationen varade till republiken upplösnings år 1797. Under denna period tillbyggdes och utökades stadsmurarna. Stadsmurens utseende av idag härstammar från tillbyggnationen på mitten av 1400-talet. På grund av befolkningstillväxt expanderade Hvar utanför stadsmuren som redan på 1500-talet förlorade sin ursprungliga betydelse som försvarsverk. Beskrivning Hvars stadsmurar är uppförda i romansk stil och har tre bevarade fyrkantiga torn. Den består av två delar som båda utgår från Forticafästningen och sedan löper ned för bergsryggen i riktning mot centrum. Den västra muren löper från fästningen och lodrätt nedåt medan den östra muren gör en kantig båge på sin väg mot centrum. Stadsdelen innanför murarna kallas för Groda som på lokal dialekt betyder "Staden". Muren har fyra stadsportar: den sydvästra stadsporten Porta Maestra är huvudporten. Den sydöstra porten vid Biskopspalatset kallas för Jungfru Marias port, den västra Gojave och den östra Porta Badeor eller Gradno vrota med betydelsen "Stadsporten" på lokal dialekt. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Hvars stadsmurar.
Stadsloggian, Hvar

Stadsloggian (kroatiska: Gradska loža) eller Loggian (Loža) är en kulturmärkt byggnad och loggia i staden Hvar på ön med samma namn i Kroatien. Den historiska byggnaden var under renässansen en av de viktigaste offentliga byggnaderna i staden och under den venetianska administrationen av Hvar (1420–1797) tjänade den bland annat som domstolsbyggnad. Sedan 1900-talets början har den tjänat som spainrättning, kafé, läsrum, danshall och mötesplats för den nationella eliten. På byggnadens tak, Sankt Markus terrass, finns idag en restaurang. Beskrivning och arkitektur Stadsloggian är belägen i den västra delen av Sankt Stefans torg, framför Hotel Palace och väster om Klocktornet i centrala Hvar. Nuvarande utseende i renässans- och barockstil härrör från återuppbyggnaden i början av 1600-talet. Den eleganta fasaden med obelisker i miniatyr tillskrivs byggherren Tripun Bokanić. Historik Den första Stadsloggian i Hvar omnämns år 1289 och därefter i Hvars kommunstatut från år 1331 . Den ursprungliga loggians placering i staden är idag okänd. På 1400–1500-talet uppfördes en ny loggia på platsen för den nuvarande Stadsloggian. Den 19 oktober 1571 angrep de muslimska osmanerna staden Hvar som då skövlades och brändes ned. I attacken skadades loggian svårt men återuppbyggdes i början av 1600-talet. Stadsloggian låg i direkt anslutning till Rektorspalatset, den venetianske guvernörens residens som sedermera gav plats för vad som idag är Hotel Palace (ursprungligen Kejsarinnan Elisabeths rekreationshotell), och tjänade som domstolsbyggnad. I Stadsloggian hölls även offentliga auktioner för att driva in skatt- och tullinkomster. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Stadsloggian, Hvar.
Pokonji dol-stranden

Pokonji dol-stranden (kroatiska: Plaža Pokonji dol) är en strand i staden Hvar på ön Hvar i Kroatien. Den är belägen vid Pokonji dol-viken, mittemot Pokonji dol-holmen, drygt två kilometer sydöst om Hvars historiska stadskärna. Beskrivning Pokonji dol-stranden är en klipp- och grusstrand. Den är den till ytan största stranden närmast men ändå utanför Hvars stadsbebyggelse. Vid stranden finns två restauranger och möjligheter att hyra trampbåtar och kanoter. Stranden är utrustad med solstolar och parasoller. Den kan nås till fots, båt eller med fordon. Antalet parkeringsplatser vid stranden är begränsat. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pokonji dol-stranden.
Klocktornet, Hvar

Klocktornet (kroatiska: Kula sa satom), även kallad Leroj, är ett kulturmärkt klocktorn i staden Hvar på ön med samma namn i Kroatien. Det är beläget bredvid Stadsloggian vid Sankt Stefans torg i Hvars historiska stadskärna. Dess nuvarande utseende i renässans- och barockstil härrör från 1600-talet. Arkitektur och historik Klocktornet var ursprungligen en integrerad del av de medeltida stadsmurarna och ingick i det forna Rektorspalatset som i slutet av 1800-talet, början av 1900-talet, fick ge vika för det då nyinrättade Kejsarinnan Elisabeths rekreationshotell (dagens Hotel Palace). År 1466 utrustades tornet med ett ur och det har sedan dess lokalt kallats Leroj. I tornet finns även en klocka från år 1564 som är dekorerad med religiösa motiv. Se även Stadsklocktornet, Dubrovnik Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Klocktornet, Hvar.
Diokleciánův palác

Diokleciánův palác (chorvatsky Dioklecijanova palača) je starořímský palác v chorvatském Splitu, který byl vystavěn římským císařem Diokleciánem ve 4. století. Součástí paláce je také splitská římskokatolická katedrála sv. Domnia, nejstarší funkční katedrála na světě. Díky své historické hodnotě byl palác již v roce 1979 zapsán na Seznam světového dědictví UNESCO. Popis Diokleciánův palác obehnaný hradbami byl vystavěn na půdorysu pravoúhlého obdélníku o výměře 30 000 m² (přibližně 215 × 180 metrů). Vznikl původně jako komplexní soubor budov – římských vil, paláců, vojenských a správních budov, a také chrámů. Dnes tvoří jádro staré části přístavního města Split a od římských dob se postupně proměňoval na obydlenou pevnost, která byla vždy znovu přizpůsobována okolním kulturním podmínkám. V malých uličkách v útrobách paláce je několik muzeí, malých hotelů a penzionů, tvoří zde pouliční výtvarníci a hrají hudebníci. Od Zlaté brány na severu k Měděné bráně na jihu palácem prochází ulice Peristil, míjí někdejší Diokleciánovo mauzoleum (dnešní katedrálu sv. Domnia s vyřezávanými vraty od Andriji Buviny), dále je zde Jupiterův chrám (dnes křestní kaple sv. Jana) s velkolepým stropem, sloupová chodba, románské a benátské stavby, či dochované sochy od dalmatského mistra Jiřího ze Šibeniku. Historie V době, kdy se palác stavěl, město Split ještě nestálo – veškerá okolní zástavba vyrostla postupem času kolem tohoto paláce. Palác stojí dodnes v relativně zachovalém stavu. Císař Dioklecián byl jediný římský císař, který z vlastní vůle opustil svůj úřad společně se svým spoluvládcem Maximiánem. Stalo se tak v roce 305 po Kristu. Palác i po smrti Diokleciána zůstal v majetku římských císařů. Říká se, že poslední císař Západořímské říše, Julius Nepos, roku 475 našel v paláci útočiště. Když v 7. století území Kaštelů dobyli Avaři a Slované, uchýlila se část původních obyvatel do paláce. Tím započala proměna někdejšího císařského letního sídla na středověké město. Diokleciánovo mauzoleum bylo přestavěno na katedrálu zasvěcenou svatému Domniovi, světci, kterého císař Dioklecián nechal spolu s dalšími křesťany popravit. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Diokleciánův palác na Wikimedia Commons Galerie Diokleciánův palác na Wikimedia Commons
Sračinec

Sračinec je opčina v Chorvatsku, ve Varaždinské župě. V roce 2011 žilo ve Sračinci 3 897 obyvatel, v celé opčině pak 4 842 obyvatel. Opčina sousedí se Slovinskem. Části opčiny Sračinec – 3 897 obyvatel Svibovec Podravski – 945 obyvatel Reference
Sračinec

Sračinec es un municipio de Croacia en el condado de Varaždin. Geografía Se encuentra a una altitud de 180 m s. n. m. a 95 km de la capital nacional, Zagreb. Demografía En el censo 2011, el total de población del municipio fue de 4842 habitantes, distribuidos en las siguientes localidades:​ Sračinec - 3897 Svibovec Podravski - 945 Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.
Sračinec

Sračinec est un village et une municipalité située dans le comitat de Varaždin, en Croatie. Au recensement de 2001, la municipalité comptait 4 714 habitants, dont 98,73 % de Croates et le village seul comptait 3 725 habitants. Histoire Localités La municipalité de Sračinec compte 2 localités : Sračinec et Svibovec Podravski. Notes et références Voir aussi Articles connexes Municipalité de Croatie Liens externes Site officiel Portail de la Croatie
Sračinec

Sračinec falu és község Horvátországban, Varasd megyében. Közigazgatásilag Svibovec Podravski tartozik hozzá. Fekvése Varasd központjától 6 km-re északnyugatra, a Ptuj felé menő 2-es számú főút fekszik. Története A települést 1552-ben említik először, amikor a vinicai mezőn október 3-ánés 4-én vívott csata után Zrínyi Miklós és Székely Lukács jelentette, hogy a török az egész környéket kirabolta és felégette. Ambroz Gregorijanec horvát bánhelyettes jelentése az elpusztított falvak között megemlíti Sračinec falut is. A szörnyű pusztítást az írás szerint Ulema bég hadai követték el. 1553-ban az írják, hogy Sračinecen csak egy jobbágycsalád él. Az 1566-os adóösszeírásban a falut "Zrachynecz" alakban említik. 1567. december 31-én kelt oklevelében I. Miksa "Zrachynecz" falut Varasd városának adta. 1587-ben a falu a városnak és a varasdi Szent Miklós plébániának is adózik. Az adó mértéke 3 szekér fa, két kappan és hat kenyér. Az 1638-as egyházi vizitációban azt írják, hogy Sračinecen áll a Szent Mihály-kápolna, mely téglából épült, tornya van melyben egy harang található. A kápolnának sem sekrestyéje, sem előtere, sem burkolt padlózata nincs. Körülötte fekszik az elkerített temető. 1920-ig Varasd vármegye Varasdi járásához tartozott, majd a Szerb-Horvát Királyság része lett. 1961-től Sračinec önálló plébánia lett. 1991-től a független Horvátországhoz tartozik. 2001-ben a községnek 4714, a falunak 3725 lakosa volt, akiknek 98%-a horvát volt. Nevezetességei Mihály arkangyal tiszteletére szentelt római katolikus plébániatemploma 1925-ben épült a régi kápolna helyén. Sport A település labdarúgó klubját az NK Sračinecet 1949-ben alapították. Asztalitenisz klub Kosárlabda klub Tenisz klub Kick boksz klub Külső hivatkozások A község hivatalos oldala A község információs oldala Archiválva 2013. július 22-i dátummal a Wayback Machine-ben A plébánia honlapja Az alapiskola honlapja A helyi tenisz klub honlapja Archiválva 2012. november 12-i dátummal a Wayback Machine-ben Jegyzetek
Comuna Sračinec, Varaždin

Sračinec este o comună în cantonul Varaždin, Croația, având o populație de 4.842 de locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, comuna Sračinec avea 4.842 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (99,01%) erau croați. Apartenența etnică nu este cunoscută în cazul a 0,04% din locuitori. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor (97,46%) erau catolici. Pentru 1,38% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Note
Срачинец

Срачинец (хорв. Sračinec) — община с центром в одноимённом посёлке на севере Хорватии, в Вараждинской жупании. Население 3 725 человек в самом посёлке и 4 714 человек во всей общине (2001), в которую кроме Срачинца входит ещё и деревня Свибовец-Подравски. Подавляющее большинство населения — хорваты (98,73 %). Срачинец находится в 4 км к северо-западу от Вараждина на дороге Вараждин — Птуй. Эта дорога проходит по части бывшей римской дороги, соединявшей Птуй и Осиек. Вокруг посёлка располагаются обширные сельскохозяйственные угодья равнинной Подравины. Чуть северней посёлка проходит канал из Орможского водохранилища на Драве в Вараждинское. Примечания Ссылки Сайт посёлка Срачинец
Срачинец

Срачинец је насељено место и седиште општине у Вараждинској жупанији, Хрватска. До територијалне реорганизације у Хрватској налазио се у саставу бивше велике општине Вараждин. Становништво На попису становништва 2011. године, општина Срачинец је имала 4.842 становника, од чега у самом Срачинцу 3.897. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Срачинец је имало 3.613 становника, следећег националног састава: Спољашње везе
Sračinec

Sračinec är en ort i Kroatien. Den ligger i länet Varaždin, i den norra delen av landet, 60 km norr om huvudstaden Zagreb. Sračinec ligger 178 meter över havet och antalet invånare är 3 743. Terrängen runt Sračinec är platt. Runt Sračinec är det ganska tätbefolkat, med 160 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Varaždin, 5,3 km sydost om Sračinec. Trakten runt Sračinec består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Срачинець

Срачинець (хорв. Sračinec) — населений пункт і громада в Вараждинській жупанії Хорватії. Населення Населення громади за даними перепису 2011 року становило 4 842 осіб. Населення самого поселення становило 3 897 осіб. Динаміка чисельності населення громади: Динаміка чисельності населення центру громади: Населені пункти Крім поселення Срачинець, до громади також входить Свибовець-Подравський. Клімат Середня річна температура становить 10,25 °C, середня максимальна – 25,20 °C, а середня мінімальна – -6,72 °C. Середня річна кількість опадів – 882 мм. Примітки
Pumpspeicherkraftwerk Velebit

Das Pumpspeicherkraftwerk Velebit kroatisch Reverzibilna hidroelektrana Velebit, mit natürlichem Zufluss, liegt am Fluss Zrmanja, 10 km flussaufwärts der kroatischen Stadt Obrovac in der Gespanschaft Zadar und gehört dem Unternehmen HEP Proizvodnja, einem Tochterunternehmen von Hrvatska elektroprivreda. Es ist das einzige große Pumpspeicherkraftwerk in Kroatien, daneben existieren zwei weitere, deren Leistung deutlich geringer ist. Das 1984 in Betrieb genommene Kraftwerk verfügt über zwei Maschinensätze, bestehend aus jeweils einer Pumpturbine und einem synchronen Drehstrom-Motorgenerator. Diese haben jeweils eine Leistung von 138 MW im Turbinenbetrieb und 120 MW im Pumpbetrieb, zusammengenommen 276 MW bzw. 240 MW. Die Pumpturbinen sind für einen Durchfluss von jeweils 30 m³/s bei einer Fallhöhe von 517 m im Turbinenbetrieb bzw. 20 m³/s und 559 m im Pumpbetrieb ausgelegt. Als Unterbecken dient das Reservoir Razovac, das das Wasser der Zrmanja nutzt. Als Oberbecken das Reservoir Štikada, das auch weitere Zuflüsse (Opsenica, Ričica, Krivak und Otuča) nutzt. Das Oberbecken hat ein Volumen von 13,65 Mio. m³. Da das Kraftwerk auch natürliche Zuflüsse nutzt, ist die jährliche Stromerzeugung im Generatorbetrieb deutlich höher als der Stromverbrauch im Pumpbetrieb. Weblinks Einzelnachweise
Velebit Pumped Storage Power Plant

Velebit Pumped Storage Power Plant (Croatian: Reverzibilna hidroelektrana Velebit) is a pumped-storage power plant in Croatia that has two turbines with a nominal capacity of 138 megawatts (185,000 hp) each, having a total capacity of 276 megawatts (370,000 hp). As of 2015, it was one of three operational pumped-storage power plants in Croatia. The plant was designed by Elektroprojekt, Projektni Biro and Geoexpert, and constructed by Industrogradnja, Konstruktor, Hidroelektra, Pomgrad and Geotehnika. Turbines type: single-stage turbine-pump units: 2 turbine design head: 517 metres (1,696 ft) design pumping head: 559 metres (1,834 ft) turbine rating: 140 megawatts (190,000 hp) installed discharge: - turbine (2x30 cubic metres per second (1,100 cu ft/s)), - pump (2x20 cubic metres per second (710 cu ft/s)) References Sources Kosović, Saša. "Reverzibilna hidroelektrana Velebit" [Velebit Pumped Storage Power Plant] (in Croatian). University of Rijeka. Retrieved 14 May 2011. http://www.koncar-ket.hr/dokumenti/rhe-velebit-zamjena-opreme-sust-%20uprav.pdf Archived 2012-03-23 at the Wayback Machine (in Croatian) http://www.pbs.hr/index.php?option=com_content&task=view&id=9&Itemid=4 (in Croatian) http://www.koncar-ket.hr/dokumenti/Numericka%20zattita%20motor%20generatora%20u%20RHE%20Velebit.pdf Archived 2012-03-23 at the Wayback Machine (in Croatian) http://www.ie-zagreb.hr/clanci/clanciPDF/2003HKCigre/A1-12.pdf Archived 2007-06-11 at the Wayback Machine (in Croatian) http://www.gradri.hr/dokumenti/pgit/15-Okna.pdf Archived 2011-07-27 at the Wayback Machine (in Croatian)
ГЕС-ГАЕС Велебіт

ГЕС-ГАЕС Велебіт — гідроелектростанція на заході Хорватії, в Далмації. Машинний зал цієї дериваційної станції розташований неподалік від Обровац на березі річки Зрманья та сполучений тунелем із карстовим плато Грачац. На плато для збору води із річок Opsenica та Ričica, а також струмків Krivak та Otuča створені два водосховища: Opsenica об'ємом 2,7 млн м3 та Стікада об'ємом 13,65 млн м3. Останнє також виконує роль верхнього резервуару при роботі станції у режимі гідроакумуляції. Як нижній резервуар при цьому використовується водосховище Razovac на Зрманьї, об'єм якого становить 1,84 млн м3. Основне обладнання станції становлять дві турбіни загальною потужністю 276 МВт та два насоси загальною потужністю 240 МВт. На початку 2010-х років виробництво електроенергії на ГЕС Велебіт коливалось від 243 до 635 млн кВт-год. Примітки