NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zabok

Zabok je naselje na Hrvaškem, ki upravno spada pod Krapinsko-zagorsko županijo. Zgodovina Ime Zabok se v starih listinah prvič omenja leta 1335 v neki darilni listini ogrsko-hrvaškega kralja Karla I. Večji razvoj kraja pa se je pričel po izgradnji železniške proge. Gradnja poznobaročne župnijske cerkve sv. Jelene Križarice se je pričela leta 1782, s freskami je bila poslikana 1788, končana pa leta 1828. Tu stojita tudi dva dvorca. Prvi imenovan Dvorec Gjalski je menjal več lastnikov, od 19. stoletja je bil v lasti družine Babić iz katere izhaja tudi književnik Ljubo Babić, bolj znan s skrivnim imenom Ksaver Šandor Gjalski. Dvorec Brešćak pa je leta 1892 zgradil grof Kulmer. V tem dvorcu je leta 1947 pričela delovati Dječja bolnica za plučne bolesti. Demografija Sklici Glej tudi seznam naselij na Hrvaškem Železniška proga Grobelno - Rogatec d.m.
Забок

Забок је град у Хрватској у Крапинско-загорској жупанији. Према попису из 2001. Забок је имао 9.365 становника. Географија Површина града износи 34 km² Историја Име Забок јавља се у до сада познатим документима први пут 1335. године у повељи угарског краља Карла I којом, према препоруци славонског бана Микца, дарује посед Забок Петру, сину Нузлина, јер је дотадашњи власник Самсон умро без насљедника. Повељу је провео бан Микац, а 1345. потврдио ју је и насљедник краља Карла, краљ Људевит I. Становништво Број становника према попису из 2001. године износио је 9.365. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Забок је имало 2.881 становника, следећег националног састава: Славни људи Ксавер Шандор Ђалски, књижевник Споменици и знаменитости Црква Св. Јелене из 1805. године Дворац Гјалски Дворац Брачак Спорт Будокаи клуб БТИ Забок ‘Ђидара’ Забок Кошаркашки клуб Забок Ловачко друштво ‘Трчка’ Мотостарт јет-ски клуб Мото-спортски клуб Забок Мото-клуб ‘Загорје’ ФК ‘Регенерација Младост’ ФК ‘Ђалски’, Губашево ФК ‘Рудар’ Дубрава Забочка Риболовно друштво ‘Лињак’ Риболовно друштво ‘Сом’ Риболовно друштво ‘Жабец’ Стрељачко друштво ‘Текстилац’ Шаховски клуб ‘Полет’ Тениски клуб ‘Ђалски’ Женски рукометни клуб Стонитениски клуб Забок Види још Списак градова у Хрватској Списак градова у Хрватској по жупанијама Литература [1] Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године Gelo, Jakov (1998). Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima. Zagreb: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske. ISBN 978-953-6667-07-9. Спољашње везе Званични веб-сајт
Zabok

Zabok är en stad och kommun i Kroatien. Kommunen Zabok har 9 365 invånare (2001) och ligger i Krapina-Zagorjes län i centrala Kroatien. Historia 1335 nämns staden Zabok för första gången i ett dokument utfärdat av den kroatisk-ungerske kungen Karl I. Enligt detta dokument förlänades staden, på inrådan av den slavonske banen Mikac, till Petar, Nuzlins son. Nuzlins arvtagare antog efternamnet de Zabok och staden dominerades därefter av familjen under kommande århundraden. På 1400-talet antog familjemedlemmarna efternamnet Zaboky de Zabok. 1782 lät Sigismund Vojković-Vojkffy påbörja uppförandet av en kyrka i Zabok som stod klar 1805. I samband med avskaffandet av feodalismen tilläts tidigare livegna bönder att bosätta sig där de önskade. De flesta bosatte sig längs vägen som förbinder Gredice och Bračak men Zaboks nya centrum utvecklades kring kyrkan. Se även Wikimedia Commons har media som rör Zabok. Zaboks järnvägsstation Referenser
Забок

Забо́к (хорв. Zabok) — місто і муніципалітет на північному заході Хорватії в Крапинсько-Загорській жупанії. Місто стоїть на річці Крапині, залізнична станція. Площа міста — 34 км². Місто розташоване на головному перехресті у центрі Хорватського Загір'я. Забок є економічним осередком Крапинсько-Загорської жупанії. Назва Слово zabok означає «за боком», тобто за вигином річки. Вперше назва «Забок» трапляється у датованому 1335 роком тексті, згідно з яким король Угорщини Карл I подарував це місто Петару, синові Нузліна. Відтак родина Нузліна додала до свого імені словосполучення «de Zabok», і до XV століття її члени звались «Zaboky de Zabok». Історія У 1782 році Сигізмунд Войкович-Войкффі почав будівництво церкви св. Єлени в Забоку й закінчив його в 1805 році. З ліквідацією феодалізму колишнім кріпакам давали можливість вибрати своє місце проживання, і багато місцевих жителів селилося вздовж шляху, що з'єднує Гредіце і Брачак з осередком, який почав формуватися навколо церкви. Згодом тут постав новий міський центр. Забок досяг своїх теперішніх форм і розмірів уже після Другої світової війни, коли поселення витягнулось уздовж північної сторони місцевої залізниці. Населення Населення громади за даними перепису 2011 року становило 8 994 осіб, причому його 98% становлять хорвати. Населення самого поселення становило 2 714 осіб. Динаміка чисельності населення громади: Динаміка чисельності населення центру громади: Населені пункти Крім поселення Забок, до громади також входять: Брачак Бреги-Забоцькі Дубрава-Забоцька Грабровець Грденці Губашево Хум-Забоцький Якушевець-Забоцький Луг-Забоцький Мартинище Павловець-Забоцький Просеник-Губашевський Просеник-Зачрецький Реповець Шпичковина Тисанич-Ярек Клімат Середня річна температура становить 10,18°C, середня максимальна – 24,45°C, а середня мінімальна – -6,52°C. Середня річна кількість опадів – 940,00 мм. Освіта і культура У Забоку діє заочне відділення Загребського університету. Культурно-просвітницькі заклади міста: публічна бібліотека імені Ксавера Шандора Г'яльського; радіо «Забок» хор «Г'яльський» ("Gjalski"); міський духовий оркестр «Забок»; Забоцьке культурно-мистецьке товариство; щорічні «Дні Ксавера Шандора Г'яльського»; асоціація «Мраз» (Mraz). Відомі особистості В поселенні народилась: Влатка Оршаніч (* 1958) — хорватська оперна співачка. Пам'ятки церква св. Єлени (Crkva Sv. Jelene, 1805); садиба Г'яльського; садиба Брачак (Bračak); каплиця св. Антуна (Kapela sv. Antuna). Примітки Джерела та посилання Офіційна вебсторінка міста [Архівовано 21 червня 2012 у Wayback Machine.] (хор.) Вебсторінка Забока на сайті хорватського уряду
Ružica grad

Ružica grad ili Velika utvrda Orahovica je najveći sačuvani utvrđeni grad u Slavoniji i jedan od najvećih u Hrvatskoj. Ruševine ove utvrde svjedoče o razvijenoj kulturi u regiji od srednjeg vijeka do početka 21 stoljeća. Osobine Ružica grad je istodobno bio i utvrda, grad (u nazivlju na njemačkom: Burg), dvorac (Schloss) i tvrđava (Festung). Stoljećima ju se je nadograđivalo. Nije čisto Grad, jer ne postoje cjelokupni sustavi koji bi ga činili gradom. Nije dvor zbog toga što je izrazito obrambene namjene. Imala je više tornjeva, kula i bastiona te obrambenu crkvu (u njemačkom nazivlju Wehrkirche). Djelimice je oplemenjena umjetničkim elementima stare arhitekture. Lokacija Ružica grad se nalazi na sjeveroistočnom obronku Papuka (418 m) iznad sela Duzluka, nekoliko kilometara od grada Orahovice. Dvorac je bio strateški vrlo važan jer je imao veliki dio dravskog toka pod kontrolom. U neposrednoj blizini je cesta Kutjevo – Orahovica, koja povezuje dolinu Drave s Požeškom kotlinom. Ime Ime Ružica grad nije u potpunosti istraženo. Neki povjesničari ga povezuju s imenom sela Duzluk (tur. duzem – cvijeće, divlja ruža). Ruža je tada služila kao djevojački nakit. Drugi ga spajaju s mađarskim imenom srednjovjekovnog grada Orahovice ( "Raholcza"), u čijem je posjedu dvorac bio u srednjem vijeku. Povijest Prvi pisani spomen Orahovice datira iz 1228. godine, a povijesni spomen samog dvorca datira iz 1357. godine (kao kraljevska imovina). Do 1543. Ružica grad je u rukama raznih velikaša, kao što su Nikola Kont Orahovički (vjerojatni naručitelj izgradnje) i Lovro Iločki iz velikaške obitelji Iločki, zatim Ladislav Više, braća Pomanicki i drugi. U vrijeme Lovre Iločkog je bila važnim vojno-političkim objektom, zajedno s trgovištem (oppidum). Pod turskom vlašću (1543. – 1687.) dvorac je bio sjedište turskih trupa. Početkom 18. stoljeća Ružica grad gubi na važnosti, kao većina srednjovjekovnih utvrđenja. Od 18. do 20. stoljeća često je mijenjao vlasnike (barun Cordua, barun Fleischmann, grofovi Pejačevići, Dimitrije Mihalović, barun Gutman i dr.) Postojalo je pogrešno vjerovanje da su joj vlasnici bili Horvati (litvanski) zbog sličnosti imena posjeda koje su isti bili dobili (Rohovcz, Orihovcz). Izlošci Arheološki nalazi s ove lokacije izloženi su u Gradskom muzeju u Orahovici. Izvor Časopis Građevinar Arhivirana inačica izvorne stranice od 13. prosinca 2007. (Wayback Machine) Vanjske poveznice Krndija i Papuk Fotografije Legende o Ružici-gradu (video) Ružica grad Hrvatska tehnička enciklopedija
Nehaj (pevnost)

Pevnost Nehaj (chorvatsky Tvrđava Nehaj, také známá jako Kula (věž) Nehaj či Nehajgrad) je někdejší vojenská pevnost na návrší Trbušnjak obecně nazývaném Nehaj podle pevnosti nad chorvatským přímořským městem Senj v Licko-senjské župě. Pevnost uskoků, kteří ji využívali jako místo, odkud bránili město a přístav a připravovali útoky proti Turkům a Benátčanům. Historie Výstavba Pevnost byla postavena na kopci Trbušnjak, často obecně zvaném vrch Nehaj, v roce 1558 pod dohledem kapitána a generála chorvatské vojenské hranice Ivana Lenkoviće a kapitána Herberta VIII. z Auerspergu. Pro účinnější obranu nechal Lenković zcela zbourat všechny kostely, kláštery a budovy mimo hradby Senje, aby se v nich nepřátelé nemohli utábořit. Takto zanikl kostel a klášter sv. Petra a Templářský klášter sv. Jiří s kostelem stejného zasvěcení, jehož základy byly později objeveny v přízemí Nehaje. To kromě písemných dokladů potvrzují také stavební části, nápisy a další indicie zabudované do zdí dnešní pevnosti. Charakteristika tvrze Pevnost Nehaj má tvar krychle a je orientována na světové strany. Je 18 metrů vysoká a 23 metrů široká. Obvodové zdi silné 2 až 3,3 metru jsou postaveny z tesaných kamenných bloků. Směrem k vrcholu se zdi zužují a jsou zakončeny korunou s malými předsunutými věžemi na rozích a jednou nad vstupní branou na severní straně. Ve zdech je asi stovka střílen a 11 velkých dělových otvorů. V přízemí je nevelké nádvoří s cisternou, dále krb a místnosti pro posádku a zbraně. Posádka o síle sto mužů stačila k odražení útočníků a poskytovala obleženému městu Senj dostatečnou pomoc. Uvnitř pevnosti je cisternová studna, nad níž jsou tři erby: vlevo erb kapitána Ivana Lenkoviće s letopočtem výstavby tvrze, uprostřed je erb tehdejšího pána Senje rakouského arcivévody Ferdinanda I. a vpravo erb senjského hejtmana Herberta VIII. z Auerspergu. V přízemí po pravé straně bylo ohniště a kolem něj místnosti pro vojáky a zbraně. Zde jsou patrné základy malého raně románského kostelíka sv. Jiří z 11. století. Z vrcholu pevnosti měly stráže dobrý výhled do okolí a mohly sledovat přístupy k Senji po zemi i od moře a od svých spolubojovníků z ostrova a pobřeží přijímaly kouřové a světelné signály. Nehaj dnes Pevnost dnes slouží jako turistický cíl s restaurací a její vrchol slouží jako vynikající vyhlídka, ze které je výhled na chorvatské pobřeží a ostrovy Rab, Goli otok, Prvić, Cres, Krk a pohoří Učka a Velebit. V pevnosti Nehaj byla instalována trvalá expozice Senjski uskoci a Senjska primorska kapitanija a také stálé expozice senjské diecéze v průběhu historie města a šlechtické erby Senje. Pevnost spravuje Městské muzeum Senj. Nehaj je také symbolem města Senj a nachází se také ve stylizované podobě na městském znaku. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tvrđava Nehaj na chorvatské Wikipedii. Meridijani, broj 90, prosinec 2004. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu pevnost Nehaj na Wikimedia Commons TZ Grada Senja - Tvrđava Nehaj
Festung Nehaj

Die Festung Nehaj, auch Kula Nehaj (kroatisch für Der Turm Nehaj) und Nehajgrad (kroatisch für Die Stadt Nehaj), befindet sich auf dem Berg Nehaj in der Stadt Senj in Kroatien (Gespanschaft Lika-Senj). Sie ist eine gut erhaltene Festung aus dem 16. Jahrhundert und war Hauptsitz der Uskoken, einer militärischen Gemeinschaft christlicher (zuletzt mehrheitlich katholischer) Kriegsflüchtlinge. Geschichte Die Stadt Senj war bis ins 15. Jahrhundert im Besitz der kroatischen Familie der Frankopanen. Ob zu dieser Zeit auf dem Berg bereits eine mittelalterliche Burg stand, ist unbekannt. Bei der Rekonstruktion der Festung im Jahre 1965 fand man die Überreste der Kirche des heiligen Juraj aus dem 11. bis 12. Jahrhundert. Sie war bei einem Türkenüberfall 1520 abgebrannt und die Reste beim Festungsbau abgerissen worden. Bei den Ausgrabungen fand man die sogenannte Tafel von Senj, eine Tafel in glagolitischer Schrift aus der Zeit um 1100, die zu den ältesten kroatischen Schriftdokumenten zählt. 1539 wurde Ivan Lenković Senjer Hauptmann. Er berichtete an den kaiserlichen Hof über den Zustand der Festungsanlagen der Region und trat für den Bau einer Festung auf dem Berg ein. Nach Bereitstellung der Gelder durch Kaiser Ferdinand I. begann 1558 der Bau der Anlage. Alle außerhalb der Stadt Senj gelegenen Gebäude wurden auf Befehl Lenkovićs abgerissen und das Material beim Festungsbau verwendet. Die Anlage hat einen quadratischen Grundriss mit einer Seitenlänge von 23,5 m und eine Höhe von 18 m. In drei Wehrgeschossen sind 100 Schießscharten für Handfeuerwaffen und elf Geschützscharten angeordnet. Im zweiten Wehrgeschoss und auf der Dachplattform gibt es an allen vier Ecken vorkragende Halbtürme (Échauguette), die die Bestreichung der Flanken ermöglichen. Im Inneren der Festung gibt es einen engen Innenhof. Eng verbunden mit der Geschichte der Burg ist die Gemeinschaft der Uskoken, einer um 1500 entstandenen Gemeinschaft von Heiducken, die von den Osmanen aus ihren angestammten Gebieten vertrieben worden waren. Ihr Hauptsitz war zunächst Klis. Nach der Eroberung von Klis durch die Türken im Jahr 1537 wurde Senj der Hauptstützpunkt der Uskoken. Bis zu 1000 Bewaffnete konnte die Gemeinschaft aufstellen. An der Grenze des Habsburgerreiches angesiedelt, genossen sie als halbmilitärische Organisation zur Grenzsicherung die Unterstützung des deutschen Kaisers. So konnten sie über hundert Jahre ihre Unabhängigkeit bewahren. Im Kampf gegen die Fremdherrschaft waren ihre Gegner einerseits die Türken des Osmanischen Reiches und andererseits die Republik Venedig, die an der dalmatinischen Küste über ausgedehnte Gebiete verfügte. Galerie Sonstiges Die Festung Nehaj befindet sich heute in staatlichem Besitz und dient als Museum und Ausflugsziel. Bekannt wurde die Burg auch durch den Kinderbuch-Klassiker Die rote Zora und ihre Bande von Kurt Held. Auch in dessen Erstverfilmung ist die Burg zu sehen. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Kroatien Weblinks Offizielle Website der Festung Nehaj (deutsch) Einzelnachweise
Nehaj Fortress

The Nehaj Fortress (Croatian: Tvrđava Nehaj [tʋr̩dʑaʋa nexaj]) is a fortress on the hill Nehaj in the town of Senj, Croatia. Name The name Nehaj comes from the Croatian term Ne hajati, which means 'don't care'. In Croatian this fortress has also other names, which are: Kula Nehaj, what means Nehaj Tower, and Nehajgrad, what means Nehajtown. This name was given to the hill and the Fortress by the Uskoks, who built on the top of this hill the Fortress for defensive purposes. They gave the hill and the Fortress such a name because they wanted to emphasize to the citizens of the town of Senj, and all of those that lived in the vicinity of the town of Senj, that they should not worry that someone will conquer this hill or the Fortress as long as they are there. Description The fortress is 18 metres (59 ft) tall and 23 metres (75 ft) wide, and square shaped with walls averaging from 2 to 3 metres (6.6 to 9.8 ft) in thickness. There are five towers on top of the Fortress, and eleven large cannon openings along the walls. Inside the Fortress, there are displays of cannons and other household items, as well as a collection of costumes and weapons of the Uskoks of Senj. There is also an annual medieval festival that is held in Senj, and an important part of it is when the "Uskoks" march up to the fortress on horseback. There are also crafting workshops and other medieval themed attractions around the fortress at this time; as well as a detailed overview of its history. Today, the fortress serves primarily as a museum. With exhibits of weapons, clothing, drawings and models of various things from the time when the fortress was actively used. History The fortress was built by Croatian army general Ivan Lenković, a captain of the Uskoks, on the hill Nehaj. Finished in 1558, it was built on the remains of ruined churches, monasteries and houses which were situated outside of the walls of Senj. These buildings were scrapped since it was concluded that they would not survive anyway if they were outside the city walls, as the Ottomans would loot them or use them as housing during sieges. The fortress was mainly built to fight the Ottoman Empire, and to be used as a base for the Uskoks. Gallery See also List of museums in Croatia The Outsiders of Uskoken Castle References Footnotes Bibliography External links The official web-site of the Nehaj Fortress Archived 2008-03-03 at the Wayback Machine
Tvrđava Nehaj

Tvrđava Nehaj (poznata i pod nazivima Kula Nehaj te Nehajgrad) služila je kao vojna utvrda uskocima koji su je koristili kao mjesto s kojeg su branili grad Senj te pripremali napade na Turke i Mletke. Gradnja Utvrda je sagrađena na brdu Trbušnjak, često poznatom i kao brdo Nehaj 1558. godine, pod nadzorom kapetana i generala hrvatske Vojne krajine Ivana Lenkovića te kapetana Herbarta VIII. von Auersperga Turjaškog. Radi djelotvornije obrane Lenković je dao do kraja porušiti sve crkve, samostane i zgrade izvan zidina Senja kako se u njima ne bi mogli utaboriti neprijatelji. Tako su za gradnju Nehaja porušeni crkva i samostan Sv. Petar i templarski samostan Sv. Jurja s istoimenom crkvom, čiji su temelji kasnije otkriveni u prizemlju Nehaja. To uz pisane dokumente potvrđuju i dijelovi arhitekture, natpisi i druge starine ugrađene u zidine današnje tvrđave. Odlike tvrđave Tvrđava Nehaj je kockastog oblika, a usmjerena je prema glavnim stranama svijeta. Visoka je 18, a široka 23 m. Vanjski zidovi sagrađeni su od tesanih kamenih blokova, a debeli su od 2 do 3,3 m. Prema vrhu se sužavaju, te završavaju kruništem u kojemu je pet malih kutnih kula. U zidinama se nalazi oko stotinu puškarnica i 11 velikih topovskih otvora. Osim toga, tvrđava ima prizemlje s dvorištem i cisternom. U prizemlju se nalazi ognjište te prostorije za posadu i oružje. Posada od 100 vojnika bila je dovoljna da odbije napadače te je opsjednutom gradu Senju pružala odgovarajuću pomoć. U unutrašnjosti se nalazi cisterna – zdenac iznad kojega su tri grba: lijevo grb kapetana Ivana Lenkovića s godinom izgradnje tvrđave, u sredini grb austrijskog nadvojvode Ferdinanda I., tadašnjeg gospodara Senja, te desno grb senjskog kapetana Herbarta VIII. Auersperga Turjaškog. U prizemlju s desne strane nalazilo se ognjište, a uokolo prostorije za vojnike i oružje. Ovdje se vide temelji male ranoromaničke crkve Sv. Jurja iz XI. st. S vrh tvrđave su budne straže promatrale prilaze Senju s kopna i mora, te primale dimne i svjetlosne signale od svojih suradnika s otoka i obale. Značenje Nehaja danas Tvrđava se danas koristi u turističke svrhe, a njen vrh služi kao izvrstan vidikovac s kojega se pruža lijep pogled na Hrvatsko primorje i otoke Rab, Goli otok, Prvić, Cres, Krk te na planine Učku i Velebit. U tvrđavi Nehaj postavljena je zbirka Senjski uskoci i Senjska primorska kapetanija, stalne izložbe Senjske crkve kroz povijest i Gradski i plemićki grbovi Senja. Tvrđavom upravlja Gradski muzej Senj. Također, Nehaj je i simbol grada Senja te se u stiliziranom obliku nalazi i na grbu grada. Izvori Meridijani, broj 90, prosinac 2004. Vanjske poveznice TZ Grada Senja - Tvrđava Nehaj Nehaj Hrvatska tehnička enciklopedija
Nehaj-vár

Nehaj-vár (horvátul: Tvrđava Nehaj), vár Horvátországban, Zengg város területén. Fekvése A vár, mely Zengg szimbóluma, a város felett magasodó Trbušnjak-dombon áll. Története A 16. század első felében erősödtek a török támadások, melyek során a város egész környéke elpusztult. Maga Zengg a török által meghódított területekről menekülő lakosság menedékhelye lett. A török hódítás és a velencei terjeszkedés elleni védelem céljából szerveződött meg a kalózkodó uszkókok tengeri flottája, amelynek a város a központja lett. Ezen körülmények szükségessé tették egy modern, erős vár építését, mely a kikötőt is oltalmazza. Ivan Lenković uszkók kapitány és Herbert Auersperg zenggi kapitány parancsára meg is kezdődött az erőd építése, mely 1558-ra fejeződött be. Az építéshez az anyagot nagyrészt a vár helyén és környékén állt templomok, kolostorok és a város falain kívül álló házak falaiból nyerték. Az erőd építésekor pusztult el a Szent Péter-templom a pálos kolostorral és az ókori épületek maradványaival együtt. Az erőd oltalmában az uszkókok 17. század elejéig ellenálltak a török hódításnak, de rendszeresen fosztogatták a velencei hajókat is. 1617-ben a Velencei Köztársaság az ellene végrehajtott kalóztámadások megtorlásául elfoglalta az erődöt, az uszkókokat pedig szétkergette. A vár mai állapota Az erőd négyzet alaprajzú; oldalai 23 méter hosszúak, magassága 18 méter. A várba lépcsőkön, egy fahídon és egy szűk, kétrészes kapun át lehet bejutni. A falak vastagsága 2–3,3 méter, felül pártázatosak, rajtuk öt kis saroktorony áll. A falakon a kisebb puskalőréseken kívül tizenegy nagy, ágyúk számára kialakított lőrés biztosítja a védelmet. Belül, a várudvaron lévő ciszterna káváját három címer díszíti. Balra Lenković kapitányé, középen I. Ferdinánd osztrák császár, Zengg akkori uralkodójáé, míg jobbra Herbert Auersperg zenggi kapitányé látható. A földszinten a konyha a legénység szállásai és a fegyverraktár vannak. Itt láthatók a 11. századi Szent György-templom feltárt alapfalai. Az első emeleten voltak a tisztek és a várparancsnok szobái. A második emeleten voltak elhelyezve az ágyúállások, tizenegy nehéz ágyúval. Ma itt rendezik a város egyes kulturális eseményeit. A vár teteje kilátóként szolgál. A várőrség innen belátta a tenger és a szárazföld nagy területeit és füstjelekkel küldte jelzéseit a környező öblökben és szigeteken elhelyezett őrhelyekre. Innen nemcsak a partvidék messzi területeit, hanem a Rab, a Goli, a Prvić, a Cres és a Krk szigeteket, a Hegyvidék az Učka-hegység és a Velebit nagy részét is be lehet látni. A várban állandó kiállítás tekinthető meg a zenggi uszkókok és a zenggi kapitányság történetéről, egyháztörténeti gyűjteménnyel és a város nemesi címereiből összeállított tárlattal együtt, a városi múzeum igazgatása alatt. Galéria Jegyzetek Források Zengg város hivatalos oldala Archiválva 2020. szeptember 25-i dátummal a Wayback Machine-ben (horvátul) Zengg város turisztikai irodájának oldala (horvátul) A városi múzeum honlapja (horvátul) Branko Nadilo: Strateško značenje Senja i gradnja utvrde Nehaj (A Građevinar horvát építészeti folyóirat 2002. évi 1. számában) (horvátul) További információk Muemlekem.hu:Nehaj-vár
Fortezza di Nehaj

La fortezza di Nehaj (in croato Tvrđava Nehaj) è una struttura militare che sovrasta la cittadina croata di Segna. Storia e descrizione La fortezza fu costruita tra il 1553 ed il 1558 per volontà del comandante uscocco Ivan Lenković per contrastare le incursioni dei turchi e controllare il porto di Segna. Per realizzare la fortificazione furono impiegati materiali edilizi provenienti da chiese e monasteri della zona. La fortezza presenta una pianta quadrangolare con mura perimetrali di 23,5 metri di lunghezza e 18 d'altezza rinforzate da torri angolari a sporto. Le mura sono scandite da un centinaio di feritoie per armi fuoco leggere ed undici aperture per i cannoni. Bibliografia Croazia, Milano, Touring Club Italiano, 2017. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Fortezza di Nehaj