NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Вуковића језеро

Вуковића језеро (хрв. Вуковића врило), извор код засеока Вуковићâ у општини Цивљане. Једно је од највећих извора ријеке Цетине. Вуковића језеро је најзападнији од трију великих (Вуковића врило, Батића врило, Велико врило). Један је од сталних извора ријеке Цетине. Из њега се питком водом опскрбљује локално становништво. Особине Цетина извире на сјеверозападним падинама планине Динара и улива се у Јадранско море, као најдужа ријека у Далмацији. Врела Цетине обухватају изворе реке Цетине - има их бар седам, а истичу се три велика - Вуковића врело, Батичића врело, и Велико врело, познато и као Милашево врело Као и сви извори Цетине, заштићен је као хидролошки споменик природе од 1972. године. С осталим изворима чини чини цјелину Врела Цетине, површине 29,81 хектара. Овај низ кршких врјела облковао се је уз руб Пашког поља подно Динаре. Настала су на контакту непропусних лапора у пољу и водонепропусних вапненаца околне заравни. Узлазне су врсте. Бистра су и модрозелене боје. На површини је попут језерца, а у ствари је спелеолошки објект. Улаз у њу је димензија 10 x 10 метара. 2010. године забиљежено је загађење крупним комуналним отпадом. Велико језеро је језерски извор (лимнокрени) и узлазни извор, што је особина многих хрватских кршких ријека. Језеро ствара вода која преко уског сифона надире из подземља унаточ гравитацији. Оваква врјела често су врло дубока. Будући да вода у њих непрекидно дотјече, а из њега полако истјече, на површини није одмах ријека, него језеро. Због бистрине модрозелене су односно тиркизне боје, што долази од бјелине пијеска или стијена. Овакви извори још се називају воклишког типа, према Фонтејн-де-Воклеусу у Француској. Често настају на мјестима расједних плоча гдје је подземна вода под хидростатским притиском који ју тјера на површину. Историја У близини извора ријеке Цетине, налази се Нова Црква Вазнесења Господњег. Око старе цркве се воде полемике да ли то српска или хрватска средњовјековна црква што је учинило да је у току рата деведесетих година не сруши ни једна, ни друга страна. Ова ријека је према писању византијског цара Константина Порфирогенита (913—959), у раном средњем вијеку чинила границу између Срба и Хрвата. Референце Спољашње везе Фејсбук; Цетински крај
Mali Školj

Mali Školj je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju, ki pripada Hrvaški. Mali Školj, na nekaterih pomorskih kartah označen tudi kot Dolni Školj, leži v Velebitskem kanalu med otočkoma Veliki in Mali Ražanac. Njegova površina je manjša od 0,01 km². Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Jirkovského palác

Jirkovského palác (chorvatsky Palača Jirkovsky) se nachází v chorvatském městě Vukovar. Slouží jako budova Technické vysoké školy Leopolda Ružičky (Veleučiliště Lavoslav Ružička). Její adresa je Županijska 52. Jedná se o kulturní památku, která je evidována v katalogu chorvatských kulturních památek pod číslem Z-4034. Patrová budova má celkovou podlahovou plochu 2250 m2 Tvoří ji dvě části orientované severozápadním a jihozápadním směrem. Budova byla postavena v roce 1874. Původně sloužila jako hotel s restaurací (U černého koně – chorvatsky K crnom konju). Vlastníky byli Sofie a Josip Jirkovští, podle nich měla stavba také svůj název. Stavbu navrhl Karl Kaellcseny. Později dům koupil na přelomu století gróf Eltz a nechal k němu přistavět menší budovu. Nakonec zde sídlily různé úřady, např. finanční úřad, resp. daňová správa. V roce 1962 zde byla ustanovena hospodářská škola a od roku 2005 potom pro zmíněnou technickou školu. Reference
Sinčićův palác

Sinčićův palác (chorvatsky Palača Sinčić) stojí v chorvatském městě Poreč. Nachází se na adrese Decumanus 9. Budova je kulturní památka. Je evidována v katalogu chorvatských kulturních památek pod číslem Z-2436. Dnes v ní sídlí regionální muzeum (chorvatsky Zavičajni muzej Poreštine). Barokní palác byl vybudován v první polovině 18. století pro potřeby bohatého kupce Atonia Sinchiche. Výstavbu nákladné stavby financoval z prostředků, které získal sňatkem. Jednalo se o nejreprezentativnější budovu v tomto stylu ve městě ve své době; značně se odlišuje rozměry od řady okolních budov. Nápadný byl velký prostor v přízemí hned při vstupu, doplňovaly jej čtyři dalších menší místnosti. Další patra mají obdobné vnitřní uspořádání. Budova měla ve své době bohatě zdobené průčelí s balkony. Ve vlastnictví rodu Sinchichů byla až do druhé světové války, poté tento italský[zdroj?] rod opustil Istrii a stavbu získal jugoslávský stát. Muzeum zde bylo zřízeno v roce 1952. Jeho součástí je také lapidárium, v nádvoří jsou umístěny artefakty, které byly poškozeny při bombardování za druhé světové války. V 21. století byla budova kompletně obnovena. Literatura Loredana Tvrtković: Kulturni identitet grada Poreča i njegovo reprezentiranje javnosti (závěrečná práce) (chorvatsky) Reference
Kula Aquila u Pučišćima

Kula Aquila nalazi se u Pučišćima na otoku Braču, na adresi Obala Tripuna Bokanića 1. Opis Krajem 15. stoljeća obitelj Aquilla podigla je kulu uz more na sjevernoj strani luke Pučišća. Kvadratna dvokatna kula ima skarpu u podnožju odijeljenu oblim vijencem od ravnog zida. Na sjevernoj strani je ulaz na katu s ostacima mehanizma za spuštanje vrata, a nad njim je grb obitelji s orlom koji drži zmiju. Na plaštu zida su sačuvane puškarnice i otvori odušaka, a na gornjem dijelu je niz trostrukih konzola koje su nosile obrambeni zidić. Zaštita Pod oznakom Z-3825 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "javne građevine". Izvori
Batinovac

Batinovac ist ein See der Gruppe der „Oberen Seen“ im Nationalpark Plitvicer Seen in der kroatischen Gespanschaft Lika-Senj, unweit der Grenze zu Bosnien und Herzegowina. Geographie Der Batinovac-See befindet sich auf einer Höhe von etwa 610 Metern, ist fünf Meter tief und besitzt eine Fläche von circa 1,5 Hektar. Dabei hat er eine Länge von 140 Metern und eine Breite von 80 Metern. Der See wird mit Wasser aus den höher gelegenen Seen Okrugljak und Prošćansko durch einen alten, von Menschen geschaffenen Kanal versorgt. Ein Teil seines Wassers fließt über einen Wasserfall in den Galovac-See und ein Teil davon in kleinere Seen im Norden. Weblinks Einzelnachweise
Batinovac

Batinovac is a lake located in Plitvice Lakes National Park, part of the Upper Lakes group in Croatia. Description The lake is situated at an altitude of 610 meters. It has a surface area of 1.5 hectares and a maximum depth of 5 meters. Its length is 140 meters, and its width is up to 80 meters. The lake is surrounded by tall beech trees. A well-maintained path passes by a series of smaller waterfalls, where the formation of tufa is visible, created by moss and plants that accumulate limestone. Batinovac receives water from the upstream Okrugljak Lake and Prošćansko Lake through an old human-made channel. Part of its water flows over a waterfall into Lake Galovac, while the rest spills into smaller lakes located to the north. Well-marked trails from here lead visitors toward smaller lakes overgrown with reeds and numerous small waterfalls. The constant sound of water creates a calming atmosphere and allows visitors to enjoy the almost surreal beauty of the surrounding waterfalls. On a clear, sunny day, the experience and scenery leave a lasting impression. The name "Batinovac" or "Bakinovac" is said to have originated either from a local farmer named Batinić or from an old woman ("baka" in Croatian) who is said to have drowned in the lake. References
Batinovac

Batinovac je jezero u Nacionalnom parku Plitvička jezera, pripada u skupinu Gornjih jezera. Opis Nalazi se na nadmorskoj visini od 610 metara. Površine je 1,5 hektara. Najveća dubina je 5 metara. Njegova dužina iznosi 140 m uz širinu do 80 m. Jezero je okruženo visokim stablima bukve, a vješto proveden put vodi pokraj niza manjih slapova na kojima je vidljivo stvaranje sedre od sedrotvorne mahovine i bilja. Batinovac se opskrbljuje vodom iz jezera Okrugljak koje leži nad njim, te iz Prošćanskog jezera starim kanalom koji su stvorili ljudi. Dio njegove vode otječe slapom u jezero Galovac, a dio se prelijeva u sjeverno smještena manja jezera. Dobro prohodne staze odavde vode posjetitelje prema manjim s trskom obraslim jezerima, te bezbrojnim malim slapovima. Konstantan šum vode smiruje i omogućava posjetiteljima opažanje, gotovo nevjerojatnih slapova oko njih, još izraženijima. Pri jasnom i sunčanom danu zauvijek će zapamtiti taj prizor i raspoloženje, a čarolija trenutka bit će nezaboravna. Ime Batinovac ili Bakinovac je dobilo po seljaku Batiniću ili po nekoj baki, koja se u njemu utopila. Izvori Vanjske poveznice
Okrugljak (jezero)

Okrugljak je jezero u Nacionalnom parku Plitvička jezera, pripada u skupinu Gornjih jezera. Nalazi se na nadmorskoj visini od 613 metara. Površine je 4,1 hektar. Najveća dubina je 15 metara u podnožju Labudovačke barijere. Njegova dužina iznosi 260 m uz širinu do 100 m. Opis Na sjeverozapadnoj se strani u jezero Okrugljak ulijeva oko 7 m visoki slap vode iz Ciginovca, dok više od 20 m visoki Labudovački slap ukrašava dio preko 100 m široke presušene sedrene barijere ispod koje se nalazi špiljski park koji sadrži brojne šupljine, polupećine i pećine. Ispod samog slapa je ulaz u Janečekovu pećinu – dugu više od 50 m, ali pošto u sadašnje vrijeme dio slapišta pada na sam otvor ulaz više nije moguć. Ime je dobilo po svom okruglom obliku, te je također poznato pod nazivima Okrugljaj i Kruginovac. Vrela Vanjske poveznice
KBC Rijeka

Klinički bolnički centar Rijeka, treći po veličini klinički bolnički centar u Republici Hrvatskoj. Utemeljen je 1. ožujka 1982. spajanjem pet bolnica: Opće bolnice "Braće dr. Sobol", Opće bolnice "Dr. Zdravko Kučić", Dječje Bolnice Kantrida, Ortopedske bolnice Kraljevica i Kliničke bolnice za plućne bolesti Ičići. Danas je jedan od pet kliničkih bolničkih centara u Hrvatskoj i centralna je bolnička ustanova na području Istre, Primorja, Like i Gorskog kotara. KBC Rijeka je nastavna i znanstveno-istraživačka baza Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Rijeci, a sastoji se od 16 klinika, 5 kliničih zavoda i 4 centra, koji djeluju na 3 lokaliteta, s gotovo 2200 radnika. Organizacijske jedinice Klinike Klinika za anesteziologiju i intenzivno liječenje Klinika za bolesti srca i krvnih žila Klinika za dentalnu medicinu Klinika za dermatovenerologiju Klinika za ginekologiju i porodništvo Klinika za infektivne bolesti Klinika za internu medicinu Klinika za kirurgiju Klinika za maksilofacijalnu i oralnu kirurgiju Klinika za neurokirurgiju Klinika za neurologiju Klinika za oftalmologiju Klinika za otorinolaringologiju i kirurgiju glave i vrata Klinika za pedijatriju Klinika za psihijatriju Klinika za radioterapiju i onkologiju Klinika za urologiju Klinički zavodi Klinički zavod za kliničku mikrobiologiju Klinički zavod za laboratorijsku dijagnostiku Klinički zavod za nuklearnu medicinu Klinički zavod za patologiju i citologiju Klinički zavod za radiologiju Klinički zavod za transfuzijsku medicinu Zavodi Zavod za fizikalnu i rehabilitacijsku medicinu Zavod za palijativnu medicinu [1] Centri Centar za podvodnu i hiperbaričnu medicinu Centar za kliničku, zdravstvenu i organizacijsku psihologiju Centar za medicinsku fiziku i zaštitu od zračenja Centar zdravstvene njege Ostalo Objedinjeni hitni bolnički prijam Bolnička ljekarna Vanjske poveznice web-stranica KBC-a Rijeka
Trg tri bunara

Trg tri bunara je trg u Zadru. Nastao je u srednjem vijeku kad su Mlečani na sjevernom vrhu zadarskog poluotoka sagradili kaštel s obrambenim jarkom. Tada je porušen veći broj kuća kako bi se stvorio brisani prostor ispred kaštela. Na mjestu obrambenog kanala oko 1570. godine izgrađena je cisterna s tri bunarske krune po čemu je cijeli prostor dobio ime. Nedugo zatim sagrađena je i manja okrugla crkva Gospe od kaštela (zdravlja) koja je kasnije i produžena. Same bunarske krune su dosta mlađe, potječu iz 1751. godine i imaju barokni oblik. Prostor je nekada služio i kao obrambeni jarak oko Kaštela. Trg se brižljivo uređuje tek od 1865. godine kada je sagrađeno "Novo kazalište" na jugoistočnom dijelu trga kada ovaj dio grada dobiva na važnosti, pa je to bila prilika da se prostor trga ozeleni. Bunarske glave su zadnjih nekoliko desetljeća bile slabo vidljive na povijesnom trgu koji je korišten kao parkiralište. U neposrednoj blizini trga su: Palača Narodnog lista, također zvana palačom Bianchini. Prvi je objekt moderne arhitekture u Zadru. Crkva Gospe od Zdravlja (od Kaštela) Perivoj Gospe od zdravlja Obnova trga 2019./2020. Tijekom 2019. se krenulo s obnovom trga, u sklopu plana da se na cijelom tom prostoru, u skladu s konzervatorskim smjernicama, uvede novi prometni i komunalni red. Krajem 2019. završeni su istražni arheološki radovi na trgu. Konzervatori su otkrili razinu oštećenja trga i bunarskih glava. Nakon što su se uklonili desetljećima nasipani slojevi zemlje, konzervatori su utvrdili da je stanje bunara loše. Prvi bunarski zdenac, najbliže Lančanihm vratima, ostao je djelomično sačuvan u svom izvornom obliku, zajedno s djelomočno oštečenim dvjema stepenicama koje je izvorno imao. Druga i treća bunarska kruna, one prema Malom arsenalu, su tijekom godina, a najviše tijekom nasipavanja za vrijeme talijanske uprave, izgubile po jednu stepenicu. U svrhi vraćanja trga u izvorno stanje, kako bi ga se moglo funkcionalno rekonstruirati, bit će potrebno provesti dodatne intervencije u tom prostoru. Da bi cijeli Trg vratili u prvobitno stanje dvotračna cesta između Trga i perivoja će se pretvoriti u jednotračnu cestu, zbog čega će se morati minimalno prodrijeti u prostor perivoja. Cijeli prostor Trga tri bunara će se morati spustiti oko pola metra. Parkiralište na trgu se također planira ukinuti. Izvori Vanjske poveznice
Draškovićův palác (Karlovac)

Draškovićův palác v Karlovaci (chorvatsky Palača Drašković) je kulturní památka. Je evidována v katalogu chorvatských kulturních památek pod číslem Z-5505. Stojí na adrese Stjepana Radića 15. Budova byla postavena v roce 1828. Jejím vlastníkem byl gróf Janko Drašković, který zde sepsal politický program s názvem Disertacija iliti razgovor darovan gospodi poklisarom ve štokavském nářečí. V roce 1958 byla budova v rámci poslední vlny znárodněna. Později sloužila jako bytový dům. V jejím přízemí sídlil disco klub; za chorvatské války za nezávislost byl dům celkem čtyřikrát cílem minometné palby. V první polovině 21. století byla v havarijním stavu a rozpadá se. Byla prohlášena za nepoužitelnou k bydlení. Reference
Ekonomsko-turistička škola Karlovac

Ekonomsko-turistička škola Karlovac je četverogodišnja strukovna srednja škola. Škola izvodi tri programa: ekonomist, poslovni tajnik i hotelijersko-turistički tehničar. Nastava se izvodi u dvije smjene, u petodnevnom radnom tjednu. U školi se nalazi jedanaest klasičnih učionica, te četiri specijalizirane učionice za informatiku i daktilografiju s poslovnim dopisivanjem. Povijest Škola počinje s radom 8. srpnja 1919. godine kao Državna dvorazredna trgovačka škola po naredbi Povjereništva za prosvjetu Hrvatske i Slavonije u zgradi gdje se danas nalazi Osnovna škola "Braća Seljan". Sredinom 1930-ih godina škola seli u prizemnu zgradu uz Gimnaziju Karlovac. Treća lokacija škole bila je zgrada današnje Osnovne škole Dragojle Jarnević. 1949. godine škola seli u zgradu Gimnazije Karlovac. Nakon Drugog svjetskog rata škola radi u zgradi u kojoj se danas nalazi Tehnička škola Karlovac, u razdobljima do 1949., pa opet od 1959. do 1961. godine. Škola u svojoj trenutnoj zgradi na adresi Kurelčeva 2 radi od 1961. godine. 17. svibnja 2019. godine škola je obilježila stotu obljetnicu osnivanja u karlovačkom kazalištu Zorin dom. Izvori Kontakti, ss-ekonomsko-turisticka-ka.skole.hr, pristupljeno 7. ožujka 2026. Vanjske poveznice Ekonomsko-turistička škola Karlovac, službeno mrežno mjesto Stara službena stranica Arhivirana inačica izvorne stranice od 13. kolovoza 2010. (Wayback Machine)
Bjelovarski paviljon

Bjelovarski paviljon glazbeni je paviljon od bijelog bračkog mramora, najveći takav u Europi. Izgrađen je 1943. godine, u središtu Trga Eugena Kvaternika na mjestu starog gradskog bunara, za glazbene i kulturne događaje u Bjelovaru. Projektirao ga je bjelovarski arhitekt Zdenko Strižić. Paviljon je konstrukcijski obnovljen 2015. godine, kada je kompletno rekonstruiran s novim bračkim mramorom. Zbog svoje prepoznatljivosti i mjesta u središtu grada paviljon je zadobio titulu glavne bjelovarske znamenitosti. Godine 1778. u parku su postavljeni kipovi sv. Jelene Križarice, sv. Ivanu Nepomuku, sv. Tereziji Avilskoj i sv. Jurju. Dolaskom komunista 1945. godine kipovi su uklonjeni, a vraćeni su oko 2000. godine na prostor oko bjelovarskog paviljona. Galerija Povezani članci Katedrala sv. Terezije Avilske Barokni kipovi zaštitnika Bjelovara Izvori
Mala scena

Mala scena jest dječje kazalište u Medveščaku, u Zagrebu. Smatra se vodećim dječjim kazalištem u Hrvatskoj, a ujedno je i najstarije privatno kazalište za mlade u Hrvatskoj. Prvi hrvatski predsjednik Franjo Tuđman nagradio je osnivače, Vitomiru Lončar i Ivicu Šimića, Redom Danice hrvatske s likom Marka Marulića za poseban doprinos kulturi. Godine 2009. kazalište je dobilo Plaketu Grada Zagreba za svoj rad. Unatoč nekoliko bankrota kroz svoju povijest, kazalište se uspjelo održati na nogama, sa ukupno 126 premijera, 95 nagrada i 1 200 000 posjetitelja u trideset godina. Povijest Mala scena nastala je negdje početkom 1986. godine kada su zagrebački glumci Vitomira Lončar i Ivica Šimić, nezadovoljni stanjem i svojim statusom u kazalištu u kojem su bili uposleni, odlučili pokušati napraviti svoje vlastito kazalište. Prvu samostalnu predstavu Pričalo i Malena (njem. Blumen der Phantasie) odigrali su u Münchenu, na poziv gospodina Jürgena Flüggea, tada ravnatelja kazališta Schauburg, u travnju 1987. na njemačkom jeziku. Predstavu su zajednički radili sa Zvjezdanom Ladikom, a odmah nakon gostovanja u Njemačkoj, pridružio im se i Roman Šušković Stipanović. Bio je to početak Male scene koja je, kao kazalište, registrirana 1988. godine. Iste godine unajmili su prostor tadašnje mjesne zajednice na Medveščaku, adaptirali ga i tako dobili svoj dom. Kazalište Mala scena svečano je otvoreno 6. prosinca 1989., a prva predstava u novom prostoru, Prava stvar Toma Stopparda, premjerno je izvedena 9. prosinca. Od 1990. do 1993. kada je s Malom scenom surađivao i profesor Vlado Habunek, trudili su se održavati tri paralelna programa kazališta: "Večernju scenu", "Dječju scenu" i "Dramski studio". Profesor Habunek dao je veliki zamah kazalištu postavama dviju predstava: Dvostruka nevjera Marivauxa 1990. godine i Letice & Ljublist 1992. Nakon 1993. i sudjelovanja Ivice Šimića na režiserskom seminaru u Esslingenu, Njemačka, gdje se upoznao s najznačajnijim umjetnicima iz svijeta kazališta za djecu i mlade u Europi, Mala scena se sve više posvećuje radu za djecu i mlade. Mala scena je razvila vrlo snažnu međunarodnu aktivnost što je rezultiralo brojnim gostovanjima u inozemstvu, ali i organizacijom međunarodnih susreta u Hrvatskoj. Izvori Vanjske poveznice Službene internetske stranice Kazališta Mala scena Kuća Tolović (Medveščak 2 / Grškovićeva 1), Arhitektura Zagreba
Crkva sv. Anselma i Marcele

Župna crkva sv. Anselma i Marcele je sagrađena u 6 stoljeću u Ninu u Zadarskoj županiji. Opis Župna crkva svetog Anselima i Marcele sagrađena je u centru Nina u 6 stoljeću. Obnovljena 1070 godine za vladavine kralja Zvonimira. U povijesti crkva je uništavana više puta, zadnja obnova je bila u 18 stoljeću, što joj daje današnji izgled. Kapela sv. Marcele se naslanja na crkvu s bočne strane zvonika, zove se Gospa od Zečeva, datira iz 15 stoljeća. U kapeli se nalazi kip Gospe s božanskim djetetom. U unutrašnjosti kapele se nalazi nadgrobna ploča ninskog biskupa, renesansni rad Jurja Divnića. Kip je prenesen u Zadar 1646.pod navalom Mlečana, i 10 godina kasnije je vraćen u kapelicu gdje je i danas. Zvonik crkve je zapadno od crkve nekadašnje katedrale, izgrađen od klesanog kamena. Pretpostavlja se da zvonik datira iz 13 stoljeća, rekonstruiran u 17.stoljeću. U Ninu se posebno slavi Majka božja, koja se štuje kao Gospa od Zečeva, danas je Gospino proštenje nadbiskupije Zadarske. Izvori
Sankt Görans kyrka, Primošten

Sankt Görans kyrka (kroatiska: Crkva svetog Jurja) är en romersk-katolsk kyrkobyggnad i Primošten i Kroatien. Den är tillägnad sankt Göran och är belägen på Gamla stans högsta punkt. Kyrkan är stadens största och centrala helgedom. Dess grunder härrör troligtvis från slutet av 1400-talet men den har sedan dess byggts ut och utökats vid flera tillfällen. Nuvarande utseende härrör från den stora tillbyggnaden år 1760. Tillsammans med den omkringliggande kyrkogården utgör den en av Primoštens sevärdheter. Historik Första omnämnandet av kyrkobyggnaden på toppen av Gamla stan är från år 1681 då den dåvarande församlingsprästen Pavao Bernić lät skrivna in den i registerböckerna. Enligt äldre skrifter inledde den lokala församlingen sitt arbete år 1485 och det är föga troligt att det då skulle ha funnits en församling utan en kyrkobyggnad. Kyrkobyggnaden kallades tidigare Sankta Maria och den heliga Jungfru Marias kyrka. Detta sedan en viss Magdalena Butković den 3 november 1560 låtit testamentera en målning av Jungfru Maria till kyrkan. I samband med det accepterade församlingen Jungfru Maria som sin beskyddarinna. Församlingens nya (eller andra) beskyddare sankt Göran vars namn kyrkan än idag bär tillkom sedan Andrija Gracić Gracin den 26 juli 1685 låtit donera två fackelhållare till kyrkan. Den ursprungliga kyrkobyggnaden tillbyggdes och den äldre kyrkan fick därefter utgöra sakristia. År 1760 utökades kyrkan ytterligare och den nya utbyggnaden kunde invigas den 11 maj samma år. År 1815 invigdes ett nytt huvudaltare och 1929 klocktornet. Klockor till klocktornet beställdes från Venedig och anlände år 1930 då de med hjälp av mulor och träslädar drogs upp till höjden i Gamla stan där kyrkan låg. Tidigare hade kyrkan ett huvudaltare och fyra sidoaltare. Idag finns två altare kvar – Vår Fru av Loretos altare och Ivan av Trogirs altare. I kyrkan finns skulpturer förställande sankt Josef, sankt Antonius och sankt Blasius. Därtill finns bland annat en ikon av Jungfrun med silverinfattning. Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankt Görans kyrka, Primošten.
Zgrada hotela Bijela kuća u Bolu

Zgrada hotela Bijela kuća u mjestu Bolu, Šetalište Anđelka Rabadana 2, predstavlja zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Zgrada hotela „Bijela kuća“ u Bolu, građena za dominikansku gimnazijsku zgradu, podignuta je uz morsku obalu između bolske luke i poluotoka Glavice. Građena je prema projektu arhitekta Lavoslava Horvata od 1934. do 1936. i odraz je funkcionalističkog pristupa kojeg je promovirao arh. Drago Ibler na čelu grupe „Zemlja“. Izdužena kamena dvokatnica značajno je ostvarenje hrvatske moderne arhitekture. Gimnazija je djelovala i za talijanske okupacije kao jedina škola na hrvatskom jeziku u srednjoj Dalmaciji. 27.XI 1943. u njoj je održana je I. oblasna konferencija USAOH-a za Dalmaciju. Nakon 1963. preuređena je u hotel i danas potpuno zapuštena. Zaštita Pod oznakom Z-4065 zavedena je pod vrstom "nepokretno kulturno dobro - pojedinačno", pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "javne građevine". Izvori Vanjske poveznice
Ostaci ljetnikovca zadarske nadbiskupije Palac

Ostaci ljetnikovca zadarske nadbiskupije Palac nalaze se u općini Sukošan, u Zadarskoj županiji. Ljetnikovac je sagrađen u 15. stoljeću. Najznačajniji je primjerak ladanjske arhitekture. Građen je na umjetno nasutom otočiću usred uvale „donje more” od klesanog kamena i ožbukan je. Ljetnikovac župljani zovu Palac, a u njemu su boravili crkveni dostojanstvenici grada Zadra. Danas na to podsjećaju samo njegovi ruševni ostaci koji su sanirani. Svejedno ukazuju na njegovu nekadašnju velebnost. Dao ga je sagraditi zadarski nadbiskup Mafej Valaresso 1470. godine. Bila je to palača pravokutnog tlocrta na kat, monumentalnih dimenzija. Za vrijeme Kandijskog rata, poslužio je za zaštitu Sukošanaca i stanovnika okolnih naselja od turskih napada. Izvori