NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Catedrala Sfântul Domnius din Split

Catedrala Sfântul Domnius (în croată Katedrala Svetog Dujma) este o catedrală catolică situată la Split, în comitatul Split-Dalmația. Se află în interiorul palatului lui Dioclețian. Aparține Patrimoniului Mondial UNESCO, din 1979. Biserica propriu zisă este închinată Fecioarei Maria, iar clopotnița Sfântului Domnius. Împreună formează Catedrala Sf. Domnius. Istoric La început, catedrala era mausoleul împăratului roman Dioclețian și nu a fost convertit în biserică decât în 650 de către Ioan de Ravenna. În secolul al XII-lea a fost adăugată o campanilă, iar, în secolul al XVII-lea, mărirea catedralei s-a făcut prin construirea unei abside în cor. Arhitectură De formă octogonală, catedrala din Split reunește elemente romane antice și creștine. Clopotnița datează din secolul al XII-lea, dar a fost restaurată în 1908. Mobilier Canatele ușii de la intrare sunt ornate cu 28 de sculpturi în lemn (1214), reprezentând scene din viața lui Cristos, de la Buna Vestire la Înălțare. Au fost sculptate de către Andrija Buvina. Un document de arhive, Historia Salontina, Codex Papali, menționând instalarea canatelor la 23 aprilie 1214, este păstrat la Muzeul Național din Budapesta. Coloane aduse din Egipt la cererea lui Dioclețian, în secolul al III-lea, împodobesc interiorul catedralei. Arta creștină este îndeosebi reprezentată prin prezența unei catedre romane (secolul al XIII-lea), a două altare, dedicate sfinților patroni ai orașului, de notat sfântul Domnius și sfântul Anastase, precum și printr-un tezaur foarte bogat (bust-relicvariu, artă sacră, manuscrise prețioase etc.). Tezaur La primul etaj al sacristiei se află tezaurul catedralei, care conține moaște ale Sfântului Domnius, care au fost aduse la catedrală după moartea sa. Alte comori includ lucrări de artă sacră, cum ar fi pictura romanică Madona și Pruncul, din secolul al XIII-lea, obiecte precum potire și relicvarii din secolul al XIII-lea și până în secolul al XIX-lea și veșminte în masă din secolele al XIV-lea - al XIX-lea. Tot în Catedrala din Split este înmormântat călugărul Rogerius, de origine italiană, canonic de Oradea Mare, apoi arhiepiscop de Split, între 1250 și până la moartea sa, survenită în 1266. Cripta Sfintei Lucia Sub catedrală se află cripta Sfintei Lucia (în croată, Krypta Svete Lucije) care, după martirologiul roman, a suferit martiriul sub domnia lui Dioclețian. Galerie de imagini Note
Сплитский собор

Сплитский собор, Собор Святого Дуйма (Дуэ, Домна) — католический собор в городе Сплит, Хорватия. Кафедральный собор архиепархии Сплит-Макарска, памятник архитектуры. Древнейший действующий кафедральный собор мира. Основная часть собора — бывший императорский мавзолей. В числе прочих памятников Дворца Диоклетиана включён в список Всемирного наследия ЮНЕСКО. Собор обычно называют по имени святого Домна (хорв. Dujam, хорв. Duje), бывшего в III веке епископом Салоны, хотя ему посвящена лишь колокольня собора, а храм посвящён Деве Марии. Епископ Домн в числе других христиан стал мучеником в ходе гонений христиан при Диоклетиане в 303—304 годах. Собор находится в центре Диоклетианова дворца, его фасад обращён к западу и выходит на перистиль дворца. Сплитский собор состоит из трёх частей, построенных в разные эпохи. Основная часть храма — восьмиугольный в плане бывший мавзолей императора Диоклетиана, возведённый на стыке III и IV веков. Хоры собора построены в XVII столетии. Высокая колокольня рядом с собором была возведена в 1100 году и перестроена в 1908 году. Несмотря на различие эпох, все части собора построены из одних материалов — туфа, добытого в местных реках и белого известняка с острова Брач. Интерьер Несмотря на переделку здания бывшего мавзолея в христианский собор, архитектура строения и ряд элементов интерьера сохранились неизменными. Два ряда колонн внутри собора поддерживают богато декорированные фризы. В римскую эпоху купол мавзолея был украшен мозаикой, однако от неё ничего не осталось. Саркофаги императорской четы располагались в центре сооружения, они были уничтожены в VII веке. На фризе под куполом сохранились барельефы Диоклетиана и его жены Приски в лавровых венках. Из числа предметов искусства христианского периода особо ценны деревянные дверные створки XIII века при входе в церковь. Они имеют размеры 5,3 на 3,6 метра и богато украшены гравировкой. На каждой створке выгравировано по 14 сцен из жизни Христа, все изображения окаймлены сложным орнаментом. Каменная кафедра слева от входа выполнена в XIII веке в романском стиле. В боковой часовне Св. Дуэ в юго-восточной нише собора находится готический алтарь XV века, авторства Бонино из Милана. Алтарь часовни Св. Станислава в северо-восточной нише с резным рельефом, изображающим бичевание Христа, выполнен Юраем Далматинцем. Северный алтарь более поздний, создан в 1767 году Г. Морлаитером в стиле барокко. Главный алтарь собора создан одновременно с хорами в XVII веке. Крипта собора также имеет римское происхождение, в христианский период здесь была устроена часовня Святой Луции. В сокровищнице собора хранится богатая коллекция предметов церковного искусства: ковчеги с мощами, иконы и т. д. Кроме того в собрании представлено большое количество ценных средневековых книг и рукописей. В память Святого Дуйма ежегодно 7 мая совершается крестный ход вокруг Сплита. Литургию служат на церковно-славянском, по глаголическим книгам. При титовской власти крестный ход совершался только вокруг Сплитского собора, вокруг города было запрещено. Литература Хорватия. — Вокруг Света. — 2006. — С. 203—205. — ISBN 5-98652-047-5. Ссылки Сплит. Документальный фильм Ю. А. Сенкевича, 1997.
Katedralen i Split

Katedralen i Split, officiellt Sankt Domnius katedral (kroatiska: Katedrala svetog Duje), är en romersk-katolsk katedral i Split i Kroatien. Den är tillägnad stadens skyddshelgon Sankt Domnius och är domkyrka i Split-Makarskas ärkestift. Den ligger vid Peristylen i Diocletianus palats och består av ett byggnadskomplex som utgörs av vad som ursprungligen var den romerske kejsaren Diocletianus mausoleum och en senare tillkommen kampanil. Diocletianus mausoleum uppfördes år 305 och transformerades på 600-talet till en kristen helgedom. Det ursprungliga mausoleet har inte förändrats nämnvärt sedan tillkomsten och katedralen är därmed en av de äldsta i Europa som fortfarande är i bruk och som kontinuerligt har tjänat som domkyrka i sin ursprungliga struktur. Sankt Domnius katedral är en av Splits främsta landmärken och turistattraktioner och dess klocktorn finns avbildat i Splits stadsvapen. I dess sakristia finns Split-katedralens skattkammare. Diocletianus mausoleum, katedralens exteriör och interiör Vad som sedan 600-talet utgör Sankt Domnius-katedralens centrala del var ursprungligen den romerske kejsaren Diocletianus mausoleum. Det forna mausoleets ursprungliga oktagonala form är i det närmaste oförändrad sedan tillkomsten. Byggnaden är omgiven av tjugofyra kolonner vars ursprungliga syfte var att ge stöd åt taket. Interiören är rund med två rader av kolonner och en fris. Kolonnraden består av åtta korintiska monumentala kolonner som löper längs med väggarna. Ovanför dessa ytterligare en rad med mindre kolonner. En kupol som tidigare var täckt med mosaik utgör byggnadens tak. Den monumentala portalen i trä och predikstolen i sten från 1200-talet representererar de äldsta minnesmärkena i katedralen. Koret från 1700-talet är möblerat med sittplatser från 1200-talet i romansk stil. Sittplatserna är dekorerade med en målning som representerar Guds moder med helgon och donatorer. Källor Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Katedralen i Split.
Уние (аэропорт)

Аэропорт Уние (ИКАО: LDPN) находится в юго-западной части о. Уние. Открыт в 1996 году компанией «North Adria Aviation». 2. августа 1999 года авиакомпанией North Adria Aviation было организовано пробное воздушное сообщение между аэропортом Уние и аэропортом Лошинь (время в пути составляло около 10 минут). В некоторых источниках также указывается, что запуск данной авиалинии сделал о. Уние первым островом Адриатики с ежедневным авиасообщением. С 9. мая 2005 года работу аэропорта обеспечивает управляющая компания аэропорта Лошиня, «North Adria Aviation» прекратила обслуживание аэропорта в связи с банкротством. В 2007 году выполнено ограждение территории аэропорта. Летом 2013 года аэропорт был закрыт «из-за проблем с имущественными и правовыми отношениями». В настоящий момент функционирует, принимая малые воздушные суда в основном частной авиации. Примечания
Pažský most

Pažský most (chorvatsky Paški most) je silniční most, který zajišťuje dopravní napojení ostrova Pag (podle něhož je i pojmenován) s chorvatským vnitrozemím. Vybudován byl mezi obcemi Miškovići a Rtina. Překonává úžinu Ljubačka vrata a je součástí silnice D106. Za užití mostu se neplatí žádné poplatky.[zdroj?] Výstavba mostu byla realizována v souvislosti s rozvojem turistiky na jaderském pobřeží Dalmácie. V roce 1960 navštívila ostrov Pag tehdejší hlava státu Josip Broz Tito, který podpořil myšlenku jeho výstavby. Stavební práce na mostu probíhaly v následujících letech. Na staveništi pracovalo až 160–170 lidí při nejvyšší míře intenzity prací. Ve své době se díky monumentálnímu oblouku most řadil mezi světové seznamy velkolepých mostů. Most byl budován nejen v náročném terénu, musel ale obstát i případné bouře, které z moře směrem k ostrovu Pag často přicházejí. Most byl dokončen dne 17. listopadu 1968. Obloukový most byl zbudován z armovaného betonu. Dlouhý je 301 metrů, široký 9 metrů, oblouk je dlouhý 193 metrů. Vybudovala jej jugoslávská společnost Mostogradnja podle návrhu inženýra Iliji Stojadinoviće. V polovině 80. let se ukázal špatný technický stav mostu, v roce 1984 na něm byl přerušen provoz, v dalších letech bylo zjištěno těžké poničení konstrukce, zatékání z vozovky a působení chemikálií. V letech 1990 a 1991 byla provedena komplexní sanace konstrukce tak, aby do ní nezatékalo a nebyla ohrožena stabilita stavby. Stavební práce tehdy provedla společnost Geotehnika. Ukázalo se, že by bylo pro zlepšení stavu mostu vhodné nahradit jeho části nad samotným obloukem ocelovou konstrukcí, nicméně tomu se tak kvůli válce v 90. letech nestalo. Během Chorvatské války za nezávislost tudy často procházeli uprchlíci ale i zbraně, vojsko a další. Byl několikrát cílem útoků jugoslávského letectva. Po skončení konfliktu byl most komplexně rekonstruován, v současné době slouží nejen pro místní dopravu ale především pro potřeby turistiky. V roce 1998 jej poškodila bouře, ale škody byly velmi rychle opraveny. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Paški most na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Pažský most na Wikimedia Commons Pohled z dronu na most (video 0:57) v roce 2024: https://youtu.be/OGI0m_CjRZM?si=9e8Klp0atfIaCUYJ
Pag-Brücke

Die Pag-Brücke, kroatisch Paški most, ist eine Straßenbrücke, die die Insel Pag mit dem kroatischen Festland verbindet. Sie steht in einer kargen, fast vegetationslosen Landschaft am südwestlichen Ende der Insel, wo sie die zweispurige Staatsstraße D106 in einer Höhe von 35 m über die Meerenge Ljubačka Vrata führt. Beschreibung Die 279,6 m lange und ursprünglich 9 m breite Betonbogenbrücke wurde von Ilija Stojadinovic entworfen und in den Jahren 1967 und 1968 von Mostogradnja ausgeführt. Wenige Jahre zuvor hatten sie die Šibenik-Brücke mit einem ähnlichen Betonbogen erstellt. Sie bilden zusammen mit den beiden 12 Jahre danach fertiggestellten Krk-Brücken die erste Generation der großen kroatischen Betonbogenbrücken. Man war damals noch der Ansicht, dass Betonbrücken praktisch keine Wartung benötigten, im Gegensatz zu Stahlbrücken, die regelmäßig gestrichen werden müssen. Die Pag-Brücke hat einen Stahlbeton-Bogen mit einer Stützweite von 193,2 m und einer Pfeilhöhe von 27,6 m mit einem Pfeilverhältnis von 1:7. Der Bogen besteht aus einem 7 m breiten, rechteckigen, dreizelligen Hohlkasten, dessen Bauhöhe von 2,3 m an den Kämpfern zunimmt bis auf 3,0 m im Bogenscheitel. Der Bogen wurde in 30 m langen Segmenten vorgefertigt, die anschließend von einem Schwimmkran an ihre Position gehoben und abgespannt wurden, bis der Bogen komplett war und sich selbst tragen konnte. Der Fahrbahnträger wird von einer Reihe von je zwei schlanken Betonstäben mit Querbalken gestützt. Der Fahrbahnträger bestand ursprünglich aus vier parallelen Spannbetonbalken, die in Abschnitten vorgefertigt und mit dem Schwimmkran eingehoben wurden. Die Zwischenräume wurden anschließend mit Ortbeton geschlossen, so dass sie eine Fahrbahnplatte bildeten. Korrosions- und Kriegsschäden Bereits die Baustelle hatte mit der heftigen Bora zu kämpfen. Über die Jahre verteilte sie den Gischt des Meeres immer wieder auf der ganzen Brücke, wobei der Salzgehalt der Adria mit 3,5 % bis 3,8 % deutlich höher ist als der anderer Meere. Es stellte sich heraus, dass der Beton infolgedessen 1–5 % Chloridionen anstelle der als zulässig gehaltenen 0,4 % enthielt. Obendrein betrug die damals übliche Betonüberdeckung nur 1,5 cm, in der Praxis oft auch weniger. 1978 begann man die Korrosionschäden zu reparieren, 1984 und 1988 mussten Sturm- u. Korrosionsschäden in größerem Umfang behoben werden. 1991 wurde die Brücke im Kroatienkrieg erheblich beschädigt. Zunächst konnte sie nur provisorisch repariert werden. Grundlegende Erneuerung 1999 führte man eine grundlegende Reparatur aus. Dabei wurde der Fahrbahnträger durch eine Stahlkonstruktion mit einer orthotropen Platte ersetzt und die Stützen erhielten eine Stahlblechummantelung, die mit Leichtbeton aufgefüllt wurde. Die leicht verbreiterte Brücke (von 9,0 m auf 10,5 m) wurde am 29. Dezember 1999 endgültig feierlich dem Verkehr übergeben. Weblinks Einzelnachweise
Pag Bridge

The Pag Bridge (Croatian: Paški most) is the bridge that connects the island of Pag to the Croatian mainland. It is a 301 meters (988 ft) long, 9 meters (30 ft) wide bridge whose 201 meters (659 ft) long arch rises 35 meters (115 ft) above an Adriatic Sea strait called Ljubačka Vrata. It was opened on 17 November 1968, and it transformed life on the island of Pag to be able to function more as a peninsula. The bridge was built by the local company Mostogradnja, designed by civil engineer Ilija Stojadinović, who also designed the nearby Šibenik Bridge. The location of the bridge near Velebit causes the bridge to endure strong gusts of wind, the bora, and during the construction the wind speed was 8 on the Beaufort scale for a period of four months. In a 2019 spring storm, the top wind speed on the bridge was 198 kilometres per hour (123 mph). References Sources Festini, Alenka (7 February 2008). "Paški most slavi 40. rođendan". Zadarski list (in Croatian). Retrieved 14 May 2019. "Nevrijeme u Hrvatskoj od 12. do 14. svibnja 2019" (in Croatian). Croatian Meteorological and Hydrological Service. 14 May 2019. Retrieved 15 May 2019.
Paški most

Paški most je armiranobetonski lučni most koji preko Ljubačkih vrata u Zadarskoj županiji spaja otok Pag s kopnom, na državnoj cesti D106. Paški most pušten je u promet 17. studenog 1968. godine. Most je dugačak 301 metar, a širok 9 metara. Raspon luka iznosi 193,2 metra, a visina strelice je 27,6 metara. Omjer visine strelice i njegovog raspona je 1/7, što ga svrstava u spljoštene lukove. Most kod Fortice izgradilo je građevinsko poduzeće "Mostogradnja" prema nacrtu inž. Ilije Stojadinovića. Za Domovinskog rata Paški je most bio jedina spona između srednjeg i južnog dijela Jadranske Hrvatske, Hercegovine i Bosne s jedne, i sjevernog dijela Jadranske Hrvatske (Kvarnera i Istre) te kontinentalnog dijela Hrvatske, s druge strane. Njime su prolazili brojni prognanici i izbjeglice, preko njega je išlo naoružanje, hrana i vojska i zbog toga su ga u više navrata napadali zrakoplovi JNA. Nedugo nakon rata most je u cijelosti obnovljen. Most je ponovno obnovljen 2020. godine, a radovi su uključivali sanaciju korozije armature armiranobetonske konstrukcije kao i pjeskarenje nadlučne konstrukcije, zaštitu od korozije te ponovno bojanje. Izvori Vanjske poveznice Livajić, Pero. Priča o jednom prkosnom mostu. Zadarski regional. Inačica izvorne stranice arhivirana 20. studenoga 2018. Pristupljeno 12. lipnja 2022. Prenosi dugirat.com
Pagi híd

A Pagi híd egy vasbetoníves híd Horvátországban, amely a Ljubački vratán átívelve köti össze Pag szigetét a kontinenssel. Rajta halad át a 8-as főútról Posedarjénál leágazó, a szigeten át a žigljeni kompkikötőig menő 106-os főút. Története A hidat 1968. november 17-én adták át a forgalomnak. Hosszúsága 301 méter, szélessége 9 méter, az ív hosszúsága 193 méter, magassága 35 méter. A hidat a "Mostogradnja" Építő Vállalat építette Ilija Stojadinović tervei szerint. A honvédő háború idején a híd volt az egyetlen összeköttetés Dalmácia és az ország többi, nem megszállt része között, melyen sok menekült és száműzött kelt át. Rajta keresztül érkezett fegyver, élelem és katona, ezért a JNA légiereje többször is támadta. Ennek következtében súlyos sérülések érték, de közvetlenül a háború után teljesen felújították. Képek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Paški most című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Külső hivatkozások Paški most slavi 40. rođendan (A 40. éves születésnapját ünneplő Pagi híd) (horvátul)
Пажский мост

Па́жский мост (хорв. Paški most) — автодорожный железобетонный арочный мост, соединяющий остров Паг с материком, Хорватия. Расположен на государственной трассе D106. Сдан в эксплуатацию 17 ноября 1968 года. Длина моста 301 м, ширина — 9 м. Длина пролёта арки — 193 м. Мост построен компанией «Mostogradnja» под руководством инженера Ильи Стоядиновича. Во время войны в Хорватии после разрушения моста в Масленице Пажский мост оказался звеном единственного маршрута, связывавшего Задар и Центральную Далмацию с остальной Хорватией (Задар — остров Паг — паром Призна-Жиглен), по нему проходили беженцы, поставлялось оружие и продукты, из-за чего мост неоднократно подвергался атакам авиации Югославской народной армии. Вскоре после войны мост был полностью восстановлен. Примечания Ссылки История одного моста . Дата обращения: 31 октября 2010. Архивировано 27 мая 2012 года.
Paški most

Paški most je armiranobetonski ločni most, ki povezuje otok Pag s celino preko Ljubačkih vrat v Zadrski županiji, na državni cesti D106. Paški most se je odprl 17. novembra 1968. Most je dolg 301 in širok 9 metrov. Razpon loka je 193 metrov. Most je zgradilo podjetje Mostogradnja, za načrt pa je skrbel inženir Ilija Stojadinović, ki je načrtoval tudi Šibeniški most. Most je zelo izpostavljen burji, med izgradnjo pa je moral štiri mesece vzdržati vetrove stopnje 8 po Beaufortovi lestvici. V nevihti spomladi leta 2019 je bila zabeležena hitrost vetra 198 kilometrov na uro. Med hrvaško osamosvojitveno vojno je bil Paški most edina povezava med osrednjim in južnim delom jadranske Hrvaške, Bosne in Hercegovine na eni strani ter severnim delom jadranske Hrvaške (Kvarner in Istra) in celinsko Hrvaško na drugi strani. Jugoslovanska ljudska armada ga je večkrat napadla. Kmalu po vojni je bil most v celoti obnovljen. Sklici Zunanje povezave Predstavnosti o temi Paški most v Wikimedijini zbirki
Пашки мост

Пашки мост је армиранобетонски лучни мост који преко Љубачких врата спаја острво Паг с копном, на државном путу Д106. Пашки мост је пуштен у саобраћај 17. новембра 1968. године. Мост је дугачак 301 метар, а широк 9 метара. Распон лука износи 193 метар. Мост код Фортице је изградила група радника грађевинског предузећа Мостоградња, према нацрту инжењера Илије Стојадиновића. За време рата у Хрватској, Пашки мост је био једина спона између Далмације и континенталног дијела Хрватске, њиме су пролазили бројни прогнаници и избјеглице, преко њега је ишло наоружање, храна и војска и због тога су га у више наврата нападали авиони ЈНА. Недуго након рата, мост је у цијелости обновљен. Референце Спољашње везе Прича о једном пркосном мосту
Пазький міст

Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Об'єкт культурної спадщин...=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Область застосування авто...=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |На карті яндекс=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Конструктор \ Архітектор=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Ширина мосту=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |На карті гугл=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Region=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Lat_dir=Шаблон:Міст: невідомі параметри: |Lon_dir= Пазький міст (хорв. Paški most) — залізобетонний арковий міст у Хорватії, що з'єднує острів Паг з материком, розташований на державній трасі D106. Здано в експлуатацію 17 листопада 1968. Довжина мосту 301 метр, ширина — 9 метрів. Довжина прольоту арки — 193 метри. Міст був побудований групою робітників компанії «Mostogradnja» під керівництвом інженера Ілії Стоядиновича. Під час війни в Хорватії після руйнування моста в Маслениці Пазький міст виявився ланкою єдиного маршруту, що зв'язував Задар і Центральну Далмацію з рештою Хорватією (Задар — острів Паг — пором Призна-Жиглен), по ньому проходили біженці, поставлялася зброя і продукти, через що міст неодноразово піддавався атакам авіації Югославської народної армії. Незабаром після війни міст був повністю відновлений. Примітки Посилання Історія одного моста [Архівовано 27 травня 2012 у WebCite] (хор.)
Rešetari

Rešetari (srbsky Решетари, maďarsky Resetár) je vesnice a správní středisko stejnojmenné opčiny v Chorvatsku v Brodsko-posávské župě. Nachází se v údolí mezi pohořími Psunj a Požeška gora, asi 3 km východně od Nové Gradišky a asi 51 km severozápadně od Slavonského Brodu. V roce 2011 žilo v Rešetarech 2 450 obyvatel, v celé opčině pak 4 753 obyvatel. Rešetari jsou de facto předměstím města Nova Gradiška. Součástí opčiny je celkem sedm trvale obydlených vesnic. Adžamovci – 612 obyvatel Brđani – 252 obyvatel Bukovica – 152 obyvatel Drežnik – 464 obyvatel Gunjavci – 424 obyvatel Rešetari – 2 450 obyvatel Zapolje – 399 obyvatel Opčinou procházejí státní silnice D51, D313 a D316 a župní silnice Ž4142, Ž4143, Ž4158, Ž4159, Ž4178 a Ž4179. Jižně též prochází dálnice A3. Vesnicí protéká potok Rešetarica, který je přítokem řeky Sávy. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Rešetari na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Rešetari na Wikimedia Commons
Rešetari

Rešetari is a village and a municipality in Brod-Posavina County, Croatia. Demographics In 2021, the municipality had 3,852 residents in the following 7 settlements: Adžamovci, population 446 Brđani, population 202 Bukovica, population 130 Drežnik, population 316 Gunjavci, population 355 Rešetari, population 2,072 Zapolje, population 331 In the 2011 census, the absolute majority were Croats. References
Rešetari

Rešetari es un municipio de Croacia en el condado de Brod-Posavina. Geografía Se encuentra a una altitud de 132 m s. n. m. a 148 km de la capital nacional, Zagreb. Demografía En el censo 2011 el total de población del municipio fue de 4 753 habitantes, distribuidos en las siguientes localidades:​ Adžamovci -612 Brđani - 252 Bukovica - 152 Drežnik- 464 Gunjavci - 424 Rešetari - 2 450 Zapolje- 399 Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.
Rešetari

Rešetari est un village et une municipalité située en Slavonie dans le comitat de Brod-Posavina, en Croatie. Au recensement de 2001, la municipalité comptait 5 171 habitants, dont 98,14 % de Croates et le village seul comptait 2 672 habitants. Histoire Localités La municipalité de Rešetari compte 7 localités : Adžamovci - 628 Brđani - 298 Bukovica - 180 Drežnik - 535 Gunjavci - 455 Rešetari - 2 672 Zapolje - 403 Notes et références Voir aussi Articles connexes Municipalité de Croatie Portail de la Croatie