NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Square of the Victims of Fascism

Square of the Victims of Fascism (Croatian: Trg žrtava fašizma) is one of the central squares in Zagreb. It was designed in 1923 urban plan on the site of the former fairground that was east of Draškovića street as the new center of then new eastern part of the town that was deliberately and systematically built in the 1920s and 1930s. Four streets lead directly to the center of the square; Rački street from the northwest, Višeslavova street from the southeast, Zvonimirova street from the east, and Dukljaninova street from the northeast. About Square form of the square was achieved by four representative residential and partly commercial buildings. Car and tram traffic flows anti-clockwise with tram roundabout around the rim of the square. In the center of the square is the green area with a building called Meštrović Pavilion which has a circular layout with a colonnade around the rim and a low dome. Pavilion was built in 1938 following designs made by Ivan Meštrović. In 1941, the building was converted into a mosque. Three minarets and fountains designed by architect Stjepan Planić were erected at the Pavilion's entrance. The minarets were removed in 1948, and the building was converted in 1949 to the Museum of the Croatian Revolution (in World War II). At the beginning of the 1990s, the building was returned to the Croatian Association of Visual Artists and was restored to its original state in 2003. On the north side of the square is the business-residential building made by architect Viktor Kovačić in 1922, while the entire south side of the square is enclosed by large five-storey residential-commercial block built in 1933 as a residential building for- the Croatian Academy of Sciences and Arts built by architects Edo Šen and Milovan Kovačević. Today, it is used as Student Dormitory of Ivan Meštrović, but it is currently closed for renovation. Tram line that goes from Rački street and goes around the square to the Zvonimirova street was built in 1935. Former names Being one of the most prominent squares in Zagreb its name was often changed in accordance to political circumstances of the time: x–1927 Trg N (Square N) 1927–1941 Trg Petra I. osloboditelja (Square of Peter I, the liberator) 1941–1942 Trg III (Square number III) 1942–1946 Trg bana Kulina (Square of Ban Kulin) 1946–1990 Trg žrtava fašizma (Square of the Victims of Fascism) 1990–2000 Trg hrvatskih velikana (Croatian Nobles Square) 2001–present Trg žrtava fašizma (Square of the Victims of Fascism) Literature Atlas of Zagreb (M-Ž). "LZMK", Zagreb 2006, p. 434.-436. http://www.matica.hr/vijenac/174/Trg%20u%20vje%C4%8Dnom%20zagrljaju%20politike/
Trg žrtava fašizma (Zagreb)

Trg žrtava fašizma je trg u užem središtu grada Zagreba. Planiran je s okolnim ulicama 1923. na mjestu nekadašnjeg sajmišta istočno od Draškovićeve ulice, kao i središte novoga istočnog dijela grada sustavno i planski izgrađivanoga 1920-ih i 1930-ih. Na Trg žrtava fašizma slijevaju se ulice Franje Račkoga sa sjeverozapada, kneza Višeslava s jugoistoka, s istočne strane započinje veliki potez Ulice Kralja Zvonimira, a na sjeveroistoku se ulijeva mala Ulica popa Dukljanina, oblikujući vrijedan mikrourbanistički sklop. Nazivi trga Novoprojektirani trg prvo se zvao Trg N, a 1927. godine ime mu je promijenjeno u Trg Petra I. osloboditelja (Karađorđevića). Od 1941. se zvao Trg III, a od 1942. Trg Kulina bana. Od 1946. do 1990. zvao se Trg žrtava fašizma, od 1990. do 2000. Trg hrvatskih velikana, a 2000. mu je ponovno vraćeno ime Trg žrtava fašizma. Izgled trga Projektirani kvadratni oblik trga izgrađen je reprezentativnim četverokatnicama stambene i dijelom poslovne namjene. Automobilski i tramvajski promet teče obodom trga, a u središnjem je zelenom prostoru smještena zgrada kružna tlocrta s kolonadom po obodu i niskom kupolom, izgrađena 1938. prema projektu Ivana Meštrovića za Dom umjetnosti. Godine 1941., zgrada je preuređena u džamiju, podignuta su tri minareta i fontana ispred ulaza prema projektu arhitekta Stjepana Planića. Minareti su 1948. uklonjeni, a zgrada je 1949. prenamijenjena u Muzej revolucije naroda Hrvatske. Na početku 1990-ih, zgrada je vraćena Hrvatskom društvu likovnih umjetnika i 2003. preuređena u prvotno stanje. Na sjevernoj strani trga (br. 3) nalazi se poslovno-stambena zgrada arhitekta Viktora Kovačića iz 1922., a cijelu južnu stranu trga zatvara veliki peterokatni blok građen 1933. kao stambena zgrada JAZU, koju su izveli arhitekti Edo Šen i Milovan Kovačević. Danas se u njoj nalazi Studentski dom Ivana Meštrovića. Tramvajska pruga iz Ulice Franje Račkoga, oko trga i dalje u Zvonimirovu izgrađena je 1935., a spoj od Draškovićeve ulice Mislavovom do trga izgrađen je 1946. godine. Literatura Zagrebački leksikon (M–Ž), LZMK, Zagreb, 2006., str. 434–436.
Площа жертв фашизму

Площа жертв фашизму (хорв. Trg žrtava fašizma) — одна з площ у центрі Загреба, столиці Хорватії. Історія Площу передбачав містобудівний план 1923 року. Її було заплановано з чотирма навколишніми вулицями на місці колишнього ярмаркового майданчика на схід від вулиці Драшковича, зокрема як осереддя нової східної частини міста, що системно і планово забудовувалася у 20—30-х роках. Квадратної форми площі надали чотири презентабельні житлові та частково комерційні будинки. Автомобільний та трамвайний рух відбувається проти годинникової стрілки з трамвайним кільцем по краю площі. В центрі площі знаходиться зелена зона з будівлею, що називається павільйон Мештровича, яка має кругове розташування з колонадою навколо обідка та низьким куполом. Павільйон постав 1938 року за проєктом Івана Мештровича. У 1941 році будівлю переобладнали під мечеть. Біля входу в павільйон було встановлено три мінарети та фонтани, спроєктовані архітектором Степаном Планичем. Мінарети було знесено 1948 року, а будівлю перетворено в 1949 році на Музей хорватської революції (у Другій світовій війні). На початку 1990-х будинок повернуто Хорватському товариству образотворчих митців і відновлено ​​до початкового стану в 2003 році. На північній стороні площі знаходиться діловий житловий будинок, створений архітектором Віктором Ковачичем 1922 року, тоді як вся південна сторона площі оточена великим п'ятиповерховим житлово-комерційним кварталом, побудованим у 1933 році як житловий будинок для Хорватської академії наук і мистецтв за проєктом архітекторів Едо Шена та Мілована Ковачевича. Пізніше там розміщувався студентський гуртожиток ім. Івана Мештровича. Трамвайна лінія, яка йде від вулиці Рачкого та описує коло на площі, прямуючи до вулиці Звонимирової, стала до ладу 1935 року. Дотеперішні назви Бувши однією з найвизначніших площ Загреба, вона часто змінювала назву відповідно до політичних обставин певного часу: Посилання Trg u vječnom zagrljaju politike [Архівовано 2 лютого 2021 у Wayback Machine.] (хор.) Література Zagrebački leksikon (M-Ž). LZMK, Zagreb 2006, с. 430—431. (хор.)
Trstenik (Korčula)

Trstenik je nenaseljeni otočić u hrvatskom dijelu Jadranskog mora. Nalazi se u Lastovskom kanalu, uz zapadni dio južne obale otoka Korčule, oko 450 m od njene obale. Katastarski je dio općine Vela Luka. Njegova površina iznosi 0,278423 km2. Dužina obalne crte iznosi 2535 m, a visina 21 m. Izvori
Trestenico (Curzola)

Trestenico, Terstenich o Tarstenich (in croato Trstenik) è un'isoletta della Dalmazia meridionale, in Croazia, adiacente all'isola di Curzola. Amministrativamente appartiene al comune della città di Blatta, nella regione raguseo-narentana. Geografia Trestenico è situato a sud-est di punta Chincia o Chiave (rt Ključ) la punta sud-occidentale di Curzola, alla distanza di circa 410 m, e a sud-est della baia Tre Porti o Treporti (Tri luke). La sua superficie è di 0,278 km² e la costa è lunga 2,54 km, l'altezza massima è di 20,8 m. Una serie di isolotti si trova a sud-est di Trestenico: scogli Persgnach, Prisgnago o Persnich: Bersici Piccolo (Mali Pržnjak), rotondo, a circa 600 m; ha una superficie di 0,097 km², la costa lunga 1,12 km, e l'altezza di 21 m 42°54′23″N 16°41′18″E42°54′23″N, 16°41′18″E. Bersici Grande o Prisgnago Grande (Veli Pržnjak). scoglio Gradizza o Granizze (hrid Gredica), a est di Bersici Grande e a nord di Luccovaz; ha una superficie di 4525 m², la costa lunga 264 m, e l'altezza di 2 m 42°54′13″N 16°42′11″E42°54′13″N, 16°42′11″E. Luccovaz, Lucovaz, Lucco o Luccova (Lukovac), piccolo isolotto 400 m a sud-est di Bersici Grande; ha una superficie di 0,037 km², la costa lunga 0,77 km, e l'altezza di 14 m 42°53′54″N 16°42′06″E42°53′54″N, 16°42′06″E. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, p. 1614. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, pp. 396-397. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845, pp. 348-349. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 2 febbraio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 11, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Voci correlate Dalmazia Isole della Croazia
Trstenik (Korčula)

Trstenik je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Trstenik leži južno od otoka Korčula, okoli 0,5 km vzhodno od rta Ključ, pred vhodom v zaliv Tri luke. Njegova površina meri 0,278 km². Dolžina obalnega pasu je 2,54 km. Najvišji vrh na otočku je visok 21 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Trstenik (Cres)

Trstenik je nenaseljeni veći otočić u hrvatskom dijelu Jadranskog mora. Površine je 330.186 m², obalne crte 4413 metara i visine 11 metara. U Državnom programu zaštite i korištenja malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i okolnog mora Ministarstva regionalnoga razvoja i fondova Europske unije, spominje se kao "veći otočić". Zbog razvedene obale važan je nautičarima jer se na njoj može naći zaklon. Smještaj Trstenik se nalazi u Kvarnerskom zaljevu između krajnjeg juga otoka Cresa i krajnjeg sjevera otoka Paga. Najbliži je Cresu, oko 4,3 km, kod područja Punta Križa. Od Paga je udaljen više od 12 km. Odlike Budući da se nalazi gotovo u središtu Kvarnerića, Trstenik je važan orijentir pri navigaciji. Stoga je na njemu izgrađen i veliki samostojeći svjetionik "Otočić Trstenik" iz doba Austro-Ugarske koji baca bijelu svjetlost na daljinu od 7-11 NM. More oko otočića je plitko, naročito uz južnu obalu. Tri su uvale na otočiću: Pristanište i Jezerce na istočnoj te Portić na zapadnoj obali. Trstenik je nizak otočić s najvišim vrhom od samo 10 metara, ali se svjetionik uzdiže i do 27 mnm. Nema visokog raslinja; pretežno je kamenit. Izvori
Trstenik (Cres)

Trstenik (olaszul: Trestenico) egy lakatlan sziget Horvátországban, a Kvarnerić területén. Leírása A Trstenik a Kvarner-öbölben található Cres és Pag szigete között. Közelebb van Creshez, körülbelül 4,3 km a távolsága a Punta Križ közelében fekvő Sveti Damjan-foktól. Pagtól több mint 12 km-re van. Hosszúsága 1,3 km, legnagyobb szélessége 0,3 km, területe 0,34 km². A sziget északnyugat-délkeleti irányban nyúlik el. Mészkőből épül fel. Mivel szinte a Kvarnerić központjában található, Trstenik fontos támpontja a navigációnak. Ezért az osztrák-magyar korszakból egy nagy szabadon álló világítótornyot építettek rá, amely 7-11 tengeri mérföld távolságra fehér fényt vet. Trstenik egy alacsony sziget, amelynek legmagasabb pontja mindössze 11 méter, de világítótornya 27 m-re emelkedik a tengerszint fölé. A sziget körül a tenger sekély, különösen a déli part mentén. A szigeten három öböl található: keleten a Pristanište és a Jezerce, nyugati partján pedig a Portić. Növényzete alacsony, felszíne túlnyomórészt sziklás. Források Hrvatska enciklopedija – Trstenik (horvátul) Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Trstenik (Cres) című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Trestenico (Cherso)

Trestenico (in croato Trstenik), nel passato chiamato anche Terstenico, è un'isola disabitata della Croazia, che fa parte dell'arcipelago delle isole Quarnerine ed è situato al largo della costa orientale dell'isola di Cherso e a est-sudest della punta meridionale della penisola d'Istria. Amministrativamente appartiene alla città di Lussinpiccolo, nella regione litoraneo-montana. Geografia Nel punto più ravvicinato, Trestenico dista 47,5 km dall'Istria. Situato nella parte centrale del Quarnarolo, dista 4,345 km da Cherso e 12 km da Pago. Trestenico è un'isola allungata, dalle coste irregolari, che misura 1,33 km di lunghezza e 364 m di larghezza massima; possiede una superficie di 0,33 km² e ha uno sviluppo costiero pari a 4,41 km. Nella parte centrale, raggiunge la sua elevazione massima di 11 m s.l.m.. Trovandosi quasi al centro del Quarnarolo, Trestenico è un importante punto di riferimento per la navigazione. Per questo vi è stato costruito un faro, alto 27 metri, la cui luce bianca viene proiettata per 7-11 miglia marine. Il mare attorno all'isola è poco profondo, in particolare lungo la costa meridionale. Lungo le altre coste si aprono tre baie: Jezerce e Pristanište a est e Portić a ovest. Nella parte settentrionale della baia Pristanište si trova un piccolo scoglio senza nome. L'isola è prevalentemente rocciosa e non vi cresce vegetazione alta. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, p. 251. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 7 febbraio 2017. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Trestenico
Trstenik (wyspa)

Trstenik – bezludna wyspa w Chorwacji, na Morzu Adriatyckim, w środkowej części zatoki Kvarnerić; część archipelagu Kvarner. Leży na wschód od wyspy Cres. Zajmuje powierzchnię 0,34 km². Jej wymiary to 1,3 × 0,3 km. Jest zbudowana z wapienia. Po wschodniej stronie wyspy znajdują się zatoki Jezerce i Pristanište. Na Trsteniku funkcjonuje latarnia morska. Zobacz też Wyspy Chorwacji Przypisy
Trstenik (Cres)

Trstenik je majhen in nizek otok med Cresom in Pagom v Kvarnerskem zalivu. Na otoku danes ni stalnega prebivalstva. Na njem stoji svetilnik, občasno pa se ob njem zasidrajo turistične ali ribiške ladje. Majhno sidrišče je obrnjeno na jugovzhodno stran, zato pred burjo ni varno. Pomol je rahlo poškodovan, globina morja ob pomolu pa znaša do 1,5 m. Rastlinstvo otoka predstavlja predvsem osat in trava, dreves ni. Površina otoka je 0,33 km², dolžina obale meri 4,41 km. Najvišji vrh je visok 10 mnm. Iz pomorske karte je razvidno, da svetilnik, ki je občasno nastanjen, oddaja svetlobni signal: BR DBl 10s. Nazivni domet svetilnika je 8 do 11 milj. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem Zunanje povezave Satelitska slika
Tužbina

Tužbina je nenaseljeni otočić na izlazu iz uvale Kosirina, na istočnoj obali otoka Murtera. Od Murtera je udaljen oko 250 metara. Najbliže naselje su Jezera. Površina otoka je 11.909 m2, duljina obalne crte 445 m, a visina 11 metara. Izvori
Tužbina

Tužbina je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Tužbina leži pred vhodom v zaliv Kosirina okoli 0,6 km JJV od rta Kosirina na zahodni obali otoka Murter. Površina otočka meri 0,012 km². Dolžina obalnega pasu je 0,45 km. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
St. John's Fortress, Šibenik

St. John's Fortress (also known as Tanaja; Croatian: Tvrđava sv. Ivana) is an early modern fortress in Šibenik, Croatia, situated atop a hill north of the city's historical center. Named after a medieval church dedicated to St. John the Baptist that had stood there from at least 1444, the fortress, together with the adjacent Barone Fortress, was built during the Cretan War and successfully repelled consecutive Ottoman attacks in 1646 and 1647. A local name for the fortress, Tanaja, comes from one of its structures, a plier-shaped outwork, or tenaille (Italian tenaglia). History At the beginning of the Cretan War, the city of Šibenik was in dire need of additional fortifications. The citizens had been dreading the possibility of enemy attack from the hills above the city and pleading with the Venetian senate for their fortification since the 1520s. In the spring of 1646, a Genoese engineer in the Venetian service, Father Antonio Leni, designed a simple symmetric fort with its front hornwork elongated towards the enemy and two flanking demi-bastions on the side towards the city. Although the Venetian war council did not allocate funds for the construction, they also did not forbid the citizens to build the fortress themselves. And so, according to Leni's plan, the development began. The groundwork was done on 1 August 1646, and the whole fortress was completed in just 58 days. Although built in haste and lacking certain elements, St. John's Fortress played a key role in city's defense against the Ottomans in October 1646 and especially during the month-long siege in August and September 1647, when around 7,000 defenders managed to repel 25,000 Ottoman soldiers who had already conquered parts of the fortress. As the most modern, strongest and highest fortification, St. John's Fortress assumed the central role of Šibenik defence. The basic form and structures of the fortress have remained intact until today, as is witnessed by numerous graphic depictions throughout the last three centuries. Venetian, Austrian and Yugoslav military forces have occupied the fortress and left their mark in small-scale interventions on various facilities, depending on their needs. As the fortress was losing its primary function, parts of the defensive structures were more and more neglected, becoming obsolete and devastated. During the last few decades, the citizens of Šibenik have used this area, already completely covered with Aleppo pine forest, as a pathway and viewpoint. Architecture The first construction phase, in 1646, consisted of a dry-stone star-shaped fort, built around the foundations of St. John's chapel. Many adaptations between 1646 and the mid-1660s resulted in a shape similar to today's. It is worth noting that the Fortress of St. John, at the time not even fully completed, in 1647 repulsed what was almost certainly the largest invading army in Dalmatia since Roman times. Revitalization project The Revitalization of St. John's Fortress project, costing €6.7M, is currently (as of 2017) underway, with the fortress's planned re-opening for visitors scheduled in 2021. References
Tvrđava sv. Ivana u Šibeniku

Tvrđava sv. Ivana (Tanaja) smještena je na vrhu brda sjeverno od šibenske stare gradske jezgre, na 115 metara nadmorske visine. Nazvana je Sv. Ivan po maloj kapeli koja se tu nalazila do 1638., kada je srušena zbog gradnje tvrđave. Tvrđava je podignuta na početku Kandijskog rata, u rekordnom vremenu, kroz kolovoz i rujan 1646., a istovremeno s njom gradila se i tvrđava Šubićevac. Građani Šibenika, bojeći se Turaka koji su se spremali osvojiti dalmatinske gradove, sudjelovali su u velikom broju na gradnji tvrđave i zaslužni su što je izgrađena u samo dva mjeseca. Nacrt Sv. Ivana izradio je glasoviti franjevački inženjer Antonio Leni iz Genove. Ova velika i snažna tvrđava ima u tlocrtu zvjezdasti oblik, a na sjevernoj strani pojačana je visokim zidanim nasipom u obliku kliješta – tal. tanaglia, pa se prema tome za nju uobičajio i naziv Tanaja. Oko Sv. Ivana odvijale su se žestoke borbe 1647. kada su Turci pod vodstvom Tekeli-paše pokušali osvojiti Šibenik. Tvrđava je branila Šibenik od 20 000 turskih napadača u jednomjesečnoj opsadi grada od 17. kolovoza do 16. rujna 1647. 4000 Turaka poginulo je u tim borbama. Izvori Vanjske poveznice
Szent János erőd (Šibenik)

Szent János erőd (más néven Tanaja, horvátul: Tvrđava Sveti Ivana) egy újkori erőd Horvátországban, Šibenik város határában. Nevét egy a helyén állt középkori Keresztelő Szent János kápolnáról kapta. Az erőd helyi neve a Tanaja, egyik szerkezeti részéből, a Vauban-rendszerű, fogó alakú bástyaépítményből vagy más néven tenaille-ból (olaszul tanaglia) származik. Fekvése Az erőd egy 104 méter magas domb tetején található a város történelmi központjától északra. Története Az erődöt a szomszédos Barone erőddel együtt a krétai háború alatt építették és 1646-ban, valamint 1647-ben már sikeresen verte vissza az egymást követő oszmán támadásokat. A kandiai háború kezdetén Šibenik városának nagy szüksége volt további erődítésekre. A polgárok már 1520-as évek óta rettegtek az ellenséges támadás lehetőségétől a város feletti domboktól, és erődítésükért könyörögtek a velencei szenátusnak. 1646 tavaszán a velenceiek genovai származású hadmérnöke, Antonio Leni atya egy egyszerű szimmetrikus erődöt tervezett, amelynek elülső, az ellenség felé meghosszabbított szarvművei voltak, míg a város felé néző oldalon két félbástyával rendelkezett. Bár a velencei haditanács nem adott anyagi forrásokat az építkezéshez, nem tiltották meg azt sem, hogy a polgárok maguk építsék meg az erődöt. Így Leni terve szerint kezdődött meg az építkezés. Az alapozó munkálatokat 1646. augusztus 1-jén kezdték el, és az erőd mindössze 58 nap alatt elkészült. Bár a sietve épült erődnek bizonyos elemei még hiányoztak, a Szent János erőd kulcsszerepet játszott a város 1646 októberi oszmánok elleni védelmében, és különösen nagy szerepet játszott az egy hónapos ostrom során, 1647. augusztusában és szeptemberében, amikor körülbelül 7000 védőnek sikerült visszavernie 25 000 oszmán katonát, akik már elfoglalták az erőd egyes részei. A vár mai állapota A kor legmodernebb, legerősebb és legmagasabb erődítményként a Szent János erőd Šibenik védelmének központi létesítménye volt. Az erőd alaprajza és szerkezete amint azt az elmúlt három évszázad számos grafikai ábrázolása tanúsítja a mai napig érintetlen maradt. A velencei, az osztrák és a jugoszláv katonai erők foglalták el az erődöt, és szükségleteiktől függően a különböző létesítményekben kisebb mértékben nyomot hagytak. Mivel az erőd elveszítette elsődleges funkcióját, a védelmi struktúrák egyes részeit egyre inkább elhanyagolták, elavultak és pusztultak. Az elmúlt évtizedekben Šibenik polgárai sétaút és kilátópontként használták ezt a területet, amelyet már teljesen beborított az Aleppoi fenyves. Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a St. John's Fortress, Šibenik című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.