NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
K.u.k. Marinefriedhof Pula

Der K.u.k. Marinefriedhof Pula ist ein im Jahre 1862 von der Marinesektion des damaligen K.u.k. Reichskriegsministeriums errichteter Friedhof in Pula in der heutigen Republik Kroatien. Der Friedhof ist als Kulturgut auf der Liste der Haager Konvention zum Schutz von Kulturgut bei bewaffneten Konflikten verzeichnet. Beschreibung Der Friedhof befindet sich im Stadtteil Stoja in unmittelbarer Nähe der Bucht Valkane. Er hatte eine ursprüngliche Ausdehnung von 4000 m². Auf dem 22.000 m² großen Gelände fanden im Laufe der Zeit circa 150.000 Kriegstote ihren letzten Ruheplatz. Im Jahre 1990 erfolgte eine umfassende Erneuerung des Friedhofes mit Hilfe des Friedhofbetreibers, dem Österreichischen Schwarzen Kreuz und dem Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge. Gräber Sterbliche Überreste der Besatzung der Schlachtschiffe Szent István und Viribus Unitis Sterbliche Überreste italienischer und deutscher Soldaten der Baron Gautsch Letzte Ruhestätte eines türkischen Admirals Letzte Ruhestätte zwölf österreichisch-ungarischer Admiräle Namentlich bekannt Janko Vuković-Podkapelski Anton Haus Karl Lanjus von Wellenburg Nazario Sauro Anton von Wiplinger Anton Bourguignon von Baumberg Richard Pogatschnigg Paul von Pott Weblinks Website der Stadt Pula über den Marinefriedhof (deutsch) Österreichisches Schwarzes Kreuz
Mornaričko groblje u Puli

Mornaričko groblje u Puli (njemački: K.u.k Marinefriedhof) jest spomen-groblje koje se nalazi na Stoji, smješteno nadomak uvale Valkane, omiljenog šetališta Puljana. Jedno je od najvećih vojnih grobalja u Europi. Povijest Austrougarsko groblje otvoreno je 1862. godine, a za njegovo je uređenje Ministarstvo mornarice kupilo četiri tisuće četvornih metara zemlje. Danas se groblje rasprostire na više od dvadeset i dvije tisuće četvornih metara, a na njemu je prema dostupnim podacima pokopano oko 150 000 ljudi.[nedostaje izvor] Mornaričko groblje uređeno je kao park, posljednji put 1990. godine[ili 1997?] uz pomoć austrijskog Crnoga križa i Njemačkog narodnog saveza za brigu o ratnim grobovima. Na groblju je pokopan veći broj osoba važnih za povijest Pule: 12 austrougarskih i jedan turski admiral, tristotinjak talijanskih i njemačkih vojnika, pokopane su i žrtve brodske nesreće Baron Gautsch te posade bojnih brodova Szent Istvan i Viribus Unitis. Groblje je uvršteno u popis spomenika pod zaštitom Haaške konvencije. Zahvaljujući akciji i poduzetnosti austrijskog Crnoga križa i Njemačkog narodnog saveza koji se brine o brojnim vojnim grobljima na prostoru negdašnjega Carstva, u obnovu i uređenje Mornaričkog groblja u Puli uloženo je dva milijuna maraka. To je groblje postalo svojevrsni most austrijsko-hrvatskog prijateljstva. U povodu završetka njegove obnove 3. svibnja 1997. godine u Domu hrvatskih branitelja (bivši Mornarički kasino koji su svojim prilozima sufinancirali austrougarski časnici), održan je nakon 1914. godine prvi mornarički bal. Na vanjskom zidu crkvice sv. Nikole na Mornaričkom groblju nalazila se spomen-ploča Janku Vukoviću-Podkapelskom koji je po vlastitom odabiru potonuo zajedno sa zastavnim brodom SMS Viribus Unitis 1. studenoga 1918. godine. Natpis na ploči glasio je: ZUM ANDENKEN / an / Janko Vuković-Podkapelski / K.u.K. Linienschiffskapitän / Kommandant S.M.S. VIRIBUS UNITIS / der am 1. Nov. 1918. im Hafen von Pola den / Heldentod fand. / Die Witwe (U SPOMEN / na / Janka Vukovića-Podkapelskog / c. i kr. kapetana bojnog broda / zapovjednika S.M.S. VIRIBUS UNITIS / 1. studenoga 1918. u pulskoj luci / dočekao herojsku smrt. / Udovica). Danas se spomen-ploča nalazi u Vojnom muzeju u Beču, dok je u Puli postavljena replika u mramoru nepotpunog sadržaja. Na spomen-ploči naveden je čin kapetana bojnog broda, iako je Podkapelski poginuo s činom kontraadmirala kojeg mu je u ime Narodnog vijeća SHS dodijelio Ante Tresić Pavičić, no Jankova udovica taj čin nikad nije priznala.[nedostaje izvor] Na ovom groblju ukopan je i Stanislav Budisavljević, zapovjednik austrougarske mornarice. Dodatno Austrougarska ratna mornarica Mornarička crkva u Puli Vanjske poveznice Službena stranica Mornaričkog groblja u Puli
Морнаричко гробље у Пули

Морнаричко гробље у Пули (нем. K.u.k Marinefriedhof) је спомен гробље које се налази на полуострву Стоја. Једно је од највећих војних гробаља у Европи. Ово аустроугарско гробље отворено је 1862. године, а за његово уређење Министарство морнарице је купило четири хиљаде квадратних метара земље. Данас се гробље распростире на више од 22 хиљаде квадратних метара, а на њему је према доступним подацима сахрањено око 150.000 људи. Гробље је уређено и обновљено 1990. године уз помоћ аустријског Црног крста и Немачког народног савеза за бригу о ратним гробовима. Ту је сахрањено 12 аустроугарских, један турски адмирал, тристотинак италијанских и немачких војника, жртве бродске несреће Baron Gautsch и посаде ратних бродова Szent Istvan и Viribus Unitis. Гробље је уврштено у попис споменика под заштитом Хашке конвенције. Захваљујући акцији аустријског Црног крста који се брине о бројним војним гробљима на простору некадашњега царства, у обнову и уређење Морнаричког гробља у Пули уложено је два милиона марака. Поводом завршетка његове обнове 3. маја 1997. у бившем Морнаричком казину, кога су својим прилозима суфинансирали аустроугарски војници, одржан је након 1914. први морнарички бал. На спољњем зиду црквице св. Николе на Морнаричком гробљу налазила се спомен-плоча Јанку Вуковићу-Подкапелском који је по сопственом избору потонуо заједно са бродом СМС Вирибус Унитис 1. новембра 1918. године. Данас се спомен-плоча налази у Војном музеју у Бечу, док је у Пули постављена реплика у мрамору непотпуног садржаја с изворне плоче. На спомен-плочи је наведен чин линијског капетана, иако је Подкапелски погинуо с чином контраадмирала којег му је у име Народног вијећа СХС додијелио Анте Тресић Павичић, но Јанкова удовица тај чин никад није признала. На гробљу је и гроб Србина Станислава пл. Будисављевића (1839—1907), команданта аустроугарске ратне морнарице. Епитаф је на немачком језику али је гроб, за разлику од већине осталих гробова, по православном обичају, окренут ка истоку. Референце
Kristův kostel (Opatija)

Evangelický Kristův kostel v Opatiji (chorv. Evangelička Kristova crkva u Opatiji) je evangelickým (luterským) kostelem, nacházejícím se v Opatiji na ulici maršála Tita. Kostel byl vystavěn v novorománském slohu v letech 1903–1904 podle plánů architekta Carla Seidla (rodáka ze Šumperka). Vedle kostela je fara z roku 1911. Související články Evangelický kostel (Záhřeb) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kristův kostel na Wikimedia Commons
Evangeliska Kristuskyrkan

Evangeliska Kristuskyrkan (kroatiska: Evangelička Kristova crkva) är en kulturminnesskyddad evangelisk-luthersk kyrka i Opatija i Kroatien. Den uppfördes åren 1902–1904 i nyromansk stil enligt ritningar av den österrikiske arkitekten Carl Seidl. Historik Den evangelisk-lutherska kyrkans verksamhet i Opatija spår sina rötter från år 1895 då staden var en av turister välbesökt österrikisk-ungersk kurort. Staden besöktes frekvent av den österrikiska societeten och flera villor, sommarresidens och hotell uppfördes i Opatija i slutet av århundradet. År 1885 invigdes Hotel Kronprinzessin Stephanie (nuvarande Hotel Imperial). I en av hotellets lokaler hölls gudstjänster för den lokala lutherska församlingen som då uppgick till tolv personer. Periodvis kunde gudstjänsterna dock besökas av uppemot 100 troende varpå behovet av en ny lokal och egen kyrkobyggnad uppstod. Med hjälp av bland annat privata donationer från adelsmän och ekonomiska bidrag av tyska och österrikiska Gustav-Adolf-stiftelser lades år 1902 grundstenen till den nya kyrkan. I ceremonin närvarade den dåvarande storhertigen av Luxemburg. Kyrkan invigdes den 23 april 1904. Vid den officiella invigningsceremonin närvarade bland annat den österrikiska kejsaren och kungen av Kroatien Frans Josef I, storhertigen Adolf av Luxemburg och hans gemål Adelheid av Anhalt-Dessau, Sveriges och Norges kung Oscar II och hans gemål Sofia av Nassau med flera. I samband med invigningen gav den svensk-norske kungen en ny bibel i gåva till kyrkan medan Rumäniens drottning Elisabet gav en orgel. Arkitektur och beskrivning Evangeliska Kristuskyrkan är en kvalitativ arkitektonisk och urbanistisk konstruktion samt en av de mest representativa verken av arkitekten Seidl som senare även ritade planerna till Jungfru Marie bebådelsekyrkan i Opatija. Terrängen i den västligaste delen av Opatija är mycket brant vilket Seidl mycket skickligt utnyttjade vid placeringen av kyrkan på en upphöjd kulle. På slätten under kullen finns en anlagd trädgård i romantisk stil. Evangeliska Kristuskyrkas är en enskeppig kyrka med en rektangulär absid. Den har en fasad av murtegel och detaljer (såsom sockel, fönsterkarmar, pelare, blinda arkader och hörnpilastrar) i huggen sten. Dess klocktorn är delvis inbyggt i konstruktionen. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Evangeliska Kristuskyrkan.
Dvorac Razvor

Dvorac Razvor je višeslojni objekt u mjestu Razvor, općini Kumrovec, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Dvorac Razvor, smješten je na kosini brijega u naselju Razvor, uz cestu prema Zagorskim Selima. Jednokrilna nevelika katnica jasnog tlocrta predstavlja značajan primjer u nizu baroknih dvoraca Hrvatskog zagorja. Glavno pročelje bogato je profilacijama dok je unutrašnjost dvorca ukrašena štuko-dekoracijama, oslicima geometrijskih motiva i iluzionističkim slikanim prizorima, što se može pripisati štajerskim majstorima. Neposredno uz dvorac nalazi se katnica gospodarske-stambene namjene. Dvorac u kojem je rođena i operna pjevačica Sidonija Rubido-Erdödy, pripadao je obiteljima Erdödy, Ožegović i Daubachy. Zaštita Pod oznakom Z-2305 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Desne (jezero)

Desne ili Desansko jezero je jezerce u Dalmaciji koje je dio djelomično potopljene krške depresije na desnoj obali rijeke Neretve između mjesta Desne, Banja i Komin. Leži u ponikvi, na morskoj razini. Oko 350 m dugim i 3,5 m širokim kanalom povezano je s jezerom Modro oko. Vode Modrog oka i Desanskog jezera odvodi rječica Desanka i ulijeva se u Crnu riku kod mjesta Banja, samo 200-tinjak metara od ulijevanja Crne rike u Neretvu. Posebni ornitološki rezervat Uredbom Vlade Republike Hrvatske od 20. kolovoza 2020. jezera Modro oko i Desne proglašeni su zaštićenim područjem, kao posebni ornitološki rezervat. Rezervat obuhvaća djelomično potopljenu kršku depresiju na desnoj obali Neretve s jezerima Modro oko i Desne s okolnim tršćacima. Posebni ornitološki rezervat »Modro oko i jezero Desne« jedno je od reprezentativnih močvarnih ekosustava na području delte Neretve osobito značajnom zbog očuvanja staništa i raznolikosti ptica močvarica. Izvori
Župna crkva bl. Augustina Kažotića u Zagrebu

Župna crkva bl. Augustina Kažotića katolička je crkva na Pešćenici u Zagrebu građena od 1998. do 2008. godine. Crkvu je u rujnu 2011. posvetio zagrebački nadbiskup kardinal Josip Bozanić. Povijest i arhitektura Crkvu je projektirao arhitekt Boris Magaš 1997. godine. Nalazi se u stambenom predjelu naselja, na križanju dviju prometnica – Ivanićgradske i Ulice grada Vukovara. Crkva je orjentirana prema križanju. Širi urbanistički kontekst određen je višestambenim građevinama velike i srednje katnosti. Pred crkvom je stvoren prostor trga orijentiran prema križanju. Trg je jakog javnoga karaktera, a definiraju ga volumen crkve, volumen župnog dvora, te vertikala zvonika koja naznačuje prostornu granicu. Crkva ima longitudinalni tlocrt koji je u blagom padu prema prezbiteriju. Različitim graduiranjem svjetlosti stvorena je hijerarhija liturgijskih mjesta koju dodatno naglašava različita visina na koju su pozicionirani liturgijski elementi. Oltar se nalazi na najvišoj razini. Na nižoj razini lijevo od oltara nalazi se ambon. U desnoj je kapeli svetohranište, a u lijevoj je predviđena krstionica. Nakon smrti arhitekta Magaša, prema njegovoj je želji dovršetak uređenja unutrašnjosti crkve povjerena arhitektu Nenadu Fabijaniću. Arhitekt Fabijanić u Magaševom duhu oblikuje ispovjedaonice, obloge zidova i postamente za skulpture. Galerija Povezani članci Dodatak:Popis katoličkih crkava u Zagrebu Izvori Vanjske poveznice
Crkva sv. Petra u Zagrebu

Župna crkva sv. Petra apostola je zagrebačka katolička crkva u obliku monumentalnog križa, stare gotovo klasične arhitekture, koja se nalazi u Vlaškoj 93, u gradskoj četvrti Gornji grad – Medveščak (MO Petrova), u središtu grada. Prema nekim izvorima župna crkva sv. Antuna u Vlaškoj ulici, napuštena je sredinom 16. stoljeća, pa je niže od današnjega dijela tzv. stare Vlaške ulice udaren temelj nove župne crkve sv. Petra, na istome mjestu gdje se i sada nalazi. Povjesničar R. Strohal navodi da je nova crkva građena u 17. stoljeću, dok se na drugim mjestima izričito spominju godine 1590. i 1597. Za vrijeme cara Josipa II., župa je ukinuta 1788. godine i crkva je pretvorena u vojno skladište, što je naišlo na velika protivljenja. Nakon smrti cara, obnovljena je i ponovno postala župna crkva 1795. godine. Ali borba za župu se ubrzo nastavila, jer je bila ukinuta kao župna crkva od 1803. do 1823. i pripojena katedralnoj župi sv. Marije. Kasnije je opet postala župna crkva, a župa se podijelila na mnogo novih župa, kako se Zagreb razvijao i širio. Crkva je imala mnoge preinake i proširenja. Arhitekt Hermann Bollé 1889. godine izradio je novi nacrt proširenja. Do toga dolazi 1926., kada crkva dobiva oblik križa i izgrađuje se novi župnički stan. Biskup Franjo Salis-Sewis blagoslovio je crkvu 6. svibnja 1933. godine i od tada ima današnji izgled uz preinake i obnovu posljednjih dvadeset godina. Pročeljem je okrenuta na Vlašku ulicu, dok se zaleđem nalazi u Petrovoj ulici, koja je po crkvi i dobila ime. U potresima koji su Hrvatsku pogodili u ožujku i prosincu 2020. godine nastale su višestruke pukotine na zidovima i svodu župne crkve, kao i na župnom dvoru. Crkva sv. Petra i župni dvor su zaštićeno kulturno dobro Hrvatske pod oznakom Z-673. Galerija Izvori
Kapelica sv. Jurja u Maksimiru

Kapelica sv. Jurja je katolička kapelica u parku Maksimir. Kapelica je u vlasništvu Javne ustanove Maksimir. i zaštićeno kulturno dobro. Povijest i arhitektura Ova neogotička kapelica, popularno nazvana "crikvica", izgrađena je u razdoblju od 1862. do 1864. godine, na povišenom mjestu blizu Haulikovog ljetnikovca. Nisu pronađeni izvorni arhitektonski nacrti, ali je iz sačuvanih zapisa razvidno da se biskup Haulik za projekt i uređenje kapelice obratio tirolskoj radionici Glasmalerei-Anstalt, novoosnovanoj radionici koju su u Innsbrucku 1861. godine zajedno utemeljili slikar na staklu Albert Neuhauser (1832. – 1861.), samouki arhitekt Josef Vonstadl (1928. – 1893.) i slikar Georg Mander. Nadbiskup Juraj Haulik je želio biti pokopan u ovoj kapelici, no to se nije dogodilo. Osnova kapelice je u obliku križa s kratkim krilima transepta i poliogonalnim svetištem. Zidovi su od opeke, a konstruktivni dijelovi od kamena. Pročelje s portalom na koji se nastavlja visok prozor sa šiljastim lukom završava preslicom. Ostala dva velika prozora na krilima su transepta. Krov je bio pokriven škriljevcem. Iznutra su zidovi bili obojani "kamenom mastju da se čini kao da je od kamena tesanca". Na svodu između rebara naslikane su na modroj podlozi zlatne zvijezde. Popođena je mramornim crno-bijelim pločama. Ogradu oko kapelice čine šipke od lijevana željeza. Izgradnja i uređenje kolektivno je djelo domaćih i stranih majstora. Za oltar iznad crne mramorne menze visoki reljef u drvu s likom sv. Jurja načinio je kipar Michael Stolzer. Vitraji na prostranim prozorima posvećeni su licima iz Starog i Novog zavjeta (Mojsije i Aron, Petar i Pavao), a iznad portala Bogorodici s Kristom i Ivanom Krstiteljem. Vitraji su proviđeni rešetkama. Luster od pozlaćene mjedi također je iz Neuhauserove radionice. Svod je oslikao bečki slikar Josef Proksch. Zidarske poslove obavio je Andrea Tessitori iz Furlanije. Klupe su izgrađene u Lepoglavskoj kaznionici, a Haulikovo klecalo nabavljeno u Beču. Izvođači radova bili su gradski mjernik u zagrebačkoj gradskoj službi "Graditeljno-vatrogasiteljnog odbora" Janko Nikola Grahor (1827. – 1906.) i graditeljno-kamenotesarski meštar Franjo Klein (1828. – 1889.). Kapelica je posvećena u listopadu 1864. godine. Izvori Vanjske poveznice
Park kralja Petra Svačića u Zagrebu

Park kralja Petra Svačića u Zagrebu je park u Zagrebu. koji se nalazi na Trgu kralja Petra Svačića. Površina parka iznosi cca. 0,5 ha i nalazi se u sklopu gusto naseljenih gradskih blokova. Biljni pokrov Veći dio visokostablašica, isključivo bjelogorice, posađen je na lokaciji parka 1925. godine. Osim elipsastih drvoreda obodno posađenih malolisnih lipa (Tilia cordata) u parku se nalaze i obične bukve (Fagus sylvatica), koje su sađene na slobodnim uglovima četvrtaste površine. Povijest Park je je uređen 1901. godine, prema nacrtu arhitekta Viktora Kovačića. Svečano je otvoren 1925. godine povodom tisućite obljetnice Hrvatskog kraljevstava. Preuređen je 1930-ih prema projektu Ćirila Jeglića. Park je u Drugom svjetskom ratu znatno oštećen, pa arhitekt Zvonimir Koni 1956. godine obnavlja Jeglićevu zamisao trga tako da dodaje dječje igralište, asfaltnu plohu za koturaljke i umjetno jezero. Kasnije je u jezero postavljena i skulptura "Dječak" Antuna Augustinčića, pa jezero postaje fontana. Perivojni trg obnavljan je i 1991.godine kada su obnovljene staze i dječje igralište. Izvori
Konjščina

Konjščina je vesnice a správní středisko stejnojmenné opčiny v Chorvatsku v Krapinsko-zagorské župě. Nachází se asi 12 km jihovýchodně od Zlataru a asi 35 km jihovýchodně od Krapiny. V roce 2011 žilo v Konjščině 1 019 obyvatel, v celé opčině pak 3 790 obyvatel. Do teritoriální reorganizace v roce 2010 byla Konjščina součástí opčiny Zlatar Bistrica. Znak a vlajka Znak vyzobrazuje raněného bílého koně se šípem v krku a krví tekoucí z rány na tmavě zeleném pozadí s nevýrazným černým okrajem. Vlajka je světleji zelená a v levé polovině zahrnuje znak s původním černým a bílým okrajem. Administrativní dělení Součástí opčiny je celkem šestnáct trvale obydlených vesnic. Bočadir – 159 obyvatel Bočaki – 198 obyvatel Brlekovo – 56 obyvatel Donja Batina – 89 obyvatel Donja Konjščina – 139 obyvatel Galovec – 127 obyvatel Gornja Konjščina – 117 obyvatel Jelovec – 158 obyvatel Jertovec – 730 obyvatel Klimen – 139 obyvatel Konjščina – 1 019 obyvatel Kosovečko – 101 obyvatel Krapina Selo – 147 obyvatel Pešćeno – 150 obyvatel Sušobreg – 222 obyvatel Turnišće – 239 obyvatel Doprava Konjščinou procházejí státní silnice D24 a D540 a župní silnice Ž2170, Ž2204 a Ž2205. Konjščina je napojena na železniční trať Zaprešić–Čakovec. Geografie Konjščinou protéká řeka Krapina, vlévají se zde do ní potoky Batina a Selnica. V Konjščině se nachází renesanční hrad Dvorac Konjščina, který byl postaven v roce 1477 a patřil rodině Konjských, podle kterých je opčina pojmenována. Ve vesnici Donja Konjščina se nachází kostel sv. Dominika a hřbitov. Jihovýchodně od Konjščiny se nachází nepojmenovaný rybník. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Konjščina na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Konjščina na Wikimedia Commons
Konjščina

Konjščina (Croatian pronunciation: [kǒːɲʃtʃina]) is a village and municipality in Krapina-Zagorje County, northern Croatia. The town is about 30 km northeast of Zagreb. It is connected by the D24 highway and R201 railway. History Konjščina was first mentioned in 1334 as a parish. The city is known for the nearby fort [hr], located where the Selnica Stream flows into the Krapina River. The stone stronghold, named Citadel Selnica (Kaštel Selnica, old name for Konjščina). The stronghold was first mentioned in 1477, in documents given by King Matthias Corvinus by which he allowed Kristofor and Ivan Konjski to build a fort in Selnica. The stronghold was different from others in Croatia. While forts were typically built on high ground, for the advantage of height, the stronghold at Konjščina was Croatia's first wasserburg (water castle) a fort surrounded by much water. Battle of Konjščina Fort Ban Nikola Zrinski decided to intercept Turkish troops near Konjščina in May 1545. On his campaign towards Styria in early May 1545, the Turkish army led by Ulam Pasha encamped near the Konjščina fortress. Opposing the Turks was the Croatian ban's army led by Prince Nikola Šubić Zrinski and Count Juraj Wildenstein. On May 4, 1545, the Turks suddenly crossed the ditch and attacked the unprepared Croatian troops, who scattered, with Zrinski and Wildenstein seeking refuge in the Konjščina fortress. Demographics In the 2021 census, there were a total of 3,308 inhabitants in the area, in the following settlements: In the same census, an absolute majority of population were Croats at 98.43%. Administration The current mayor of Konjščina is Anita Curiš Krok (SDP) and the Konjščina Municipal Council consists of 13 seats. References External links Official website
Konjščina

Konjščina es un municipio de Croacia en el condado de Krapina-Zagorje. Geografía Se encuentra a una altitud de 173 m s. n. m. a 54,9 km de la capital nacional, Zagreb. Demografía En el censo 2011, el total de población del municipio fue de 4021 habitantes, distribuidos en las siguientes localidades:​ Bočadir - 158 Bočaki - 325 Brlekovo - 56 Donja Batina - 89 Donja Konjščina - 139 Galovec - 127 Gornja Konjščina - 117 Jelovec - 158 Jertovec - 732 Klimen - 141 Konjščina - 1 086 Kosovečko - 100 Krapina Selo - 147 Pešćeno - 151 Sušobreg - 221 Turnišće - 240 Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.
Konjščina

Konjščina est un village et une municipalité située dans le comitat de Krapina-Zagorje, en Croatie. Au recensement de 2001, la municipalité comptait 4 074 habitants, dont 98,97 % de Croates et le village seul comptait 987 habitants. Histoire Localités La municipalité de Konjščina compte 16 localités : Notes et références Voir aussi Articles connexes Municipalité (Croatie) Portail de la Croatie
Comuna Konjščina, Krapina-Zagorje

Konjščina este o comună în cantonul Krapina-Zagorje, Croația, având o populație de 3.790 de locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, comuna Konjščina avea 3.790 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (99,13%) erau croați. Apartenența etnică nu este cunoscută în cazul a 0,05% din locuitori. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor (95,41%) erau catolici, cu o minoritate de persoane fără religie și atei (2,32%). Pentru 1,19% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Note
Коньшчина

Коньшчина (хорв. Konjšćina) — община с центром в одноимённом посёлке на севере Хорватии, в Крапинско-Загорской жупании. Население 1019 человека в самом посёлке и 3790 человек во всей общине (2011). Подавляющее большинство населения — хорваты (99,13 %). В состав общины кроме административного центра входят ещё 15 деревень. Посёлок находится в долине реки Крапины, в Хорватском Загорье, к северу и югу от посёлка проходят холмистые гряды. Ближайший город Златар расположен в 10 км к северо-западу. Через Коньшчину проходит автодорога D24 Забок — Нови-Мароф и несколько местных дорог. В посёлке есть железнодорожная станция на линии Вараждин — Забок — Загреб. Примечания Ссылки Община на сайте жупании (хорв.)