NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cetinský hrad

Cetinský hrad nebo Cetinská pevnost je zřícenina hradu, která se nachází asi pět kilometrů od Cetingradu v Chorvatsku. Rok výstavby hradu je neznámý, existují indicie, že osada zde byla již v římské éře. Farnost Všech svatých, která se uvnitř opevnění nacházela, je v písemných pramenech poprvé zmíněna v roce 1334. V roce 1387 daroval císař Zikmund Lucemburský hrad Ivanu Krčkimu. Tím se stal majetkem rodu Frankopanů. V 15. století vznikla cetinská větev Frankopanů. Její člen Jan Frankopan Cetinský zemřel v bitvě na Krbavském poli. Jeho bratr Grgur a syn František Frankopan se stali arcibiskupy ve městě Kalocsa. František Frankopan byl posledním členem cetinské větve rodu, po jeho smrti přešla tvrz do majetku slunjské větve. Po porážce v bitvě u Moháče v roce 1526 se právě na Cetinském hradě sešla chorvatská šlechta na sněmu (Cetinski sabor), na němž pak 1. ledna 1527 zvolila za chorvatského krále Ferdinanda I. a včlenila tak Chorvatsko do Habsburské monarchie. V následujících stoletích byl Cetin součástí vojenské hranice mezi Habsburskou monarchií a Osmanskou říší. Během tohoto období jej několikrát ovládla osmanská armáda. Tvrz byla často poškozována a opravována. Dvě kamenné desky s osmanskými nápisy v Chorvatském historickém muzeu svědčí o rekonstrukcích provedených v tomto období. V roce 1790 habsburské jednotky pod velením generála Walische konečně získaly hrad zpět pro habsburskou kontrolu. Obléhání trvalo jeden měsíc. V roce 1809 osmanské síly hrad znovu obsadily, ale následujícího roku se stáhly před napoleonskými silami vedenými Augustem Marmontem. S úpadkem Osmanské říše v 19. století, a tedy s pominutím osmanské hrozby, byla pevnost opuštěna a přeměněna na lom. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cetin Castle na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cetinský hrad na Wikimedia Commons
Burg Cetin

Die Burgruine Cetin (deutsch veraltet Czettin) befindet sich in der Gemeinde Cetingrad, in Kroatien. Geschichte Cetin war im Mittelalter im Besitz des kroatischen Adelsgeschlechts der Frankopanen. Ivan Frankopan Cetinski starb 1493 in der Schlacht auf dem Krbava-Feld. Danach wurde Juraj III. Frankopan von Slunj Besitzer der Burg. Am 1. Januar 1527 wählte der kroatische Sabor in Cetin Ferdinand I. von Habsburg zum kroatischen König und bestätigte das mit der Charta von Cetingrad. Vom 16. bis 19. Jahrhundert gehörte Cetin zur Militärgrenze oder war in türkischen Händen. Im Russisch-Österreichischen Türkenkrieg wurde die Burg 1790 schwer beschädigt und am 20. Juli durch die kaiserliche Armee erobert. Im 19. Jahrhundert wurde Cetin von seinen Bewohnern verlassen und die Jurisdiktion wurde ins nahegelegene Cetingrad verlegt. Siehe auch Liste von Burgen und Schlössern in Kroatien Ignácz Gyulay Weblinks
Château de Cetin

Le château de Cetin est situé à 5 km au sud de Cetingrad en Croatie. Historique Sa date de construction demeure inconnue. Quelques indications dans les fondations indiquent qu'il existait déjà sous l'Empire romain. Sa plus ancienne mention écrite remonte à 1334. En 1387, Cetin est donné à Ivan Krčki par le roi Sigismond Ier du Saint-Empire et devient la propriété de la famille Frankopan. Le Moyen Âge constitue l'âge d'or de Cetin. Près de la forteresse, se trouvaient un monastère franciscain et de nombreuses églises. Cetin a joué un rôle majeur dans l'histoire de la Croatie. Après la défaite à la bataille de Mohács, les nobles croates installent le parlement de Cetin (en) dans l’enceinte du château. Le 1er janvier 1527, ils élisent Ferdinand Ier du Saint-Empire, roi de Croatie. La charte écrite à cette occasion est conservée aux archives nationales d'Autriche. Lors des siècles suivants, Cetin faisait partie des confins militaires entre la Monarchie de Habsbourg et l'Empire ottoman. Pendant cette période, les turcs prirent le contrôle de la région à plusieurs reprises, la forteresse s'en est trouvée plusieurs fois endommagée. En 1790, les troupes autrichiennes commandées par le général Walisch reprennent finalement le contrôle des lieux après un siège d'un mois. En 1809 des forces ottomanes ont, encore une fois, occupé Cetin mais en 1810 elles se retirent sous les menaces d'Auguste de Marmont, le gouverneur-général des provinces illyriennes. Quand la menace ottomane a disparu, la forteresse a été abandonnée et utilisée comme pierre de carrière. Le centre administratif a été transféré au village de Cetingrad qui s'est développé au nord de Cetin. Source (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Cetin Castle » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail de la Croatie Portail des châteaux
Cetin

Cetin a Podcetin falu fölé magasodó várrom Horvátországban, Cetingrádtól öt kilométerre. Név eredete Maga a vár nevét illetően több verzió is létezik.Cetin neve a dalmáciai Cetin-folyóra, vagy a rómaiak előtt e területet lakó pannonokra is visszavezethető, bár maga a szó szláv eredetű, mely sűrű, sötét erdőséggel borított helyet jelent. Viszont a település, Cetingrad neve a történelem során sokszor változott. Először Kekicsfalu néven (egykori török ura, Kekics bég után) említik, majd miután felszabadult a török uralom alól nevezték el Valisfalunak, amelyet később 1908 után Matija Polić ispán ígéretéhez híven Cetingradra változtattak. Története A vár a 14. században már állt. Feltételezések szerint már a Római Birodalom idején is lehetett a helyén település. A dokumentumok először 1334-ben említik a cetini Mindenszentek egyházközséget. Cetin a középkorban élte virágkorát. A közelében ferences kolostor és számos templom volt. 1387-ben Zsigmond magyar király a Frangepán családnak adományozta Cetint Frangepán János horvát-szlavón bán révén, akinek fia 1405-ben eladta, és csak 1437-ben kerül vissza újból a családhoz. 1449-ben birtokosztás révén Frangepán Györgyhöz került, aki később a család cetini ágának megalapítója lett. Miután a családi ág 1520-ban kihalt, a Frangepán szluini ág uralta a várat. 1527. január 1-én itt választották királyukká a horvát rendek Habsburg Ferdinándot. A 16. és 17. század igen súlyos időszakot hozott a vár életébe, lévén többször is gazdát cserélt.Először a törökök foglalták el 1536-ban, átépítve azt teljesen 1559-ben, majd 1576-ban a horvátok vették vissza. Újabb rövid török uralmat követően, 1579-ben a királyi csapatok foglalták el. Ám a romossá lett várat lerombolták, mivel azt alkalmatlannak minősítették a török elleni védekezésre. A törökök később újraépítették, viszont 1596-ban ki is vonultak belőle. 1638-ban aknával levegőbe repítették és 1646-ban ismét teljesen lerombolták. Frangepán Farkas nyerte vissza rá a családi tulajdonjogot. Amikor a harcok újra megindultak, a várat is újjáépítették, ám még ebben az évben az oszmánok el is foglalták, de Frangepán Gáspár visszafoglalta, és megint leromboltatta a várat. 1670-ben újból az oszmánoké lett, akik megrongált védműveit kijavították és 1737-ben a királyi sereg nem is boldogult bevételével. Végül csak 1790. július 20-án sikerült Wallisch császári tábornoknak újra visszaszereznie. 1809-ben a törökök rövid időre újra elfoglalták. A császári hadsereg 1813-ban és 1834-ben is próbálkozott visszafoglalásával, sikertelenül. 1849-ben laktanyát alakítottak ki benne, majd 1870-ben Kordun térség parancsnoka a határőrvidéki parancsnokság rendeletére lebontatta a várat és kőanyagát eladta. Jegyzetek Irodalom Magyar nyelven https://web.archive.org/web/20160306021828/http://jupiter.elte.hu/aaacikkek4/014kordun.htm Csorba Csaba Rejtélyes váraink, Budapest: Magyar Könyvklub, 2001 Horvát nyelven Radoslav Lopašić: Oko Kupe i Korane, Matica Hrvatska, 1895, Zagreb Milan Kruhek: Cetin, grad izbornog sabora Kraljevine Hrvatske 1527, Karlovačka Županija, 1997, Karlovac Iz memoara maršala Marmonta: ilirske uspomene 1806-1811, Čakavski Sabor, 1977, Split
Cetin

Cetin je srednjeveški grad na robu Korduna. Trdnjava Cetin se nahaja 2,5 km južno od Cetingrada, nad naseljem Podcetin. Ne ve se, kdo in kdaj jo je zgradil in po kakšnih kriterijih je izbral lokacijo. Rimski napisi na kamnitih ploščah dokazujejo, da je Cetin obstajal že v rimskem času. Mimo trdnjave je v preteklosti verjetno vodila pomembna pot, ki je povezovala osrednjo Hrvaško s Primorjem. Ogrsko-hrvaški kralj Sigismund Luksemburški je leta 1387 za zasluge pri osvobajanju kraljice Marije iz hrvaškega ujetništva daroval Cetin, skupaj z nekaterimi posestmi, Ivanu V. Krškemu. Srednji vek je bil čas največjega razcveta Cetina. Pod veličastnim gradom, največjim na širšem območju tedanje osrednje Hrvaške, je bila Cetinska vas, trgovsko in obrtniško naselje, kateremu je načeloval izbrani sodnik, in frančiškanski samostan. V 15. stoletju se je rodbina Frankopanov razdelila in rod, ki je gospodaril na Cetinu, je dobil naziv Frankopani-Cetinski. Ivan (IX.) Frankopan-Cetinski je padel v bitki s Turki na Krbavskem polju (1493), njegov brat Grgur in sin Franjo pa sta postala kološka nadškofa. Z njima je cetinska veja izumrla in Cetin je prišel v roke slunjskih Frankopanov. V zgodovini Hrvaške je imel Cetin pomembno vlogo. Po porazu proti Turkom v mohaški bitki (1526), v kateri je padel ogrsko-hrvaški kralj Ludvik II., je prišlo do krize v ogrsko-hrvaškem kraljestvu. Koncem leta se je sestal na gradu Cetin del hrvaškega plemstva (cetinski sabor) in 1. januarja 1527 izbral za novega hrvaškega kralja Ferdinanda Habsburškega. Tedaj so na hrvaškem državnem dokumentu prvič uporabili grb s kvadrati. Novi kralj je obljubil, da bo spoštoval in branil vse pravice in svoboščine Kraljevine Hrvaške in njenih državljanov in da jih bo gmotno in vojaško podpiral pri obrambi pred Turki. Odtlej je bila usoda Hrvaške skoraj 400 let tesno povezana s Habsburško monarhijo, cetinska trdnjava pa je postala eden od branikov dežele. Turki so cetinski grad prvič zavzeli leta 1536 in odtlej je večkrat prehajal iz rok v roke. Pri tem je bila Cetinska vas uničena in tudi grad močno poškodovan. Leta 1670 so ga Turki obnovili in povečali v mogočno trdnjavo. Leta 1790 so po enomesečnih bojih avstrijske čete pod poveljstvom generala Walischa trdnjavo (skupaj s trdnjavo Drežnik) vrnile habsburški monarhiji. Leta 1809 so Turki Cetin ponovno zavzeli, a so ga morali že leta 1810, po grožnji maršala Marmonta, upravitelja Ilirskih provinc, ponovno zapustiti. Oblasti Vojne krajine so iz trdnjave napravile kasarno, leta 1867 pa so jo dale porušiti. Ostanki zidov in kup kamenja so danes edine priče njene burne preteklosti. Viri Lopašić, Radoslav (1895). Oko Kupe i Korane. Matica Hrvatska, Zagreb. Kruhek, Dr. Milan: Cetin, grad izbornog sabora Kraljevine Hrvatske 1527. Karlovačka Županija, 1997, Karlovac. Iz memoara maršala Marmonta: ilirske uspomene 1806-1811, Čakavski Sabor, 1977, Split. Enciklopedija Jugoslavije, zvezek 2. Zagreb: Jugoslavenski leksikografski zavod. 1971. str. 371. COBISS 23145473. Zunanje povezave Kratka zgodovina Cetina in Cetingrada s slikami. Arhivirano 2016-02-15 na Wayback Machine. (hrvaščina)
Bijele und Samarske stijene

Das Bijele und Samarske stijene Naturreservat erstreckt sich auf einer Fläche von 117,5 km² und befindet sich in Kroatien. Es liegt westlich von Ogulin und südöstlich von Mrkopalj, etwa in der Mitte des Velika Kapela Gebirgsmassivs. Seit dem Jahr 1985 steht das für Wanderer relativ schwer zugängliche und auf zwischen 1335 m und 1294 m Meereshöhe befindliche Gebiet als Naturreservat unter strengem Naturschutz. Bekannt ist das Naturreservat für seine etwa 50 m hohen schneeweißen Karstfelsen. Weblinks Information des Tourismusverbands der Region Kvarner
Bijele i Samarske stijene

Bijele i Samarske stijene su strogi rezervat i nalaze se u središnjem dijelu Velike Kapele u Gorskom kotaru u Primorskoj-goranskoj i Karlovačkoj županiji. Rezervat je proglašen 24. siječnja 1985. g. na površini od 1175 ha. Reljef obuhvaća brojne bizarne vapnenačke stijene. Na kamenim blokovima raste šuma jele, smreke te bukve. Najviši vrh Samarskih stijena iznosi 1302 m, a zapadno od njih nalaze se Bijele stijene s najvišim vrhom od 1335 m. 1952. godine planinari PDS „Velebit” iz Zagreba podignuli su „Ratkovo sklonište”. U rezervatu se nalaze se najraznolikije pojave krške prirode. Od flore tu se nalaze primjerice runolist, srčanik, dragušac. U sačuvanoj prirodi žive primjerice medvjedi, lasice, puhovi i kune. Fotografije Vanjske poveznice fer.hr gorskikotar.hr Arhivirana inačica izvorne stranice od 17. veljače 2011. (Wayback Machine) TZ Kvarnera Arhivirana inačica izvorne stranice od 2. listopada 2009. (Wayback Machine) Javna ustanova Priroda - Primorsko - goranska županija Javna ustanova Natura viva - Karlovačka županija Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. veljače 2012. (Wayback Machine) http://www.tz-mrkopalj.hr/index.php Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. svibnja 2016. (Wayback Machine)
Greblje (nekropola stećaka)

Nekropola stećaka Greblje nekropola je koja datira iz kasnog srednjeg vijeka (druga polovina 14. i 15. stoljeća). Nalazi se na području općine Slivno, sjeverno od sela Provići. Brojčano je jedna od najvećih nekropola neretvanskog područja. Od 67 stećaka kojima je utvrđen oblik, 36 je ploča, 29 sanduka i 2 sljemenjaka. Evidentirana su 33 ukrašena primjerka, a najčešći motivi su križevi, razne kombinacije štita i mača, zatim polumjeseca, zvijezda i rozeta te uobičajene bordure, a specifičnost ove nekropole su kompozicije s prikazom motiva križa, konja i zmije. Prema korištenim ornamentima nekropola pokazuje veze s obližnjim nekropolama sa stećcima na bližem području Hercegovine. Zaštita Pod oznakom Z-4966 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "kopnena arheološka zona/nalazište". Galerija slika Izvori Vanjske poveznice Kovačević Bokarica, Nela; Perkić, Domagoj. Dokumentiranje lokaliteta Prović – Greblje (PDF). Hrvatski arheološki godišnjak. 9/2012: 868.-871. ISSN 1845-8408
Площа короля Томислава (Загреб)

Площа короля Томислава (хорв. Trg kralja Tomislava) — міський майдан у столиці Хорватії Загребі, в центральній його частині, в районі Нижнє місто, поблизу площі Ніколи Шубича Зринського, біля головного залізничного вокзалу. Входить до так званої «Зеленої підкови» (хорв. Zelena potkova), або «підкови Ленуцці» (хорв. Lenucijeva potkova), що охоплює сім площ загребського Нижнього міста. Посеред майдану знаходиться фонтан. У північній частині площі міститься мистецька галерея «Мистецький павільйон», трохи збоку — Загребський театр ляльок. Із півдня до майдану примикає центральний залізничний вокзал. Мистецький павільйон побудовано з нагоди Виставки тисячоліття у Будапешті 1896 р., на якій Хорватія була представлена окремим павільйоном. Його спорудили із застосуванням найновіших на той час технологій виготовлення металевих каркасів. Це дозволило розібрати павільйон у Будапешті та перевезти поїздом у Загреб, щоб знову зібрати на його теперішньому місці. Його урочисте відкриття в 1898 р. було приурочено до великої виставки сучасних художників. Це зробило Мистецький павільйон першим виставковим приміщенням, побудованим лише для такої мети. Відтоді там влаштовуються виставки найбільших місцевих і зарубіжних художників. Поблизу головного вокзалу височить готель «Еспланада», збудований за дуже короткий час у 1925 році. Початкова мета готелю полягала у забезпеченні комфортабельного розміщення пасажирам «Східного експресу» — серії розкішних поїздів, на шляху яких Загреб був однією із зупинок на маршруті з Парижа до Стамбула. У готелі зупинялося чимало визначних гостей, там проводилися цікаві громадські заходи. Особливу увагу широкого загалу привернуло перебування там у 1929 р. провокаційної темношкірої танцюристки Жозефіни Бейкер, коли місцеві доброчесні дами висловили своє невдоволення. Саме в цьому готелі відбувся і перший конкурс краси «міс 1926», переможницю якого через рік у Берліні коронували як «міс Європа». Біля Мистецького павільйону від Адвенту 2014 р. працює взимку міська ковзанка «Льодовий парк» (хорв. Ledeni Park) — найбільша відкрита ковзанка у тій частині Європи, з площею льоду дві тисячі квадратних метрів. На відкритій сцені майдану короля Томислава 21 червня 2020 р. мав відбутися гранд-фінал конкурсу Євробачення Юних Музикантів 2020, але його проведення відклали. Примітки Посилання Trg kralja Tomislava (хорватською) . Загребське міське управління туризму. Архів оригіналу за 24 лютого 2020. Процитовано 24 лютого 2020. Trg kralja Tomislava. Vjesnik (хорватською) . 3 серпня 1999. Архів оригіналу за 26 березня 2009.
Birina-See

Der Birina-See (Kroatisch Jezero Birina) befinden sich im Süden Kroatiens, bei der Stadt Ploče auf der rechten Seite der Deltamündung der Neretva in der Gespanschaft Dubrovnik-Neretva. Der See ist 0,75 km lang und 0,30 km breit. Er hat eine Verbindung zu einem Nebenarm der Neretva und liegt auf Meereshöhe. Weblinks https://www.indexmundi.com/zl/hr/20.htm Einzelnachweise
Birina

Birina je jezero istočno od Ploča. Južno od jezera prolazi cesta D413, a sjeverno cesta D8. Povezano je s Crnom r. s južne strane dvama kanalima. Na južnom dijelu u jezero se usijeca poluotok koji je skoro sa sviju strana okružen jezerom, a s glavnim kopnom vezan je prevlakom, pa se jezero na jugu račva u dva kraka. Sa zapadne strane nalaze se stambeni objekti. Po najdužoj dijagonali sjeveroistok - jugozapad jezero je dugo 772 metra, a na istočnom kraku sjever - jug 630 metara. U najširem dijelu, što je kod središnjeg dijela, jezero je široko 314 metara. S obzirom na to da je zapremnine veće od 100.000 m³, po Odluci Vlade Republike Hrvatske o popisu voda I. reda svrstava se u prirodna jezera. Jezero Birina dio je planiranog rješenja odvođenja viška vode iz Vrgoračkog polja. Prema studiji Građevinskog fakulteta u Splitu napravljenoj po narudžbi Hrvatskih voda, tunelom Vrgorac 2 odvodile bi se vode iz donjeg, jugoistočnog dijela Vrgorskog polja prema Birini. Izvori
Ekomuzej batana

Ekomuzej batana je ekomuzej u Rovinju. Otvoren je 2004. godine kao prvi ekomuzej u Hrvatskoj. Smješten je pored rovinjskog velikog mola, na adresi Obala Pina Budicina 2. Predstavlja poseban način upravljanja baštinom u rukama lokalne zajednice. Posvećen je ribarskoj brodici batani i lokalnoj zajednici koja ju je prepoznala kao svoj baštinski simbol. Batana je najrasprostranjenije tradicionalno plovilo u Rovinju i ona zrcali kontinuitet lokalne materijalne i nematerijalne pomorske i ribarske baštine, ali i kontinuitet svakodnevnog života domaćeg stanovništva. Od 2004. do 2012. stručna voditeljica ekomuzeja bila je Dragana Lucija Ratković Aydemir. U muzejskom postavu može se naći podatke o povijesti batane i načina života ribara i njihovih obitelji, drveni kostur batane, stare ribarske alate, snimku izrade nove batane, video priču, publikacije i ostalo. Osnovne sastavnice i područja djelovanja muzeja su: Kuća o batani – interpretacijski i dokumentacijski centar (otvoren 2004.) Spacio Matika – rovinjska inačica konobe, prostor živog doživljaja gastronomske, jezične i glazbene nematerijalne baštine Rovinja (otvoren 2006.) Mali škver – mjesto njegovanja, očuvanja i prenošenja nematerijalne baštine gradnje batane, upisane na Listu nematerijalne baštine RH (otvoren 2005.) Rovinjska regata tradicionalnih barki i brodica s oglavnim i latinskim jedrom – manifestacija koja slavi i čuva znanja i vještine tradicionalnog načina jedrenja s oglavnim i latinskim jedrom. Prva je održana 2005. godine. Ministarstvo kulture Republike Hrvatske službeno je predložilo projekt Očuvanje nematerijalne baštine Rovinja kroz Ekomuzej batana za upis na UNESCO-ovu svjetsku listu najboljih projekata očuvanja nematerijalne baštine u 2015. godini. Prijedlog je 2016. prihvaćen te je upisan u UNESCO-ov Registar najboljih praksi očuvanja nematerijalne kulturne baštine svijeta kao prvi hrvatski projekt u spomenutom Registru. Ekomuzej batana je aktivan cijele godine a ljeti je program intenzivniji. Organiziraju stručne skupove, sudjeluju u međunarodnih projektima u svrhu suradnji oko rada na zaštite i očuvanja baštine. Zadaća muzeja je producirati didaktičke materijale, održavati radionice u školama i informirati mlade o tome što je nematerijalna baština i zašto je važna njezina zaštita. Izvori Vanjske poveznice Službene stranice Facebook stranica Ekomuzej Batana Hrvatska tehnička enciklopedija
Omišalj

Omišalj (wł. Castelmuschio) – miasto w Chorwacji, w żupanii primorsko-gorskiej, siedziba gminy Omišalj. Leży na wyspie Krk. W 2011 roku liczyło 1868 mieszkańców. Został złożony w III w. n.e. przez starożytnych Rzymian jako Fulfinium. W latach 1480–1797 wraz z całą wyspą należał do Republiki Weneckiej, następnie wchodził w skład imperium Habsburgów. Miasto położone jest na wysokim, 80-metrowym klifie ponad wodami Adriatyku. W Omišalju zachowała się wczesnochrześcijańska bazylika datowana na V w. W pobliżu miasta usytuowany jest terminal naftowy oraz międzynarodowy port lotniczy Rijeki. Przypisy
Stadion sv. Josipa Radnika

Het Stadion sv. Josipa Radnika is een multifunctioneel stadion in Sesvete, een plaats in Kroatië. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclub NK Sesvete maakt gebruik van dit stadion. In 2017 vonden er wedstrijden plaats op het Europees kampioenschap voetbal mannen onder 17 van 2017. Er waren drie groepswedstrijden en de play-off die gespeeld werd om te bepalen welk land er naar het wereldkampioenschap mocht. In het stadion is plaats voor 1200 tot 2000 toeschouwers.
Stadion sv. Josipa Radnika

Stadion sv. Josipa Radnika – stadion piłkarski w Zagrzebiu (w dzielnicy Sesvete), w Chorwacji. Obiekt może pomieścić 1200 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu NK Sesvete. Stadion był jedną z aren piłkarskich Mistrzostw Europy U-17 2017. Przypisy
Kraljeva peć

Kraljeva peć, na nekim planinarskim zemljovidima kao Balića pećina je pećina na sjevernoj strani planine Mosora. Do nje se dolazi iz Dugopolja pješačenjem prema zaseoku Balići-Džakići. Prateći planinarsku markaciju stiže se do nje nakon 20 minuta laganog uspona. Ulaz u pećinu širok je oko 40 metara i visok 20 do 30 metara. Od ulaza do dna pećine je oko 110 metara. Dio je prekriven grmljem i inim raslinjem. Pećinskih ukrasa nema mnogo. Staze unutar pećine još uvijek nije se uredilo. Ipak, prosječnom planinaru usprkos tome dobar dio je dostupan laganim spuštanjem uz rub dvorane. Veliki ulazni svod pećine skriva grmlje i nisko drveće. Pećinsku faunu tvori nekoliko zanimljivih zajednica. Za svoj su ju dom izabrale podivljale kultivirane pčele iz košnice, čije su radilice stanište sagradile visoko i u hladu kamena. Stanište je i dviju vrsta endemskih puževa. U Kraljevoj peći otkriven je novi rod i nova vrsta stonoge Massarilatzelia dugopoljica, o čemu je opisano i objavljeno u jednome znanstvenom časopisu. Stanište je sove i osam vrsta šišmiša. Izvori Vanjske poveznice Total Croatia News Arhivirana inačica izvorne stranice od 11. kolovoza 2019. (Wayback Machine) Paul Bradbury: Kraljeva peć, Dugopolje (engleski) Zenodo Makarov, Slobodan E.; Ćurčić, Božidar P. M.; Tomić, Vladimir T.; Rađa, Tonći; Rađa, Biljana; Ćurčić, Srećko B.; Mitić, Bojan M.; Lučić, Luka R.: FIGURE 1 in Revision of the family Heterolatzeliidae (Diplopoda, Chordeumatida) 31. prosinca 2011., DOI 10.5281
Blato (Korčula)

Blato je opčina ležící na chorvatském ostrově Korčula. Má rozlohu 93,24 km2 a v roce 2005 zde žilo 4 769 obyvatel. Narodil se zde novinář a spisovatel Louis Adamić. Samotná opčina je druhé největší sídlo na ostrově, nachází se na planině Blatsko polje. Blato obklopuje centrální náměstí s farním kostelem všech svatých, který byl dokončen v 17. století. Dřevěné oltáře maloval renesanční malíř Girolamo da Santacroce. Na náměstí stojí městská budova s arkádami z roku 1700. Nejstaršími budovami jsou hřbitovní kostel sv. Kříže a kostel sv. Jeronýma ze 14. století. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Blato na Wikimedia Commons