NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dvorac Livadić

Dvorac Livadić je dvorac u gradu Samoboru, zaštićeno kulturno dobro. Nalazi se na adresi Livadićeva 7. Opis dobra Livadićev dvorac okružen je prostranim parkom unutar kojeg se nalazi još pet objekata, nekada korištenih u gospodarske svrhe. Dvorac je jednokatna građevina L tlocrta s kulom na unutrašnjem spoju krila. Gradi ga u drugoj polovini 18. st. Franjo pl. Tisztpataky i tada se definira njegova prostorna dispozicija sačuvana do danas, ustrojena nizom prostorija kojima se pristupa iz uzdužnog hodnika. U drugoj polovici 19. stoljeća dvorac je obnovljen, a današnje stanje interijera potječe iz tog vremena. Intervencija 20. stoljeća uključuje postavu balkona u prvom katu sjevernog pročelja, te zidane kontrafore uz zapadno pročelje. Riječ je o cjelini visokih arhitektonskih i ambijentalnih vrijednosti. U ovoj zgradi danas je smješten Muzej Samobora. Zaštita Pod oznakom Z-1721 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Golubinjak Mali

Golubinjak Mali je nenaseljeni otočić u otočju Lastovci, istočno od Lastova. Otok je od Lastova udaljen oko 3800 metara, a najbliži otok mu je Golubinjak Veli, oko 260 m prema istoku i Češvinica, oko 350 m prema sjeverozapadu. Površina otoka je 8158 m2 duljina obalne crte 333 m, a visina 12 metara. Izvori
Golubinjak Mali

Golubinjak Mali je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju in je del otočja Lastovci. Pripada Hrvaški in se nahaja vzhodno od Lastova. Otok je od Lastova oddaljen približno 3800 metrov, najbližji otok pa je Golubinjak Veliki, približno 260 m vzhodno in Češvinica, približno 350 m severozahodno. Njegova površina je 8159 m2. Dolžina obale je 333 m. Dvigne se 12 metrov od morja. Glej tudi Seznam hrvaških otokov
Kapela sv. Ane, Samobor

Kapela sv. Ane rimokatolička je crkva u Samoboru, zaštićeno kulturno dobro. Opis Kapela je podignuta u park šumi Anindol na južnom obronku brda Tepec iznad središta Samobora. Barokna je građevina s pravokutnom lađom i užim poligonalno završenim svetištem. Pročelje je jednostavno zabatno, s prizemnim predvorjem. Uz sjeveroistočni dio ugrađen je masivni korpus zvonika pravokutnog tlocrta pokriven piramidalnom limenom kapom. Lađa kapele svođena je bačvastim svodom sa spojenim šiljastim susvodnicama između poprečnih lukova, svetište križnim svodom sa zaglavnim kamenom te šiljastim susvodnicama. Zidana je od kamena lomljenca s ugaonim klesanim kvaderima. Unutrašnjost je oslikana 1911.g. Primjer je barokne građevine u kojoj je još vidljiva tradicija građenja kasne gotike. Zaštita Pod oznakom Z-1464 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Kapela sv. Jurja u Samoboru

Kapela sv. Jurja rimokatolička je crkva u Samoboru. Zaštićeno kulturni dobro. Opis Ranobarokna kapela na istaknutom položaju na hrptu brda Tepec iznad Samobora podignuta je 1622., pregrađena 1746. g., te ponovno adaptirana i presvođena u 19. stoljeću. Jednobrodna je pravokutna građevina s užim pravokutnim svetištem uz čiji je južni zid prislonjen masivni toranj pravokutnog presjeka pokriven piramidalnom limenom kapom. Zidana je od kamena lomljenca s klesanim ugaonim kvadrima. Lađa je svođena pruskim, a svetište bačvastim svodom. Ulazi u crkvu su na sjevernom i južnom pročelju jer je nekadašnji glavni ulaz na zapadnoj strani zazidan. Primjer je građevine na kojoj se dugo zadržao srednjovjekovni način komponiranja i oblikovanja volumena. Zaštita Pod oznakom Z-1462 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Kapela sv. Roka u Galgovu

Kapela sv. Roka u Galgovu je rimokatolička građevina u mjestu Galgovu, općina Samobor, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Kapela je smještena na najvišem položaju u centru naselja i dominira u prostoru. Jednobrodna je građevina pravokutnog tlocrta s užim i nižim svetištem sa stješnjenom apsidom, a svođena je češkim svodovima. Sjeverno od svetišta je sakristija, a na njihovom spoju izdiže se zvonik. Sazidana je 1678. na mjestu starije drvene kapele, 1765. je dozidana, a do 1910. godine je dva puta mijenjan zvonik. U svetištu i dijelu bočnih zidova su freske iz 18. st., na svodovima lađe iz 1901., a na sjevernom zidu je zidna slika Zlatka Price. Djelomično je sačuvan inventar iz vremena gradnje te iz kasnijih razdoblja. Zaštita Pod oznakom Z-1469 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Vila Šojka

Vila Šojka je zgrada u kojoj se nalazi restoran 'Pri staroj vuri', u Samoboru. Zaštićeno je kulturno dobro. Opis Vila Šojka smještena je na početku ulice Giznik, u blizini franjevačkoga samostana, na blagoj padini slobodno oblikovanoga perivoja. Slobodnostojeću reprezentativnu jednokatnicu dao je sagraditi samoborski sudac Stjepan Drčić krajem 19. stoljeća. Pročelja su oblikovana neoklasicističkim elementima. Prostorna organizacija unutar pravokutne tlocrtne osnove u prizemlju ima jednostavnu podjelu na tri međusobno povezane prostorije zaključene pruskim svodovima uskoga raspona između željeznih traverzi. Na katu su reprezentativne stambene prostorije orijentirane prema perivoju, te zaključene ravnim stropom. Zaštita Pod oznakom Z-4728 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Farfarikulac

Farfarikulac, nenaseljeni otočić u zaljevu Telašćica na Dugom otoku, najvećem otoku zadarskog arhipelaga i svih sjevernodalmatinskih otoka, kao sastavnog dijela sjeveroistočne, hrvatske obale Jadranskog mora. Njegova površina iznosi oko 4.500 m², odnosno 0,0045 km². Ovalnog je oblika i pošumljen (najviše borovima), ima kamenitu obalu, a na njegovom sjeveroistočnom dijelu nalazi se manji stambeni objekt. U privatnom je vlasništvu. Ime je dobio po farfarikuli ili kosteli, listopadnom stablu iz porodice brijestovki, čije su jedinke nekad pretežno rasle na njemu. To stablo ima još niz drugih narodnih imena, ovisno o tome na kojoj se lokaciji nalazi (na primjer crna košćela, koprivić, kostanjula, ladonja, bobica i dr.), a može narasti do 25 metara visine. Danas tamo pretežno rastu borovi. Farfarikulac je jedan od nekoliko otočića i hridi, koji se nalaze u Telašćici, među kojima su, promatrano od ulaza u zaljev, redom Korotan, Galijola, Gozdenjak, Farfarikulac, Gornji Školj i Donji Školj, od kojih su potonja dva najveći. Vanjske poveznice Površina otoka je oko 4500 m² Ime otočića dolazi od farfarikule ili kostele, vrste drveta koja je ranije rasla na njemu, ali je s vremenom nestala i zamijenjena je borovima[neaktivna poveznica] Fafarikula ili kostela – listopadno drvo iz porodice brijestova
Farfarikulac

Farfarikulac je nenaseljen otoček v zalivu Telašćica na Dugem otoku. Pripada Hrvaški. Njegova površina je približno 4.500 m² ali 0,0045 km². Je jajčne oblike in gozdnat (večinoma borov), ima skalnato obalo, v njegovem severovzhodnem delu pa je manjši stanovanjski objekt, ki je v zasebni lasti. Otok je ime dobil po farfarikuli ali kosteli, listavcu iz družine brestov, katerega primerki so nekoč pretežno rasli na njem. Danes na otoku raste večinoma borcev. Farfarikulac je eden od več otočkov in pečin, ki se nahajajo v Telašćici, med katerimi so, opazovani od vhoda v zaliv, Korotan, Galijola, Gozdenjak, Farfarikulac, Gornji Školj in Donji Školj, od katerih sta slednja dva največja. Glej tudi Seznam hrvaških otokov Zunanje povezave Površina otoka je oko 4500 m² Ime otočića dolazi od farfarikule ili kostele, vrste drveta koja je ranije rasla na njemu, ali je s vremenom nestala i zamijenjena je borovima Fafarikula ili kostela – listopadno drvo iz porodice brijestova
Vérvár

Vérvár (horvátul: Virgrad) egy középkori várhely Horvátországban, a Vukovár-Szerém megyei Bosnyaci település határában. Fekvése A vár Bosnyaci és Atak között a Virovi nevű félszigeten állt. Története Vérvár építési ideje nem ismert. Az ásatások alapján a szakemberek legkorábban a 12. századra, legkésőbb a 15. századra teszik. Elsősorban fából, tömörített földből, téglából és kőből épült, magas, tölgyfa rönkökből épített paliszádokkal. A várat 1437-ben „Castrum seu castellum Weruar” alakban említi Zsigmond király oklevele, mint a magbanszakadt Alsáni János birtokát, melyet a Tallóciaknak adományozott. 1446-ban Berzsenyi Kelemen kezére került és ekkor felsorolják tartozékait is. Uradalmához 37 falu tartozott. A várat ekkor „Castellum Werwar” néven említik, később viszont már nem szerepel írott forrásban. 1476-ban már Atak volt az uradalom központja. Ekkor adták át a Tallóciak a kalocsai érseknek. A vár vagy 1477-ben, amikor a török jelentős pusztításba kezdett a szlavóniai és szerémségi területeken, vagy 1536-ban Valkóvár és Pozsega elfoglalása során pusztult el. A vár mai állapota A maradványok egy félszigeten helyezkednek el. Az egykori erődítményből ma is látszik a kettős sánccal övezett kerek kiemelkedés, melynek harmadik sáncát az útépítés során megsemmisítették. A központi, 4 méteres kiemelkedés átmérője 20 méter, melyet mély, kettős árok övez. Feltételezhető, hogy a várat ennek az ároknak köszönhetően teljesen víz vette körül, és a várba valószínűleg felvonóhídon keresztül jutottak be. Az első fennsík magasságában húzódott a második, melyet ismét egy ugyanolyan mély árok határolt. Az első és a második várárok közötti távolság körülbelül 30 méter. Végül jött a harmadik fennsík, amelyet a külső, leghosszabb árok határol. Ez a várárok 40 méterre van a másiktól. A második és a harmadik vizesárok - az elsővel ellentétben - ellipszis alakú. A harmadik, külső árok egy út építésével elpusztult. Vérvár egésze nagyjából kör alakú volt, mintegy 100 méter átmérővel. A Vinkovci Városi Múzeum 1970-ben Kornelija Minichreiter vezetésével végzett itt régészeti kutatásokat. Ennek során fából épített paliszádokat, durva és finomabb megmunkálású középkori kerámiákat, tűzhely maradványait és fémtárgyakat találtak. Az ásatás során különböző időszakokból származó érméket találtak, közülük többet a római korból. A hely tudományos jelentőséggel bír, mivel az eddigi eredmények alapján a jövőbeni kutatás jelentős régészeti eredményeket hozhat. Források Zupanjac.net:Stari grad Virgrad (horvátul) A község kulturális emlékei (horvátul) További információk A község hivatalos oldala (horvátul)
Crkva sv. Andrije u Kotišini

Crkva sv. Andrije, rimokatolička crkva u mjestu Kotišini, Grad Makarska, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Nalazi se izvan naseljenog mjesta, južno od ceste za Vrgorac. Jednobrodna je pravokutna građevina s kvadratičnom apsidom. Manjih je dimenzija. Na zapadnom pročelju su ulazna vrata uokvirena jednostavnim kamenim glatkim okvirom. U osi iznad vrata kvadratna je kamena ploča s prošupljenom šesterolatičnom rozetom. Na sljemenu je kameni luk preslice bez ikakvog podnožja. Bočni su zidovi crkve neraščlanjeni. Građena je od pravilnije obrađenog kamenja slaganog u redovima. Krov je dvovodan s pokrovom od kupe kanalice. Crkva sv. Andrije spada u skupinu jednostavnih crkvica bez posebnih stilskih odlika građenih tijekom 17. i 18.stoljeća na Makarskom primorju Zaštita Pod oznakom Z-4936 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Ante u Kotišini

Crkva sv. Ante, rimokatolička crkva u mjestu Kotišini, Grad Makarska, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Vrijeme nastanka osobina objekta je od 17. do 20. stoljeća. Današnja crkva sv. Ante Padovanskog građena je na padinama Biokova, pravilno orijentirana, uronjena u čempresovu i borovu šumu. Pred crkvom je poravnat teren i okružena je kamenim međama sa svih strana. Crkva je zidana od bijelog klesanog kamena, a pokrivena dvoslivnim krovom od crvenog crijepa. Jednobrodna, longitudinalna građevina završava pravokutnom apsidom i peterokutnom sakristijom. Duga je 19 a, široka 7,50 metara. Pročelje crkve okrunjeno je zvonikom na preslicu s dva zvona. Glavno pročelje rastvara se polukružnim portalom. Svetište je od glavnog broda odvojeno triumfalnim lukom i podignuto na dvije stepenice. Crkva je opremljena s jednim kamenim oltarom oltara s mramornim dijelovima, koji datira iz 40 tih godina 20. st. Kip sv. Ante Padovanskog na glavnom oltaru te kipovi sv. Ivana Nepomuka i Bezgrešnog Zaćeća lijevo i desno od triumfalnog luka djelo su tirolskih radionica. Nad glavnim ulazom nalazi se drveno pjevalište do kojeg vode decentne zavojite drvene stepenice. Smještajem u prostoru, i dosljednom izvedbom na mjestu porušenih prijašnjih crkava, crkva sv. Ante predstavlja značajan sakralni spomenik makarskog primorja. Zaštita Pod oznakom Z-6649 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Kuzme i Damjana u Lokvi Rogoznici

Crkva sv. Kuzme i Damjana, rimokatolička crkva blizu Lokve Rogoznice, na području Grada Omiša, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva sv. Kuzme i Damjana na groblju nedaleko od Lokve Rogoznice građena je u 16. – 17. st. i ima gotičke, renesansne i barokne odlike. Jednobrodna je građevina bez apside, pravilno orijentirana. Građena je od kamena s dvostrešnim krovom od kamenih ploča. Presvedena je prelomljenim svodom. Bočni su zidovi u unutrašnjosti raščlanjeni nišama, na zapadnom zidu je kamena škropionica. Na glavnom pročelju su jednostavna vrata flankirana četvrtastim prozorima sa željeznim rešetkama, na pročelju je uzidana rimska stela nad kojom je kvadratna kamena ploča s četverolisnim otvorom što je čest motiv na poljičkom području. Vrh pročelja je zvonik na preslicu, a na preslici je križ uokviren volutama. Zaštita Pod oznakom Z-6415 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Martina kod Kotišine

Crkva sv. Martina, rimokatolička crkva kod Kotišine, Grad Makarska. Opis Crkva sv. Martina izgrađena je u XV. stoljeću sjeverozapadno od sela Kotišine. Izvorno jednobrodna svođena građevina s polukružnom apsidom stilski pripada romaničko-gotičkim građevinama, obnovljena je u XVII. stoljeću pri čemu je doživjela manje preinake. Crkva je znatno oštećena u potresu 1962. godine, kada je srušen svod i veći dio ziđa. Sačuvano je zapadno pročelje s vratima u kamenim pragovima i rozetom. Oko crkve je staro groblje koje danas nije u funkciji. Zaštita Pod oznakom Z-5521 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Franjevački samostan i crkva sv. Marije u Makarskoj

Franjevački samostan i crkva sv. Marije, rimokatolički samostan i crkva redovnika franjevaca u Makarskoj. Opis dobra Posvećeni sv. Mariji. Samostan je sagrađen oko 1540. godine izvan zidina tadašnjeg grada, u 17.st. je pregrađen i povećan. Stara crkva je jednobrodna svođena građevina, kasnije nadograđena i proširena. U crkvi je kapela sv. Ante s kamenim oltarom i kamenom propovjedaonicom s kraja 17. st., te u pločniku nadgrobne ploče iz 17. i 18. st. Crkva i stara samostanska krila okružuju klaustar na dva kata. Krajem 17. i početkom 20. st. dograđena su nova samostanska krila i nova crkva. Uz crkvu je barokni zvonik s dvije lože, građen u 17. st. U samostanu je vrijedna knjižnica i Malakološki muzej. Zaštita Pod oznakom Z-5083 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralno-profana graditeljska baština". Izvori Vanjske poveznice Ana Dragičević: Podlistak: 500 GODINA FRANJEVAČKOG SAMOSTANA sv. MARIJE U MAKARSKOJ (7): Od katedrale do pinakoteke Slobodna Dalmacija, 24. listopada 2002.
Zgrada Vinarije u Starome Gradu

Zgrada vinarije nalazi se u Starome Gradu (Stori Grod), na otoku Hvar. Opis Nalazi se na adresi Put Križa 1, na rubu kulturnog krajolika Starogradskog polja. Građena je od 1949. do 1952. godine po projektu arhitekta Stanka Fabrisa. Fabris je osim nje, projektirao niz vinarija i tvornica u regiji, u suradnji s inženjerom građevine Aljošom Žankom. Za potrebe izgradnje, vlasnici zemalja besplatno su ustupili teren. Začetnik gradnje bio je prijeratni enolog inženjer Vanja Žanko. Zgrada je svečano otvorena 14. rujna 1952. godine. Nosila je ime narodnog heroja Ivana Lučića-Lavčevića. Zgradu na zabatnom zidu krasi reljef. Pripadala je Hvarskim vinarijama, podružnicom Dalmacijavina. Velebno zdanje Hvarskih vinarija podignuto je na istočnom ulazu u Stari Grad. Čini ga kompleks bijelih kamenih zgrada. Pogoni i hale građeni su od bijelog kamena. Krovovi su crvene boje, od kupa kanalica. Primjer je socijalističke industrijske arhitekture, građene radnim akcijama. Godinama su objekti vinarije bile obilježavale Stari Grad čijim su gotovo postale simbolom. Nakon pretvorbe i privatizacije zgrade su propadale. Poduzeće je obustavilo rad 2015. godine. Zaštita Pod oznakom P-5163 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - kulturno-povijesna cjelina, pravna statusa preventivno zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Rješenjem Ministarstva kulture, Konzervatorskog odjela u Splitu od 20. srpnja 2015,. godine, zgrada Vinarije je kao vrijedan primjer industrijske arhitekture, do donošenja rješenja o utvrđivanju svojstva kulturnog dobra a najduže 3 godine od dana donošenja Rješenja, stavljena je pod preventivnu zaštitu. Izvori
Škrpinjak

Škrpinjak je čer v Korčulskem otočju v Jadranskem morju, v Pelješkem kanalu, in se nahaja približno 120 metrov severno od otočka Sutvara. Pripada Hrvaški. Površina čeri je 910 m² in se dviga 4 metre nad morje. Glej tudi Seznam hrvaških otokov Sklici
Hrvatski učiteljski dom

Hrvatski učiteljski dom (Dom saveza učiteljskih društava), bivši učiteljski dom u Zagrebu. Danas je u njemu smješten Hrvatski školski muzej. Povijest Gradilo ga se na ondašnjem Sveučilišnom trgu od 1888. do 1889. godine po projektu arhitekata Lavoslava Hönigsberga i Julija Deutscha. Hönigsberg ju je projektirao u neorenesansnom stilu. Bio je to tad drugi učiteljski dom u Europi i prvi u Hrvatskoj i bližem okružju. Građevinske radove izveo je Kuno Waidmann. Izgradnja ovog Doma bila je kruna entuzijazma i djelovanja hrvatskog učiteljstva 70-ih i 80-ih 19. stoljeća. Izgradnjom se dokazalo afirmaciju učiteljskog staleža Od 1901. je u zgradi smješten Hrvatski školski muzej. Zaštita Zgrada je zaštićeno kulturno dobro. Galerija Izvori
Park-šuma Grmoščica

Park-šuma Grmoščica, park-šuma u Hrvatskoj i jedna od 17 park-šuma na prostoru Grada Zagreba. Prostire se na zapadu Zagreba, na Grmoščici, između Vrapča i Črnomerca. Ukupna površina park-šume iznosi 76,90 ha, od čega na šumsku površinu odpada 63,60 ha. To su srednjodobne sastojine u kojima je nužna njega proredom. Drvna zaliha je normalna (274,60 m3/ha), a prirast iznosi 7,60 m3/ha. U proredama se forsiraju hrast kitnjak i bukva iz sjemena na štetu bagrema, stabala iz panja i sušaca kestena. U bagremovim sastojinama daje se prednost upotrebljivim autohtonim vrstama koje se nalaze u donjoj etaži. Kulture topola obnovljaju se u dva sjeka, te unošenjem 15.000 sadnica kitnjaka po hektaru, uz prethodnu pripremu staništa. Čistine se pošumljavaju četinjačama (smreka, borovi i dr.). Površina državnih šuma u Park-šumi Grmoščici je 46,81 ha, privatnih 10,79 ha, te ostalih površina 13,30 ha. Prosječna drvna zaliha je 274,60 prostornih metara po hektaru. Prosječni godišnji tečajni prirast je 7,60 prostornih metara po hektaru. Izvori Matić, Slavko; Prpić, Branimir: PROGRAM NJEGE, OBNOVE I ODRŽAVANJA, TE EKOLOŠKE I SOCIJALNE FUNKCIJE PARK-ŠUMA NA PODRUČJU GRADA ZAGREBA. Izvorni znanstveni članak. Šumarski list br. 5–6., CXXI (1997). str. 230, i 231. Sadržaj prenesen sa stranica Šumarskog lista uz dopuštenje.
Park-šuma Lisičina

Park-šuma Lisičina, park-šuma u Hrvatskoj i jedna od 17 park-šuma na prostoru Grada Zagreba. Prostire se na zapadu Zagreba, podno Medvednice. Park-šuma Lisičina je jedna od najmanjih gradskih park-šuma. Prostire se u zapadnom dijelu Zagreba, na grebenu nedaleko od Zelene magistrale, na nadmorskoj visini između 161 i 225 m n.m. Prirodnu potencijalnu vegetaciju na većem dijelu površine predstavlja biljna zajednica hrasta kitnjaka i običnoga graba. S obzirom na to da je to jedina park-šuma između Susedgrada i Kustošije, ona je vrijedno ekološko uporište u tom dijelu Zagreba. Pripada mjesnom odboru Gornji Stenjevec u gradskoj četvrti Podsused – Vrapče. Ova je park-šuma u privatnom vlasništvu, šumske površine 6,10 ha. Ukupna površina iznosi 21,80 ha. Šume su male drvne zalihe, svojstvene većini privatnih šuma koje su degradirane prija svega zbog nestručnog gospodarenja. Godine 1997. bilo je nužno postupnim radovima njege formirati suvisliju sastojinu uz obnovu plješina, sadnjom pionirskih vrsta drveća (breza, topola, vrba, smreke, borovi i dr.). Ostale površine detaljnim projektom staviti u funkciju park-šume bilo pošumljavanjem ili pak stvaranjem slobodnih njegovanih zelenih površina. Državnih šuma u Park-šumi Lisičini je 0 ha, privatnih 6,10 ha, ostalih površina 15,70 ha. Prosječna drvna zaliha je 100 prostornih metara po hektaru. Prosječni godišnji tečajni prirast je 4,00 prostorna metra po hektaru. Izvori Matić, Slavko; Prpić, Branimir: PROGRAM NJEGE, OBNOVE I ODRŽAVANJA, TE EKOLOŠKE I SOCIJALNE FUNKCIJE PARK-ŠUMA NA PODRUČJU GRADA ZAGREBA. Izvorni znanstveni članak. Šumarski list br. 5–6., CXXI (1997). str. 230. i 231. Sadržaj prenesen sa stranica Šumarskog lista uz dopuštenje.
Park-šuma Pantovčak

Park-šuma Pantovčak, park-šuma u Hrvatskoj i jedna od 17 park-šuma na prostoru Grada Zagreba. Nalazi se na Pantovčaku. Spada u park-šume Centra grada Zagreba. Sve one su predjeli od kojih se pojedini spuštaju do samog središta grada. To su pretežno mješovite srednjodobne starije i stare park-šume, koje u omjeru smjese imaju hrast kitnjak, bukvu, grab, bagrem, lipu, kesten, jasen, voćkarice, brezu i druge listače i četinjače. Sastojine su pretežno visokog uzgojnog oblika u kojima treba provoditi sve faze njege i sve radove na obnovi, ovisno o konkretnom stanju pojedine sastojine. Njegu, obnovu i održavanje provoditi po naprijed navedenim načelima i metodama. Državnih šuma u svim park-šumama Centra (Tuškanac, Dubravkin put, Cmrok, Jurjevska, Rokov perivoj, Zelengaj, Kraljevac, Pantovčak i Prekrižje) je 120,39 ha, privatnih 140,38 ha, ostalih površina 59,66 ha. Prosječna drvna zaliha je 386,28 prostornih metara po hektaru. Prosječni godišnji tečajni prirast je 6,88 prostornih metara po hektaru. Izvori Matić, Slavko; Prpić, Branimir: PROGRAM NJEGE, OBNOVE I ODRŽAVANJA, TE EKOLOŠKE I SOCIJALNE FUNKCIJE PARK-ŠUMA NA PODRUČJU GRADA ZAGREBA. Izvorni znanstveni članak. Šumarski list br. 5–6., CXXI (1997). str. 231., 232. i 233. Sadržaj prenesen sa stranica Šumarskog lista uz dopuštenje.
Park-šuma Prekrižje

Park-šuma Prekrižje, park-šuma u Hrvatskoj i jedna od 17 park-šuma na prostoru Grada Zagreba. Nalazi se u Prekrižju. Spada u park-šume Centra grada Zagreba. Sve one su predjeli od kojih se pojedini spuštaju do samog središta grada. To su pretežno mješovite srednjodobne starije i stare park-šume, koje u omjeru smjese imaju hrast kitnjak, bukvu, grab, bagrem, lipu, kesten, jasen, voćkarice, brezu i druge listače i četinjače. Sastojine su pretežno visokog uzgojnog oblika u kojima treba provoditi sve faze njege i sve radove na obnovi, ovisno o konkretnom stanju pojedine sastojine. Njegu, obnovu i održavanje provoditi po naprijed navedenim načelima i metodama. Državnih šuma u svim park-šumama Centra (Tuškanac, Dubravkin put, Cmrok, Jurjevska, Rokov perivoj, Zelengaj, Kraljevac, Pantovčak i Prekrižje) je 120,39 ha, privatnih 140,38 ha, ostalih površina 59,66 ha. Prosječna drvna zaliha je 386,28 prostornih metara po hektaru. Prosječni godišnji tečajni prirast je 6,88 prostornih metara po hektaru. Izvori Matić, Slavko; Prpić, Branimir: PROGRAM NJEGE, OBNOVE I ODRŽAVANJA, TE EKOLOŠKE I SOCIJALNE FUNKCIJE PARK-ŠUMA NA PODRUČJU GRADA ZAGREBA. Izvorni znanstveni članak. Šumarski list br. 5–6., CXXI (1997). str. 231., 232. i 233. Sadržaj prenesen sa stranica Šumarskog lista uz dopuštenje.