NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Лошинь (аеропорт)

Аеропорт Лошинь — цивільний аеропорт у Хорватії, розташований на острові Лошинь. Аеропорт знаходиться за 6 км від міста Малі-Лошинь. Аеропорт призначений в першу чергу для обслуговування місцевих і чартерних рейсів, які виконуються в курортний сезон. Злітно-посадкова смуга аеропорту здатна приймати тільки невеликі літаки. Нині плануються роботи по збільшенню її довжини з 900 до 1260 метрів. Реалізацією цього наміру займається Приморсько-Ґоранська жупанія. Тепер злітно-посадкова смуга 900 метрів завдовжки і 30 м завширшки. Аеропорт кваліфікований для польотів вдень. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 21 липня 2011 у Wayback Machine.]
Flugplatz Osijek/Čepin

Der Flugplatz Osijek/Čepin (kroat. Zračno pristanište Osijek/Čepin, ICAO-Code: LDOC) ist ein ehemaliger Militärflugplatz in Kroatien. Er ist heute ein Sportflugplatz der Stadt Osijek. Er bietet zwei Lande- und mehrere Unterstellmöglichkeiten für Kleinflugzeuge. Siehe auch Infrastruktur, Verkehr und Telekommunikation in Kroatien
Zračno pristanište Čepin

Zračno pristanište Čepin nalazi se 3 km jugoistočno od Osijeka. Služilo je kao vojna zračna luka. Danas je sportsko-rekreativni aerodrom. Nazivi koji se još koriste za ovo zračno pristanište su i Sportska zračna luka kao i Sportsko poslovna zračna luka. Nalazi se nešto više od 4 km od Čepina, a unutar granica grada Osijeka, u Industrijskoj četvrti.
Čepins flygplats

Čepin är en flygplats i Kroatien. Den ligger i länet Baranja, i den östra delen av landet, 210 km öster om huvudstaden Zagreb. Čepin ligger 91 meter över havet. Terrängen runt Čepin är mycket platt. Runt Čepin är det ganska tätbefolkat, med 62 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Osijek, 4,4 km öster om Čepin. Trakten runt Čepin består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Letiště Portorož

Letiště Portorož (slovinsky Aerodrom Portorož) je jedno ze slovinských mezinárodních letišť nacházející se na západě země, pět kilometrů od přístavního města Portorož. Letiště vzniklo 27. září 1962 a již v lednu 1971 se Portorož rozhodlo z něj udělat mezinárodní letiště. K mezinárodnímu provozu bylo letiště otevřeno v roce 1981. Z hlediska množství příchozích letadel bylo Letiště Portorož v roce 2009 na druhém místě za Letištěm Jože Pučnika v Lublani. Odkazy Reference Související články Sečoveljské soliny Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Portorož na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Flughafen Portorož

Der Flughafen Portorož (slowenisch Aerodrom Portorož, IATA-Code: POW, ICAO-Code: LJPZ) ist ein Regionalflughafen an der Adriaküste in Slowenien. Der Flughafen ist Heimatflughafen der Solinair. Geografische Lage Der Flughafen befindet sich in der Nähe der Ortschaft Sečovlje in der Gemeinde Piran. Knapp einen Kilometer südlich verläuft die Landesgrenze zu Kroatien. Der namensgebende Fremdenverkehrsort Portorož ist etwa 6 Kilometer entfernt. Unmittelbar neben dem Flughafen liegen die Salinen von Sečovlje. Infrastruktur Der Flughafen liegt etwa zwei Meter über dem Meeresspiegel, die Fläche der Landebahn beträgt 1200 × 30 Meter (ausgerichtet 15-33) und ist mit einer Beleuchtung für Nachtlandungen ausgestattet. Der Flughafen verfügt über eine moderne technische Ausrüstung und bietet Flüge nach Bestellung (Avio-Taxi), Geschäfts-Flüge, Panorama-Flüge, eine Flugschule, Parachuting, Transfer mit Minibus, Unterkunfts-Reservierungen, ein Restaurant und Autovermietungen. Weblinks Aerodrom Portorož (Offizielle Webseite)
Aéroport de Portorož

L'aéroport de Portorož (code IATA : POW • code OACI : LJPZ), est un aéroport situé à Sečovlje, en Slovénie. Situation Références Voir aussi Liens externes Liens internes Liste des aéroports slovènes Portail de la Slovénie Portail de l’aéronautique
Zračna luka Portorož

Zračna luka Portorož (slovenski: Letališče Portorož) (IATA: POW, ICAO: LJPZ), je najmanji od triju međunarodnih zračnih luka u Sloveniji. Nalazi se u blizini sela Sečovlje, 6 km južno od Portoroža i manje od 300 m (980 ft) od hrvatske granice. Zračna luka je otvorena 27. rujna 1962. godine. Osim Portorožu, aerodrom služi i nizu drugih turističkih destinacija u regiji, uključujući Piran, Izolu, Kopar u Sloveniji i Umagu u Hrvatskoj. Zračna luka je namijenjena za putnički i teretni promet, sportske, turističke i poslovne letove. Izvori
Aeroporto di Portorose

L'Aeroporto di Portorose (in sloveno Aerodrom Portorož) si trova lungo la strada statale 111, vicino Pirano, a Sicciole, in Slovenia. Si tratta del terzo scalo internazionale del Paese e sorge nelle immediate vicinanze del confine con la Croazia, non distante dalle saline di Sicciole. Esso è utilizzato per voli turistici, d'affari, cargo e per il volo sportivo ed è un hub verso centri turistici dell'Istria. La pista misura è lunga 1 200 metri e larga 30, anche se è allo studio un progetto per l'estensione a 1 800 × 45 al fine di permettere l'atterraggio e il decollo di aeromobili di grandi dimensioni quali per esempio il Boeing 757. Storia Nacque ai tempi della Jugoslavia nel 1962, quando fu messa in opera la prima pista in erba, successivamente rimpiazzata da un aeroscalo vero e proprio dieci anni più tardi. L'intera struttura aeroportuale verrà rinnovata. La aerobase è utilizzata dalla compagnia di cargo Solinair. Progetti Nel 2007 l'Air Serbia, erede della compagnia di bandiera jugoslava JAT, aveva prospettato l'ipotesi di creare delle linee passeggeri con Roma e Belgrado Nel 2014 la società Air Vallée ha annunciato l'apertura di alcuni voli charter con un Fokker F50 da Portorose a Roma Fiumicino e Salerno, ma i voli non sono mai stati operati per mancanza di prenotazioni. Note Voci correlate Aeroporti in Slovenia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto di Portorose Collegamenti esterni (SL) Sito ufficiale, su portoroz-airport.si. (EN) L'aeroporto sul sito della World Aero data, su worldaerodata.com. URL consultato il 21 marzo 2008 (archiviato dall'url originale il 26 novembre 2007).
Aeroportul Portorož

Aeroportul Portorož (IATA: POW, ICAO: LJPZ) este un aeroport din Comuna Piran, Slovenia ce deservește zona Portorož. Aeroportul a fost tranzitat în 2019 de 28.881 de pasageri. A fost deschis în 1962. Situat la o altitudine de 2 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista are orientarea 15/33. Terminale Note Vezi și
Aerodrom Portorož

Aerodrom Portorož je tretje mednarodno letališče v Sloveniji in ima asfaltno, 1200 metrov dolgo vzletno pristajalno stezo. Tričrkovna IATA kratica aerodroma je POW, štiričrkovna kratica ICAO pa LJPZ. Zgodovina Letališče je bilo odprto 27. septembra 1962. 16. febuarja 1994 je ameriško letalo F-16 Fighting Falcon iz letalske baze AFB Aviano pri italijanskem Avianu na povratku s patruliranja nad BIH, zaradi tehnične okvare na letališču Portorož izvedlo zasilni pristanek. Ker je bila pristajalna steza prekratka, je pilot pristanek zaključil v bližnjih solinah. Karakteristike Letališče lahko sprejme vse kategorije letal pod VFR in IFR pogoji, teže do 25 ton. Letala iz tujine (razen tista iz schengenskih držav) lahko po opravljenjem carinjenju, z najavo in dovoljenjem pristanejo na drugih športnih letališčih v Sloveniji. Infrastruktura Letališče uporabnikom nudi letalsko gorivo (letalski bencin in kerozin), hrambo letal v hangarjih, šolanje v letalski in padalski šoli, Pilot shop, restavracijo z zunanjo teraso, pošto,... Destinacije Prejšnje destinacije Sklici Viri Julij Titl (1993). Primorje, Kras A-Žː priročnik za popotnika in poslovnega človeka. Murska Sobota: Pomurska založba. COBISS 32785409. ISBN 86-7195-111-1. Kladnik, Darinka Zgodovina letalstva na Slovenskem: od začetkov do današnjih dni, ZIP - Zavod za intelektualno produkcijo, Ljubljana 2008. (COBISS) Glej tudi seznam letališč v Sloveniji Zunanje povezave Letališče Portorož (Uradna spletna stran) JAT ne bo povezal Portoroža z Beogradom in Rimom
Аеродром Порторож

Аеродром Порторож (словен. Letališče Portorož) (IATA: POW, ICAO: LJPW) је најмањи од три међународних аеродрома у Словенији. Налази се у близини села Сечовља, 6 km јужно од града Порторожа и пар стотина метара од границе са Хрватском. Аеродром је отворен 27. септембра 1962. године. Осим Порторожу, аеродром служи и низу других туристичких места као што су Пиран и Копер у Словенији, Трст у Италији и Умаг у Хрватској. На Аеродрому Порторож налази се и база Солинера. Спољашње везе Званични веб-сајт Слике са Аеродрома Порторож Б92 Поново летови Београд - Порторож ? Delo.si Potrjena letalska proga Beograd - Portorož - Rim Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. октобар 2021)
Flugplatz Sinj

Der Flugplatz Sinj (kroat. Zračna luka Sinj, ICAO-Code: LDSS) ist ein Sportflugplatz in der Stadt Sinj in der Gespanschaft Split-Dalmatien in Kroatien. Er wird durch den Aeroklub Sinj betrieben. Lage Der Flugplatz Sinj liegt drei Kilometer östlich von Sinj. Flugbetrieb Der Flugplatz verfügt über eine 1026 m lange und 61 m breite Start- und Landebahn aus Gras (Richtung 08/26). Es findet Flugbetrieb mit Flugzeugen bis 5700 kg höchstzulässiger Abflugmasse statt. Der Flugplatz ist der ehemalige Flughafen der Stadt Split und bietet eine Lande- und Unterstellmöglichkeit für Kleinflugzeuge. Auf dem Sportflugplatz sind die Mitglieder des Aeroklub Sinj sowie Flugsportbegeisterte aus dem weiteren Umfeld (größtenteils Split und Umgebung) aktiv. Weblinks Einzelnachweise
Zračna luka Sinj

Zračna luka Sinj nalazi se u Glavicama, naselju kod Sinja smještenom u Cetinskoj krajini na Sinjskom polju. Puno ime aerodroma glasi Sportski Aerodrom Piket Sinj. Povijest Kao zrakoplovna baza izgrađena 1931. godine, nosio je službeno ime Zrakoplovna baza Sinj – Aerodrom Split i povezivao je Split i Zagreb te Split i Dubrovnik pa su se putnici iz Splita prevozili autobusom na sinjski aerodrom. Zračni promet odvijao se sve do 15. rujna 1966., dok nije uspostavljen redovni zračni promet u današnjoj splitskoj zračnoj luci, aerodromu u Resniku, a koji je službeno otvoren 25. studenog 1966. godine. Tog 15. rujna 1966. Sinj ostaje bez javnog prometa zbog javljanja potrebe za prihvatom mlaznih aviona kao i zahtjevom produljenja i povećanja površine s kojim zahtjevima se stari aerodrom jednostavno nije mogao nositi. Bazu je koristila vojska Kraljevine, a kasnije i njemačka, odnosno talijanska vojska. Tijekom drugog svjetskog rata civilni je promet stoga obustavljen. Nedugo nakon svršetka rata izgrađena je pristanišna zgrada s kontrolnim tornjem, meteorološka postaja i hangar za smještaj manjih letjelica, kao i poligon za obuku padobranaca. Tako je civilni promet obnovljen. Zbog kompletne infrastrukture danas mnogi piloti jedrilica i manjih aviona koriste aerodrom koji u svojoj ponudi ima jedriličarsku sekciju i školu padobranstva. Tako se danas radi o velikom centru za skakanje padobranom, ne samo u Splitsko-dalmatinskoj županiji, već i šire. Zahvaljujući tome, aerodrom se redovito koristi prvenstveno u sportske te školske svrhe, ali također i za rekreaciju i turizam. Uzletno-sletna staza Travnata uzletno-sletna staza duljine je 1026 m, širine 61 m i proteže se u smjeru 261°-081°. Po dužini i na krajevima označena je bijelim rubnicima, a uz nju se nalaze dvije travnate stajanke površine od 50x35 m te 130x40 m. Korisnik aerodroma Operater aerodroma je Aeroklub Sinj, osnovan 1947. godine i od tada bilježi dalekosežnu i bogatu povijest djelovanja na tom području. Osim njega, korisnici su i Aeroklubovi Split, Vitar i Graviton. Aerodrom je namijenjen slijetanju aviona mase do 5.700 kg (MTOM). Aerodrom koriste ultralaki avioni, motorne letjelice, balonaši, jedriličari i parajedriličari te padobranci i zmajari te modelari. Zanimljivosti Alkarski padobranski kup ističe se kao jedna od posebnosti sinjskoga kraja. Ovo sportsko natjecanje održava se još od 1968. godine, svake godine početkom kolovoza, a u njemu nastupaju padobranci i članovi Aerokluba Sinj te ostali padobranci po pozivu organizatora. Sastoji se od tri natjecanja: padobranske Bare, padobranske Čoje i padobranske Alke. Cilj je korištenjem padobrana nogom što preciznije pogoditi mjesto doskoka koje je iscrtano u obliku alke. Za svako od natjecanja proglašava se pobjednik, a slavodobitnik cjelokupnog natjecanja onaj je sudionik koji ima najbolji zbirni rezultat iz svih triju natjecanja. Izvori
Flugplatz Zagreb/Lučko

Der Flugplatz Zagreb/Lučko (kroat. Zračna luka Zagreb/Lučko, ICAO-Code: LDZL) ist ein ehemaliger Militärflugplatz der kroatischen Stadt Zagreb und liegt 11 km südwestlich von Zagreb. Der Aeroklub Zagreb betreibt seit 2000 einen Sportflugplatz auf dem Gelände. Er bietet eine Lande- und Unterstellmöglichkeit für Kleinflugzeuge. Das kroatische Innenministerium hat seine Helikopterstaffel am Flugplatz Zagreb/Lučko stationiert. Zwischenfälle Am 21. September 1950 wurde eine Douglas DC-3/C-47A-25-DK der jugoslawischen Jugoslovenski Aerotransport (JAT) (Luftfahrzeugkennzeichen YU-ABC) in einer Höhe von 975 Metern in den Berg Medvednica geflogen, 19 Kilometer nordöstlich des Zielflugplatzes Zagreb/Lučko. Bei diesem CFIT (Controlled flight into terrain) wurden 10 der 11 Insassen getötet, drei Besatzungsmitglieder und alle 7 Passagiere. Siehe auch Infrastruktur, Verkehr und Telekommunikation in Kroatien Einzelnachweise
Zračno pristanište Lučko

Zračno pristanište Lučko nalazi se 11 km od središta Zagreba, u blizini naselja Lučko. Aeroklub Zagreb je službeni operater pristaništa Lučko od 1959. godine. U razdoblju između Drugog svjetskog rata i 1959. služio je i kao zagrebačka zračna luka. Do 2000. godine postojala je i 94. zrakoplovna baza Lučko Hrvatskog ratnog zrakoplovstva koja je ustrojbeno prestala postojati, pa 28. eskadrila transportnih helikoptera ulazi u sastav 91. zrakoplovne baze Zagreb-Pleso. Danas su na Lučkom smješteni transportni helikopteri Mil Mi-171Sh. Na Lučkom je i sjedište Zrakoplovne jedinice specijalne policije MUP-a. Na pristaništu se krajem rujna održava Memorijal hrvatskih zrakoplovaca. Poveznice
Аеродром Лучко

Аеродром Лучко је регионални аеродром у Хрватској. Налази се 11 км од средишта Загреба, у близини насеља Лучко. Службени оператер аеродрома је Аероклуб Загреб од 1959. године. У периоду од краја Другог свјетског рата до 1959. године аеродром је служио као главни загребачки аеродром. До 2000. године постојала је 94. ваздухопловна база Хрватског РВ и ПВО, која је формацијски престала постојати и 28. ескадрила транспортних хеликоптера улази у састав 91. ваздухопловне базе Загреб—Плесо. На Лучком се данас налазе транспортни хеликоптери Ми-17 и смјештено је сједиште Ваздухопловне јединице МУП-а Хрватске. Види још Саобраћај у Хрватској Спољашње везе „Aerodrom Lučko – Aeroklub Zagreb” (на језику: хрватски). Приступљено 4. 6. 2019.
Crkva Presvetog Otkupitelja

Crkva Presvetog Otkupitelja je grobnica obitelji Ivana Meštrovića (neformalno Meštrovićev mauzolej), nalazi se u Ružiću, malome naselju u Dalmatinskoj zagori. Povijest To je mauzolej i obiteljska grobnica Ivana Meštrovića, čuvenog hrvatskog kipara, a ujedno i katolička crkva. Izgrađen je na jednom uzvišenju u polju, po nacrtima Meštrovića, uz suradnju arhitekta Harolda Bilinića. Gradnja je trajala od 1926. do 1931., a opremanje trajalo je sve do 1937. godine. U gradnji je rabljen lokalni kamen s planine Svilaje. Tijekom Domovinskog rata (1991. – 1995.) crkva je na okupiranom području služila kao vojno uporište agresoru i znatno je oštećena. Pokretni inventar je opljačkan, šuma zapaljena i uništena, a zemljište oko objekta je minirano. Danas je područje razminirano i restaurirani su uništeni dijelovi spomenika. Galerija slika Izvori Vanjske poveznice Službena stranica
Маузолеј Ивана Мештровића

Маузолеј Ивана Мештровића или црква Пресветог Откупитеља се налази у Отавицама код Дрниша (Далмација, Хрватска). То је маузолеј и породична гробница Ивана Мештровића, чувеног хрватског вајара, а уједно и римокатоличка црква. Изграђен је на једном узвишењу Параћевој главици, по нацртима самог Мештровића. Градња је трајала од 1926. до 1931, док се његово опремање одужило све до 1937. године. У крипти цркве која је породична гробница покопани су Иван Мештровић и најближи чланови његове породице. Црква Пресветог Откупитеља тип је централне грађевине која у квадратној основи има уписан крст који у унутрашњости прелази у осмерокут, а грађена је од вапненца и муљике, традиционалног камена у Далмацији, са планине Свилаје. Узоре за овакав облик грађевине налазимо античкој традицији и у Диоклецијановом маузолеју. Фасада објекта је аскетски једноставна у складу с Мештровићевим схватањима о архитектури. Референце
Ozalj Castle

Ozalj Castle (Croatian: Stari grad Ozalj or Gradina Ozalj) is a castle in the town of Ozalj, Croatia. Description The Ozalj fortress, located on the stone cliff perched above the Kupa River, is one of the best-known fortifications of this type in Croatia. It is a very old stronghold (first mentioned in 1244) that has been converted into a castle. The popularity of this castle is because this was the joint castle of the Croatian noble families of Frankopan and Zrinski. In fact, it was the scene of the ill-fated Zrinski–Frankopan conspiracy, which significantly marked the history of Croatia. In the castle there is a museum and a library, and it is in a relatively good state of repair. History Ozalj was mentioned on 22 February 1481 in a document freeing the citizens of Grič from tariffs in Ozalj and elsewhere. At the Slavonian Sabor of June 1579 in Zagreb, the danger of leaving the river crossings at Sveti Jakov, Luka and Rečica unguarded was noted, so for their fortification the Sabor allocated workers from the feudal estates of Ozalj, Jastrebarsko, Steničnjak, Završje, Slavetić, Turanj (Sveta Jana) and Kaptol Zagrebački. During the fortification of Karlovac in 1588, Dubovac was part of its supply chain, being counted together with Dubovac, Novigrad, Bosiljevo and Ribnik. Ozalj owed the same as all of these four. Each owed 6 carts of timber, and although there were complaints about the conduct of the soldiers stationed in Karlovac, the order was complied with. For the fortification of Ivanić line in 1598, Ozalj had to supply 25 labourers. In 1605, General Veit Khisl had to defend some of his Karlovac-based German soldiers regarding an incident that occurred in 1603. He and his men were headed for the war against the Turks, and they paid for drinks from a widow in a nearby village. One of the soldiers ended up cursing at a woman, at which the widow protested with such force that up to 100 villagers attacked the soldiers, killing two and detaining many others. General Khisl protested the incident to the administrator of the Ozalj estate, Petar Baljardić, who promised recompense, but the soldiers never received it. Since Nikola Zrinski's men would not come to the Military Tribunal in Karlovac, Khisl asked Austrian Archduke Ferdinand II to compel them to. Gallery See also Media related to Ozalj Castle at Wikimedia Commons Frankopan Zrinski Zrinski–Frankopan conspiracy List of castles in Croatia References Buljan, Josip (10 July 2020). "Stari grad Ozalj". Hrvatski vojnik (in Croatian). No. 608. ISSN 1333-9036. Retrieved 22 July 2020.
Stari grad Ozalj

Stari grad Ozalj, odnosno Dvorac Ozalj, nalazi se u hrvatskom gradu Ozlju. Povijesni pregled Srednjovjekovni grad Ozalj, smješten na klisuri iznad rijeke Kupe, pregrađen je u dvorac u 18. st. U grad se ulazi preko mosta koji je do 1821. bio je pomičan, a ispod kojega je stup sa strijelnicama za obranu gradskoga opkopa. Ulaznu kulu dao je podignuti 1599. Juraj IV. Zrinski. Grad se spominje od 1244. kada je u kraljevim rukama, potom u posjedu Babonića, od 1398. Frankopana, a od 1577. (nakon smrti Stjepana IV. Frankopana Ozaljskog, posljednjeg potomka ozaljskog ogranka svoje obitelji) u rukama Zrinskih. Zbog mnogih pregradnja očuvan je tek manji dio starijega kompleksa u kojem se ističu kula četverokutne osnove, vjerojatno stara obrambena kula, gotička kapela, te pravokutna palača Nikole Zrinskoga (nazvana žitnica) s gotičkim detaljima (nad vratima je natpis iz 1556.). U tome dijelu grada nađene su zidne slike i glagoljski natpisi. Mnogobrojne su dragocjenosti raznesene nakon smaknuća bana Petra Zrinskoga (1671.). Poslije Zrinskih ovaj prostrani objekt više puta je promijenio vlasnike. Već u ruševnom stanju dao ga je temeljito pregraditi R. Perlas (radove je vodio kapetan Verneda 1743. – 1753.). U godinama 1766. – 1872. grad je u posjedu Batthyánya; prvi od njih, Teodor, nadozidao je drugi kat sjevernoga krila i sagradio nov barokni trakt. Kasniji su mu vlasnici obitelji Thurn i Taxis, do 1928., kada ga je Družba „Braća hrvatskoga zmaja“ spasila od propadanja. U dvorcu je smješten Zavičajni muzej koji je osnovan 1971. godine. On danas raspolaže vrijednim izlošcima iz vremena Zrinskih i Frankopana, osobito vezanima za njihovu kulturnu djelatnost, koja je poznata pod nazivom „Ozaljski kulturni krug“, a čiji se književni izraz temeljio na jeziku ozaljskog kraja koji predstavlja osebujan spoj čakavštine, kajkavštine i štokavštine. U muzeju se, među ostalima, nalaze i zbirke hladnog i vatrenog oružja, artefakata pretpovijesnog razdoblja, crkveno-vjerskih izložaka, kao i djela poznate slikarice Slave Raškaj, rodom iz Ozlja. Galerija Vidi još Dodatak: Popis hrvatskih dvoraca i utvrda Frankopani Zrinski Dodatak:Popis muzeja u Hrvatskoj Vanjske poveznice Stari grad Ozalj na stranicama TZ Ozlja Arhivirana inačica izvorne stranice od 6. prosinca 2011. (Wayback Machine) Zavičajni muzej smješten je u Starom gradu Ozalj, stari grad Hrvatska tehnička enciklopedija
Lavsa

Lavsa (italsky Laussa) je neobydlený ostrov v Jaderském moři. Je součástí Chorvatska, leží v Šibenicko-kninské župě a je součástí souostroví Kornati. Jeho rozloha je 1,78 km². Ve středu je asi jeden kilometr dlouhá a 80 až 500 metrů široká zátoka Lavsa, která rozděluje ostrov na dvě části, vzájemně spojené pruhem země širokým přibližně 280 metrů. Ostrov leží v národním parku Kornati. V dobách římské říše na ostrově byly solné pánve, které fungovaly až do čtrnáctého století, dochovaly se až do současnosti, jsou však již pod mořskou hladinou. Ostrov též sloužil ke skladování soli, nacházejí se zde rovněž pozůstatky benátské pevnosti. Nyní je ostrov obydlen pouze během turistické sezóny, v malé stejnojmenné osadě se nachází deset budov a tři restaurace. Nejvyšším vrcholem je Veli vrh vysoký 111 metrů, dalšími vrcholy jsou Stari Osik (95 m), Veli vrh od punte (70 m), Mali vrh od punte (51 m), Čelina (45 m) a Glavica (33 m). Na ostrově se kromě hlavní zátoky Lavsa nacházejí též menší zátoky Prikolonča a Studenjak. Nejjižnější mys se nazývá jako rt Kruzi. Od nejbližšího většího ostrova, Piškery, je Lavsa oddělena 170 m širokou úžinou. Od největšího ostrova souostroví, Kornatu, se nachází 1,2 km jihovýchodně. Kolem Lavsy se rovněž nachází velké množství malých ostrůvků, jako jsou Veseljuh, Gustac, Klobučar, Škanj Veli, Škanj Mali a Mala Panitula. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Lavsa na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lavsa na Wikimedia Commons
Lavsa

Lavsa er en lille kroatisk ø i Adriaterhavet. Øen har ti huse, hvoraf tre er restauranter, og er kun beboet om sommeren. Øen er på 1,5 x 1,5 kilometer og et areal på 1,76 km². Den mod nord liggende bugt Levrnaka er en Naturhavn, og en god ankerplads. Øen er en af de 89 øer, holme og skær i øgruppen Kornati, og er en del af Kornati Nationalpark. Referencer
Lavsa

Lavsa ist eine kleine kroatische Insel in der Adria. Die Insel ist mit etwa zehn Häusern, davon drei Restaurants, bebaut und nur in der Sommersaison bewohnt. Die Ausdehnung der unregelmäßig geformten Insel beträgt etwa 1,5 mal 1,5 Kilometer, die Fläche 1,78 km². Die im Norden gelegene Bucht Levrnaka ist ein Naturhafen und guter Ankerplatz. Die Insel ist eine der 89 Inseln beziehungsweise Inselchen und Riffe des Nationalparks Kornaten. Weblinks Einzelnachweise