NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vindija

|holding= Віндія (хорв. Vindija) — хорватське підприємство харчової промисловості з Вараждина, відоме здебільшого своїми молокопродуктами та напоями. Історія Засноване 1959 року як міська молочарня для задоволення потреб Вараждина у свіжому молоці. Тоді підприємство налічувало лише близько двадцяти працівників. 1965 року молокозавод влився в більше підприємство під назвою «ZPPK Kalnik». У той самий час його директором став Драгутин Дрк, який залишається ним і донині (станом на 2014 рік). Назва «Віндія» увійшла у вжиток із 1970 року і походить від однойменної печери неподалік Іванця, оскільки передбачалося, що цей відомий археологічний об'єкт використовуватиметься як природне середовище для дозрівання сирів. На початку 1970 року скотобійня і м'ясопереробні потужності «Kalnik» увійшли до окремої компанії під назвою «PPK Koka Varaždin», тоді як решта підприємства стала частиною виробничого об'єднання на чолі з фірмою «Zagrebačka mljekara» із Загреба. 1972 року нову компанію було офіційно перейменовано на «OOUR Zagrebačka mljekara» 1979 року молочний завод у Вараждині відновлено під назвою «RO Vindija». 1983 року молочарня почала виробляти пудинги, кисломолочні продукти та десерти. У 1990 році підприємство домовилося про великі інвестиції, що зробило її великою хорватською компанією та однією з найсучасніших у Європі на той час.. 1992 року «Віндії» було присвоєно звання найкращої компанії Хорватії. Корпоративне містечко «Віндії» розкинулося на загальній площі 22 000 м2, знаходячись у межах міста, що спонукає дбати за дотримання високих екологічних стандартів і чистоти. До найвідоміших її марок належать молочні продукти «Z bregov» і соки «Vindi» та інші напої. Примітки Джерела Vindija d.d., Varaždin. Хорватська економічна палата. Архів оригіналу за 1 червня 2013. Процитовано 8 березня 2014. Magdalenić, Branka; Ivko, Boris (Листопад 1994). Razvoj »Vindije« [Розвиток «Віндії»]. Mljekarstvo (хорватською) . Загреб: Хорватська молочарська спілка. 44 (4). ISSN 0026-704X. Архів оригіналу за 26 березня 2021. Процитовано 17 квітня 2020. Посилання Офіційний сайт
Uljanik (otok)

Uljanik (tal. Scoglio Olivi, njem. Oliven Insel) je jedan od otoka smješten u pulskom zaljevu. Ime je dobio po maslinama ili ulikama koje su rasle na njemu. Od svih maslina preostala je samo jedna[nedostaje izvor] koja se nalazi u središtu otoka okružena objektima brodogradilišta Uljanik čiji se glavni pogoni nalaze upravo na samom otoku. Površina otoka je 123.233 m2, duljina obalne crte 1969 m, a visina 2 metra (sa zgradama 8m). Povijest Talijanski renesansni geograf, liječnik i pisac Giuseppe Rosaccio u svom izolaru "Viaggio da Venetia a Costantinopoli" spominje otoke Pulskog zaljeva. Izričito navodi da u pulskoj luci postoji 6 otoka ne spominjući njihova imena. Iako je ovaj broj upitan, jer drugi izvori najčešće spominju četiri otoka, Rosaccio sigurno govori o Sv. Andriji (Scoglio Santo Andrea), te današnjim poluotocima - Uljaniku (Scoglio Olivi), Sv. Katarini (Scoglio Santa Catarina), Sv. Petru (Scoglio San Pietro) i Sv. Ivanu. Otok Uljanik uz otoke Sv. Andrija i Sv. Katarina dijeli pulski zaljev u dva manja bazena. Unutarnji je bazen za vrijeme austrijske uprave nad Pulom bio podijeljen velikim Maslinovim otokom na ratnu luku (Kriegshafen), koja je ležala južnije, i na komercijalnu luku (Handelshafen) koja je ležala sjevernije. Uljanik je povezan s obalom mostom preko kojeg prolazi željeznička pruga. Na otoku se nalazi pristanište te suhi i mokri dokovi. Ovdje su se od 1884. do 1916. nalazile dvije austrougarske baterije koje su uništene u bombardiranju u Prvom svjetskom ratu. Legenda o Rasparaganu Roksolani su bili narod skitsko-iranskog podrijetla. Njihov vođa Rasparagan ratovao je s Rimljanima, a 118. godine doživio je u ovom sukobu poraz. Rimljani su ga zarobili i osudili na trajno izgnanstvo na otočić Uljanik kraj Pule. Rasparagan je živio na Uljaniku sa svojom obitelji, sa sinom i s njegovom obitelji. Na Uljaniku su i pokopani. U 19. stoljeću otkriveno je na Uljaniku mjesto ukopa i ostaci sarkofaga. Bočna ploča sarkofaga izložena je u Puli u Arheološkom muzeju Istre. Izvori Vanjske poveznice
Scoglio Olivi

Lo scoglio Olivi o scoglio degli Ulivi (in croato Uljanik) è un isolotto disabitato della Croazia, situato nel porto di Pola. Amministrativamente appartiene alla città di Pola, nella regione istriana. Geografia Lo scoglio Olivi si trova lungo la costa sudoccidentale dell'Istria, all'interno del porto di Pola (luka Pula), e dista 200 m dalla città vecchia. È collegato alla terraferma da un ponte su cui passa una linea ferroviaria. La forma dell'isolotto è irregolare, con coste basse e squadrate e misura 510 m di lunghezza e 390 m di larghezza massima. Ha una superficie di 0,123 km² e uno sviluppo costiero di 1,97 km. Deve il nome agli ulivi che una volta crescevano su tutto l'isolotto. Oggi lo scoglio Olivi è sede del complesso industriale del cantiere navale di Pola (Brodogradilište Uljanik), possiede un proprio porto, un bacino di carenaggio e una darsena. La leggenda di Rasparagano I Roxolani erano una tribù sarmata di origine iranica. Nel 118, il loro re Rasparagano (in latino Publius Aelius Rasparaganus) minacciava la provincia romana della Mesia, costringendo così l'imperatore Adriano ad iniziare una guerra. In questa occasione Rasparagano fu sconfitto, catturato e obbligato a passare il resto dei suoi giorni in esilio sullo scoglio Olivi. Da quanto emerso dalle iscrizioni trovate sui resti dell'unico sarcofago rinvenuto sull'isolotto nel XIX secolo, Rasparagano visse qui insieme alla moglie (nome sconosciuto) e al figlio dal nome ormai quasi romanizzato (Publius Aalius Peregrinus). Il pannello laterale del sarcofago è esposto al Museo archeologico dell'Istria a Pola. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 13 gennaio 2017. Voci correlate Croazia Istria Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Scoglio Olivi
Uljanik (otok)

Uljanik je majhen otoček na hrvaški obali Istre. Otoček, na katerem so danes objekti (privezi in doki) ladjedelnice Uljanik, leži v Puljskem zalivu pred mestom Pulj. Otoček Uljanik je od leta 1880 z mostom povezan s kopnim. Po mostu poteka tudi industrijska železniška proga. Otoček meri 0,123 km² in ima 1,97 km obalnega pasu. Zgodovina Od leta 1884 do 1916 sta bili na otočku nameščeni tudi dve avstoogrski topniški bateriji, ki sta bili uničeni med bombardiranjem v Prvi svetovni vojni. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem Ladjedelnica Uljanik
Уљаник (острво)

Уљаник (итал. Scoglio Olivi, нем. Oliven Insel) је једно од острва смјештених у пулском заливу. Име је добио по маслинама или уликама које су расле на њему. Од свих маслина преостала је само једна која се налази у средишту острва окружена објектима бродоградилишта Уљаник чији се главни погони налазе на самом острву. Данас је Уљаник повезан с обалом мостом преко којег пролази жељезничка пруга. На острву се налази пристаниште те сухи и мокри докови.
Dvorac Esterhazy u Dardi

Dvorac Esterházy nalazi se u općini Darda, kraj Osijeka. Povijest Prvi posjednici vlastelinstva Darda bili su Janos i Friedrich Veterani, koji su imanje stekli u doba kralja Karla VI. Kraljica Marija Terezija daruje Dardu obitelji Esterházy 1749. godine, te oni ostaju vlasnici čitavo stoljeće. Nije poznato točno vrijeme izgradnje dvorca, ali se pretpostavlja da je podignut na prijelazu 18. u 19. stoljeće za vrijeme Franje Esterházyja. U literaturi spominje Ivan Kazimir Esterházy kao mogući graditelj dvorca 1813. godine. Arhitektura Dvorac je jednokatna građevina površine od 1.700 četvornih metara. Izgrađen je u klasicističkom stilu. Ima trokrilan U-tlocrt, gdje se prostorije vežu na uzdužni hodnik uz dvorišno pročelje. Na glavnom je ulazu središnji rizalit s altanom i trokutnim zabatom. Bočna krila dvorca jednostavnih su linija, a u dvorišnom dijelu nastavljaju se u prizemnim gospodarskim zgradama. U kompleks dvorca i perivoja ulazi se kroz secesijska vrata - rad nepoznatog majstora. Današnje stanje Dvorac u Dardi zaštićen je kao nepokretna kulturna baština druge vrijednosne kategorije, i u lošem je stanju. Za vrijeme Domovinskog rata devastiran je i opljačkan te čeka obnovu. Uz adaptaciju dvorca, bila je planirana i aktivnija briga o zaštićenom perivoju, ali još nije ostvareno ništa od toga. Dvorac je u novije vrijeme koristilo poduzeće Belje kao sjedište Agroindustrijskog razvoja. U svibnju 2009. poduzeće Belje (koncern Agrokor) darovao je dvorac općini Darda s ciljem da ga se učini dostupnijim javnosti. Zaštita Pod oznakom Z-1629 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambena građevina". Literatura Mladen Obad Šćitaroci, Dvorci i perivoji u Slavoniji, Zagreb 1998. ISBN 953-97121-0-6 Kulturno-povijesna baština Osječko-baranjske županije (str. 20) Biljana Bekić, "Baranjski dvorci od Eugena Savojskog do dinastije Habsburg", Baranjski dom, I, 94, Beli Manastir, 8-9. XI. 2006. Izvori
Nastavno-športska dvorana u Belom Manastiru

Nastavno-sportska dvorana u Belom Manastiru je dvorana koja se koristi u sportu i nastavi. Nalazi se u Belom Manastiru, u Školskoj ulici. Izgrađena je na igralištu pokraj srednjoškolskog kompleksa, na uglu Školske ulice i Ulice kralja Petra Krešimira IV, nasuprot Domu zdravlja. Gradnja Kamen temeljac položili su u travnju 2006. godine, tadašnji predsjednik Hrvatskog Sabora Vladimir Šeks i ministri prometa i poljoprivrede Božidar Kalmeta i Petar Čobanković. Izradnja je trebala biti završena u svibnju 2007. godine, no osječka tvrtka "Gradnja" poslove je užurbano završavala tek pred Dan grada Belog Manastira (Sveti Martin), 11. studenoga 2007. godine, kad je uz vatromet dvorana svečano otvorena. Izgradnja dvorane rezultat je dobre suradnje lokalne HDZ-ove vlasti i Hrvatske Vlade, također HDZ-ove. Tijekom gradnje dvorane uređen je i prostor oko nje (uključujući i dotada oronulu trafo-stanicu), a iza dvorane izgrađeno je rukometno igralište. Pri gradnji dvorane čak je očuvan drvored u Ulici kralja Petra Krešimira IV, a izrezana su samo stabla koja su bila ispred dvorane u Školskoj ulici. Korištenje Korištenje dvorane počelo je u siječnju 2008. Uz belomanastirske učenike koji u toj dvorani odrađuju nastavu iz tjelesnog odgoja, u njoj treniraju i igraju utakmice i belomanastirski sportski klubovi, ali se ona koristi i za kulturne priredbe i druge skupove pa je u njoj u veljači 2009. godine snimljena emisija HTV-ove zabavno-glazbene emisije "Lijepom našom". Naziv i kapacitet Belomanastirska Nastavno-sportska dvorana, osim tog opisnog naziva, nije dobila nikakav pravi naziv. Ta je dvorana gotovo ista osječkoj Športskoj dvorani Jug. Za razliku od osječke, ima 3.500 kvadrata i 1 300 sjedećih mjesta (na fiksnim tribinama ima 750 mjesta). Vrijednost dvorane je oko 22,5 milijuna kuna. Vanjske poveznice
Flugplatz Otočac

Der Flugplatz Otočac (kroat. Zračna luka Otočac, ICAO-Code: LDRO) ist ein Sportflugplatz der kroatischen Stadt Otočac und liegt 4 km südöstlich von Otočac an der Landstraße 50. Er bietet eine Lande- und Unterstellmöglichkeit für Kleinflugzeuge. Siehe auch Infrastruktur, Verkehr und Telekommunikation in Kroatien
Zračno pristanište Otočac

Danas se Aerodrom Otočac koristi za slijetanje manjih sportskih zrakoplova, a redovno se koristi i u svrhu zajedničkih vježbi Hrvatskog ratnog zrakoplovstva i Vatrogasne zajednice Ličko-senjske županije u vidu obuke vatrogasaca za helikoptersko desantiranje. Također, 2011. je u par navrata na LDRO sletio Air Tractor AT-802 Hrvatskog ratnog zrakoplovstva uzimajući vodu u svrhu gašenja šumskog požara u mjestu Kosinj. Travnata uzletno-sletna staza duljine je 1600 m i širine 30 m. Douglas DC-3 Glavna atrakcija otočkog aerodroma je svakako avion Douglas DC-3 izložen na ulazu u zračnu luku. Radi se o transportnom avionu bivšeg JRZ-a ev. broja 71255 koji je na otočki aerodrom sletio 1977. a proizveden je davne 1944. Od propadanja i daljnje devastacije spašen je 2015. kada je skupina entuzijasta i članova Aerokluba "Krila Gacke" krenula s obnovom aviona, a je isti podignut na čelična postolja te mu je obnovljena limarija i uređena unutrašnjost. Projekt je potpomognut financijskim sredstvima Grada Otočca. Na aerodromu se također nalaze dva aviona Republic F-84 Thunderjet prevezena iz nekadašnje Zračne luke Bihać koji će uz spomenuti DC-3 sačinjavati svojevrsni muzej zrakoplovstva, a planu je i dovesti dva protuzračna topa te jedan otpisani Mig-21 Hrvatskog ratnog zrakoplovstva.
Hrvatska elektroprivreda

Hrvatska elektroprivreda (Deutsch: Kroatische Elektrizitätswirtschaft, kurz HEP) ist ein nationales Energieunternehmen in Kroatien, das seit mehr als einem Jahrhundert elektrische Energie erzeugt, überträgt und verteilt sowie seit einigen Jahrzehnten Fernwärme und Erdgas liefert. Die HEP-Gruppe ist in Form einer Holding mit einer Reihe von Tochterunternehmen organisiert. Das Unternehmen befindet sich im Eigentum der Republik Kroatien. Geschichte HEP bezeichnet sich als ältestes Energieunternehmen im Bereich elektrische Energietechnik. Die Gründung des Unternehmens geht zurück in das Jahr 1895, mit der Fertigstellung des „Jaruga“ Kraftwerkes in der Gespanschaft Šibenik-Knin, dem ersten europäischen Kraftwerk. Es wurde nur drei Tage nach der Errichtung der Edward Dean Adams Power Plant in Niagara Falls, New York erbaut. Unternehmensstruktur Die Muttergesellschaft der HEP-Gruppe, HEP d.d., übernimmt das Management. Die Produktion in zwei Tochtergesellschaft gegliedert: HEP Proizvodnja d.o.o. die sich mit einem Großteil der Erzeugungsanlagen befasst und die TE Plomin d.o.o. welche sich auch im Mitbesitz der deutschen RWE befindet. Die TE Plomin d.o.o. ist neben HEP ein weiterer Betreiber des Kraftwerkes Plomin in der Gespanschaft Istrien. Block 1 des Kraftwerkes wird von der HEP betrieben, Block 2 von der TE Plomin d.o.o., an der HEP und das deutsche Unternehmen RWE je zu 50 % beteiligt sind. Die Plomin Holding d.o.o. entwickelt mit dem TE Plomin verbundene, lokale Infrastruktur- sowie unternehmerische Projekte. Gründer dieser ist die Sunčana elektrana Poreč d.o.o. der Betreiber des Solarkraftwerkes in Poreč. HEP ist ebenfalls zu 50 % Eigentümer des Kernkraftwerks Krško im benachbarten Slowenien. HEP Operator prijenosnog sustava d.o.o. (kurz: HEP OPS) und HEP Operator distribucijskog sustava d.o.o. (kurz: HEP ODS) sind Anbieter der öffentlichen Dienste für die Übertragung bzw. Verteilung von Elektrizität für die Bedürfnisse der Teilnehmer am kroatischen Markt. HEP ODS ist auch für die Versorgung von Tarifkunden verantwortlich, während die Versorgung von zugelassenen Kunden (Industrie und Unternehmen) unter die Zuständigkeit von HEP Opskrba d.o.o fällt. Weitere Geschäftsbereiche sind: Fernwärme (HEP Toplinarstvo d.o.o.), Gasversorgung (HEP Plin d.o.o.), Energieeffizienz (HEP ESCO d.o.o.), Umweltschutz mit Schwerpunkt Abfallwirtschaft (APO d.o.o.), erneuerbare Energiequellen (HEP Obnovljivi izvori energije d.o.o.), allgemeine und berufliche Bildung (HEP Nastavno-obrazovni centar) und Freizeit und Erholung (HEP Odmor i rekreacija d.o.o.). HEP-Telekomunikacije d.o.o. ist für die Bereitstellung der betriebsinternen Telekommunikation zuständig. Siehe auch Elektroprivreda Hrvatske zajednice Herceg Bosne Verband Europäischer Übertragungsnetzbetreiber Einzelnachweise Weblinks hep.hr, offizielle Webpräsenz
Hrvatska elektroprivreda

Hrvatska elektroprivreda (HEP Group) is a national power company in Croatia which has been engaged in electricity production, transmission and distribution for more than one century, and with heat supply and gas distribution for the past few decades. HEP Group is organized in the form of a holding company with a number of daughter companies. History HEP claims to be the oldest electric company distributing alternating current, tracing its foundation to 1895 when the first European power plant Jaruga Hydroelectric Power Plant was built, only three days after the Adams Power Plant at Niagara Falls. Structure The parent company of HEP Group, HEP d.d., performs the function of HEP Group corporate management. Production is delegated to two subsidiaries: HEP Proizvodnja d.o.o., which deals with a majority of generation facilities, and TE Plomin d.o.o., which is co-owned by HEP and RWE Power, and operates Plomin thermal power plant. HEP also owns 50% of Krško Nuclear Power Plant in Slovenia. HEP Operator prijenosnog sustava d.o.o. (HEP OPS; English: HEP Transmission System Operator) and HEP Operator distribucijskog sustava d.o.o. (HEP ODS, English: HEP Distribution System Operator) are providers of public services of electricity transmission and distribution, respectively, for the needs of participants in the Croatian market. HEP ODS is also responsible for supplying tariff customers, while supplying eligible customers (industry and businesses) falls under the jurisdiction of HEP Opskrba d.o.o. Other business activities include: district heating (HEP Toplinarstvo d.o.o.), gas distribution (HEP Plin d.o.o.), energy efficiency (HEP ESCO d.o.o.), environmental protection with a focus on waste management (APO d.o.o.), renewable energy sources (HEP Obnovljivi izvori energije d.o.o.), education and training (HEP Nastavno-obrazovni centar) and leisure and recreation (HEP Odmor i rekreacija d.o.o.). See also European Network of Transmission System Operators for Electricity References External links Company website
Hrvatska elektroprivreda

|footnotes= |production= |equity= Hrvatska elektroprivreda d.d. (HEP d.d.) (укр. АТ «Хорватська електроенергетика») — хорватська національна енергетична компанія, яка вже понад століття займається виробництвом, передаванням та розподілом електроенергії, а протягом останніх декількох десятиліть ще й теплопостачанням та розподілом газу. Організована у формі холдингової компанії «HEP Group» з низкою дочірніх підприємств. Претендує на звання найстарішої електричної компанії, що розподіляє змінний струм, беручи початок із 1895 року, коли було збудовано першу європейську електростанцію Ярузьку ГЕС, яка лише на три дні молодша за Адамську електростанцію на Ніагарському водоспаді. «Hrvatska elektroprivreda» є одним із двох власників компанії «СПГ-Хорватія», через яку відбувається інвестування будівництва термінала СПГ на острові Крк, розрахованого на транспортування до 2,6 млрд м³ на рік природного газу в національну мережу Хорватії з 2021 року. 10 жовтня 2019 «HEP d.d.» підписала Меморандум про взаєморозуміння та ділову співпрацю з українською компанією ДТЕК. Підписи під документом поставили голова правління «HEP d.d.» Фране Барбарич і генеральний директор ДТЕК Максим Тімченко. У церемонії підписання взяли участь Прем'єр-міністр Хорватії Андрей Пленкович і Тимчасовий повірений у справах України у Республіці Хорватія Сергій Горопаха. Меморандум передбачає можливості в ділянці торгівлі енергоресурсами, втілення спільних проєктів на зарубіжних ринках, включаючи інвестиції в енергетичні активи. Структура Генерування електроенергії делеговано двом дочірнім компаніям: «HEP Proizvodnja d.o.o.», яка займається більшістю виробничих потужностей, і «TE Plomin d.o.o.», співвласником якої є «HEP» і «RWE Power» та яка керує Пломінською теплоелектростанцією. «HEP» також володіє 50% атомної електростанції Кршко у Словенії. «HEP Operator prijenosnog sustava d.o.o.» (HEP OPS; укр. Оператор передавальної системи HEP) та HEP Operator distribucijskog sustava d.o.o. (HEP ODS, укр. Оператор розподільчої системи HEP) є постачальниками державних послуг із передачі та розподілу електроенергії відповідно до потреб учасників хорватського ринку. У Хорватії є понад 2,3 млн споживачів, тобто точок виміру поставленої електроенергії. Постачання тарифних клієнтів є відповідальністю оператора розподільної системи HEP d.o.o. піддаються конкуренції з боку інших електроенергетичних компаній на ринку. «HEP ODS» відповідає за постачання тарифним клієнтам, тоді як постачання кваліфікованим споживачам (промисловість і бізнес) підпадає під юрисдикцію «HEP Opskrba d.o.o.» Інші види діяльності включають: теплопостачання («HEP Toplinarstvo d.o.o»), газопостачання («HEP Plin d.o.o.»), енергоефективність («HEP ESCO d.o.o.»), охорона довкілля з упором на управління відходами («APO d.o.o»), відновлювані джерела енергії («HEP Obnovljivi izvori energije d.o.o.»), освіта і навчання («HEP Nastavno-obrazovni centar») та дозвілля і відпочинок («HEP Odmor i rekreacija d.o.o.»). Див. також Енергетика Хорватії Вітроенергетика Хорватії Примітки Посилання Офіційний сайт компанії [Архівовано 5 жовтня 2019 у Wayback Machine.]
Moslavačka gora

Moslavačka Gora is a small mountain located in Central Croatia at the borders of Bjelovar-Bilogora County and Sisak–Moslavina County. They belong to the sunken boulder Highlands of palaeogeological origin, rich in mineral resources (granite, and oil and gas). The highest peak is Humka at 489 m. Other prominent peaks include Vis (444 m) Kaluđerov grob (437 m) and Mjesec (Moon) (354 m). The area of Moslavačka Gora is about 1350 km2. The Moslavačka mountains are covered with dense forests of beech, sessile oak, hornbeam, chestnut, black alder and birch, and in the lower regions there are cultivated orchards and vineyards. The southern slopes are particularly impressive. Prehistoric elephants (such as Gomphotherium angustidens, Prodeinotherium bavaricum and rhinoceroses fossils (Brachypotherium brachypus) were found inside the oldest sediments in bentonite clay mine near the village Gornja Jelenska in 1994 around 17 million years and are among the oldest on the European continent. There are several quarries, some of them abandoned. The most important include Pleterac and Mikleuška. Rare and endangered plants that grow here include: star sedge (Carex echinata) and Lesser Butterfly-orchid (Platanthera bifolia). In the watercourses live endangered fish such as the white chub (Leuciscus cavedanus), and amphibians include the fire Salamander, Agile Frog and Yellow-bellied toad. In the Moslavačka Gora area, there are remains of ancient fortifications, of which the best known is Garić-grad, built by Ban Stjepan Šubić in 1256 AD. The area has been protected since 2007, having been classified as a regional park. Moslavačka Gora has very interesting geological features and rich geological heritage. Characteristic is the appearance of various igneous and metamorphic rocks in interesting structural relationships. References Bibliography Alpinism Poljak, Željko (February 1959). "Moslavačka gora". Kazalo za "Hrvatski planinar" i "Naše planine" 1898—1958 (PDF). Naše planine. Vol. XI. p. 6. ISSN 0354-0650. Geology Lozić, Sanja; Fuerst-Bjeliš, Borna; Perica, Dražen (2006-06-01). "Quantitative-geomorphological and Environmental-historical Impact of the Ecological Soil Depth; Northwestern Croatia". Hrvatski geografski glasnik. 68 (1): 7–25. doi:10.21861/HGG.2006.68.01.01. eISSN 1848-6401.