Crkva sv. Trojice u Splitu

Crkva sv. Trojice u Splitu se nalazi u predjelu Sutrojice na Poljudu. Sagrađena je u ranome srednjemu vijeku, u razdobolju između 8. i 11. stoljeća. Crkva je malih dimenzija, sagrađena u obliku šesterolista polukružnih apsida nanizanih uokolo nepravilne kružnice. U sredini se nalazi tambur sa stožastim krovom koji nadvisuje polukružne apside. Crkva svete Trojice upisana je u registar najvrednije spomeničke baštine Republike Hrvatske, nulte kategorije. Povijest Crkva sv. Trojice se pominje prvi put u popisu zemalja samostana Benediktinki iz 1060. godine. Po pronađenim ulomcima predromaničke skulpture i morfologiji većina istraživača smatra se da je crkva građena na prijelazu iz 8. u 9. stoljeće. Neki istraživači poput Ivekovića[nedostaje izvor] drži da je građena u 6. st., dok je s druge strane Ljubo Karaman datirao u 11.[nedostaje izvor] Engleski arhitekt Thomas Graham Jackson (1835. – 1924.), proučavajući staru arhitekturu Dalmacije, prvi je upozorio na iznimnu spomeničku vrijednost tog objekta, iako ga je 1887. godine zatekao napuštenog, otkrivenoga i djelomično ruševnog. Uskoro su uslijedila daljnja istraživanja domaćih i stranih stručnjaka (1891.), te 1914. godine, kada je društvo Bihać zakupilo ovu crkvu, ali i prve konkretne akcije spašavanja te građevine. Tako su godine 1924. sanirani zidovi i obnovljena probušena sjeverozapadna apsida, a 50-ih su godina ponovo otvoreni zazidani prozori. Prilikom restauracijskih radova 1948. godine otkriveni su ostaci građevine starijega razdoblja koja se produživala prema istoku, a nađeno je i više ulomaka oltarne pregrade koji se sada nalaze u Arheološkom muzeju u Splitu. Luk te oltarne pregrade je tipičan primjer predromaničke kamene plastike na kojem se skladno nadopunjuju geometrijski pleterni ukrasi i uklesani tekst. Godine 1965., zidovi i svodovi ove crkve bili su dosta napukli, unutrašnjost veoma zapuštena, okolina crkve nije bila uređena, a u samoj crkvi raslo je trnje. Zbog toga je gvardijan samostana Uznesenja Marijina na Poljudu, fra Vjekoslav Bonifačić, zatražio od nadležnih da se crkva popravi. Dana, 22. listopada 1967. godine u ovoj crkvi utemeljena je nova splitska župa svete Trojice sa sjedištem u ovoj popravljenoj crkvi pa je u njoj obnovljeno vršenje službe Božje. Iz praktičnih razloga, kao župna crkva koristi se obližnja samostanska crkva samostana Uznesenja Marijina, čiji je član - franjevac, župnik navedene župe. Odlike Crkva je građena izrazito centralnog oblika kojim dominira kupola koja leži na šest apsida međusobno spojenih pilonima. Ova crkva je jedina dosad, od poznatih šestero-apsidnih (šesterolist ili seksahont) građevina u radnoj srednjovjekovnoj arhitekturi Dalmacije, koja se nalazi na području Splita (ostale su na području Zadra), i najbolje je očuvana. Najveća vanjska duljina joj je 10,30 metara, a najmanja unutarnja duljina je 5,90 metara, dok je visina središnjeg tambura 9,5 metara. Zidana je kamenom (vapnenac lokalnog porijekla, vjerojatno materijal neke starije građevine) lomljencem utopljenim u žbuku i svođena polukupolicama, polukahotama. Tri istočne kohne se smatraju prezbiterijem i imaju po jedan prozor, a zapadna (glavni ulaz) i jugozapadna imaju vrata. Kohne su izvana raščlanjene s po tri plitke lučne niše (lezene), osim jugozapadne koja oko vrata ima dvije niše, i zapadne koja ih nema. Prvotno je iznad središnjeg prostora bila zidana kupola, koja je kasnije zamijenjena pokrovom od kamenih ploča na drvenoj grednoj konstrukciji, a kupola je obnovljena 1972. godine. Izvori Povezani članci Starohrvatska umjetnost Vanjske poveznice Svetkovina Presvetog Trojstva - 3. lipnja Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. ožujka 2016. (Wayback Machine)