NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kallina House

The Kallina House (Croatian: Kuća Kallina) is a historic residential building in Zagreb, Croatia. The house is located in the city centre on the corner of Masarykova and Gundulićeva streets and is regarded as "one of the finest examples of Secessionist-style street architecture in Zagreb." The house was built between 1903 and 1904 for the wealthy industrialist Josip Kallina and was designed by the Croatian architect Vjekoslav Bastl for the Hönigsberg & Deutsch architecture bureau. Bastl had previously studied at the Akademie der Bildenden Künste in Vienna, where he was influenced by the Austrian architect Otto Wagner, an early proponent of Art Nouveau (called Jugendstil in Austria-Hungary) and one of the founding members of the Vienna Secession art movement. The three-story house was designed as a residential building, with the exception of the ground level which was intended to house shops. Bastl's design for a house entirely covered in decorative ceramic tiles was at the same time inspired by the Majolika Haus in Vienna (built by Wagner in 1898, itself covered in ceramic tiling) and a way of turning the building into a giant advertisement for Josip Kallina's ceramics company (all the tiles used for the house were produced by his factory). The building features decorative iron balconies overlooking the street intersection, depictions of floral and geometric motifs typical for the Art Nouveau style of the period, and a bat-shaped patterned motif around the first floor façade. Although many of Bastl's other projects in Lower Town are considered notable examples of the conservative Central European historicism, he allowed freer designs when working on private houses and villas, and the Kallina House today is today described as "one of the most consistent example of the way Secessionist architecture sought to redesign urban dwellings and break from conventional aesthetics." The building is listed in the Croatian Ministry of Culture's Protected Cultural Heritage Registry (Registar zaštićenih kulturnih dobara) since January 2004. Kallina House should not be confused with Villa Kallina, a country house built by the same architect in another part of the city. Gallery References External links High resolution picture of the façade at Panoramio.com Floral pattern detail at Flickr
Maison Kallina

La Maison Kallina (en croate : Kuća Kallina) est un bâtiment résidentiel historique de Zagreb, en Croatie. La maison est située dans le centre-ville au coin des rues Masarykova et Gundulićeva et est considérée comme « l'un des plus beaux exemples d'architecture de rue de style Sécession à Zagreb ». Histoire La maison a été construite entre 1903 et 1904 pour le riche industriel Josip Kallina et a été conçue par l'architecte croate Vjekoslav Bastl pour le bureau d'architecture Hönigsberg & Deutsch. Bastl avait auparavant étudié à l'Académie des Beaux-Arts de Vienne, où il a été influencé par l'architecte autrichien Otto Wagner, l'un des premiers partisans de l'Art nouveau (appelé Jugendstil en Autriche-Hongrie) et l'un des membres fondateurs du mouvement artistique de la Sécession viennoise. La maison de trois étages a été conçue comme un immeuble d'habitation, à l'exception du rez-de-chaussée qui était destiné à abriter des commerces. La conception de Bastl d'une maison entièrement recouverte de carreaux de céramique décorative s'inspire à la fois de la Majolika Haus à Vienne (construite par Wagner en 1898, elle-même recouverte de carrelage en céramique) et d'une manière de transformer le bâtiment en une publicité géante pour l'entreprise de céramique de Josip Kallina (tous les carreaux utilisés pour la maison ont été produits par son usine). Le bâtiment présente des balcons décoratifs en fer donnant sur l'intersection de la rue, des représentations de motifs floraux et géométriques typiques du style Art nouveau de l'époque et un motif en forme de chauve-souris autour de la façade du premier étage. Bien que de nombreux autres projets de Bastl dans la Basse-Ville soient considérés comme des exemples notables de l'historicisme conservateur d'Europe centrale, il a permis des conceptions plus libres lorsqu'il travaillait sur des maisons et des villas privées, et la maison Kallina est aujourd'hui décrite comme « l'un des exemples les plus cohérents de la façon dont l'architecture Sécession a cherché à redessiner les habitations urbaines et à rompre avec l'esthétique conventionnelle ». Le bâtiment est inscrit au registre du patrimoine culturel protégé du Ministère croate de la Culture (Registar zaštićenih kulturnih dobara) depuis janvier 2004. La Maison Kallina ne doit pas être confondue avec la Villa Kallina, une maison de campagne construite par le même architecte dans une autre partie de la ville. Notes et références Liens externes Photo haute résolution de la façade sur Panoramio .com Détail de motif floral sur Flickr Article connexe Sécession viennoise Portail de l’Art nouveau Portail de l’histoire de l’art Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Croatie
Kuća Kallina u Zagrebu

Kuća Kallina je znamenita secesijska zgrada na jugozapadnom uglu Masarykove i Gundulićeve ulice u Zagrebu. Sagrađena je 1903. – 1904. kao stambena zgrada za bogatog industrijalca Josipa Kallinu koji je bio vlasnik i direktor tvornice keramike. Kuću je sagradio zagrebački arhitekt Vjekoslav Bastl u sklopu arhitektonskog biroa Hönigsberg & Deutsch, a smatra se jednim od najvažnijih ostvarenja secesijske arhitekture u srednjoj Europi. Bastl je studirao na Akademie der Bildenden Künste u Beču, pod austrijskim arhitektom Ottom Wagnerom, jednim od osnivača i najvažnijih predstavnika bečke secesije. Trokatna kuća je uglovnica s balkonima na uglu, a ističe se naročito vrijednim pročeljem obloženim višebojnim keramičkim pločicama u pretežno plavoj i žutoj boji (inspiriranim Wagnerovom Majolika Haus u Beču iz 1898.). Na uglovnom dijelu bogati su florealni ukrasi, dok je u zoni prvoga kata pločicama izvedeni motiv šišmiša, po kojem je ova kuća i poznata u popularnoj kulturi (svi ukrasni elementi prikazuju odlike Art Nouveau stila). Jedan od razloga za oblaganje keramičkim pločicama bila je i promidžba Kallininog poduzeća, čime je kuća pretvorena u golemu reklamu. Sve etaže su stambene, uz iznimku prizemlja kojemu je na ovoj lokaciji logično pripala poslovna namjena (trgovine). Znamenito žuto-plavo pročelje zgrade je 2011. obnovljeno pod vodstvom Gradskog zavoda za zaštitu spomenika kulture. Prva obnove kuće bila je neposredno prije Drugog svjetskog rata kada su uklonjeni dvometarski kapiteli. Kapiteli su vraćeni, a ponovo su napravljeni i stakleni podovi na balkonima. Bastl je ostavio velik trag na arhitektonskoj baštini Zagreba. Njegova su ostvarenja zgrade Trgovačko obrtničke komore na Trgu Republike Hrvatske, Etnografski muzej na Mažuranićevu trgu, Ljekarna Pečić u Ilici 43, trgovačko-stambena zgrada Eugena Rada na Trgu bana Jelačića te zgrada Eugena Fellera, poznata i kao Elsa-Fluid dom u Jurišićevoj ulici. Zaštita Zgrada je zaštićeno kulturno dobro. Galerija Izvori
Kallinahuset

Kallinahuset (kroatiska: Kuća Kallina) är ett kulturmärkt bostadshus i Zagreb i Kroatien. Det invigdes år 1904 och är beläget i Nedre staden. Kallinahuset anses vara ett av de främsta exemplen av Wiener Sezession-stil i den kroatiska huvudstaden. Historik Byggnaden uppfördes åren 1903–1904 i dåvarande österrikisk-ungerska Zagreb på uppdrag av industrimagnaten Josip Kallina. Kallina ägde en fabrik som tillverkade keramiska plattor och kaminer. Byggnaden ritades av arkitekten Vjekoslav Bastl från den lokala och välrenommerade arkitektbyrån Hönigsberg & Deutsch. Bastl hade dessförinnan studerat vid Akademie der bildenden Künste Wien och där låtit sig inspireras av Otto Wagner som var en tidig förespråkare av jugendstilen och en av grundarna av Wiensecessionen. Arkitektur och beskrivning Kallinahuset har tre våningar och är ett hörnhus vid gatukorsningen Gundulićeva/Masarykova. Det är utformat som ett bostadshus med undantag för ytorna på markplan som är utformade för att rymma butiker. Byggnadens fasad består i sin helhet av dekorativa keramiska plattor och var vid tillkomsten god reklam för ägaren Kallinas keramiska bolag. Keramikplattorna som användes kom från ägarens fabrik. Fasaden är inspirerad av Majolikahaus (Majolikahuset) i Wien – en byggnad som ritades av Wagner, uppfördes år 1898/1899 och har en fasad av keramikplattor. Mot gatukorsningen har byggnaden balkonger med vackert utformade räcken i smidesjärn. De dekorativa motiven med inspiration från djur- och växtriket är typiska för jugendstilen. Därtill har fasaden ett fladdermusliknande motiv. Arkitekten Bastls byggnadsprojekt i Nedre staden i Zagreb anses vara framstående exempel på konservativ mellaneuropeisk historicism. När han arbetade med privata villor och hus använde han sig dock av friare former och Kallinahuset har beskrivits som "en av de mest konsekventa exemplen på hur secessions-arkitekturen försökte omforma stadsbostäder och bryta med den konventionella estetiken." Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Kallinahuset.
Kamačnik Bridge

Kamačnik Bridge is located between the Vrbovsko and Ravna Gora interchanges of the A6 motorway in Gorski Kotar, Croatia, spanning Kamačnik stream. It is 240 metres (790 ft) long. The bridge was designed by Zlatko Šavor. It consists of two parallel structures, both completed in 2003 by Konstruktor. The bridge is tolled within the A6 motorway ticket system and there are no separate toll plazas associated with use of the bridge. The bridge spans 60 metres (200 ft) deep Kamačnik stream bridge canyon which is legally protected as a listed landscape. This prevents any construction on the canyon cliffs and in turn requires an asymmetrical structure across a span of approximately 125 metres (410 ft). Structure description At this location the motorway route follows a horizontal curve therefore the transversal grade of the deck is slightly increased. It is constant and equals 4.2%, while elevation grade of the bridge is constant at 5.7%, sloping down towards Vrbovsko. The bridge is a box girder structure supporting the deck across three spans. The southbound bridge spans are 71.18 m (233.5 ft) + 127.1 m (417 ft) + 23.9 m (78 ft). Its piers are 29 metres (95 ft) and 6.46 metres (21.2 ft) tall. The northbound bridge spans are 69.86 m (229.2 ft) + 127.74 m (419.1 ft) + 23.45 m (76.9 ft). Its piers are 23.17 metres (76.0 ft) and 7.5 metres (25 ft) tall. All of the piers comprise box cross section, 7.5 m (25 ft) (perpendicular to the bridge axis) by 4.5 m (15 ft) to 3.5 m (11 ft) (parallel to the bridge axis. The parallel bridge structures were built simultaneously. Traffic volume Traffic is regularly counted and reported by Autocesta Rijeka–Zagreb, operator of the viaduct and the A6 motorway where the structure is located, and published by Hrvatske ceste. Substantial variations between annual (AADT) and summer (ASDT) traffic volumes are attributed to the fact that the bridge carries substantial tourist traffic to the Adriatic resorts. The traffic count is performed using analysis of motorway toll ticket sales. See also List of bridges by length References
Arheološki muzej Istre

Arheološki muzej Istre je specijalni muzej osnovan 1902. godine u Puli. Prostire se na površini od 3600 m². Muzej sadrži tri zbirke: prapovijesnu, antičku, te kasnoantičku i srednjovjekovnu. Dislocirani objekti u sastavu Muzeja uključuju nalazište Nezakcij. Spomenici u gradu Puli na skrbi Muzeja su: Amfiteatar, Augustov hram, Dijanin hram, mozaik "Kažnjavanje Dirke", Sergijev slavoluk, Dvojna vrata, Herkulova vrata i Bazilika sv. Marije Formoze. Povijest Skupljanjem kamenih spomenika u Augustovu hramu 1802. godine maršal Marmont započinje stvaranje muzejske zbirke u Puli. No otkriće kamenih, keramičkih i metalnih predmeta u Nezakciju bilo je osnova za utemeljenje Gradskog muzeja (Museo civico) u Puli 1902. godine. Preseljenjem sjedišta "Societa istriana di archeologia e storia patria" (Istarsko društvo arheologije i domovinske povijesti) i prijenosom arheološkog inventara iz Poreča u Pulu, Gradski se muzej spaja s Državnom zbirkom (kameni spomenici) i porečkim Provincijalnim muzejom (Museo Provinciale) u jednu muzejsku ustanovu pokrajinskog značaja, te je tako 1925. godine utemeljen Muzej Istre (Il Regio Museo dell' Istria) u današnjoj muzejskoj zgradi. Godine 1930. dvorane muzeja prvi put su otvorene za posjetitelje, te je tom prilikom izdan vodič na talijanskom jeziku. Ta je izložba uz manje izmjene bila dostupna javnosti do kraja Drugoga svjetskog rata, kada su za vrijeme angloameričke uprave mnogi predmeti preneseni u Italiju. Ispražnjeni muzej preuzeo je 15. studenoga 1947. godine Boris Baćić koji je bio ravnatelj muzej sve do 1967. godine, a voditelj Odjela za prapovijesnu arheologiju do 1978. godine. S nekim izmjenama u lapidariju i postavom preostalih eksponata, 1949. godine muzej je ponovno otvoren kao specijalizirani Arheološki muzej Istre. Sustavnim radom i uz velike napore, nakon restitucije dijela arheološke građe iz Italije 1961., postupno je uređena muzejska zgrada i izrađena didaktičko-vizualna koncepcije cjelokupnog reprezentativnog muzejskog fundusa. Godine 1968. otvoren je preuređeni lapidarij u prizemnim prostorijama (u tijeku je još jedno preuređivanje) i hodnicima muzeja, a 1973. otvorene su izložbene dvorane prethistorije na 1. katu i antičke, kasnoantičke i srednjovjekovne izložbe na 2. katu muzejske zgrade. Izložbene dvorane Arheološkog muzeja Istre nadopunjavaju se novim nalazima s arheoloških lokaliteta Istre (pretpovijesnih špilja, gradina i nekropola, antičkih gospodarskih kompleksa, građevina i groblja te sakralnih objekata ranokršćanskog i bizantskog razdoblja, vremena provale barbara i naseljavanja slavenskog življa u Istru). Izvori Vanjske poveznice Službene stranice Arheološkog muzeja Istre
Istriens arkeologiska museum

Istriens arkeologiska museum (kroatiska: Arheološki muzej Istre, italienska: Museo archeologico dell'Istria) är ett arkeologiskt museum i Pula i Kroatien. Det spår sina rötter från det forna Stadsmuseet som etablerades år 1902 och är beläget i en byggnad öster om Pulaborgen och Lilla romerska teatern. Entrén nås genom att passera den antika Dubbelporten. Museets verksamhet omfattar insamling, bevaring och presentation av arkeologiska föremål från Pula och Pula-området. De arkeologiska fynden presenteras i museets centrala byggnad men mindre samlingar finns i Pulas amfiteater, Augustus tempel, gallerian Heliga Hjärtan i gamla stan och Nesactium. Historik Under det kortvariga franska styret i Pula i början av 1800-talet började marskalken Auguste de Marmont att samla stenmonument och fragment från Augustus tempel och lade därmed grunden till vad som senare skulle bli en del av museets samlingar. Senare upptäckter av keramik, sten- och metallföremål i Nesactium låg till grund för etableringen av Stadsmuseet (Museo Civico) år 1902. Sedan Istriska associationen för arkeologi och hemlandshistoria (Società istriana di archeologia e storia patria) flyttat sitt säte och arkeologiska inventarier från Poreč till Pula integrerades Stadsmuseet med den nationella samlingen av stenmonument och Regionsmuseet (Museo Provinciale) i Poreč till en museiinstitution. År 1925 etablerades Istriens kungliga museum (Il Regio Museo dell' Istria) i nuvarande museibyggnad som under det österrikiska styret tjänat som tyskspråkig skola. År 1930 öppnade museet för allmänheten och en guidebok på italienska utgavs. Museiutställningen var tillgänglig för allmänheten fram till slutet av andra världskriget då den tillfälliga brittisk-amerikanska administrationen lät flytta stora delar av samlingarna till Italien. Den 15 november 1947 återupprättades museet som Istriens arkeologiska museum. Samlingar Museets samlingar sträcker sig från förhistorisk tid till medeltiden och är ordnade i tre permanenta samlingar: förhistoriska samlingen, antika samlingen och medeltida samlingen. På museets bottenvåning finns arkitektoniska minnen, mosaiker, altare och andra föremål från antiken till medeltiden. I salarna på första våningen finns föremål från yngre stenåldern till romartiden. Den permanenta utställningen i de tre salarna på andra våningen är helt tillägnade romartiden. I denna samling finns bland annat en kvinnofigur utan huvud som ursprungligen hittades i Nesactium. I två av salarna presenteras föremål från tiden mellan senantiken och medeltiden. I samlingarna finns föremål från slaviska gravplatser från 600–1100-talet. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Istriens arkeologiska museum.
Palais du Gouverneur de Rijeka

Le Palais du Gouverneur est un bâtiment historique de Rijeka en Croatie. Histoire Le palais a été érigé entre 1893 et 1896 selon les plans de l'architecte hongrois Alajos Hauszmann, à l'époque où Rijeka faisait partie du Royaume de Hongrie. Le palais abrite aujourd'hui le Musée maritime et historique du littoral croate, créé en 1961. Galerie Références Source de traduction Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la Croatie
Guvernerova palača u Rijeci

Guvernerova palača je bivša rezidencija guvernera, namjesnika Ugarske krune sv. Stjepana u Rijeci. Povijest Guverneri Rijeke ranije su stolovali u staroj guvernerovoj palači izgrađenoj u 18. stoljeću, koja se nalazila na prostoru današnje palače Adria između Rive i Jadranskog trga. Kratko vrijeme tu je funkciju imala i zgrada pošte na Korzu. Riječki su guverneri tradicionalno potjecali iz Mađarske, od uspostave Corpusa separatuma Hungaricuma 1779. kada je dekretom Marije Terezije nad Rijekom, umjesto habsburške, uspostavljena mađarska uprava koja je s kraćim prekidima, za Napoleonovih osvajanja i okupacije Jelačićevih pandura, trajala sve do 1918.., Guverner, grof Batthyány, povjerio je 1892. – 1893. godine projektiranje nove palače vodećem budimpeštanskom arhitektu i pedagogu Alajosu Hauszmannu. Radove, koji su trajali do 1897. godine, nadzirao je Ferenc Jablonszky, suradnik Hauszmannova atelijera. Na jedinstvenoj lokaciji, autor je za stil odabrao visoku renesansu zbog plemenite jednostavnosti , te tako ostvario najkvalitetniju upravnu građevinu toga doba u Rijeci.. Postavljena na uzvisini, s pročeljem obloženim bijelim kamenom, okrenuta prema luci, Guvernerova palača ističe se u slici grada. U njenoj su unutrašnjosti na prvom katu prostrani atrij i reprezentativni saloni (Crveni i Zeleni salon), budoar te Mramorna dvorana, sve s izvornim pokućstvom, izvedenim po ukusu "fin de siecla". Zanimljivo je da su za unutrašnju opremu angažirani mahom domaći obrtnici. Ta je palača sve do 3. svibnja 1945. godine bila svjedokom sudbonosnih događanja u povijesti Rijeke. Godine 1955. u palaču se sa Sušaka premješta Pomorski i povijesni muzej Hrvatkog primorja, iako Rijeka ne spada u Hrvatsko primorje. Zaštita Pod oznakom Z-99 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "javna građevina". Izvori Službene stranice Grada Rijeke Literatura Marica Balabanić Fačini: Svjedočanstva jednog zdanja: prigodom 100. obljetnice izgradnje palače Pomorskog i povijesnog muzeja Hrvatskog primorja, Rijeka, 1996. (ISBN 953-96915-1-6) Daina Glavočić: "Poslovne palače", u: Arhitektura historicizma u Rijeci: 1845. – 1900. Arhitektura i urbanizam = Architecture of Historicism in Rijeka: 1845. – 1900. Architecture and town planning, Moderna galerija Rijeka i Muzej moderne i suvremene umjetnosti, Rijeka, 2002. (ISBN 953-6501-17-1) Radmila Matejčić: Kako čitati grad: Rijeka jučer, danas, Rijeka, 2007. (ISBN 978-953-219-348-0) Vanjske poveznice
Palazzo del Governatore (Fiume)

Il Palazzo del Governatore è uno storico edificio di Fiume. Storia Il palazzo venne eretto tra il 1893 e il 1896 secondo i progetti dell'architetto ungherese Alajos Hauszmann, all'epoca in cui Fiume faceva parte del Regno di Ungheria. I lavori vennero affidati all'impresa di costruzioni Burger & Conighi. Il palazzo ospita oggi il Museo Marittimo e Storico del Litorale Croato, istituito nel 1961. Descrizione L'edificio presenta una facciata monumentale. Si trova in posizione elevata rispetto al centro della città. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Palazzo del Governatore
Guvernörspalatset, Rijeka

Guvernörspalatset (kroatiska: Guvernerova palača, italienska: Palazzo del Governatore) är ett kulturminnesmärkt palats i Rijeka i Kroatien. Det uppfördes åren 1893–1896 i högrenässansstil enligt ritningar av den ungerske arkitekten Alajos Hauszmann. Då Fiume (dagens Rijeka) var ett corpus separatum i Kungariket Ungern inom Österrike-Ungern tjänade Guvernörspalatset som residens för guvernören och företrädaren för Sankt Stefanskronans länder i staden. Palatset är beläget på en höjd norr om Gamla stan och rymmer idag det Kroatiska kustlandets sjöhistoriska museum. Bakgrund Åren 1779–1919 var Rijeka (då officiellt känt under sitt italienska namn Fiume) ett corpus separatum i Kungariket Ungern, inom habsburgska riket (sedermera Österrike och Österrike-Ungern). Den kroatisk-ungerska kompromissen från år 1868 som hade föranletts av den österrikisk-ungerska kompromissen år 1867 innebar att Rijeka från år 1870 och framdeles skulle sortera under Sankt Stefanskronans länder. På den ungerske premiärministern förslag skulle den österrikiske kejsaren och ungersk-kroatiske kungen hädanefter utse en guvernör att styra Rijeka. De första guvernörerna residerade i en byggnad vid Adriatiska torget i centrala Rijeka. Även det centrala posthuset användes som guvernörsbostad. Under den ungerske guvernören greve Lajos Batthyány mandatperiod (1892–1896) beslutades att en ny representativ guvernörsbyggnad skulle uppföras. Arkitektur och historik Guvernörspalatset uppfördes åren 1893–1896. Som modell användes en byggnad med stildrag från den italienska renässansen. Den ungerska regeringen anförtrodde utformningen av byggnaden till den välrenommerade arkitekten Alajos Hauszmann som var upphovsmannen bakom flera framstående byggnader i bland annat Budapest. På en höjd riktat mot havet och med fria ytor runt huskroppen uppfördes ett palats med en fasad av vit sten. Palatsets uppförande anförtroddes byggfirman Burger & Conighi. Dess dekorativa element är ett verk av Antal Szabó och dess järnsmidesdetaljer är utförda av Schlicks gjuteri. Kultur I samband med Rijekas karneval hålls den traditionella karnevalsbalen varje år i palatset. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Guvernörspalatset, Rijeka.
Grand Marché de Rijeka

Le Grand Marché de Rijeka (en croate : Velika tržnica) est une halle de marché située à Rijeka, en Croatie. Le Marché couvert, un complexe de bâtiments classé composé de deux pavillons identiques et du bâtiment du marché aux poissons, est situé entre le terminal des ferries de la ville et le Théâtre national. Ici, on fait du commerce de poissons, de fruits, de légumes, d'artisanat, le marché étant l'une des attractions de la ville. Histoire La place devant le Théâtre National et l'emplacement de la halle du marché ont été créés au XIXe siècle. En 1865, le premier marché aux poissons fut construit sur les dessins d'Antonio Dessepio, lorsque la ville s'appelait Fiume. En 1880 deux pavillons de marché identiques furent construits en style historiciste. Les pavillons ont été conçus par Izidor Vauchning et réalisés en acier et en verre. Le marché aux poissons fut démoli en 1912 et l'architecte Carlo Pergoli fut chargé de concevoir un nouveau bâtiment. Un bâtiment unique de style Liberty avec des éléments romans a été érigé. Les décorations ornementales du bâtiment ont été réalisées par le sculpteur vénitien Urbano Bottasso. Références Source de traduction Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du commerce Portail de la Croatie