Zagrebška stolnica

Stolnica Marijinega vnebovzetja in sv. Štefana in Ladislava, obče poznana kot Zagrebška katedrala, je stolnica osrednje in največje hrvaške nadškofije (od 1852) v Zagrebu. Posvečena je Marijinemu vnebovzetju ter ogrskima kraljema svetemu Štefanu I. ter svetemu Ladislavu I. Je največja cerkev na Hrvaškem. Zgodovina Raziskovalci se strinjajo, da je bila najstarejša zagrebška stolnica zgrajena na mestu sedanje, vendar ni povsem gotovo, kje je stala. Prva stolnica je bila najverjetneje enoladijska in se je, tako kot številne madžarske sakralne stavbe tistega časa, končala z apsido. Videz prve katedrale nam ni znan, vendar pa veliko več vemo že o prvi naslednji stolnici, katere videz je ohranjen na pečatu kapitlja iz leta 1297 in na zrcalni kopiji pečata iz leta 1371. Bila je velika, triladijska stavba s tremi apsidami in dvema zvonikoma na pročelju, ki je obsegala prostor od zvonika do svetišča današnje stolnice. Pečat jasno prikazuje dvostolpno pročelje, bazilikalni trup stavbe in apsido. Masivnost in zaprtost stolpov proti notranjosti današnje stolnice se prav tako pripisujeta predmongolski fazi gradnje. Slog arhitekture je bil romansko-gotski. Gradnja je trajala sorazmerno dolgo, tako da je bila cerkev zgrajena in posvečena šele leta 1217. Kmalu zatem, leta 1242, je bila močno poškodovana zaradi vdora Mongolov. Po omenjeni mongolski invaziji cerkev dolgo ni bila obnovljena. Trideset let pozneje je škof Štefan II. zgradil kapelo sv. Štefana mučenca. Kapela stoji proti sredini stolnice, vendar ne kot samostojna stavba, temveč se je združila z masivnim obzidjem škofovske palače. Je majhne velikosti, njena notranjost pa je razdeljena na dva velika oboka, njen obok pa je križnorebrast, skoraj kupolast. Danes se je od prvotnega stanja ohranila le notranjost kapele, ki jo krasijo relativno dobro ohranjene freske z značilnostmi pozne Giottove šole. Avtor fresk se imenuje Mojster Štefanove kapele. Viri omenjajo očiten vpliv Lombardije, in sicer arhitekturo, ki so jo razvili "beraški redovi" (velikost uporabljenih opek, petlistna rozeta, okroglo trilistno okno, edinstvenost volumna, brez apside, ki bi izstopala v prostoru), medtem ko za zunanje stensko platno uporablja izraz prehodni romansko-gotski slog (polkrožne slepe arkade, oporniki). Po mongolskih napadih je bilo napisanih več dokumentov o obsegu škode, ki so jo povzročili cerkvi. Prav to veliko število dokumentov in različna dojemanja napada so skozi leta povzročila, da so mnogi raziskovalci negotovi glede opredelitve povzročene škode. Prvi škof, ki je začel obnovo, je bil Timotej, kot je zapisano v potrdilu. V njem je tudi zapisano, da jo je začel obnavljati od temeljev v novem sodobnem slogu (gotskem), pa tudi, da jo je opremil z okraski in srebrnino.[9] Leto 1275 je zapisano tudi kot leto posvetitve oltarja sv. Petra in Pavla v zakristiji, nato pa leto 1284, ko je posvetil oltar Ladislava v kapeli sv. Marije. Vsi ti podatki podpirajo idejo, da je škof Timotej dal zgraditi glavno apsido skupaj s svetiščem. Izkopavanja so pokazala, da je uporabil nov način tlorisa (triangulacijo) in da je zato, ne da bi sledil starim temeljem, svetišče začel kot šestkotnik. To pomeni, da je imelo svetišče tri poligonalne apside, od katerih je bila srednja večja in podolgovata proti vzhodu, tako da je bilo med njimi mogoče zgraditi valjasto stopnišče. Ob apsidi so bile postavljene korne klopi s trilistnim gotskim lokom kot zaključkom. Obnova se je nadaljevala v 14. in 15. stoletju. Na zunanji severni strani so bili nameščeni novi, poševni in preprosti oporniki, na južni strani pa so bili nameščeni kasnejši, a bogatejše okrašeni. Takrat je imela fasada romanski portal in verjetno rozeto. Z Eberhardovim prihodom je stolnica začela slediti tipologiji dvoranske cerkve z vsemi spremembami, ki so bile za to potrebne (dvig in sprememba fasade, okrašene s kordonsko girlando z lilijami, slepimi krogi in maskeroni). Spremembe so se zgodile tudi v notranjosti ladje: dvignjena so bila okna, stebri in oporniki na zunanji strani, kjer je škof Eberhard postavil svoj grb, nad grb svojega predhodnika. Sledi Eberhardovega dela so bile najdene vse do jugozahodnega vogala notranjosti, njemu pa pripisujejo tudi fasado in zadnji del južnega zvonika. Škofu Thuzu pripisujejo zasluge za tri galerije v zahodni ladji istega prostora, pa tudi za okraske v zatrepu nad kornimi klopmi (Bollé jih je kasneje odstranil). Istemu škofu pripisujejo tudi razkošne oltarje in drugo opremo, medtem ko oltar v Ladislavovi kapeli izvira iz časa škofa Oswalda. Skozi stoletja je bilo v ladjo dodanih veliko število razkošnih oltarjev, posvečenih svetnikom, kot so sv. Emerit, sv. Nikolaj, sv. Barbara, sv. Elizabeta in drugi. Prvi oltarji so bili postavljeni v kapelo sv. Ladislava (delo florentinskega umetnika Ivana Niczeja), tisti v ladji pa nekoliko kasneje. Pozlačeni leseni kipi šestih apostolov, ki so bili na stebrih ladje, so ostali ohranjeni do 19. stoletja, ko so jih odstranili. Našla jih je Anđela Horvat (le dva kipa), jih datira v 15. stoletje in jih slogovno opredelila kot poznogotske kipe. Ta dva kipa sta zelo pomembna, saj sta edina kipa stolnične skulpture na Hrvaškem. Z Bolléjevim prihodom so kapele in svetišče izgubili svojo prvotno obliko, korne klopi pa so bile zamenjane. Bollé je porušil tudi zahodno steno zakristije, ki je prostor delila na "notranjo" in "zunanjo" zakristijo in je vsebovala upodobitev Poslednje sodbe. Domneva se, da je bila v njegovem času obnovljena tudi severna stena. Na vzhodni strani zakristije je historicistični prizidek, kjer naj bi nekoč stal oltar. 5. junija 2011 je stolnico obiskal papež Benedikt XVI., kjer je molil na Stepinčevem grobu. Prenove Prve prenove stolnice so zasluga škofa Timoteja (1263–1287), ki je začel temeljito prenovo v gotskem slogu, potem ko je bila med mongolskimi vpadi (1242) močno poškodovana. Prenove so se nadaljevale v 14. in 15. stoletju. V 16. stoletju je bila stolnica utrjena z obzidjem in stolpi (Bakačev stolp itd.), med letoma 1633 in 1641 pa je dobila svoj mogočni renesančni stolp, ki ga je zasnoval Hans Alberthal, ki je leta 1632 v stolnici zgradil poznogotski rešetkasti obok. Požari in sovražni napadi so jo večkrat poškodovali, najhujši udarec pa je utrpel veliki potres leta 1880. Po potresu je stolnica doživela temeljito prenovo v neogotskem slogu (1880–1906) po načrtih dunajskega arhitekta F. Schmidta, gradnjo pa je vodil Hermann Bollé. Bollé je med restavratorskimi deli delno spremenil Schmidtove originalne načrte, zlasti zasnovo vrhov stolpov. Del stolpov je bil nato porušen. Med to obnovo je zagrebška stolnica dobila sedanjo obliko z dvema vitkima stolpoma, visoko streho, novimi stebri v svetišču in oltarji, ki so nadomestili večino baročnih oltarjev iz 18. stoletja. Pokrita je bila z razkošno streho iz glaziranih ploščic, ki je bila kasneje žal odstranjena. Namesto starih grobnic škofov in plemičev je bila za glavnim oltarjem zgrajena nova grobnica za zagrebške nadškofe. Poleg drugih velikih osebnosti so tukaj pokopani tudi hrvaški mučeniki Petar Zrinski in Fran Krsto Frankopan, katerih kosti so sem prenesli 28. aprila 1919 iz Dunajskega Novega mesta in pokopali 30. aprila 1919, sin Petra Zrinskega, grof Ivan Antun Zrinski (njegovi posmrtni ostanki, ki jih je organizirala Družba Bratje hrvaškega zmaja, so bili preneseni 26. februarja 1944 in pokopani 4. marca 1944), Eugen Kvaternik (njegovi posmrtni ostanki so bili preneseni in pokopani leta 1921) in drugi. Tukaj so pokopani tudi zadnji trije zagrebški nadškofi: člani osebja blaženega Alojzija Stepinca, Franja Šeperja in Franja Kuharića. Od leta 1990 je zagrebška stolnica obdana s kovinsko mrežo odra. Da bi zasijala v polnem sijaju, so poleti 1997 z nje odstranili in zamenjali devetdeset let stare pločevinaste ure, ki jih je uničila korozija. Vseh osem novih ur je bilo ulitih iz brona v livarni družine Kranjčević v Markuševcu ob vznožju Sljemena. Vsaka ura ima premer 3 m 20 cm in tehta približno 600 kg. Za izdelavo ur je bilo porabljenih 8 ton brona in medenine. Leta 2008 je hrvaški producent Dominik Galić produciral, režiser Eduard Galić pa režiral dokumentarni film o obnovi zagrebške stolnice. Potres (2020) in rekonstrukcija 22. marca 2020 je potres z magnitudo 5,5 po Richterjevi lestvici podrl vrh južnega zvonika katedrale. 13,5 metra visok in 30 ton težak vrh severnega stolpa zagrebške stolnice je bil 17. aprila 2020 odstranjen z nadzorovano eksplozijo, saj je zaradi škode, ki jo je utrpel v močnem potresu 22. marca, obstajala nevarnost, da se zruši in povzroči nadaljnjo škodo cerkvi in okolici. Stolp je bil ločen med 72. in 73. vrsto, za odstranitev pa je bilo uporabljeno 500-tonsko dvigalo, drugo dvigalo pa je v enem kosu dvignilo celoten zvonik. Stolnica je bila dodatno poškodovana v potresu, ki se je zgodil 29. decembra z epicentrom v bližini Petrinje. Takoj po potresu so zaposleni na Ministrstvu za kulturo, Mestnem zavodu za varstvo kulturnih in naravnih spomenikov ter Hrvaškem restavratorskem inštitutu začeli z ogledovanjem in popisovanjem škode, evakuacijo premičnega inventarja ter izvajanjem ukrepov za zaščito v nujnih primerih, vključno z odstranitvijo zvonika. Program obnove je bil razdeljen na 21 med seboj povezanih projektov, za katere je Ministrstvo za kulturo in medije iz Solidarnostnega sklada EU zagotovilo 31 milijonov evrov. 18. januarja 2023 sta Matica Hrvatska in Društvo hrvaških umetnostnih zgodovinarjev na pobudo predsednika DPUH Dina Milinovića organizirala okroglo mizo z naslovom Zagrebška katedrala nekoč, danes in jutri. Na dogodku je predsednik Matice Hrvaške Miro Gavran poudaril: »Zagrebška stolnica je največja hrvaška sakralna stavba in najpomembnejši spomenik hrvaške kulture. Kot najpomembnejša priča trenutkov v naši zgodovini je, tako kot naš narod, doživela vzpone in padce ter tako kot feniks simbolizira lepoto, a tudi bitje, ki se dvigne iz pepela (...) Živo se spominjam predavanja mojega dragega profesorja Radovana Ivančevića izpred štiridesetih let, ko je zelo kritično govoril o obnovi naše stolnice, ki se je zgodila po uničujočem potresu leta 1880. Prepričan sem, da si nihče ne želi, da bi naši potomci po desetih ali sto letih o obnovi katedrale govorili kot o estetskem ali gradbenem neuspehu.« Za potrebe obnove so zaposleni na Fakulteti za geodezijo v Zagrebu izdelali tridimenzionalne slike kot osnovo za konstrukcijsko in potresno odporno obnovo, pri kateri sodelujejo seizmologi in geotehniki. Glavni projektant konstrukcijske obnove je prof. Josip Atalić, po njegovih besedah ​​se obnova izvaja v sodelovanju s francoskimi strokovnjaki, ki delajo na obnovi Notre-Dame in ameriški kolegi. Otvoritev (2025) Na božični večer leta 2025 je bila v stolnici po petih letih sveta maša, zora, pri kateri je bila katedrala blagoslovljena; mašo je vodil pomožni škof Mijo Gorski, z rektorjem stolnice, msgr. Zlatkom Korenom, in vzgojitelji iz Nadškofijskega teološkega semenišča. Nadškof Dražen Kutleša je vodil polnočno in božično mašo. 31. januarja 2026 je nadškof Kutleša v stolnici posvetil msgr. Marka Kovača in Vlada Razumo za zagrebška pomožna škofa. Knjižnica (Metropolitana) Z gradnjo stolnice v srednjem veku je bila vzpostavljena in dopolnjena zbirka knjig, namenjenih potrebam bogoslužja, obredov in molitev, o čemer pričajo najstarejši inventarji stolnice s konca 14. stoletja. Zbirka je bila dopolnjena tudi s knjigami 'posvetne' narave, medicinske, pedagoške in pravne, povezane z delovanjem stolnega kapitlja kot pravne oblasti in mesta zaupanja (lat. locus credibilis). Z dotokom tiskanih knjig od konca 15. stoletja se je zbirka hitro povečala. Vendar so šele v drugi polovici 17. stoletja za škofa Aleksandra Mikulića uredili posebne knjižnične prostore, pritrjene na zahodno steno kapitlja. Takrat se je zbirka obogatila z nakupom osebne knjižne in grafične zbirke kranjskega polihistorja Janeza Vajkarda Valvasorja. Po potresu leta 1880 je bila zbirka kaptolske knjižnice (Metropolitana) shranjena v Univerzitetni knjižnici, nato pa v Hrvaškem državnem arhivu v Zagrebu, manjše število dragocenih liturgičnih kodeksov in tiskanih knjig pa je ostalo v zakladnici zagrebške stolnice. Zakladnica Dokumentarni film režiserke in scenaristke Ljiljane Bunjevac Filipović, Zakladnica (2015), je predstavil zaklade, shranjene v zakladnici zagrebške stolnice. Med zakladi sta: zagrebški plenarni zbor in plašč kralja Ladislava. Galerija Sklici Glej tudi Seznam cerkva na Hrvaškem Zunanje povezave Zagrebačka katedrala, Uradna spletna stran Glas-koncila.hr Zagrebška stolnica po potresu Fotogalerija: Riznica zagrebačke katerale Zagrebačka nadbiskupija