NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Првић Шепурине

Првић Шепурине су насељено мјесто у саставу града Водица, у Шибенско-книнској жупанији, Република Хрватска. Географија Првић Шепурине су смјештене на острву Првић, које се налази јужно од Водица. Насеље се налази на западној страни острва. Историја До територијалне реорганизације у Хрватској насеље се налазило у саставу бивше општине Шибеник. Становништво Према попису становништва из 2011. године, насеље Првић Шепурине су имале 239 становника. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Првић Шепурине је имало 315 становника, следећег националног састава: Референце Спољашње везе Викимапија: Првић Шепурине
Првич-Шепурине

Првич-Шепурине (хорв. Prvić Šepurine) — населений пункт у Хорватії, у Шибеницько-Книнській жупанії у складі міста Водиці. Населення Населення за даними перепису 2011 року становило 239 осіб. Динаміка чисельності населення поселення: Клімат Середня річна температура становить 15,81 °C, середня максимальна – 27,33 °C, а середня мінімальна – 4,56 °C. Середня річна кількість опадів – 707 мм. Примітки
Klinika za infektivne bolesti dr. Fran Mihaljević

Klinika za infektivne bolesti dr. Fran Mihaljević je klinika u Hrvatskoj za infektivne bolesti. Visokospecijalizirana je javna zdravstvena ustanova u kojoj se planira, organizira i provodi medicinski, nastavni i znanstveni rad. Klinika je nastavna i znanstveno-istraživačka baza Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Nalazi se na adresi Mirogojska 8. Pokraj klinike su Škola narodnog zdravlja "Andrija Štampar", Specijalna bolnica za plućne bolesti, Hrvatski zavod za javno zdravstvo i Farmaceutski botanički vrt Fran Kušan. Na klinici je nastava Katedrâ za infektologiju Medicinskog fakulteta i Stomatološkog fakulteta, Katedre za kliničku mikrobiologiju Stomatološkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Djelatnici Klinike sudjeluju i u nastavi Zdravstvenog veleučilišta u Zagrebu i Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Mostaru. Uz bolničku ljekarnu, jedinice za osiguranje i unaprjeđenje kvalitete zdravstvene zaštite i za znanstvena istraživanja, na Klinici su zavodi za akutne respiratorne infekcije, urogenitalne infekcije, infekcije probavnog trakta (s odjelima za gastrointestinalne infekcije i za virusni hepatitis), infekcije imunokompromitiranih bolesnika (s centrom za psihosocijalnu pomoć), intenzivnu medicinu i neuroinfektologiju, infektivne bolesti djece (s odjelima za novorođenčad i dojenčad, za malu djecu s Jedinicom za intenzivno liječenje, za predškolsku i školsku djecu), kliničku mikrobiologiju (bakteriologiju, bolničke infekcije i sterilizaciju; virusologiju, parazitologiju), radiološku i ultrazvučnu dijagnostiku, odjeli za infekcije kože i lokomotornog sustava, opću infektologiju s dnevnom bolnicom, hitan prijam bolesnika, medicinsku biokemiju, hematologiju i koagulaciju, imunološku i molekularnu dijagnostiku, medicinsku dokumentaciju. Izvori Vanjske poveznice Službene stranice Arhivirana inačica izvorne stranice od 3. svibnja 2020. (Wayback Machine) VIAF ISNI[neaktivna poveznica]
Klinička bolnica Sveti Duh

Klinička bolnica Sveti Duh hrvatska je zdravstvena ustanova. Nalazi se na Svetom Duhu u Zagrebu. Najstarija je hrvatska bolnica. Povijest Bolnca je s radom započela 1804. godine, te ima neprekinutu tradiciju. Ustroj Bolnica ima kapacitet od 500 bolesničkih kreveta za odrasle i 70 kreveta za novorođenčad, te oko 120 ambulanti i dijagnostičkih službi. Bolnica je ustrojena kao jedinstvena tehnološka cjelina s devet stacionarnih djelatnosti i šesnaest specijalističko-konzilijarnih i dijagnostičkih djelatnosti organiziranih u šest klinika i osam zavoda i Središnji hitni prijam. Bolnica je članica sustava znanosti i visoke naobrazbe. Klinike, zavodi i referalni centri nastavna su baza Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu, Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Osijeku, Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Splitu i Medicinskog fakulteta Sveučilišta u Mostaru. Klinike i zavodi Klinika za unutarnje bolesti Klinika za kirurgiju Klinika za ginekologiju i porodništvo Klinika za neurologiju Klinika za anesteziologiju, reanimatologiju i intenzivno liječenje Klinika za očne bolesti Zavod za otorinolaringologiju i kirurgiju glave i vrata Zavod za urologiju Zavod za ortopediju Zavod za fizikalnu medicinu, rehabilitaciju i reumatologiju Zavod za radiologiju Zavod za medicinsko laboratorijsku dijagnostiku Zavod za patologiju i citologiju Zavod za kliničku mikrobiologiju i hospitalne infekcije Središnji hitni prijam Ljekarna bolnice Knjižnica Medicinska knjižnica bolnice Bolnička kapelica Bolnička kapelica Blažene Djevice Marije Izvori Bilješke i literatura Opći podaci, www.kbsd.hr arhivirano 12. studenoga 2021., pristupljeno 7. prosinca 2021. Ustroj KBSD, ww.kbsd.hr, arhivirano 12. studenoga 2021., pristupljeno 7. prosinca 2021. Vanjske poveznice Mrežna mjesta Klinička bolnica Sveti Duh, službeno mrežno mjesto
Ledo (company)

Ledo d.d. is a Croatian-based producer of ice cream and frozen food headquartered in Zagreb. Ledo's total revenues in 2008 amounted to HRK 1.19 billion and increased by 16.7 percent compared to last year. The bulk of the income is made up of sales income in the country, which increased by 13.2 percent, and by 28.3 percent, the growth of income abroad is recorded. The realized net profit is HRK 89.4 million, which is an increase of 28.8 percent compared to the previous year. In 2013, at the conference of the International Association of Manufacturers of Ice Cream and Frozen Foods, Ledo Torta ice cream was recognized as the best in the world. It was partially owned by the Agrokor group, which restructured and rebranded as Fortenova Group in 2018. Ledo is one of the largest producers of frozen food and ice cream in Southeastern Europe. Apart from Croatia, it is also produced and sold in Bosnia and Herzegovina, Slovenia, Albania, Montenegro and Hungary.Beginning of 2021, Fortenova announced it was entering exclusive negotiations with the UK-headquartered Nomad Foods about the sale of its frozen food arm which comprised Ledo plus d.o.o. (Croatia), Ledo Čitluk (Bosnia and Herzegovina) and Frikom (Serbia). In January 2021 Croatian business press reported that the purchase price would likely exceed EUR 600 million. On March 29 2021 Fortenova Group announced that the transaction was closed at EUR 615 million and would be finalized in Q3 2021. The first ice cream produced in Croatia, the popular Snjeguljica (Snow White), was introduced in 1958. At the time, what was to become Ledo was a part of a larger Croatian milk producer. See also List of companies of the Socialist Federal Republic of Yugoslavia References External links Official website
Ledo

Ledo je tvrtka koja se bavi proizvodnjom sladoleda i zamrznutih proizvoda poput tijesta, voća i povrća i ribe. Ledo je osnovan 1958. godine kada je na hrvatskom tržištu predstavio prvi industrijski sladoled Snjeguljicu. Dio je koncerna Agrokor. Ukupni su prihodi Leda u 2008. godini iznosili 1,19 milijarde kuna i povećani su 16,7 posto u odnosu na godinu lani. Glavninu prihoda čine prihodi od prodaje u zemlji koji su povećani 13,2 posto, a za 28,3 posto bilježi se rast prihoda u inozemstvu. Ostvarena neto dobit iznosi 89,4 milijuna kuna, što je porast za 28,8 posto u odnosu na godinu ranije. Udio Leda na domaćem tržištu u prodaji sladoleda iznosi 77%. Ledo je s udjelom od 79% lider i na tržištu susjedne Bosne i Hercegovine, gdje je početkom 2000. godine kupio tvornicu za proizvodnju sladoleda u Čitluku i osnovao poduzeće Ledo Čitluk d.o.o. Ledo je 2004. godine dodatno ojačao svoju regionalnu poziciju širenjem sladoledarske djelatnosti i u Mađarsku, prvenstveno kupnjom tvrtke Baldauf, danas Ledo Kft. Mađarska, trećeg proizvođača sladoleda na mađarskom tržištu. Ledo je u prosincu 2012. godine proveo izdanje novih dionica sa stopostotnom uspješnošću, u postupku povećanja temeljnog kapitala upisano je i uplaćeno svih ponuđenih novih redovnih dionica za 750 milijuna kuna. Tom dokapitalizacijom Ledo je želio prikupiti sredstva za kupnju Frikoma iz Beograda i Leda Podgorica od Agrokora. Većinu izdanja upisali su mirovinski fondovi, oko 70 posto svih upisanih dionica, a sudjelovali su i ostali institucionalni investitori - osiguravateljske kuće, investicijski fondovi, brokerske kuće. Ledo je krajem 2012. godine stekao od Agrokora i 100 posto udjela u Ledo Podgorici, po kupoprodajnoj cijeni od 150,1 milijun kuna. Tvrtka Ledo je 9. siječnja 2013. izvijestila kako je transakcijom od 728,3 milijuna kuna na Beogradskoj burzi, stekla od Agrokora 95,83 posto dionica u temeljnom kapitalu društva Frikom, proizvođača sladoleda i smrznute hrane iz Beograda. Dana 29. ožujka 2021. sklopljen je kupoprodajni ugovor između hrvatske Fortenove grupe i britanske Nomad Foods Limited u vrijednosti od 615 milijuna eura za preuzimanje tvrtke Leda (Ledo plus, Ledo Čitluk i Frikom). Izvori Vanjske poveznice Službene stranice Ledo plus d. o. o. Hrvatska tehnička enciklopedija
Ледо

Ледо је хрватски произвођач сладоледа и замрзнуте хране са седиштем у Загребу. Делимично је била у власништву Агрокор групе, која се реструктурирала и ребрендирала у Фортенова групу 2018. Ледо је један од највећих произвођача смрзнуте хране и сладоледа у југоисточној Европи. Поред Хрватске, производи се и продаје и у Босни и Херцеговини, Словенији, Албанији, Црној Гори и Мађарској. Почетком 2021. Фортенова је објавила да улази у ексклузивне преговоре са компанијом Nomad Foods, са седиштем у Великој Британији, о продаји свог огранка за смрзнуту храну, који чине Ледо плус доо (Хрватска), Ледо Читлук (Босна и Херцеговина) и Фриком (Србија). У јануару 2021. хрватска пословна штампа је известила да ће купопродајна цена вероватно премашити 600 милиона евра. 29. марта 2021. Фортенова група је објавила да је трансакција закључена на 615 милиона евра и да ће бити финализована у трећем кварталу 2021. Историја Данашњи Ледо је настао као део Загребачке млљекаре (сада Дукат) 1958., куповином полуаутоматске машине за производњу сладоледа када је настала култна Сњегуљица. 25. септембра 1965., због повећане потражње и производње, пуштена је у рад нова фабрика, који се и данас слави као Дан Леда. Управо у то време, карикатуриста Славко Марјанец створио је Леда меду, плишаног медведића, који ће постати омиљени симбол и заштитни знак компаније. Крајем 1960-их, измишљен је залеђени шлаг. 1976. постаје самостално предузеће, а две године касније је добио награду Града Загреба. Почетком 1980-их, Ледо је отворио филијале широм тадашње СФРЈ. Улагано је и у модернизацију погона, а нова фабрика је отворена 1983. Током година, производни капацитет и број запослених су расли. Након распада Југославије, Ледо је, као и скоро сва друга друштвена предузећа у то време, започео процес приватизације. Компанија је коначно приватизована 1992., када је постала акционарско друштво. Две године касније, њен већински акционар постао је Агрокор, чиме је Ледо постао део организације која ће израсти у највећу приватну компанију у Хрватској и окупити велики број успешних домаћих брендова. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Ledo

Ledo — хорватська компанія, яка спеціалізується на виробництві морозива та заморожених продуктів. Про компанію Головний офіс знаходиться у Загребі. Ledo входить до складу холдингу Agrokor (з 1994 року). Ledo є одним із найбільших виробників заморожених продуктів і морозива в Південно-Східній Європі. Крім Хорватії, компанія продає свою продукцію за кордон, зокрема в Боснію та Герцеговину, Словенію, Чорногорію та Угорщину. Перше морозиво було виготовлено 1958 року під назвою хорв. Snjeguljica (Білосніжка). На той момент компанія носила іншу назву, та була частиною великого молочного заводу. 1959 року компанія почала продавати морозиво за межі Загреба. 1963 року компанія випустила перше картонне пакування для свого морозива, а 1964 — перші торти з морозива. 25 вересня 1965 року запущено нову фабрику морозива, з того часу цей день святкується в компанії як «День Ledo». 1967 року починається випуск заморожених овочів, фруктів, риби та м'яса. Частка Ledo на внутрішньому ринку Хорватії становить 77 %, на ринку Боснії та Герцеговини — 79 % 2013 року на конференції міжнародного об'єднання виробників морозива та заморожених продуктів морозиво Ledo Torta було визнано найкращим у світі. Посилання Офіційний сайт [Архівовано 4 травня 2017 у Wayback Machine.] Примітки
Grand Hotel Imperial Dubrovnik

Das Grand Hotel Dubrovnik ist ein Luxushotel in der kroatischen Stadt Dubrovnik. Geschichte Das Grand Hotel wurde in den Jahren 1895 bis 1897 erbaut und als das erste moderne Luxushotel in Dubrovnik unweit des Pile-Tors im Jahr 1897 eröffnet. Die Initiative zur Errichtung des Hotels ging von dem Präsidenten des „Österreichischen Lloyd“, Baron Victor Kalchberg, aus. Das Hotel galt als frühes Symbol des Luxustourismus jener Zeit. Bei seiner Eröffnung war es als erstes Gebäude in der Stadt Dubrovnik mit elektrischem Licht ausgestattet. In den Zimmern befindliche Bäder und ein Aufzug waren weitere Neuerungen. Internationale Beachtung fand 1936 der Besuch von Eduard VIII. und Wallis Simpson, die damals noch nicht verheiratet waren. Bilder des Paares, auf denen sie im Garten des Hotels Tee tranken und tanzten, gingen damals um die Welt. Der Schriftsteller George Bernard Shaw, der im Mai 1929 im Hotel verweilte, lobte das Haus und pries Dubrovnik mit den Worten: „Those who seek paradise on Earth should come and see Dubrovnik“ („Wer das Paradies auf Erden sucht, sollte Dubrovnik besuchen“). Während der Tito-Ära wurde das Hotel unter dem Namen „Hotel Imperial“ unter der Regie des jugoslawischen Staates betrieben. Bei dem schwersten Angriff auf Dubrovnik während des Kroatienkrieges am 6. Dezember 1991 wurde das Hotel von Brandgeschossen der jugoslawischen Volksarmee (JNA) schwer getroffen. Das Dachgeschoss brannte hierbei vollständig aus. Vor und nach den Angriffen hatte das Hotel als Notunterkunft für Flüchtlinge aus den umliegenden Dörfern gedient. Das Gebäude blieb nach dem Krieg zunächst jahrelang eine Ruine. 2005 wurde das Hotel originalgetreu wieder aufgebaut. Heute betreibt die Hilton-Kette das Haus. Galerie Weblinks Luxurious Golden Age Glamour for the Hilton Imperial Dubrovnik Bildergalerie; The Society of British & International Interior Design Einzelnachweise
Grand Hôtel Imperial (Dubrovnik)

Le Grand Hôtel Imperial est un hôtel de luxe historique à Dubrovnik en Croatie. Histoire L'idée de construire un hôtel de luxe moderne à Dubrovnik, alors partie de l'Empire austro-hongrois, est venue au baron Viktor Kalchberg, président de l'Austrian Lloyd, après que les journaux locaux se plaignaient que trop peu de voyageurs faisaient le long voyage jusqu'à la ville, et que ceux qui le faisaient ne restaient que peu de temps en raison d'un manque d'hébergement hôtelier de qualité. La société Kalchberg entreprit ensuite les travaux de construction de l'hôtel, qui fut érigé de 1895 à 1897. L'hôtel a accueilli plusieurs invités illustres, dont le roi Édouard VIII du Royaume-Uni et sa compagne Wallis Simpson, qui ont assisté à un bal dans le jardin de l'hôtel en 1936. Galerie Notes Liens externes (en) Site officiel Source de traduction Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du tourisme Portail de la Croatie
Grand Hotel Imperial (Ragusa, Croazia)

Il Grand Hotel Imperial è uno storico albergo di lusso di Ragusa in Dalmazia. Storia L'idea di costruire un moderno albergo di lusso a Ragusa, all'epoca parte dell'Impero austro-ungarico, venne al barone Viktor Kalchberg, presidente del Lloyd austriaco, dopo aver appreso che i giornali della città lamentavano che troppi pochi viaggiatori intraprendevano il lungo viaggio per raggiungere la città e che i pochi che lo facevano spesso vi rimanevano poco tempo per mancanza di sistemazioni alberghiere di qualità. L'azienda di Kalchberg intraprese quindi i lavori di costruzione dell'albergo, eretto secondo il progetto dell'architetto Ludwig Tischler. I lavori si svolsero tra il 1895 e il 1897. Durante la sua storia l'albergo ha ospitato diversi ospiti illustri, tra cui Edoardo VIII del Regno Unito e la compagna Wallis Simpson, i quali parteciparono a un ballo nel giardino dell'hotel nel 1936. Descrizione L'edificio presenta uno stile eclettico. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Grand Hotel Imperial Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su hilton.com.
Sveti Marko (Brijuni)

Sveti Marko je nenaseljeni otočić na sjeverozapadnm rubu Brijunskog otočja, uz zapadnu obalu Istre. Najbliži otok je Gaz, oko 400 metara jugozapadno. Površina otoka je 9.293 m2, duljina obalne crte 351 m, a visina 6 metara. Izvori
San Marco (Brioni)

San Marco (in croato Sveti Marko) è uno scoglio disabitato della Croazia e fa parte dell'arcipelago delle isole Brioni, lungo la costa istriana. Amministrativamente appartiene all'istituzione pubblica del Parco nazionale di Brioni del comune di Pola, nella regione istriana. Geografia Se non si considera la piccola secca affiorante di Cabula, San Marco è l'isola più settentrionale dell'arcipelago dei Brioni. Si trova 930 m a nordovest di Brioni Minore, 465 m a nord di Toronda e 420 m a nord-nordest di Gaza. È separato dalla terraferma dal canale di Fasana (Fažanski kanal) e, nel punto più ravvicinato (punta Grotta, rt Grota), dista da essa 4,53 km. San Marco è uno scoglio rotondo, dal diametro di circa 100 m. Ha una superficie di 9293 m² e uno sviluppo costiero di 0,351 km. Al centro, raggiunge un'elevazione massima di 6,1 m s.l.m. Isole adiacenti Cabula (Kabula), piccola roccia affiorante situata 910 m a ovest-nordovest di San Marco su cui si trova un piccolo faro. (44°56′43″N 13°42′35″E44°56′43″N, 13°42′35″E) Note Bibliografia Dario Alberi, Istria: storia, arte, cultura, 1997, Trebaseleghe (PD), LINT Editoriale, ISBN 978-88-8190-015-2. (HR) Državni program [Programma Nazionale] (a cura di), Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića [Analisi, posizione e schema di isolotti e piccole isole, periodicamente abitati e disabitati] (PDF), su razvoj.gov.hr, 2012, p. 3. URL consultato il 20 febbraio 2017. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani dell'Istria Isole della Croazia
Sveti Marko (Brioni)

Sveti Marko je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. V državnem programu za zaščito in uporabo majhnih, občasno naseljenih in nenaseljenih otokov ter okoliškega morja Ministrstva za regionalni razvoj in sklade Evropske unije je uvrščen med otoke z manjšo nadmorsko površino (kamnine različnih oblik in velikosti) ". Površina je 9.293 m2. Spada v narodni park Brijuni. Glej tudi Seznam hrvaških otokov
Artine

Artine o Artina (in croato: Artina) è un isolotto disabitato della Croazia situato nel mare Adriatico a nord di Vergada; fa parte dell'arcipelago zaratino. Amministrativamente appartiene al comune di Poschiane, nella regione zaratina. Geografia Artine si trova nelle acque del canale di Vergada (Vrgadski kanal) a nord del villaggio di Vergada e del suo porto, a soli 120 m dal promontorio Gradina di cui un tempo faceva parte secondo le vecchie mappe. Artine è situata inoltre 4,7 km a sud di Poschiane. L'isolotto ha circa 300 m di lunghezza; ha una superficie di 0,032 km², una costa lunga 797 m e un'altezza di 15 m. Isole adiacenti Cossina (Kozina), a nord-ovest. Scoglio Petroso o secca Camicich (Kamičić), scoglio con un'area di 963 m², alto 4 m, situato a est di Cossina 43°52′04″N 15°29′29″E43°52′04″N, 15°29′29″E﻿ (Scoglio Petroso). Vergada (Vrgada), a sud. Arta Grande (Arta Velika) Isolotti Artizze (Artica e Artica Mala) Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-888-190-244-6. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato l'8 settembre 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 6, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio VII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato l'8 settembre 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Isole della Croazia Toponimi italiani in Dalmazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Artine
Artina

Artina je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Artina leži okoli 0,6 km severseverozahodno od naselja Vrgada na istoimenskem otoku. Površina Artine meri 0,033 km². Dolžina obalnega pasu je 0,8 km. Najvišja točka na otočku doseže višino 15 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Артина

Артина је мало ненасељено острво у хрватском делу Јадранског мора. Налази се око 0,6 км северозападно од насеља Вргада на истоименом острву. Површина острва износи 0,033 км². Дужина обалске линије је 0,08 км.. Највиши врх на острву висок је 15 метара. Референце Спољашње везе
Church of Saints Philip and James, Vukovar

The Church of Saints Philip and James (Croatian: Crkva svetih Filipa i Jakova) is a Roman Catholic church in Vukovar, Croatia. History The church was built from 1723 till 1732, when it was blessed by Marko Dragojević. It was built by Franciscan monks who moved to Vukovar from the village of Srijemske Laze. In 1738 it was dedicated by Sigismund Berenyi. In 1897 it was expanded according to the plans of Franz Langerberg and later Richard Jordan. On 24 May 1899 the renovated and expanded church was dedicated by Anđelko Voršak. In 1911 it was successfully painted with fresco paintings. In 1924 were procured 3 new bells. One of that bells was given by last Vukovar countess, Sofija Eltz. In 1991, during the battle of Vukovar, in the Croatian War of Independence, the church was extensively damaged. In 1995, during the Serbian occupation of city, body of Saint Bono was burned. After reintegration of Vukovar, in 2000 on church and monastery was installed a new roof. The church also got 3 new bells. References
Chiesa dei Santi Filippo e Giacomo (Vukovar)

La chiesa dei Santi Filippo e Giacomo (in croato: Crkva svetih Filipa i Jakova) è un edificio di culto cattolico della città di Vukovar, in Croazia. È per grandezza la terza chiesa del paese, preceduta solamente dalla Cattedrale di Zagabria e dalla Cattedrale di Đakovo. Storia e descrizione La chiesa e il limitrofo complesso monastico vennero costruiti nel 1723 per volontà dei Francescani, che operavano nella zona prima dell'arrivo degli Ottomani. Nove anni dopo la chiesa fu aperta al culto. Tra il 1896 ed il 1897 l'edificio fu ampliato nella forma attuale secondo il progetto dell'architetto viennese Richard Jordan. Durante la battaglia di Vukovar, nel corso della guerra d'indipendenza croata, la chiesa fu gravemente danneggiata e, nel corso dell'occupazione serba della città, le reliquie di San Bono furono distrutte. Il complesso fu restaurato completamente nel 2000. Note Voci correlate Vukovar Arcidiocesi di Đakovo-Osijek Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa dei Santi Filippo e Giacomo Collegamenti esterni Sito ufficiale, su filipjakov-vu.com. (EN) Chiesa dei Santi Filippo e Giacomo, in GCatholic.org.