NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Загребачка успињача

Загребачка успињача је успињача којом управља ЗЕТ, која се налази у Томићевој улици, која повезује Илицу (Доњи Град) са Штросмајеровим шеталиштем на северу (Горњи Град). Његова дужина од 66 метара чини је једном од најкраћих успињача јавног превоза на свету. Историја 1888. Д. В. Клајн је добио концесију за изградњу успињаче у Загребу. Успињача је изграђена и пуштена у рад 1890. Успињачу је покретала парна машина. У почетку је притисак паре био толико низак, а поправке толико честе, да је скоро половину времена остајала ван употребе. 1934. њен парни погон је замењен електромотором . 1969. рад успињаче је обустављен из безбедносних разлога: њени системи су били истрошени. Поправке су трајале четири и по године, а поново је пуштена у рад 26. јула 1974. Имајући у виду да је задржао свој првобитни облик, добио је законску заштиту као споменик културе. 20. јануара 2025. успињача је затворена за рад до марта 2026. због потпуног ремонта који обухвата замену пруге са антивибрационим облогама, уградњу новог трофазног електромотора, замену вучног ужета, нове климатизоване кабине, приступ за особе са инвалидитетом обема станицама и кабинама, као и побољшања система грејања, вентилације и климатизације на обе станице. Техничке карактеристике Успињача има два вагона за по 28 путника (16 седећих и 12 стајаћих места). Саобраћа брзином од 15 м/с, што захтева 64 секунде да се пређе дистанца. Вожње су заказане на сваких 10 минута сваког дана од 6:30 до 24:00. Електрични мотор се налази у северној (горњој) станици. Има излазну снагу од 285 kW (382 КС), ради на једносмерној струји од 400 V, са 720 обртаја у минути. Референце Спољашње везе Успињача, Загребачки холдинг, ЗЕТ
Zagrebs bergbana

Zagrebs bergbana (kroatiska: Zagrebačka uspinjača) är en bergbana i Kroatiens huvudstad Zagreb. Bergbanan som är ett kulturminne och en av stadens sevärdheter förbinder Donji grad (Nedre staden) med Zagrebs historiska hjärta Gradec, även kallat Gornji grad (Övre staden). Banan är 66 m lång vilket gör den till en av de kortaste i världen. Den nedre stationen ligger vid Tomićgatan (Tomićeva ulica) och den övre stationen vid Strossmayers gågata (Strossmayerovo šetalište). Historia Zagrebs bergbana byggdes 1890 och sattes i funktion den 23 april 1893. Den drevs till en början av en ångmaskin men elektrifierades 1934. Teknisk information Bergbanan har två vagnar med plats för 28 personer vardera. 16 sittplatser och 12 ståplatser. Vagnarna är 5640 mm långa och väger 5,05 ton utan passagerare. Vagnarna kan bära 2 240 kg vardera och rör sig i en hastighet av 1,5 m/s. Referenser Fotnoter
Загребський фунікулер

Загребський фунікулер (хорв. Zagrebačka uspinjača) — фунікулер у Загребі (Хорватія). Належить оператору ZET, прямує вулицею Томича, що з'єднує вулиці Ілиця (Доні Град) зі Штросмаєра (Горний Град). Колія завдовжки 66 м робить його одним із найкоротших муніципальних фунікулерів у світі. Фунікулер був побудований у 1890 і експлуатується з 23 квітня 1893. Спочатку функціював від парових двигунів, які були замінені електричними двигунами у 1934 році. Маючи на увазі, що він зберіг свою первісну форму, будівельну та більшість технічних особливостей, він отримав правовий захист як пам'ятник культури Технічні характеристики Фунікулер має два вагони на 28 пасажирів кожен (16 сидячих і 12 стоячих місць). Довжина — 5640 мм у довжину Вага нетто — 5,05 тонни. Вантажопідйомність одного вагона — 2240 кг. Потужність електродвигуна — 28,5 кВт, працює на 400 В постійного струму , при 720 оборотах на хвилину . Ширина колії — 1200 мм Довжина колії — 66 м, Перепад висот — 30,5 м, Нахил — 52%. Все це робить його одним з найкоротших, але й одним з найкрутіших фунікулерів у світі. Він працює зі швидкістю 1,5 м/с і потребує 55 секунд, щоб перетнути відстань Примітки Посилання Funicular, Zagrebački holding, ZET [Архівовано 26 серпня 2013 у Wayback Machine.]
Catedral de Dubrovnik

La catedral de Dubrovnik és un edifici religiós a Grad o ciutat vella de Dubrovnik (Croàcia), construït el 1713 després de la destrucció de l'antiga catedral pel terratrèmol de 1667. El bisbat de Ragusa era sufragani de Lara i tenia 45 parròquies principals i 11 de secundàries.
Katedrála Nanebevzetí Panny Marie v Dubrovníku

Katedrála Nanebevzetí Panny Marie v Dubrovníku (chorvatsky: Katedrala Velike Gospe, Katedrala Marijina Uznesenja) je římskokatolická katedrála v Chorvatsku. Je katedrálou dubrovnické diecéze. Historie Katedrála byla postavena na místě byzantské a románské katedrály. Podle legendy byla románská katedrála z 12. století postavena za peníze anglického krále Richarda I. Lvího srdce, který po návratu z třetí křížové výpravy v roce 1192 přežil ztroskotání lodi poblíž ostrova Lokrum. Byla to první románská bazilika ve východním Jadranu a ovlivnila církevní architekturu v celém regionu. Byla neobvykle vysoká. Románská katedrála byla zničena při velkém zemětřesení v roce 1667. Současná barokní katedrála byla stavěna v letech 1671 až 1713. V mezidobí roli katedrály dočasně převzal kostel sv. Blažeje. Popis Interiér katedrály je okázalý. Nad hlavním oltářem se nachází obraz „Nanebevzetí Panny Marie“ ze 16. století, podepsaný italským malířem Tizianem. Unikátní oltář svatého Jana Nepomuckého je vyroben z fialového mramoru. V katedrální klenotnici se nachází mnoho zlatých a stříbrných relikviářů, křížů, církevních nádob a obrazů italských, vlámských a chorvatských malířů, včetně obrazu „Panna Maria s dítětem“ ze 16. století, který vznikl podle díla italského malíře Raffaela Santiho. V klenotnici se nachází také relikvie hlavy svatého Blažeje z 11. a 12. století, má tvar koruny byzantských císařů; je zdobena medailony ze smaltu a drahými kameny. Je dílem dubrovnických zlatníků. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Dubrovnik Cathedral na anglické Wikipedii a Dubrovačka katedrala na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Oficiální stránky
Kathedrale von Dubrovnik

Die Kathedrale von Dubrovnik (kroat. Katedrala Uznesenju Blažene Djevice Marije na nebo – „Kathedrale der Aufnahme der seligen Jungfrau Maria in den Himmel“; kurz Velika Gospa) ist die Bischofskirche des römisch-katholischen Bistums Dubrovnik in der kroatischen Stadt Dubrovnik. Die barocke Basilika, erbaut in den Jahren 1672 bis 1713 in der Altstadt von Dubrovnik, ist seit 1979 Teil der UNESCO-Welterbestätte. Geschichte Die heutige Kathedrale hatte einen romanischen Vorgängerbau. Dessen Entstehung verbindet die Ortstradition mit der Rückkehr Richard Löwenherz’ vom dritten Kreuzzug im Jahr 1192. Auf der Fahrt durch die Adria habe er Schiffbruch erlitten und sei mit knapper Not zur Insel Lokrum vor Dubrovnik gelangt. Zum Dank für die Rettung habe er den Kathedralbau finanziert. Bei Restaurierungsarbeiten im Dom 1981 wurden noch weit ältere Gebäudereste gefunden, die vor die frühmittelalterliche Gründungszeit des Bistums Dubrovnik zurückreichen sollen. 1667 wurde Dubrovnik von einem verheerenden Erdbeben betroffen, das große Teile der Stadt zerstörte. Für den Wiederaufbau setzte sich besonders Stjepan Gradić (1613–1683) ein. Der Dubrovniker Gelehrte war seit 1653 Gesandter der Republik Ragusa beim Heiligen Stuhl, Mitarbeiter der Kurie und Kustos der Vatikanischen Bibliothek. Er konnte an das Interesse anknüpfen, das die Päpste seit jeher dem vorgeschobenen Posten der Lateinischen Kirche an der Grenze zur Orthodoxie und zum Osmanischen Reich entgegenbrachten, und mobilisierte auch andere europäische Höfe für seine Heimatstadt. So wurde bereits fünf Jahre nach dem Erdbeben ein vollständiger Neubau der Kathedrale im Stil des römischen Barock nach Plänen von Andrea Buffalini aus Urbino begonnen. Bis zur Fertigstellung vergingen vier Jahrzehnte. Architektur und Ausstattung Die Kathedrale ist eine dreischiffige Basilika mit Querhaus und schlanker Vierungskuppel. Das Langhaus umfasst vier Joche, der flach schließende Chor drei. Die Portalfassade weist nach Osten, zum Hafen. Sie ist mit Säulen, Giebeln, Architraven und Statuen reich geschmückt. Der Innenraum ist weiß gefasst und mit Ziergebälken, Bögen und Kapitellen geschmückt. Die Ausstattung aus dem 18. Jahrhundert umfasst kunstvolle Altäre. In der Domschatzkammer sind kostbare Reliquiare aus der Zeit vor dem Erdbeben aufbewahrt, darunter Schädel- und Handreliquie des Stadtpatrons St. Blasius (sv. Vlaho). Orgel Bereits um 1440 ist eine erste Orgel bezeugt. Vincenca Colombi (Venedig) baute 1523–1524 ein neues Instrument mit sieben Registern. In der Barockzeit wurde eine neue Orgel mit neuem Prospekt errichtet. In das alte Gehäuse baute Tito Tonoli (Brescia) im Jahr 1880 und Josip Brandl (Maribor) 1937 ein neues Orgelwerk ein. Diese Orgel wurde 1975 in die Jesuitenkirche St. Ignatius umgesetzt. Die heutige Orgel der Kathedrale wurde 1987 vom italienischen Orgelbauer Gustavo Zanin erbaut und besitzt folgende Disposition: Weblinks Netzpräsenz der Diözese (kroatisch) Geschichte und Beschreibung (englisch) Einzelnachweise
Catedral de Dubrovnik

La catedral de la Asunción de la Virgen María (en croata: Katedrala Velike Gospe, Katedrala Marijina Uznesenja) es una catedral católica situada en la ciudad de Dubrovnik, Croacia. Es la sede de la diócesis de Dubrovnik.​ Forma parte del conjunto monumental que conforma la ciudad antigua de Dubrovnik, que fue declarado Patrimonio de la Humanidad en 1979.​ Historia El primer edificio fue construido entre los siglos VI y VII en estilo bizantino. Entre los siglos XII y XIV fue reconstruida en estilo románico. Según una leyenda, dicha edificación fue posible gracias a una donación del rey Ricardo Corazón de León, tras ser salvado de un naufragio en la isla de Lokrum, frente a Dubrovnik, en 1192 tras su regreso de la Tercera cruzada.​ Las edificaciones bizantinas y románicas fueron destruidas durante un terremoto en 1667,​ por lo que el Senado de Dubrovnik contrató al arquitecto italiano Andrea Buffalini de Urbino para construir un nuevo templo al estilo barroco de una nave y una gran cúpula, cuyas obras comenzaron en 1673. Otros arquitectos italianos, que trabajaron con canteros locales y extranjeros, concluyeron la catedral durante las siguientes tres décadas: Francesco Cortese (1669-70), Paolo Andreotti de Génova (1671-74), Pier Antonio Bazzi de Génova (1677-78) y el fraile Tommaso Napoli de Palermo (1689-1700). Este último arquitecto, Napoli, introdujo grandes cambios al proyecto original, incluyendo el uso de una bóveda de arista y la apertura de grandes ventanales en el nivel superior. Estas modificaciones dieron más luminosidad al interior.​ Finalmente, las obras finalizaron con el arquitecto local Ilija Katičić en 1713.​ El estilo de la catedral coincide con la arquitectura barroca de Roma representada en Bernini, Carlo Fontana y sus contemporáneos del siglo XVII.​ El edificio fue dañado durante el terremoto de Montenegro de 1979, teniendo que restaurarse durante años.​ Asimismo, el templo católico sufrió algunos daños durante el Asedio de Dubrovnik en 1991, aunque se devolvió su esplendor del mismo modo.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Catedral de Dubrovnik.
Cathédrale de l'Assomption-de-la-Bienheureuse-Vierge-Marie de Dubrovnik

La cathédrale de l'Assomption-de-la-Bienheureuse-Vierge-Marie (en croate : Katedrala Velike Gospe, Katedrala Marijina Uznesenja) est une cathédrale catholique située à Dubrovnik, en Croatie. Elle est le siège du Diocèse de Dubrovnik. Elle fait partie de l'ensemble monumental de la Vieille ville de Dubrovnik, déclarée Patrimoine mondial de l'Humanité en 1979. Histoire Le premier bâtiment a été bâti entre les VIe siècle et VIIe siècle en style byzantin. Elle a été reconstruite en style roman entre les XIIe et XIVe siècles. Selon une légende, l'édification aurait été rendue possible grâce à une donation du roi Richard Cœur de Lion, après avoir été sauvé d'un naufrage dans cette ville. La cathédrale, telle qu'elle se présente actuellement, a été rebâtie entre les XVIIe siècle et XVIIIe siècle sur les ruines de l'ancienne cathédrale byzantine et romane, détruite lors du séisme du 6 avril 1667, et donc reconstruite en style baroque, sur un projet des architectes romains Andrea Buffalini et Paolo Andreotti. Notes et références Liens externes Ressource relative à la religion : GCatholic.org Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Croatie Portail du baroque Portail du catholicisme
Dubrovačka katedrala

Dubrovačka katedrala posvećena je Uznesenju Blažene Djevice Marije na nebo (Velika Gospa). Sjedište je Dubrovačke biskupije. Nastala je na mjestu bizantske i romaničke katedrale, uništene u velikom potresu 1667. godine. Sadašnja barokna katedrala građena je od 1671. do 1713. godine. Prema legendi, romanička je katedrala iz 12. stoljeća građena novcem engleskog kralja Rikarda I. Lavljeg Srca, koji je nedaleko Lokruma preživio brodolom, nakon povratka iz Trećeg križarskog rata 1192. godine. Uz znak zahvanosti, dao je 100 000 dukata, što je tada bio jako veliki novac. Bila je to prva romanička bazilika na istočnom Jadranu i utjecala je na crkvenu arhitekturu u cijeloj regiji. Bila je neobično visoka. Vidi se na slikama Dubrovnika prije potresa 1667. godine. U tom je potresu katedrala bila potpuno razorena. Krstionica u blizini je preživjela, ali se više nije koristila. Ulogu katedrale privremeno je preuzela crkva sv. Vlaha. Velik doprinos u ponovnoj izgradnji katedrale dao je svećenik i diplomat Stjepan Gradić. Nabavio je mnogo novca i našao je arhitekta Andreu Buffalinija iz Urbina. Njegove nacrte prihvatio je 1671. dubrovački Senat, koji je tada težio štednji. Katedrala je dovršena u baroknom stilu 1713. godine. Senat je na fasadu postavio mramornu ploču u zahvalnost Stjepanu Gradiću. Otvorenje katedrale bila je velika svečanost. Unutrašnjost katedrale je raskošna. Iznad glavnog oltara nalazi se slika "Uznesenje Marijino" iz 16. stoljeća, koju potpisuje slavni talijanski slikar Tizian. Jedinstveni oltar sv. Ivana Nepomuka izrađen je od ljubičastog mramora. U riznici katedrale čuvaju se mnogi zlatni i srebrni relikvijari, križevi, crkveno posuđe i slike talijanskih, flamanskih i hrvatskih slikara, među kojima je i slika "Bogorodica s djetetom" iz 16. stoljeća, nastala prema djelu slavnog talijanskog slikara Raffaela. U riznici je i relikvija glave sv. Vlaha iz 11. – 12. stoljeća. U obliku je krune bizantskih careva. Ukrašena je medaljonima u emajlu i dragim kamenjem. Rad je dubrovačkih zlatara. Zanimljivosti U riznici katedrale čuva se i čudotvorna Isusova pelenica dio koje se čuva u Lateranskoj bazilici. Literatura Kruno Prijatelj, "Barok u Dalmaciji", u: Barok u Hrvatskoj, Zagreb, 1982. Izvori Povezani članci Crkvena umjetnost u Hrvatskoj Crkvena arhitektura u Hrvatskoj Dubrovačka biskupija Galerija Vanjske poveznice Mrežna mjesta Katedrala Dubrovnik, službeno mrežno mjesto Katedrala na stranicama Dubrovačke biskupije Petar Marija Radelj, Moćnik katedrale, Naša Gospa 45/2011.
Cattedrale dell'Assunzione di Maria (Ragusa, Croazia)

La cattedrale di Santa Maria Maggiore o dell'Assunzione di Maria (in croato: katedrale Velike Gospe o Uznesenja Marijina) è il principale luogo di culto cattolico di Ragusa, in Croazia, chiesa madre dell'omonima diocesi. Storia Il primo edificio fu costruito tra il VII e il VI secolo in stile bizantino. Fra il XII e il XIV secolo fu poi ricostruita in stile romanico. Secondo una leggenda la ricostruzione sarebbe stata possibile grazie ad una donazione di re inglese Riccardo Cuor di Leone, dopo essere stato salvato da un naufragio nella cittadina. Dopo le gravi lesioni riportate con il terremoto del 1667 fu ricostruita in stile barocco romano, su progetto degli architetti romani Andrea Buffalini e Paolo Andreotti. Descrizione La chiesa presenta un impianto a croce latina con tre alte navate, terminanti con altrettante absidi. Il transetto è sovrastato da un'ampia cupola barocca. L'altare maggiore barocco (XVIII-XIX secolo) venne ricostruito nel 2016 insieme all'ancona; all'interno di quest'ultima è collocato il Polittico dell'Assunta di Tiziano e aiuti, risalente al 1552. Altri quadri sono riconducibili a pittori italiani e dalmati, realizzati tra il XVI e il XVIII secolo. Sulla cantoria in controfacciata si trova l'organo a canne Zanin opus 815, costruito nel 1987 riutilizzando la cassa barocca del precedente strumento seicentesco, opera Ivan Feller; a trasmissione elettrica, dispone di 39 registri su tre manuali e pedale. Accanto si trova il Tesoro della cattedrale (Riznica Katedrale), famoso per la raccolta di 200 reliquari, fra cui un braccio, una gamba e il cranio di San Biagio, tutti placcati d'oro, oltre ad un frammento della Croce. Comprende inoltre una riproduzione di una Madonna della Seggiola, di Raffaello e numerosi oggetti sacri d'oro. Tra di essi sono comprese una brocca e un bacile ornati con piante e animali delle zone circostanti la città. Note Voci correlate Ragusa (Croazia) Diocesi di Ragusa di Dalmazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale dell'Assunzione di Maria Collegamenti esterni (EN) Cattedrale dell'Assunzione di Maria, in GCatholic.org. (EN) Descrizione della cattedrale, su sacred-destinations.com.
Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny w Dubrowniku

Katedra Wniebowzięcia Najświętszej Marii Panny (chorw. Dubrovačka katedrala Uznesenja Marijina) – katedra w Dubrowniku, główna świątynia rzymskokatolickiej diecezji dubrownickiej w Chorwacji. Znana jest jako „Velika Gospa”. Została zbudowana w latach 1671–1713 w stylu barokowym. Powstała na miejscu świątyni, którą zbudował według legendy król angielski Ryszard Lwie Serce w podzięce za cudowne ocalenie w drodze powrotnej z wyprawy krzyżowej, kiedy statek jego rozbił się o pobliską wyspę Lokrum. Świątynia uległa zniszczeniu podczas trzęsienia ziemi, w roku 1667. Wnętrze katedry zawiera wiele cennych malowideł m.in. jeden oryginalny obraz Tycjana. W katedrze znajduje się bogaty skarbiec. Przypisy
Кафедральный собор Дубровника

Собор Вознесения Девы Марии — католический собор в городе Дубровник, Хорватия. Кафедральный собор епархии Дубровника, памятник архитектуры в стиле итальянского барокко. Современное здание собора стоит на месте нескольких предыдущих церквей, самая ранняя из которых относится к VI веку. В XII веке на этом месте была возведена романская церковь, простоявшая пять веков и полностью разрушенная во время катастрофического Дубровницкого землетрясения 1667 года. Сразу после землетрясения Сенат Дубровницкой республики поручил разработку проекта нового собора архитектору Андреа Буфалини. Непосредственно ход строительных работ, продолжавшихся 30 лет, возглавляли Франческо Кортезе (1669—1670), Паоло Андреотти (1671—1674), Пьер Антонио Бацци (1677—1678) и Томмазо Наполи из Палермо (1689—1700). Последний внёс ряд существенных изменений в первоначальный план Буфалини. Архитектура собора базируется на традициях итальянского барокко. Собор состоит из трёх нефов и трёх апсид, украшен большим барочным куполом. На главном алтаре расположен полиптих авторства Тициана (около 1552 г.) с изображением Вознесения Девы Марии. Соборная сокровищница представляет коллекцию из более 200 артефактов религиозного искусства, многие из которых имеют значительную культурную и художественную ценность. Собор был повреждён сербскими обстрелами во время осады Дубровника (1991 год). К настоящему времени полностью восстановлен. Ссылки О соборе на официальном сайте Дубровницкой епархии (хорв.) О соборе на туристической странице Дубровника Собор на сайте sacred-destinations.com
Stolnica Marijinega vnebovzetja, Dubrovnik

Dubrovniška katedrala stoji v Dubrovniku in je mogočna baročna katedrala posvečena Mariji, prvič postavljena v 12. stol., in dokončana v letih 1672 do 1713. Dubrovniška stolnica Marijinega vnebovzetja v sedanji podobi obstaja od začetka 18. stoletja (gradnja, oziroma obnova po katastrofalnem potresu 1667 porušene romanske cerkve je trajala vse od 1672 do 1713). Po izročilu je bila prejšnja cerkev postavljena z denarjem, ki ga je prispeval angleški kralj Rihard Levjesrčni, potem ko se je vračajoč se iz tretje križarske vojne leta 1192 čudežno rešil pred viharjem in brodolomom pri otoku Lokrumu pred Dubrovnikom. Pri restavratorskih delih leta 1981 so našli ostanke, še ene starejše katedrale , ki sodijo v obdobje okoli 7. stoletje. To odkritje daje dubrovniški zgodovini povsem novo dimenzijo, saj kaže na to, da je bil Dubrovnik že v 7. stol urbana celota. Porušilnem potresu 1677 so pričeli 1672 z obnovo cerkve. Načrte zanjo je naredil Buffalini in gradnjo končal 1713. Gradbena dela je vodil domači gradbeni mojster Ilija Katičić. V cerkvi se nahaja zakladnica, ki je ena najbogatejših na Jadranski obali. Med najpomembnejšimi predmeti v zakladnici so relikvije glave in rok dubrovniškega patrona sv. Vlaha (sv. Blaž). Zanimiv podatek, ki priča o prislovični previdnosti Dubrovčanov se nanaša na upravljanje zakladnice. Ker so menili, da je zakladnica last republike, je bil dostop do zakladnice možen samo, če so jo istočasno odklenili s tremi posebnimi ključi, katerih enega je čuval dubrovniški nadškof, drugega rektor stolne cerkve, tretjega pa tajnik republike. V zakladnici hranijo veliko število dragocenih slik.
Катедрала у Дубровнику

Катедрала у Дубровнику је посвећена Узнесењу Блажене Дјевице Марије на небо (Велика Госпа). Центар је Дубровачке бискупије. Настала је на месту византијске и романичке катедрале, уништене у великом земљотресу 1667. године. Садашња барокна катедрала грађена је од 1671. до 1713. године. Према легенди, романичка катедрала из 12. века је грађена новцем енглеског краља Ричарда I Лављег Срца, који је недалеко од Локрума преживео хаварију, после повратка из трећег крсташког рата 1192. године. Као знак захваности, дао је 100.000 дуката, што је тада био јако велики новац. Била је то прва романичка базилика на источном Јадрану и утицала је на црквену архитектуру у читавој регији. Била је необично висока, што се види на сликама Дубровника пре земљотреса 1667. године. У том земљотресу катедрала је била потпуно разорена. Крстионица у близини је преживела, али се више није користила. Улогу катедрале привремено је преузела црква светог Влаха. Велик допринос у поновној изградњи катедрале је дао свештеник и дипломата Стјепан Градић. Набавио је много новца и нашао је архитекта Андреу Буфалинија из Урбина. Његове нацрте је прихватио 1671. дубровачки Сенат, који је тада тежио штедњи. Катедрала је завршена у барокном стилу 1713. године. Сенат је на фасаду поставио мермерну плочу у захвалност Стјепану Градићу. Отварење катедрале била је велика свечаност. Ентеријер катедрале је раскошан. Изнад главног олтара налази се слика "Узнесење Маријино" из 16. века, коју је потписао славни италијански сликар Тицијан. Јединствени олтар Светог Ивана Непомука саграђен је од порфирног мермера. У трезору катедрале чувају се многи златни и сребрни реликвијари, крстови, црквено посуђе и слике италијанских, фламанских и хрватских сликара, међу којима је и слика "Богородица са дететом" из 16. века, настала према делу славног италијанског сликара Рафаела. У трезору је и реликвија главе Светог Влаха (Власија) из 11—12. века, у облику круне византијских царева. Украшена је медаљонима у емајлу и драгим камењем и представља рад дубровачких златара. У трезору се такође чува и чудотворна Исусова пеленица чији се један део чува у Латеранској базилици. Референце Литература Круно Пријатељ, "Барок у Далмацији", у: Барок у Хрватској, Загреб, 1982. Спољашње везе