NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Палагружа

Палагружа је пучински архипелаг од десетак блиских острва и острваца насред Јадранског мора, 68 наутичких миља јужно од Сплита, на хрватском дијелу Јадрана. Налази се у општини Комижа, у Сплитско-далматинској жупанији. Састоји се од главног острва Вела Палагружа са свјетиоником, које је високо 92 м, дуго 1400 и широко 300 м. Југоисточно у близини је клисурасто острво Мала Палагружа високо 51 м и око њега на југоистоку стрмо острво Камик, па на истоку веће клисурасто острво Тармунтона (29 м) и источније од овог острвце Пупак. Сјеверно од М. Палагруже још је острвце Куњ и југозападно ниска острвца Баба и Гаће. 3 mi (4,8 km) од Палагруже далеко на југоистоку је ниже острвце Галијула (11 м), на којем лежи најјужнија тачка Хрватске, а око ње су измјерени највећи олујни таласи Јадрана високи до 9 м. Вела Палагружа је уски клисурасти гребен у смјеру исток-запад, већином с недоступним стрмим обалама и двије мање пјешчане увале, Зола на југу и Стара Воза на сјеверозападу. На западу завршава ртом Капић, а на истоку ртом Мондефуст. На клисурастој Малој Палагружи је једина доступна увала са жалом Медвидина на источној обали, док су остала стјеновита и висока острва тешко доступна. Геолошки, Велика Палагружа чини врх подповршинског комплекса — јединствен и интригантан склоп стијена различите старости, од тријаса (око 220 мил. г.), преко миоцена (око 10 мил. г.) до квартара (рецентне творевине). Еколошки је Палагружа јединствено острво у Хрватској због најблаже климе и најмањих падавина, просјечно тек око 270 mm годишње, углавном без мраза. Зато је уз сусједно острво Сушац, Палагружа једини дио Хрватске гдје обилно и самоникло расте права суптропска вегетација љетопадног грмља (јужни тип рестинга) које само за влажне зиме носи лишће те пупи и цвате најесен, а љети је потпуно голо (тј. обрнуто него на континенту зими). Слична суптропска вегетација се налази тек на јужном Средоземљу, нпр. Малта, Синај, полупустиње Израела и Палестине и сјеверне обале Африке. Међу јужним далматинским острвима, Палагружа је најбогатије острво ријетким биљним ендемима: палагрушка купусина (Brassica botteri), палагрушка зечина (Centaurea friderici), палагрушка преслица (Muscari speciosum), пучински врањемил (Limonium diomedeum), Ornithogalum visianicum, итд. Археолошки налази доказују да је Палагружа била насељена још од постглацијала пре неких 9.000 година, а у средњем вијеку ту је био манастир чије су рушевине на средњем делу острва и сада видљиве. На Палагружи данас стално бораве свјетионичари фирме Пловпут. Повремени становници су комишки рибари који на том подручју рибаре још од 14. вијека. Палагружа је некад била једна од најиздашнијих позиција за излов мале плаве рибе (срдела, инћун). Данас се плава риба и даље лови, али у мањим количинама, а рибари се на том подручју углавном баве изловом јастога и бијеле (оборите) рибе. Референце Литература М. Хоџић: Палагружа — јадрански драгуљ (зборник). Матица хрватска, Каштела 1996. http://www.geologia-croatica.hr/ojs/index.php/GC/article/viewFile/GC.2009.07/65
Palagruža

Palagruža (italienska: Pelagosa) är en obebodd ögrupp mitt i Adriatiska havet, 123 kilometer söder om Split och 160 kilometer öster om Pescara. Ögruppen hör till Kroatien och är landets sydligaste punkt. Öar och holmar Ögruppen består av huvudön, Vela eller Velika Palagruža (Stora Palagruža), den mindre ön Mala Palagruža (Lilla Palagruža) samt holmarna Kamik, Tarmuntona, Pupak, Kunj, Baba, Gaće samt Galijula som är arkipelagens sydligaste holme. Endast på huvudön finns bebyggelse i form av en fyr. Historia Innan 1861 hörde ögruppen till Kungariket Bägge Sicilierna och därefter Kungariket Italien. 1873 tillföll ögruppen Österrike-Ungern. Mellan 1920 och 1945 tillhörde ögruppen Italien för att efter andra världskriget inlemmas i Jugoslavien och i förlängningen Kroatien. Källor
Палагружа

Палагружа (хорв. Palagruža, італ. Pelagosa) — невеликий віддалений архіпелаг в центрі Адріатичного моря. Належить Хорватії. Географія Складається з головного острова Велика Палагружа, меншого Мала Палагружа і близько двох десятків довколишніх скель і рифів. Складений доломітовими породами і є гребенем виступаючої гори, має скелясті береги, загальна площа архіпелагу — 40 га. Розташований за 123 км на південь від хорватського Спліта і за 160 км на схід від італійської Пескари, його видно лише з інших віддалених островів Хорватії та Італії. Є найпівденнішою точкою Хорватії і найменш доступною її частиною, якої можна досягти тільки на човні за дві-три години з хорватського острова Корчула. Велика Палагружа (італ. Pelagosa Grande) являє собою острів 1400 м завдовжки і 300 м завширшки, площею 29 га. Найвища точка острова і всього архіпелагу знаходиться на висоті 92 м над рівнем моря, на ній встановлений маяк. Висадка на Палагружу утруднена, плавання в навколишніх водах небезпечне. Острів безлюдний, за винятком працівників маяка і туристів влітку, що розміщуються в двох 4-місних номерах маяка, в якому також встановлена метеостанція. Є невеликий пляж. Крім Великої Палагружі, виділяють Малу Палагружу (за 250 метрів на схід, висота 51 м) і скелі Камік од Трамонтана і Галіжула (скеля за 5,3 км на схід). Палагружа знаходиться в центрі багатого рибою району, включаючи нерестовище сардин. Є природним заповідником, має декілька ендемічних видів рослинності. Найбільшим представником наземної фауни є чорна ящірка. Також на острові є змії, в тому числі отруйні. Клімат Палагружі відрізняється від клімату решти Хорватії в силу впливу моря, а від середземноморського клімату — в бік більш субтропічного з теплими зимами і жарким літом. Рослинність нагадує Південний Крит, Гібралтар і деякі райони Північної Африки. Опади невеликі і за рік досягають величини в 270 мм. Історія Назва італійською та хорватською походить від грецького «пелагос» («море»). Палагружа ближче до Італії, ніж до Хорватії, знаходиться за 42 км від Монте Гаргано і до 1861 належала Королівству Обох Сицилій, а потім Італії. Однак, була відступлена в 1873 Австро-Угорщині за договором Трьох Імператорів. Через два роки нова влада побудувала існуючий маяк. Між Світовими війнами архіпелаг знову належав Італії як частина провінції Зара. В 1947у відійшов Югославії, а після її розпаду — Хорватії. Це традиційне місце рибного промислу комуни Комижа, на хорватському острові Вис. Посилання Palagruža Light (Adriatic.hr — Маяки — Фотографії) Світло Палагружі (Подорожі: Хорватія — Вони тримають світло для відвідувачів — Подорожі — New York Times) Замовлення номера на Палагружі Еволюція клімату Палагружі[недоступне посилання з квітня 2019]
Naturpark Učka

i3i6 Der Naturpark Učka (kroatisch Park Prirode Učka) befindet sich im Gebirgsmassiv Učka in Kroatien, nahe der Stadt Rijeka und erstreckt sich auf einer Fläche von 160 km². Der Naturpark wurde im Jahr 1999 zu einem geschützten Gebiet erklärt. Die unmittelbare Nähe des Meeres begünstigt das spezifische Klima und den üppigen Pflanzenwuchs bis in die Gipfellagen. Zahlreiche geschützte und seltene Tier- und Pflanzenarten sind daher im Schutzgebiet anzutreffen. Die beiden höchsten Gipfel dieses Gebirgsmassives sind der Vojak (1401 m) und der Veli Planik (1272 m). Vom Vojak bietet sich ein Ausblick nach Istrien, zu den Inseln Cres und Krk, dem Nationalpark Risnjak und bei besonders klarer Sicht bis nach Venedig und den italienischen Alpen. Eine weitere natürliche Sehenswürdigkeit ist die Schlucht Vela Draga. Im Naturpark befinden sich zahlreiche Wanderwege und Radwanderwege für Mountainbiker. Weblinks Offizielle Webseite, Englisch
Учка (природный парк)

Природный парк Учка (хорв. Park prirode Učka) — один из природных парков республики Хорватия. Образован в 1999 году. Занимает площадь 160 км² на территории горных массивов Учка и Чичария на полуострове Истрия в Хорватии. Самые высокие вершины на территории парка — горы Вояк (1396 м) и Вели-Планик (1272 м). Флора и фауна Для Учки характерно широкое разнообразие флоры и фауны на сравнительно малом пространстве. В заповеднике обитают следующие эндемики: колокольчик Томазини (Campanula tommasiniana), белоголовый сип (Gyps fulvus) и беркут (Aquila chrysaetos). Всего в заповеднике постоянно обитает более 70 видов птиц, не считая перелётных. Археология На территории заповедника имеется несколько карстовых пещер, которые сохранили следы хозяйственной деятельности человека 12 тысяч лет назад. Ближайший к заповеднику город — Опатия, другие местные поселения — Кршан, Ланище, Ловран, Лукоглав, Матульи, Мошченичка-Драга — славятся национальной кухней и ремёслами. Ссылки Офиц. страница (хорв., англ., ит.) Učka (англ.). — Информация об охраняемой природной территории на сайте protectedplanet.net (англ.), находящегося в ведении UNEP-WCMC при поддержке МСОП и WCPA.
Ucka Nature Park

Ucka Nature Park är en park i Kroatien. Den ligger i den västra delen av landet, 150 km väster om huvudstaden Zagreb. Ucka Nature Park ligger 741 meter över havet. Terrängen runt Ucka Nature Park är kuperad åt nordost, men åt sydväst är den bergig. Havet är nära Ucka Nature Park åt sydost. Närmaste större samhälle är Rijeka, 14,5 km öster om Ucka Nature Park. I omgivningarna runt Ucka Nature Park växer i huvudsak blandskog. Kommentarer Källor
Учка (природний парк)

Природний парк Учка (хорв. Park prirode Učka) — один з природних парків Республіки Хорватія. Утворений у 1999 році. Обіймає площу 160 км² на території гірських масивів Учка та Чичарія на півострові Істрія. Найвищі вершини на території парку — гори Вояк (1396 м) та Велі-Планік (1272 м). Флора і фауна Для Учки притаманна значна різноманітність флори і фауни на відносно невеликій площі. У заповіднику мешкають такі ендеміки: учкарський звончич (Campanula tomassiniana), білоголовий сип (Gyps Fulvus) і сірий орел (Aguila chrysaetos). Загалом у заповіднику постійно мешкає понад 70 видів птахів, не враховуючи перелітних. Археологія На території заповідника є кілька карстових печер, які зберегли сліди господарської діяльності людей 12 тисяч років тому. Найближче до заповідника місто — Опатія, інші місцеві поселення — Кршан, Ланіще, Ловран, Лукоглав, Матульї, Мощенічка-Драга славляться національною кухнею та ремеслами. Посилання Офіційна вебсторінка (хор.) (англ.) (італ.)
King Cross Jankomir

King Cross Jankomir is a shopping centre located in Zagreb, Croatia, on Velimir Škorpik Street 34 in the neighbourhood of Jankomir. It was financed by Coimpredil and Coop Consumatori Nordest and opened on 21 September 2002. The shopping centre has a gross area of 110,000 m2 (1,200,000 sq ft), 43,000 m2 (460,000 sq ft) of which is covered, and 29,000 m2 (310,000 sq ft) of retail space. At the time of its opening, it was the largest shopping centre in Croatia. The shopping centre cost €67 million to build, and its investors partly funded the upgrade of the adjoining road infrastructure. References External links Official website
Church of St. George, Tovarnik

The Church of St. George (Croatian: Crkva svetog Georgija, Serbian Cyrillic: Црква Светог Ђорђа) in Tovarnik is a Serbian Orthodox church in eastern Croatia built in 1799. Together with the Orthodox church in Ilok and Church of the Holy Venerable Mother Parascheva, it is under the spiritual jurisdiction of the Eparchy of Srem with the seat in Sremski Karlovci, contrary to most of the other Serbian Orthodox churches in eastern Croatia that are under the Eparchy of Osječko polje and Baranja. History The Church of St. George was built in 1799. At the end of World War II, after the fall of Nazi and Ustaša forces on the Syrmian Front, a group of 51 local ethnic Danube Swabians and Croats were killed on the church ground by Yugoslav Partisans. In 2012, unknown perpetrators broke the church's windows by hitting stones at them during the night. See also List of Serbian Orthodox churches in Croatia References External links Eparhija sremska-Tovarnik
Lake Lokve

Lake Lokve or Lokvarsko Lake (Croatian: Lokvarsko jezero) is an artificial lake in northwestern Croatia. It was created by damming the Lokve River in the 1950s. Location Lake Lokve is located in the mountainous Gorski Kotar region, about 30km east of the city Rijeka. The lake is bordered by the villages of Homer, Mrzla Vodica, and Zelin Mrzlovodički in the Lokve municipality. The mountains of Risnjak National Park begin just north of the lake. See also List of lakes in Croatia References
Lokvarka-tó

A Lokvarka-tó (horvátul: Lokvarski jezero) egy mesterséges tó Horvátországban, Gorski kotar területén, Tengermellék-Hegyvidék megyében. Leírása A Lokvarka-tó egy mesterséges tó, amelyet akkor hoztak létre, amikor a Lokvarka-patak medrét egy 51 méter magas gáttal elzárták. A munka 1952 és 1955 között folyt, és eredményeként az egykor zöld völgyet, melyben egy település és 3 fűrészmalom állt, valamint a Lujzijana út néhány kilométere vezetett a mesterséges tó 40 méter mély vizével árasztották el. Srednji Jarak település családjait, akik Lujzijana út 1805-ös megépítése után telepedtek le ezen a helyen, örökre kitelepítették. Bár a Lokvarka-tó egy mesterséges tó, szinte tökéletesen illeszkedik Gorski kotar gyönyörű hegyi tűlevelű erdőinek természetes környezetébe, így ma kedvelt turisztikai látványosság, amely a sportolók és rekreációs szakemberek kedvelt helyszíne. Az első víz alatti tájékozódó világbajnokságot és számos nemzetközi evezős regattát rendeztek a tavon, 1978 óta pedig a hegymászók, kerékpárosok és más természetrajongók POJ és BOJ (gyalog vagy kerékpárral a tó körül) elnevezésű hagyományos találkozóját tartják itt. A Lokvarka-tó a horgászok kedvelt helyszíne is, mert domolykókban, pontyokban, kárászokban, pisztrángokban és más halfajokban gazdag. 1973-ban a világ legnagyobb, 25,40 kilogrammos folyami pisztrángját fogták ki a tóban. A Lokvarka-tó Lokve közelében található. Források Hrvatska enciklopedija– Lokvarsko jezero (horvátul) Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Lokvarsko jezero című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Lago di Loque

Il lago di Loque (Lokvarsko Jezero), noto come il "lago della Gioventù" ai tempi del socialismo, è il più vasto e profondo lago della regione, con i suoi 2,1 km² di superficie e i suoi oltre 40 metri di profondità. La diga del bacino artificiale, alta 48 metri, venne costruita tra il 1952 e il 1955 dal lavoro volontario dei circa 27.000 giovani (per lo più croati) appartenenti alle cosiddette "Brigate giovanili". L'opera era necessaria per il funzionamento della centrale idroelettrica "Nikola Tesla" della val di Vino. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lago di Loque
Lokvarsko jezero

Lokvarsko jezero – zbiornik zaporowy w Chorwacji, na terenie Gorskiego kotaru. Opis Znajduje się w pobliżu wsi Lokve, w żupanii primorsko-gorskiej. Powstał poprzez zagrodzenie rzeki Lokvarka zaporą o wysokości 51 m. Został oddany do użytku w 1955 roku i pełni funkcje hydroenergetyczne, będąc współcześnie częścią systemu HPP Vinodol. Jego powierzchnia wynosi 2,1 km², a maksymalna głębokość to 40 m. Przypisy
Lokvarsko jezero

Lokvarsko jezero (tudi Omladinsko jezero) je umetno zajezeno jezero na reki Lokvarki v območju Gorskega kotarja na Hrvaškem. Akumulacijsko jezero leži na nadmorski višini 770 m v bližini naselja Lokve. Jezero ima površino 2,1 km2, njegova največja globina sega do 40 m, zadržuje pa okoli 32 milijonov m³ vode za potrebe več hidroelektrarn, ki so povezane v sistem HE Vinodol. Prvo ime jezera je bilo Omladinsko jezero. Tako so ga poimenovali v čast 27.000 prostovoljnim graditeljem, ki so v mladinskih delovnih brigadah med leti 1952 do 1955 zgradili 51 m visoko pregrado iz zemlje in kamenja. Sklici Hrvatska enciklopedija . Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb 1999-2009. Glej tudi Bajersko jezero seznam jezer na Hrvaškem Zunanje povezave Satelitska slika jezera
Omladinsko Jezero

Omladinsko Jezero är en sjö i Kroatien. Den ligger i länet Gorski kotar, i den centrala delen av landet, 110 km sydväst om huvudstaden Zagreb. Omladinsko Jezero ligger 764 meter över havet. Arean är 0,90 kvadratkilometer. I omgivningarna runt Omladinsko Jezero växer i huvudsak blandskog. Den sträcker sig 1,9 kilometer i nord-sydlig riktning, och 2,2 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
Omišalj

Omišalj (italsky Castelmuschio) je vesnice, přímořské letovisko a správní středisko stejnojmenné opčiny v Chorvatsku v Přímořsko-gorskokotarské župě. Nachází se u Omišaljského zálivu na ostrově Krk, asi 7 km jihozápadně od Kraljevice. V roce 2011 žilo v celé opčině 2 983 obyvatel, z toho 1 868 v Omišalji a 1 115 ve vesnici Njivice. Omišalj je nejsevernějším sídlem na ostrově Krk. Kolem Omišalje je silniční obchvat tvořený silnicemi D102 a D129. Nachází se zde taktéž letiště Rijeka, k němuž vede silnice D103. Historie Omišalj se nachází v blízkosti jedné z nejstarších osad na Krku, pocházející z 1. století, kdy byla postavena Římany a pojmenována jako Fulfinum. Město bylo postaveno na útesu s výhledem na Kvarnerský záliv (asi 80 metrů nad mořem). Je to místo rané křesťanské baziliky. Město bylo ve 12. století označováno jako „Castri musculi“: což je z latinského Ad musculi, což znamená „místo mušlí“. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Omišalj na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Omišalj na Wikimedia Commons
Omišalj

Omišalj [ˈɔmiʃaʎ] (dt.: Moschau, ital.: Castelmuschio) ist eine kleine Küstenstadt im Nordwesten der Insel Krk, Kroatien. Geografie Die Bevölkerungsanzahl der gesamten Gemeinde beträgt 2992 (Volkszählung 2021). Davon leben 1115 Einwohner im Dorf Njivice und 1877 in Hauptort Omišalj. Geschichte Omišalj wurde im 3. Jahrhundert von den Römern als Fulfinium gegründet. Ihre strategische Bedeutung bezieht sie aus der Lage auf einem 80 m hohen Felsen, von dem die Kvarner-Bucht zu überblicken ist. Aus der Zeit ihrer Gründung stammen die Überreste einer frühchristlichen Basilika. Im 12. Jahrhundert wurde Omišalj Castri musculi genannt (von lateinisch ad musculi, „bei den Muscheln“). Wirtschaft und Verkehr Im modernen Omišalj befindet sich der internationale Flughafen von Rijeka und ein Tanklager. An Letzterem endet die südliche Fortsetzung der internationalen „Erdölleitung Freundschaft“. Der weitere Transport in die ganze Welt per Öltanker konnte bislang aufgrund von Umweltprotesten nicht realisiert werden. Persönlichkeiten Toma Jedrlinić (1798–1855), römisch-katholischer Geistlicher, Bischof von Dubrovnik Weblinks Offizieller Webauftritt (auf Kroatisch) Kommunaler Tourismusverband Njivice-Omišalj Einzelnachweise
Omišalj

Omišalj is a coastal municipality in the north-west of the island of Krk in Croatia. The population of Omišalj itself is 1,887 (2021), while the municipality also includes the nearby village of Njivice, bringing the total population to 2,992. Omišalj is best known in modern times for hosting the Krk Bridge, the Rijeka Airport as well as Port of Rijeka oil terminal. Climate Since records began in 1970, the highest temperature recorded at the local weather station was 40.0 °C (104.0 °F), on 19 July 2007. The coldest temperature was −10.7 °C (12.7 °F), on 10 January 1985. History Omišalj is located close to one of the oldest settlements on Krk, dating from the 1st century when it was built by the Romans and named Fulfinum. The town was built on the cliff overlooking the bay of Kvarner, some 80 meters above sea level. It is the site of an early Christian basilica. Omišalj was first mentioned in 1153 and is one of the oldest places on the island of Krk, an important Glagolitic and cultural center. The town was referred to in the 12th century as "Castri musculi": this is from the Latin Ad musculi, meaning "the place of shells". The land between the castles of Dobrinj and Omišalj, as well as the areas in and around Dubašnica and Poljica, were settled by Vlachs and Morlachs (originally Romanians who later diverged into Istro-Romanians) by Ivan VII Frankopan during the second half of the 15th century. They formed a community in the island of Krk that would last until 1875 when the last speaker of the Istro-Romanian dialect of the island died. Demographics Villages and former villages under Omišalj include: Voz Religion Its Catholic parish was first mentioned in 1213. In 1939, its parish had 1740 souls, plus 539 outside the country; it was the seat of a deaconate encompassing the parishes Omišalj, Dobrinj, Dubašnica, Kras, Polje (independent chaplaincy), Rosopasno (independent chaplaincy) and Sveti Vid. List of parish priests of Omišalj: Grga Fugošić (b. Omišalj 1880-05-09, primiz Krk 1908-03-02) Chaplain Ivan Vitezić (b. Vrbnik 1904-10-12, primiz Krk 1907-06-29) Governance It is the seat of its own local committee. Folk Theater Festival The Festival pučkog teatra ("Folk Theater Festival") takes place in Omišalj every year, which is "a kind of celebration of folk dramatic expression." The performances take place on Prikešte Square in Omišalj and in the old castle in the town of Grobnik, Primorje-Gorski Kotar County. References Bibliography Draganović, Krunoslav (1939-04-20). Opći šematizam Katoličke crkve u Jugoslaviji. Sarajevo: Akademija "Regina Apostolorum". Further reading Biology Šašić, Martina; Nahirnić, Ana; Tarmann, Gerhard M. (2016-12-31). "Zygaenidae (Lepidoptera) in the Lepidoptera collections of the Croatian Natural History Museum". Natura Croatica: Periodicum Musei Historiae Naturalis Croatici. 25 (2): 233–248. doi:10.20302/NC.2016.25.19. eISSN 1848-7386. External links Official website https://web.archive.org/web/20041215023052/http://www.krkinfo.com/omisalj.htm http://www.croatiainfo.net/e_Omisalj.html http://www.janaf.hr/ http://www.islandkrk.com/
Omišalj

Omišalj es un municipio de Croacia en el condado de Primorje-Gorski Kotar. Geografía Se encuentra a una altitud de 83 m s. n. m. a 162 km de la capital nacional, Zagreb. Demografía En el censo 2011 el total de población del municipio fue de 2983 habitantes, distribuidos en las siguientes localidades:​ Njivice - 1115 Omišalj - 2983 Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.
Omišalj

Omišalj est un village et une municipalité située sur l'île de Krk, dans le comitat de Primorje-Gorski Kotar, en Croatie. Au recensement de 2001, la municipalité comptait 2 998 habitants, dont 86,89 % de Croates et le village seul comptait 1 790 habitants. Omišalj abrite l'aéroport international de Rijeka, ainsi qu'un terminal pétrolier. Histoire Omišalj est une des cités les plus anciennes de l'île de Krk. Construite par les Romains au IIIe siècle, elle était connue sous le nom de Fulfinium. Elle est également le site d'une basilique remontant aux premiers Chrétiens. Au XIIe siècle, la ville est mentionnée sous le nom de Castri musculi. Localités La municipalité d'Omišalj compte 2 localités : Njivice et Omišalj. Notes et références Voir aussi Articles connexes Municipalité de Croatie Liens externes Site officiel Portail de la Croatie
Omišalj

Omišalj (Italiaans: Castelmuschio; Duits: Moschau) is een klein stadje aan de noordwestelijke kust van Krk, een eiland van Kroatië. Bij een telling in 2001 woonden er 1790 mensen. Met de mensen van het nabijgelegen dorpje Njivice erbij komt dat totaal op 2998. Omišalj (of Omisalj) is een van de oudste stadjes op Krk. Het is in de 3e eeuw na Christus opgericht door de Romeinen. Toen kreeg het de naam Fulfinium. De stad bevindt zich op een klif met uitzicht op de Kvarner Golf, zo'n 80 meters boven de zeespiegel. In de 12de eeuw na Christus werd de naam veranderd in Castri musculi, afgeleid van Ad musculi, Latijn voor "Plaats van de schelpen". Tegenwoordig staat Omišalj bekend om haar vliegveld, de haven en om haar olieraffinage. In de haven leggen olietankers aan bij de Jadranski naftovod (JANAF) olieterminal. Dit is het startpunt voor een pijplijn die raffinaderijen bevoorraad in Kroatië, Slovenië, Servië en Bosnië en Herzegovina, en Hongarije, Tsjechië en Slowakije. De pijplijn is destijds ontworpen met een maximale capaciteit van 34 miljoen ton olie per jaar, waarvan 24 miljoen ton is gerealiseerd. De Omišalj Terminal bestaat uit 17 opslagtanks met een gezamenlijke inhoud van 1,4 miljoen m³. Galerij