NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Trdnjava Lovrijenac

Trdnjava Lovrijenac je samostojna trdnjava za obrambo zahodnega dela mesta Dubrovnik. Slavna dubrovniška trdnjava Lovrijenac je zgrajena kot samostojna fortifikacija na sivi morski čeri visoki 37 metrov. Ta samostojno stoječa trdnjava je bila zelo pomembna za obrambo zahodnega dela Dubrovnika pred morebitnimi napadi tako s kopna, kakor tudi z morja. Trdnjava se v legendi omenja že v 11. stoletju, toda zaneslivejši podatki o njej izvirajo iz 14. stoletja, torej iz časa iz katerega izvira tudi njen današnji osnutek. V kasnejših stoletjih se trdnjava večkrat prezidala. Največje prezidave so izvedene istočasno kot obnovitvena dela na ostalih dubrovniških utrdbah - v 15. in 16. stoletju. V velikem potresu leta 1667 poškodovani Lovrijenac je znova obnovljen v 17. stoletju. Trdnjava ima trikotni tloris, ki je prilagojen obliki skalne pečine na kateri je zgrajen, s svojo najožjo in najvišjo stranjo gleda na zahodna predmestja , medtem ko se s svojo najdaljšo stranico odpira proti Bokaru in zahodnemu delu mestnega obzidja, tako varujoč malo toda najstarejše dubrovniško pristanišče - Kolorino. Trdnjavo je varovalo 10 velikih topov, najznamenitejši in največji med njimi se je imenoval " kuščar ". Iz njega niso nikoli streljali. Projektiral in vlil ga je leta 1537 domači mojster Ivan Rabljanin. Ker je Lovrijenac dominantna utrdba, zavzetje katere bi lahko hudo ogrozilo varnost mesta in republike, je ob njegovi izgradnji še enkrat prišla do izraza modrost in previdnost dubrovniške uprave. Tako debelina zunanjega zidu, ki bi lahko bil izpostavljen morebitni nevarnosti, dosega skoraj 12 metrov, debelina zidu ki gleda na zahodni del mestnega obzidja pa ni večja od 60 centimetrov. Previdnost Dubrovčanov pa ni veljala samo zunanjemu sovražniku, ampak tudi uzurpaciji oblasti poveljnika posadke same. Tako je bil morebitni tiran neprenehno v nevarnosti pred uničenjem najtanjšega zidu trdnjave. Ker pa dodatna previdnost ni nikoli odveč, so poveljnika trdnjave menjali vsak mesec. Svoboda se je tako v dubrovniški republiki ohranjevala na vse možne načine. O tem priča tudi znameniti napis v latinščini nad vhodnimi vrati v trdnjavo Lovrijenac: Non Bene Pro Toto Libertas Venditur Auro, kar v prevodu pomeni: Svoboda ni naprodaj za vse zlato na svetu.
Ловријенац

Тврђава Ловријенац, такође позната као Гибралтар Дубровника, је тврђава која се налази на хриди ван спољног бедема са западне стране Дубровника, 37 м изнад нивоа мора. Тврђава је позната по представама и венчањима које се одржавају у овом монументалном комплексу те најважније као историјски симбол отпора Млетачкој републици. У време сукоба Дубровника и Млечана, Млечани су планирали да саграде кулу на истом месту где сада стоји Ловријенац. Да су успели, имали би Дубровник под контролом но Дубровчани су их, сазнавши за њихов план, претекли у томе. Дубровачке хронике откривају да су Дубровчани у само три месеца саградили Ловријенац те кад су млетачки бродови стигли, пуни материјала за градњу, нису имали избора него вратити се у Венецију необављена посла. Конструкција тврђаве Ловријенац је троугластог облика са три нивоа. Дебљина зидова према мору износи и до 12 метара док су они према граду и ували унутра дебели само 60 цм. Зидови са стране која је окренута Граду су тањи због лакшег пробијања из осталих градских кула у случају пада тврђаве у непријатељске руке. Два моста воде у тврђаву, а изнад врата у камену је уклесано "Non Bene Pro Toto Libertas Venditur Auro" ("Слобода се не продаје ни за сва блага света"). Као позорница, Ловријенац је почео да служи тек недавно, на њему је уз многа дела домаћих књижевника постављан и Шекспиров Хамлет, постао је један од симбола Дубровачких летњих игара. У подножју тврђаве за време одржавања ПЕНовог конгреса 1933. године у знак сећања су засађени борови. Наоружање Осим осталог наоружања и више топова на највишем нивоу тврђаве до октобра 1814. године је стајао данас најпознатији топ старог Дубровника због зелене патине назван Гуштер. У настојању да топ однесу у музеј у Бечу Аустријанци су у октобру 1814. године срушили унутрашња врата тврђаве над којима је стајао натпис "SI NOVA VIS SVPERVM VRGERET TIPHOEA TONANTEM, HAEC HABEANT ILLVM MOENI, TVTVS ERIT..". Галерија Референце Спољашње везе
Lovrijenac

Lovrijenac, Lovrijenac-fästningen (kroatiska: Tvrđava Lovrijenac) eller Sankt Laurentius fästning, ibland kallad "Dubrovniks Gibraltar", är en fästning i Dubrovnik i Kroatien. Den är belägen på en klippa 37 m ö.h. strax väster om Gamla stan och Dubrovniks ringmur. Fästningen uppfördes troligtvis 1018 men omnämns för första gången under 1300-talet. Den tillbyggdes i omgångar under 1400-1600-talet. Genom sitt strategiska läge med överblick över både hav och land har den historiskt spelat en viktig roll i republiken Dubrovniks försvar mot inte minst venetianarna. Idag är fästningen en av Dubrovniks sevärdheter. Historia 1301 omnämns Lovrijenac för första gången i ett dokument. Dubrovniks krönikor berättar att venetianarna på 1100-talet ville uppföra en befästning på platsen för dagens Lovrijenac men att Dubrovnik-borna hann före. Hade venetianarna hunnit före hade de kunnat befästa kontrollen över staden och republiken. Enligt krönikorna uppfördes fästningen på tre månader och tillbyggdes senare i omgångar. När venetianarnas fartyg med byggnadsmaterial till den tilltänkta befästningen anlänt till platsen ombads de av Dubrovnik att återvända till Venedig. Beskrivning Lovrijenac har en triangulär form och tre nivåer. Tjockleken på väggarna som vetter mot utsidan är 4–12 m medan väggarna som vetter mot staden och viken är 60 cm tjocka. Att väggarna som vetter mot staden är tunnare har sin förklaring i att de skulle vara lättare att penetrera från någon av Dubrovniks andra försvarsverk i händelse av att Lovrijenac skulle hamna i fiendens händer. Två vindbryggor leder till fästningen. Ovanför porten till fästningen finns den latinska inskriptionen och devisen "Non Bene Pro Toto Libertas Venditur Auro" (Frihet kan inte köpas för allt guld i världen). Fästningen var bestyckad med flera kanoner varav den mest kända kallades "Gušter" (Ödlan) eftersom den hade en grön patina. I ett försök att föra denna kanon till Wiens museum förstörde den dåvarande österrikiska administrationen i oktober 1814 en invändig port med den latinska inskriptionen "SI NOVA VIS SVPERVM VRGERET TIPHOEA TONANTEM, HAEC HABEANT ILLVM MOENI, TVTVS ERIT". Kultur I kulturellt hänseende har fästningen flera användningsområden. I Lovrijenac arrangeras bland annat bröllop och teater där föreställningen med Shakespeares Hamlet har blivit en av sommarfestivalens symboler. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Lovrijenac. Referenser Noter
Schloss Schlippenbach

Das Schloss Schlippenbach (kroatisch: Maruševec) befindet sich in der gleichnamigen Gemeinde in der Gespanschaft Varaždin im Norden Kroatiens. Die Anlage lässt sich bis in das Jahr 1547 zurückdatieren. Geschichte Nachdem das Anwesen bis zur Mitte des 19. Jahrhunderts eine Reihe von Besitzerwechseln erfahren hatte, wurde es von Arthur Graf von Schlippenbach erworben. Unter seiner Leitung erfolgte im Jahr 1877 eine umfassende bauliche Erweiterung sowie eine Neugestaltung der Innenräume im historisierenden Stil der Epoche. Nach dem Tod Schlippenbachs in Kairo im Jahr 1881 gingen das Schloss sowie das benachbarte Schloss Čalinec 1883 in den Besitz von Oskar de Pongratz über. Die Familie Pongratz beauftragte den schwedischen Architekten Carl Gustav Swensson mit der Neugestaltung der Garten- und Parkanlagen. Im Zuge kleinerer baulicher Anpassungen um das Jahr 1901 wurde unter anderem das Treppenhaus mit Jagd-Tapisserien des römischen Künstlers Monnaccelli ausgestattet. Das Schloss verblieb bis 1945 im Eigentum der Familie Pongratz. Nach der Gründung des sozialistischen Jugoslawiens wurde der Besitz des vormaligen Adels kollektiviert und Schloss Maruševec verstaatlicht. Die Familie Pongratz emigrierte infolgedessen nach Graz. Nach der Unabhängigkeit Kroatiens wurde im Rahmen der Restitutionsgesetze in den 2000er Jahren ein Verfahren zur Rückgabe des Eigentums eingeleitet. Seitdem befindet sich das Anwesen wieder im Besitz des Erben Oskar Pongratz. Literatur Mladen Obad Šćitaroci, Bojana Bojanić Obad Šćitaroci, Boris Dundović: Manors and Gardens in Northern Croatia in the Age of Historicism. In: Centropa. Band 13, Nr. 2, 2013, ISSN 1532-5563, S. 175–186 (Digitalisat als PDF; 3,5 MB). Weblinks Einzelnachweise
Maruševec Castle

Maruševec is a castle located in the municipality of the same name within Varaždin County, Croatia. The castle dates back to 1547. History Throughout the mid 19th century, again the castle was under numerous hands, until it was bought by Arthur Schlippenbach. He enlarged the castle as it stands today and refurbished it with decor of the period in 1877. In 1881, Count Schlippenbach died in Cairo. In 1883 Maruševec and Čalinec Castle were purchased by Oskar de Pongratz. The Pongratz noble family reconstructed the garden upon the plans of the Swedish architect Carl Gustav Swensson, and made some minor alterations to the building in 1901 such as tapestries on the staircases illustrating hunting scenes, the work of Monnaccelli from Rome. The castle was owned by the Pongratz noble family until 1945. That year the Independent State of Croatia was defeated, resulting in the establishment of communist-run Yugoslavia which confiscated most of the former Austro-Hungarian Croatian nobility's property. As part of this, Maruševec was nationalized and the Pongratz's emigrated to Graz, Austria. In the 2000s, the government of Croatia began the process of returning the property to the heir of the Pongratz family, count Oskar Pontgratz. It is now in their ownership. References Literature Obad Šćitaroci, Mladen; Bojanić Obad Šćitaroci, Bojana; Dundović, Boris (2013). "Manors and Gardens in Northern Croatia in the Age of Historicism" (PDF). Centropa. pp. 175–186. ISSN 1532-5563. Archived from the original (PDF) on 2025-05-05. Retrieved 2025-03-19.
Dvorac Maruševec

Dvorac Maruševec se nalazi u općini Maruševec u Varaždinskoj županiji. Opis Prvi se puta spominje 1547. kao vlasništvo obitelji Vragović. Posljednji od obitelji Vragović, Franjo Adam, imenovao je 1716. godine svog nasljednika Krstu pl. Črnkovečkog. Kako je on već iduće godine poginuo kod Zrina u borbi protiv Osmanlija, Maruševec postaje vlasništvo obitelj Pasztory, zatim Katonaj i naposljetku Patačića. Patačići su vlasnici dvorca do 1817. godine kada umire posljednji muški Patačić, nakon čega dvorac često mijenja vlasnike. Godine 1873. dvorac je kupio pruski grof Artur Schlippenbach te ga je dogradio i dao mu današnji izgled. Nakon smrti grofa 1881., dvorac je, zajedno s kurijom Čalincem, kupio dr. Oskar pl. Pongratz 1883. On je preoblikovao perivoj i izveo manje građevinske intervencije na dvorcu. U njihovom je vlasništvu dvorac bio sve do 1945. kada im biva oduzet nacionalizacijom, nakon čega se Pongratzi sele u Austriju. Do kraja 20. stoljeća dvorcem se je koristila Kršćanska adventistička crkva nakon čega je dvorac ponovno vraćen obitelji Pongratz. Zaštita Pod oznakom Z-1091 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambena građevina". Zanimljivosti U ovom su dvorcu snimljeni neki prizori iz hrvatskog filma Glembajevi. Izvori Vanjske poveznice Dvorac Maruševec Arhivirana inačica izvorne stranice od 25. listopada 2016. (Wayback Machine) TZ Varaždinske županije (arhivirana stranica)
Dinarić Fortress

Glavaš – Dinarić Fortress is a fortress located in the continental part of Dalmatia, Croatia. Dinarić is located below the Dinara mountain, northeast the town of Vrlika, near the village of Kijevo. Dinarić was built in the 15th century, when Croatia was threatened by Turkish invasions. It was chain link of nearby forts like fort Prozor and Potravnik. See also Vrlika Prozor Fortress References External links Destinacije Glavaš Dinarić
Glavaš (Dinarić)

Glavaš odnosno Dinarić je ruševina utvrde srednjovjekovnog i ranonovovjekovnog grada u Hrvatskoj. Nalazi se na 44° 0' sjeverne zemljopisne širine i 16° 25' istočne zemljopisne dužine, kod sela Kijeva, sjeveroistočno od Vrlike (onda Vrhrike), podno planine Dinare, odmah povrh istoimenog zaseoka Glavaš. Dostupna je odvojkom s magistralne ceste Vrlika - Knin kod Kijeva. Vjerojatno je da je sagrađena u 15. stoljeću kad je postajalo sve izglednije da će Osmansko Carstvo udariti na Hrvatsko Kraljevstvo. Bila je dijelom malog obrambenog lanca utvrda na jugu Hrvatskog Kraljevstva, a uz Glavaš to su bile utvrda Prozor kod Vrhrike (Vrlike) i utvrda Potravnik kod Potravlja. U razdoblju turskih osvajanja hrvatskih krajeva, Glavaš je došao na udar osmanskih navala na Hrvatsko Kraljevstvo prvih desetljeća 16. stoljeća. Mletački ju zemljovidi bilježe pod imenom Dinarić (usp. s imenom planine Dinare), jer stoji pod Dinarom. Izvori Grad Vrlika Arhivirana inačica izvorne stranice od 18. veljače 2013. (Wayback Machine) Povijest. "Glavaš je srednjovjekovna ruševna utvrda sjeveroistočno od Vrlike. Sagrađena je u 15. st., kad se nazirala opasnost od prodora Turaka. Mletačke karte iz 18.st. bilježe ga pod nazivom Dinarić. Dinarić stoji pod samom Dinarom i do njega se stiže odvojkom s magistralne ceste Vrlika - Knin u Kijevu." Pristupljeno 31. siječnja 2011. Vanjske poveznice Destinacije.com Arhivirana inačica izvorne stranice od 29. travnja 2025. (Wayback Machine) Fotografija tvrđave Turistička zajednica Splitsko-dalmatinske županije Arhivirana inačica izvorne stranice od 9. ožujka 2018. (Wayback Machine) Vrlika - utvrda Glavaš
Свети Спас (Дубровник)

„Свети Спас“ (на хърватски: Crkva sv. Spasa) е римокатолически храм в стария град на Дубровник. Посветена е на светия спасител Исус Христос. Архитектура Църквата е разположена непосредствено до францисканския манастир, веднага след западната порта (наречена Пила) на стария град. Строителството е започнато през 1520 г. по възложение от местния Сенат, като благодарност, че градът е пощаден от земетресението ударило Дубровник по това време. Монументалният надпис вграден над главния вход свидетелства точно за това събитие. Сградата е построена по проект на архитекта Петър Андрийч от Корчула. Завършена е през 1528 година. История Корабът на църквата има готическо кръстосано оребрено засводяване. Страничните прозоречни отвори също са готически с характерните островърхи арки. Въпреки това, главната фасада с ренесансовите елементи на входа и трилистният полукръгъл завършек, както и полукръглата апсида разкриват ясно разпознаваема ренесансова концепция. През 1667 г. отново силно земетресение сполетява Дубровник. Този път разрушенията са значителни. Църквата на светия Спасител обаче устоява непокътната на бедствието. Така запазена в оригиналния си вид до наши дни, сградата е чудесен пример за хармоничния ренесансов дух на града. Бележки
St. Saviour Church, Dubrovnik

St. Saviour Church (Croatian: Crkva sv. Spasa; Italian: Chiesa di San Salvatore) is a small votive church located in Dubrovnik's Old Town. It is dedicated to Jesus Christ. History and architecture Following an earthquake on 17 May 1520, which killed about 20 people and damaged many buildings in the city, the local Senate which governed Dubrovnik Republic commissioned a new church as a sign of gratitude for sparing the city from even bigger destruction. The monumental inscription above the main entrance on the front facade testifies to this. Designed by the architect Petar Andrijić from Korčula, construction started in 1520 and the church was completed in 1528. The church has one nave with a Gothic-cross-ribbed vault. The lateral windows are also Gothic with the typical pointed arches. Nevertheless, the main facade with the Renaissance elements on the portal and the three-leaf semicircular top as well as the semicircular apse reveal a recognizable Renaissance style. In 1667 Dubrovnik was hit again by a disastrous earthquake which killed some 5,000 citizens and destroyed much of the city. However, St. Saviour Church withstood the disaster so it can be seen today in its original form, as a fine example of the town's Renaissance architecture. References
Iglesia de San Salvador (Dubrovnik)

La Iglesia de San Salvador (en croata: Crkva sv. Spasa) es una pequeña iglesia votiva que pertenece a la Iglesia católica y está ubicada en la ciudad antigua de Dubrovnik, Croacia. Está dedicada a Jesucristo. Forma parte del conjunto monumental que conforma la ciudad antigua de Dubrovnik, que fue declarado Patrimonio de la Humanidad en 1979.​ Historia La iglesia fue construida por orden del Senado local en gratitud a que la ciudad no fue destruida en el terremoto que asoló Dubrovnik en esa época. La inscripción monumental sobre la entrada principal en la fecha testifica este hecho. La construcción se inició en 1520 y estuvo a cargo del arquitecto Petar Andrijich de Korchula. El edificio fue completado en 1528.​ Arquitectura La iglesia cuenta con una nave con una bóveda de crucería gótica. Las ventanas laterales también son góticas, con los arcos apuntados típicos. No obstante, la fachada principal posee elementos del Renacimiento en el portal; mientras que el techo y el ábside semicircular revelan un estilo renacentista. En 1667, Dubrovnik sufrió un fuerte sismo.​ En esta ocasión, se produjo un colapso considerable en toda la ciudad. Felizmente, la iglesia de San Salvador soportó el desastre, por lo que hoy en día se puede ver en su forma original como un ejemplo de la arquitectura renacentista de la ciudad. Referencias Bibliografía Travirka, Antun (2001). Šokota, Ž., ed. Dubrovnik. Historia, cultura y patrimonio histórico. Traductor: Karlo Budor (reimpresión 2005 edición). Gorenjski, Kranj, Eslovenia: Forum Zadar. ISBN 953-179-414-6. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Salvador.
Église Saint-Sauveur de Dubrovnik

L'église Saint-Sauveur de Dubrovnik (en croate : Crkva sv. Spasa) est une petite église votive située à Dubrovnik, dans la Vieille Ville. Elle est dédiée à Jésus-Christ. Histoire et Architecture À la suite du tremblement de terre du 17 mai 1520, qui a tué environ 20 personnes et endommagé de nombreux bâtiments dans la ville, le Sénat qui présidait la république de Raguse a commandé une nouvelle église. La monumentale inscription au-dessus de l'entrée principale sur la façade en atteste. Conçue par l'architecte Petar Andrijić de Korčula, la construction a commencé en 1520 et l'église a été achevée en 1528. L'église a une seule nef. La façade principale est de style Renaissance. En 1667 Dubrovnik a été frappée de nouveau par un terrible tremblement de terre qui a tué 5 000 citoyens et détruit une grande partie de la ville. Cependant, l'église du Saint-Sauveur a résisté à la catastrophe, de sorte qu'elle peut être vue aujourd'hui dans sa forme originale, comme un bel exemple d'architecture Renaissance de la ville. Références Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Croatie Portail de la Renaissance
Crkva sv. Spasa u Dubrovniku

Crkva sv. Spasa je crkva u starom dijelu Dubrovnika. Sagrađena je oko 1520. godine kao zavjetna crkva. Kada je potres 17. svibnja 1520. godine pogodio Dubrovnik, poginulo je oko 20 ljudi, a šteta na građevinama bila je velika. Građani Dubrovnika mislili su da će brdo Srđ pasti na grad. U znak zahvalnosti što se to nije dogodilo, Dubrovački senat odlučio je sagraditi ovu crkvu u blizini franjevačkog samostana i velike Onofrijeve česme. Nova crkva posvećena je blagdanu Spasova (Uzašašća), pa se na taj blagdan održavala i procesija. Radovi na izgradnji povjereni su korčulanskom majstoru Petru Andrijiću, koji je podigao crkvu u renesansnom stilu. Sv. Spas se smatra prvom stilski cjelovitom renesansnom građevinom u Dubrovniku, jer je dotad uglavnom prevladavao gotički stil u arhitekturi Dubrovnika. Crkva ima tzv. trolisno pročelje, odnosno zabat u obliku trolista, svojstven istočnojadransim renesansnim crkvama. Kada je novi, puno jači potres 6. travnja 1667. pogodio grad, crkva sv. Spasa gotovo da nije pretrpjela nikakvu štetu. Danas se u njoj održavaju koncerti klasične glazbe i likovne izložbe. Literatura Radovan Ivančević: "Trolisna pročelja renesansnih crkava u Hrvatskoj", Peristil br. 35/36, 1992. – 1993. (ISSN 0553-6707) Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik, 1987. Vanjske poveznice Božo Cvjetković: Crkva Sv. Spasa u Dubrovniku Dubrovnik, Crkva sv. Spasa Arhivirana inačica izvorne stranice od 11. lipnja 2020. (Wayback Machine), Ministarstvo kulture RH
Chiesa di San Salvatore (Ragusa, Croazia)

La chiesa di San Salvatore (in croato: crkva sv. Spasa) è una piccola chiesa votiva dedicata a Gesù Cristo. Si trova a Placa, detta Stradun, la strada principale situata nel centro storico di Ragusa, in Croazia. Storia La costruzione dell'edificio iniziò nel 1520 e la chiesa fu completata nel 1528. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa del Salvatore
Kościół Zbawiciela w Dubrowniku

Kościół Zbawiciela w Dubrowniku (chorw. Crkva sv. Spasa u Dubrovniku) – katolicki kościół parafialny zlokalizowany w Dubrowniku, w Chorwacji przy zachodnim krańcu ulicy Stradun, w pobliżu Bramy od Pila (chor. Vrata od Pila) i klasztoru franciszkanów. Historia Obiekt wzniesiono decyzją senatu dubrownickiego (1520), jako dziękczynienie Chrystusowi za ratunek dla mieszkańców miasta podczas ówczesnego trzęsienia ziemi. Upamiętnia to monumentalny napis umieszczony na fasadzie. Budowniczym świątyni był Petar Andrijić z Korčuli. Budowę ukończono w 1528. Kościół nie odniósł zniszczeń podczas silnego trzęsienia ziemi w 1667, kiedy to prawie całe miasto legło w gruzach. Dzięki temu zachował oryginalny wygląd do dziś. Architektura Jednonawowy obiekt jest znakomitym przykładem harmonijnego renesansu dubrownickiego. Pokrywa go gotyckie sklepienie krzyżowo-żebrowe. Okna są zwieńczone gotyckimi ostrołukami. Najbogatsza jest główna fasada w stylu renesansowym z portalem i trójlistnym zwieńczeniem. Przypisy
Церковь Святого Спаса (Дубровник)

Церковь Святого Спаса (хорв. Crkva sv. Spasa) — католический храм в Дубровнике, Хорватия. Расположен в западной части старого города Дубровника у ворот Пиле и крепостной стены. После землетрясения 17 мая 1520 года Совет Дубровницкой республики принял решение построить церковь в знак благодарности за относительно небольшой ущерб от землетрясения и малое количество жертв. Об этом сообщает монументальная надпись над главным входом на переднем фасаде. Церковь с элементами ренессанса и готики по проекту архитектора Петара Андриича (Petar Andrijić) из Корчулы строилась с 1520 по 1528 год. В 1667 году в Дубровнике вновь произошло землетрясение, которое, в отличие от землетрясения 1520 года, носило катастрофический характер — погибло множество жителей и было разрушено 68 % городской застройки. Церковь св. Спасителя, однако уцелела и осталась почти нетронутой. Небольшая по площади церковь имеет один неф, перекрытый типичным для готики сводом. Боковые окна также готические с типичными стрельчатыми арками. Тем не менее, главный фасад ренессансный, характерен для далматинской архитектуры эпохи Возрождения. В настоящее время в церкви в летние месяцы проходят концерты классической музыки и художественные выставки. Примечания Литература Antun Travirka; Dubrovnik — history, culture, art heritage, 1998. Ссылки Božo Cvjetković. Crkva Sv. Spasa u Dubrovniku
Cerkev sv. Spasa, Dubrovnik

Cerkev sv. Spasa stoji na trgu Poljana Spasoja Miličevića, med Vrati s Pil in Frančiškanskim samostanom. Malo Cerkev sv. Spasa (cerkev sv. Odrešenja) so postavili leta 1520 po nareku Dubrovniškeda senata v znak hvaležnosti Odrešeniku, ker je mestu prizanesel v potresu, ki je pred tem prizadel Dubrovnik. Cerkev je sezidal korčulanski mojster Petar Andrijić, dokončana pa je bila 1528. Ker je cerkev ostala v katastrofalnem potresu nepoškodovana, je ohranjena v prvotni obliki in predstavlja izjemen primer dubrovniške renesančne zgradbe. Cerkev je sicer grajena v stilu lombardske renesanse, je enoladijska, še vedno križno rebrasto obokana, pa tudi stranska okna s šilastimi loki imajo karakteristike gotskega stila. Vendar pa pročelje s poudarjenimi elementi in polkrožnimi zaključki v obliki trolista, sami proporci cerkve in polkrožna apsida, kažejo na jasno prepoznavno renesančno koncepcijo.