NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Catedral de Rijeka

A Catedral de Rijeka ou Catedral de São Vito (em croata: Katedrala Svetog Vida) é uma catedral católica romana em Rijeka, Croácia. A Igreja de São Vito era na Idade Média uma pequena igreja românica dedicada ao santo padroeiro e protetor de Rijeka. Com a chegada dos jesuítas a Rijeka a Catedral como a vemos hoje foi fundada em 1638. Quando a cidade de Rijeka, se tornou o centro da diocese, e depois em 1969 no centro do arcebispado a Igreja Jesuíta passou a Catedral de Rijeka. É uma rotunda, o que é incomum nesta parte da Europa, com elementos do barroco e gótico. A catedral aparece no verso da nota de 100 kuna croata, emitido em 1993 e 2002.
Собор Святого Вита (Риека)

Собор Святого Вита — католический собор в городе Риека, Хорватия. Кафедральный собор архиепархии Риеки, памятник архитектуры. Освящён во имя святого Вита. Собор расположен в северной части старого города Риеки. Строительство современного здания церкви началось в 1638 году и продолжалось почти 100 лет. Образцом для создания храма послужил знаменитый венецианский собор Санта-Мария-делла-Салюте . Возводили храм иезуиты (архитектор Джакомо Бриано). До этого на данном месте располагалась небольшая романская церковь, также посвящённая Святому Виту, одному из покровителей Риеки. После строительства новой церкви из старой в неё были перенесены один из алтарей и каменное распятие (и то и другое создано в XIII веке). Старинное каменное распятие почитается верующими как чудотворное. Вплоть до 20-х годов XX века была церковью ордена иезуитов. После того, как Риека стала центром епархии, а с 1969 года и архиепархии, церковь Святого Вита приобрела статус кафедрального собора. Церковь построена в форме ротонды, что исключительно необычно для хорватской архитектуры. В интерьере присутствуют черты барокко и ренессанса. Собор Святого Вита изображён на оборотной стороне купюры в 100 хорватских кун. Ссылки Хорватия. Изд. «Вокруг Света», 2006. ISBN 5-98652-047-5. Стр. 135 О соборе на официальном сайте Риеки
Katedralen i Rijeka

Sankt Vitus katedral (kroatiska: Katedrala svetog Vida, italienska: Cattedrale di San Vito) är en romersk-katolsk kyrka i Rijeka i Kroatien. Den kulturminnesskyddade kyrkan uppfördes 1638–1744 och var ursprungligen en jesuitisk rotunda. Efter det att Rijeka blev biskopssäte och senare ärkebiskopssäte blev kyrkan upphöjd till katedral för ärkestiftet. Katedralen är uppförd i barockstil och är tillägnad stadens skyddshelgon sankt Vitus. Historik På 1600-talet anlände jesuitorden till Rijeka. Den romersk-katolska orden beslöt att uppföra en kyrka på platsen för en äldre romansk kyrka tillägnad helgonet sankt Vitus. Den nya kyrkan kunde uppföras i Gamla stan med bidrag från grevinnan Ursula von Thanhausen. Kyrkobyggnaden uppfördes enligt ritningar av arkitekten Giacomo Briani som även hade ritat jesuitkyrkan Chiesa di Santa Maria della Maggiore i Trieste. Grundstenen lades den 15 juni 1638 men det skulle med kortare avbrott dröja till år 1744 innan den formellt invigdes. Arkitektur och interiör Kyrkobyggnaden är en rotunda vilket är en ovanlig arkitekturform i Kroatien. Den är byggd i barockstil och har en central planlösning där en kupol vilar på sex monumentala marmorpelare. År 1727 tillkom ett lågt klocktorn bredvid kyrkan. Kyrkans altare tillkom åren 1696–1740 och är ett verk av de vid samtiden välrenommerade hantverkarna Leonardo Pacassi, Pasquale Lazzarini och Antonio Michelazzi. Predikstolen från år 1731 i mogen barockstil är ett verk av Michelazzi medan huvudaltaret med det rekonstruerade 1200-talskrucifixet tillskrivs Lazzarini. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Katedralen i Rijeka.
Собор Святого Віта (Рієка)

Собор святого Віта (Собор Св. Віда) (хорв. Katedrala sv. Vida) — католицький собор у місті Рієці, Хорватія. Кафедральний храм Рієцької архієпархії, цінна історико-архітектурна пам'ятка бароко, з рисами Відродження 1-ї половини XVI — 1-ї половини XVII століття. Освячений в ім'я святого Віта. Собор розташований у північній частині міста Рієки. Церква побудована у формі ротонди, що є доволі незвичним для хорватської архітектури. Зовні храм містить бароковий декор, в інтер'єрі присутні риси бароко та ренесансу. Усередині храму домінують могутні колони, що підтримують склепіння капели, у якій розміщені мармурові вівтарі. Їх виготовили знані італійські майстри Леонардо Пакассі (Pacassi), Паскуале Лаззаріні (Lazzarini) та Антоніо Мікелацці (Michelazzi) у період між 1696 і 1740 роками. Історія Первинно на місці рієцького собору святого Віта розташовувалася невелика романська церква, також присвячена святому Віту, одному з покровителів Рієки. Після будівництва нової церкви зі старого храму до неї були перенесені один з вівтарів і кам'яне розп'яття (обидва були створені в XIII столітті). Нині старовинне кам'яне розп'яття з Рієцького собору вшановується віруючими як чудотворне. Ця традиція має легендарне підґрунтя — ніби в 1296 році такий собі Петар Лончарич (Petar Lončarić) у пориві гніву жбурнув камінь у старе розп'яття, а з нього полилась рідина, схожа на кров, яку було зібрано у спеціальний флакон. Будівництво теперішньої культової споруди почалося в 1638 році і тривало майже 100 років. Зокрема, будівництво купола й ораторію для ченців на першому поверсі за проектом архітектора Бернардина Мартінуцці (Martinuzzi) було завершено в 1727 році. Взірцем для створення храму послужив знаменитий венеціанський собор Санта-Марія делла Салюте. Зводили храм єзуїти. Зовнішній вигляд церкви не зазнав істотних змін від XVIII століття, хоча було здійснено декілька оновлень. Так, у 1727 році була добудована низька дзвіниця, перший поверх якої сполучався з колегією. Аж до 20-х років XX століття рієцька церква святого Віта була храмом Ордена єзуїтів. Після того, як Рієка стала центром єпархії, а з 1969 року — також архієпархії, церква святого Віта набула статусу кафедрального собору. Папа Римський Іван-Павло II 8 червня 2003 року перед собором освятив каноніків, клір і присутніх вірників. Рієцький собор святого Віта зображений на реверсі купюри в 100 хорватських кун. Джерела, посилання та література Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Собор Святого Віта (Рієка) Собор святого Віта на офіційному сайті Рієки (хор.) Хорватия. Изд. «Вокруг Света», 2006. ISBN 5-98652-047-5. — С. 135 (рос.) Radmila Matejčić: Crkva svetog Vida, Rijeka, 1994. (ISBN 953-6066-02-5) (хор.) Radmila Matejčić: Kako čitati grad: Rijeka jučer, danas, Rijeka, 2007. (ISBN 978-953-219-348-0) (хор.) Radmila Matejčić: "Barok u Istri i Hrvatskom primorju", u: Barok u Hrvatskoj, Zagreb, 1982 (хор.)
Hvar Cathedral

The Cathedral of St. Stephen in Hvar (Croatian: Katedrala Svetog Stjepana) is a Roman Catholic cathedral in the city of Hvar, on the island of Hvar in Split-Dalmatia County, Croatia. Location The most impressive building in Hvar is definitely the Cathedral of St. Stephen, standing on the eastern side of the city square, at the far end of the Pjaca, where two parts of the city meet. It was built on the site of an early 6th-century Christian church and a later Benedictine convent of St Mary. Architecture The shrine of today's cathedral is the remains of a Gothic church from the 14th century. Its 15th-century pulpit, the stone polyptychs of St. Luke and The Flagellation of Christ, as well as the late Gothic crucifix, have all been preserved. St. Stephen's is a rather unremarkable triple-aisled church with a nice 17th-century bell tower, and is a harmonious synthesis of the Renaissance, manneristic and early Baroque styles so typical of the Dalmatian architecture of the 15th and 16th centuries. Gallery See also Hvar (town) References
Catedral de San Esteban (Hvar)

La Catedral de San Esteban​ o simplemente Catedral de Hvar​ (en croata: Katedrala Svetog Stjepana)​ es una catedral católica en la ciudad de Hvar, en la isla de Hvar, en el condado de Dalmacia, Croacia.​ El edificio más impresionante de Hvar es sin duda la catedral de San Esteban, de pie en el lado oriental de la plaza del pueblo, en el extremo más alejado de la Pjaca, en el que dos partes de la ciudad se encuentran. Fue construida en el sitio de una iglesia paleocristiana del siglo VI y un posterior convento benedictino dedicada a Santa María. Es la catedral de la diócesis de Hvar. La capilla de la catedral de hoy son los restos de una iglesia gótica del siglo XIV. Su púlpito del siglo XV, los polípticos de piedra de San Lucas y La flagelación de Cristo, así como el crucifijo gótico, todos se han conservado. San Esteban es una iglesia de tres naves más bien sencilla, con un bonito campanario del siglo XVII y es una síntesis armoniosa de estilos renacentistas, barrocos manieristas tan típicos de la arquitectura dálmata de los siglos XV y XVI. Véase también Iglesia católica Catedral de San Esteban Referencias
Katedra św. Szczepana w Hvarze

Katedra św. Szczepana w Hvarze (chor. Katedrala sv. Stjepana) – katedra pod wezwaniem św. Szczepana, diakona i męczennika, patrona diecezji Hvar i miasta Hvar, znajdująca się na centralnym placu w mieście Hvar, Trgu sv. Stjepana (Rynek). Przez stulecia, przebudowana i odbudowana była pierwotnie kościołem opactwa benedyktyńskiego Marije od Lesne. Niektórzy utrzymują, że katedrą stała się w XIII wieku, gdy biskup swoją siedzibę przeniósł ze Starego Grada (w której obecnie mieści się kościół św. Szczepana) do Hvaru. jeszcze podczas budowy, budynek został poważnie uszkodzony podczas inwazji tureckiej w 1571. Jednym z długoletnich biskupów, który zadbał o środki finansowe i materiały do odbudowy katedry był Hanibal Lucić. Poświęcił ją w 1703 roku biskup Rajmund Asperti. W kaplicy św. Krzyża w południowej nawie katedry w Hvar jest przechowywany w specjalnym pudełku, mały krucyfiks gotycki, który według legendy, 6 lutego, w święto św. Doroty w 1510, w wyniku powstania ludowego z Matii Ivanicia, spłynął krwią, i tak wezwał mieszkańców miasta do pokuty i pojednania. W katedrze są również umieszczone kości św. Prospera, które na wyspę Hvar z Rzymu przywiózł biskup Ivan Andreis w XVII wieku. Bibliografia Hvarska baština. mhb.mdc.hr. [zarchiwizowane z tego adresu (2016-03-04)]. – informacje o katedrze (chorw.)
Собор Святого Стефана (Хвар)

Собор Святого Стефана — католический собор в городе Хвар, Хорватия. Кафедральный собор епархии Хвара, памятник архитектуры в стиле далматинского ренессанса. Освящён во имя святого Стефана, папы римского. Собор расположен в восточной части Пьяццы, центральной исторической площади города, и органично вписан в её архитектурный ансамбль. Первая христианская церковь на этом месте была возведена в VI веке. В XIV веке она была перестроена в готическую церковь, принадлежавшую бенедиктинскому монастырю Девы Марии. Возведение современного собора шло в несколько этапов в XVI—XVII веках. Колокольня начата в 1520 году и завершена к середине XVI века. Её авторами стали хорватские мастера Марко и Никола Карлич с острова Корчула. Интерьер собора относится к XVIII веку и в нём заметны черты раннего барокко. Алтари собора (центральный и алтари капелл), а также картины выполнены венецианскими мастерами. К собору примыкает дворец епископа. В настоящее время в нём функционирует музей, в экспозиции которого средневековая церковная утварь и предметы ювелирного искусства. Ссылки О соборе на официальном сайте Хвара (англ.)
Katedralen i Hvar

Sankt Stefans katedral är en kulturminnesskyddad romersk-katolsk katedral i staden Hvar, på ön med samma namn, i Kroatien. Den uppfördes på 1500–1700-talet och är tillägnad staden Hvars skyddshelgon Stefan I. Katedralen är säte för biskopen av Hvar-Brač-Vis-stift. Arkitektur och historik Sankt Stefans katedral är belägen vid Sankt Stefan-torgets östra sida och uppfördes på grunderna av vad som på 500-talet var en tidig kristen kyrka och senare Sankta Maria av Lesnas benediktinkloster. Katedralen är en rektangulär basilika med tre skepp och en absid. Den har en klöverbladsformad fronton som symboliserar treenigheten. Klocktornet vid katedralens norra sida uppfördes av lokala mästare åren 1549–1550. Då den sedan tillkomsten renoverats och förändrats flera gånger bär den idag stildrag från och är en syntes av olika arkitekturstilar, däribland gotiken, renässansen, manierismen och barocken. I katedralen finns flera konstverk, bland annat en tavla med Jungfrun och helgon målad av Palma il Giovane (1544–1628), en pietà av Juan Boschetus och en andra målning av Jungfrun med helgon av Domenico Umberti. Biskopsmuseet I det till vänster om katedralens huvudentré och klocktorn intilliggande Biskopspalatset finns Biskopsmuseet (Biskupski muzej) och Sankt Stefans-katedralens skattkammare. I samlingarna finns kyrkliga attribut från gotiken, rennässansen och barocken. I museet presenteras bland annat en rik samling kyrkliga dräkter och klädesplagg liksom relikskrin, kärl, bägare och skålar. Till de föremål som anses speciellt värdefulla i samlingarna räknas bland annat biskop Tomasinis mässhake och bägare från 1400-talet och en byst från 1600-talet föreställande stadens skyddshelgon Stefan I. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Katedralen i Hvar.
Собор Святого Стефана (Хвар)

Собор Святого Стефана — римо-католицький собор в місті Хвар, Хорватія, Катедральний собор дієцезії Хвара, пам'ятка архітектури в стилі далматинського ренесансу. Освячений в ім'я святого Стефана, папи римського. Собор розташований в східній частині П'яцца, центральної історичної площі міста, і органічно вписаний в її архітектурний ансамбль. Перша християнська церква на цьому місці була зведена в VI столітті. В XIV столітті вона була перебудована в готичну церкву, що належала бенедиктинському монастирю Діви Марії. Зведення сучасного собору йшло в кілька етапів у XVI–XVII століттях. Дзвіниця розпочато в 1520 році і завершена до середини XVI століття. Її авторами стали хорватські майстра Марко і Нікола Карлич з острова Корчула. Інтер'єр собору відноситься до XVIII століття і в ньому помітні риси раннього бароко. Вівтарі собору (центральний і вівтарі капел), а також картини виконані венеціанськими майстрами. До собору примикає палац єпископа. В наш час[коли?] в ньому функціонує музей, в експозиції якого середньовічна церковне начиння і предмети ювелірного мистецтва. Посилання Про собор на офіційному сайті Хвара(англ.)
San Giorgio (Arbe)

San Giorgio (in croato Sveti Juraj), chiamato anche isolotto Tonnara (in croato Tunera) o scoglio dei Tonni per la pesca che vi si fa, è un isolotto disabitato della Croazia, che fa parte dell'arcipelago delle isole Quarnerine ed è situato lungo la costa meridionale dell'isola di Arbe. Amministrativamente appartiene alla città di Arbe, nella regione litoraneo-montana. Geografia San Giorgio dista 235 m da Arbe ed è situato all'ingresso di baia Padova I (uvala Padova I) e del porto della città di Arbe (luka Rab) a cui offre una protezione naturale. Oltre alla posizione, dalla sua costa settentrionale parte un lungo frangiflutti che separa le precedenti insenature da baia Padova II (uvala Padova II) e Padova III (uvala Padova III). 840 m a sudest si trova punta Dolin di Tramontana (rt. Donji) sull'isola di Dolin. San Giorgio è un'isola leggermente allungata, orientata in direzione nordovest-sudest. Misura 190 m di lunghezza e 75 m di larghezza massima. Possiede una superficie di 0,0098 km² e ha uno sviluppo costiero pari a 0,482 km. Nella parte centrale, raggiunge la sua elevazione massima di 12 m s.l.m. All'estremità settentrionale si trova un faro. Note Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani in Dalmazia Isole della Croazia Collegamenti esterni Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 31 agosto 2016.
Homeland Bridge

Homeland Bridge (Croatian: Domovinski most) is an 840-meter-long (2,756 ft) bridge over the Sava River located in southeastern Zagreb, Croatia. Its administrative location is the city district Peščenica - Žitnjak. The bridge carries four lanes connecting the Radnička street between the Petruševec neighborhood in the north and the Kosnica interchange with the Zagreb bypass in the south. The bridge was built in the mid-2000s and opened in the spring of 2007 after numerous delays. It was formally opened by the Zagreb mayor Milan Bandić and the Minister of construction Marina Matulović-Dropulić. The bridge is a part of a transportation project to improve and widen the connections of the satellite city Velika Gorica to Zagreb. Nevertheless, currently it alone does not achieve this goal, because the access road (Radnička street) towards it has remained narrow, pending reconstruction, and the road afterwards leads only towards the beltway, it does not continue towards Velika Gorica, to the dismay of local residents. The road is supposed to connect Kosnica and Velika Gorica and continue southwards along the route of the D31 state road. The bridge has space reserved on the median for two light railroad tracks (intended for the proposed line to Zagreb Airport). It also carries the main sewer collector transporting sewage from southern boroughs to the treatment plant at Žitnjak. References External links Homeland Bridge at Structurae
Puente de la Patria

El Puente de la Patria (en croata: Domovinski most ) es un puente de 840 metros (2.756 pies) de largo sobre el río Sava que se encuentra en el sudeste de Zagreb, Croacia.​ Administrativamente está incluido el distrito de la ciudad de Pescenica - Zitnjak. El puente lleva cuatro carriles que conectan la calle Radnička entre el barrio Petruševec en el norte y el intercambio Kosnica con el paso Zagreb en el sur. El puente fue construido a mediados de la década de 2000 y abrió sus puertas en la primavera de 2007, después de numerosos retrasos. Véase también Puente Puentes más largos del mundo Puentes más altos del mundo Referencias
Domovinski most

Domovinski most je most preko rijeke Save u gradu Zagrebu. Godine 2007. otvoren je za promet. Gradnja je trajala 5 godina. Iz jugoistočnog smjera se veže na Radničku cestu. Preko njega se ostvaruje veza unutargradske prometne mreže s poluprstenastom zaobilaznom autocestom. Premošćuje rijeku Savu i uz nju ležeće poplavno područje. U oba smjera ima po dvije prometne trake s nogostupima i biciklističkim stazama, te prostor rezerviran za u budućnosti predviđenu prigradsku željeznicu. Osim toga, sadrži i dvije vodovodne cijevi. Jedna odvodi otpadne vode iz grada prema postrojenju za pročišćavanje, a druga opskrbljuje prigradske dijelove vodom iz crpilišta sa zapadne obale. Trenutno se ostvaruje projekt rekonstrukcije Radničke ceste. Nakon njegovog završetka most bi trebao postati jugoistočna vrata Zagreba, te ubrzati razvoj tog dijela grada. Konstrukcija Dimenzije: 860 m x 34 m. Most je izveden od uzduž i poprijeko prednapregnutog betona. Središnji dio je ovješen o dva para pilona visine 16,5 m. Pojedini rasponi imaju dužine od 48 m + 6 x 60 m + 72 m + 120 m + 72 m + 2x60 m + 48 m. Zanimljivosti Otvaranje mosta je tek u sedmom pokušaju bilo uspješno. Navodno je loša koordinacija izvedbe prouzročila visinske razlike između mosta i prilaznih cesta čak do 1m. Most je opremljen efektnom rasvjetom, koja prema prigodi može prilagoditi boje. Poveznice Zagrebački savski mostovi Vanjske poveznice Domovinski most preko Save, Zagreb, Hrvatska[neaktivna poveznica] (engl.)
Fosterlandsbron

Fosterlandsbron (kroatiska: Domovinski most) är en bro i Zagreb i Kroatien. Bron går över Sava i stadsdelen Peščenica-Žitnjak och förbinder Zagrebs centrala delar med Franjo Tuđmans flygplats och Velika Gorica. Bron är med en längd av 840 meter huvudstadens längsta bro. Historik och trafik Fosterlandsbron invigdes efter flera förseningar den 5 maj 2007. Kostnaden för uppförandet av bron uppgick till 40 miljoner euro. Bron har fyra körfält, två i vardera riktning, två tågspår för spårvagnstrafik, gång- och cykelbanor. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Fosterlandsbron.﻿ Referenser Fotnoter
Міст Батьківщини

Вітчизняний міст, або Міст Батьківщини (хорв. Domovinski most) — міст через річку Сава в Загребі, найбільший міст у Хорватії. З'єднує південно-східну частину Загреба зі столичним аеропортом. Відкритий 2007 року, він є частиною транспортного проєкту для поліпшення та розширення сполучення Загреба зі своїм містом-супутником Велика Гориця. Опис Міст проходить над Савою та прилеглою до неї заплавою, на відрізку річки між загребською місцевістю Петрушевац і Косницею. Він веде з південного сходу до Радницького шляху. Через нього здійснюється внутрішньоміське транспортне сполучення з напівкільцевою окружною автотрасою. Після завершення реконструкції Радницького шляху міст мав би стати південно-східними воротами міста та пришвидшити розвиток цієї частини Загреба. Міст має по дві смуги руху в обидва кінці, пішохідні та велосипедні доріжки, а посередині – простір, відведений для рейкових транспортних засобів, можливо, для майбутньої приміської залізниці. Крім транспортної, він виконує ще й водопостачальну і водовідвідну функцію: по ньому пролягають дві труби, одна з яких відводить стічні води з міських районів, що на південь від Сави, до головної очисної споруди [Архівовано 16 березня 2010 у Wayback Machine.] на Житняку, а друга постачає передмістю воду з насосної станції на західному березі. Міст виготовлено з попередньо напруженого бетону. Центральна частина підвішена до двох пар пілонів заввишки 16,5 м. Довжина окремо взятих прогонів має послідовно такий вигляд: 48 м + 6 х 60 м + 72 м + 120 м + 72 м + 2 х 60 м + 48 м. Міст оснащено ефектним освітленням, яке принагідно можна зробити різнокольоровим. Історія Його будівництво розпочалося 2002 року і тривало 5 років, а вартість становить близько 300 млн. кун, або 40 млн євро. Грубі будівельні роботи на мосту, який будували загребські фірми «Industrogradnja» та «Viadukt» із субпідрядниками, були завершені у березні 2006 року. Відкрити міст удалося лише з сьомої спроби через недоліки проєктування та недогляди у дозволах на експлуатацію. За даними хорватських ЗМІ, погана координація робіт спричинила різницю у висоті між мостом та під'їзними шляхами до 1 м. 5 травня 2007 року його урочисто відкрили мер Загреба Мілан Бандич і тодішня міністр охорони довкілля, просторового планування та будівництва Марина Матулович-Дропулич. Мер Бандич подякував громадянам за терпіння та гроші, які вони виділили на будівництво мосту, кажучи, що ключовим для його побудови був 2001 рік, коли на основі його пропозиції було ухвалено стратегічне рішення про спорудження в Загребі не просто акведука, а ще одного мосту. В урочистостях також узяли участь мер Великої Гориці Тоніно Піцула, голова Загребської міської скупщини Татьяна Холєвац, співробітники мерії та інші. Міст благословив парафіяльний священник із Якушевця (одного з мікрорайонів Нового Загреба-Схід) Йосип Кіжеман. Перед відкриттям мосту було відкрито рух по розв'язці Косниця, через яку міст Батьківщини сполучається з автострадою А-3. Див. також Загребські мости через Саву Примітки Посилання Міст Батьківщини в базі Structurae Література Crnobrnja, Neven (2005): "Zagrebački savski mostovi", Građevinar, 57 (12), str. 977-985.
Nationaal Park Brijuni

Nationaal park Brijuni (Kroatisch: Nacionalni park Brijuni) is een nationaal park in Kroatië. Het park werd opgericht in 1983 en is 33,9 vierkante kilometer groot. Het park omvat de eilandengroep rond het eiland Brioni. De veertien eilandjes liggen in het noorden van de Adriatische Zee voor de kust van Istrië. Het grootste eiland, Veliki Brijun (5,6 km2) ligt op 2 kilometer van de kust. De andere eilanden zijn Mali Brijun, San Marco, Gaz, Okrugljak, Supin, Supinič, Galija, Grunj, Krasnica (Vanga), Madona, Vrsar, Jerolim en Kozada. Externe links Officiële website nationaal park Beschrijving nationaal park