NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Revera

Revera (in croato Veli Školj), detto anche scoglio dei Conigli, è un isolotto disabitato della Croazia, situato lungo la costa occidentale dell'Istria, a nord del canale di Leme. Amministrativamente appartiene al comune di Fontane, nella regione istriana. Geografia Revera si trova poco a nordovest di punta Fontane (Grgetov rt) e a ovest di porto Fontane. Nel punto più ravvicinato, dista 220 m dalla terraferma (punta Fontane). Revera è un isolotto ovoidale, più stretto a ovest, che misura 315 m di lunghezza e 245 m di larghezza massima. Ha una superficie di 0,0596 km² e uno sviluppo costiero di 0,909 km. Al centro, raggiunge un'elevazione massima di 20,4 m s.l.m. Isole adiacenti Scoglio Reverol (hrid Reverol), piccolo scoglio situato 430 m a sudovest di Revera, che ha una superficie di 1300 m². (45°10′28.8″N 13°34′42.3″E45°10′28.8″N, 13°34′42.3″E) Scoglio Riso (Školjić), isolotto situato 600 m a sudest di Revera. Tondo Piccolo (Tovarjež), scoglio situato 860 m circa a sud-sudovest di Revera. Note Bibliografia Dario Alberi, Istria: storia, arte, cultura, 1997, Trebaseleghe (PD), LINT Editoriale, ISBN 978-88-8190-015-2. (HR) Državni program [Programma Nazionale] (a cura di), Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića [Analisi, posizione e schema di isolotti e piccole isole, periodicamente abitati e disabitati] (PDF), su razvoj.gov.hr, 2012, p. 1. URL consultato il 15 febbraio 2017. (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani dell'Istria Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Revera
Veli Školj (otok, Funtana)

Veliki Školj je majhen nenaseljen otok v Jadranskem morju in je del otočja Vrsar. Pripada Hrvaški. Najbližje naselje je Funtana. Nahaja se nekoliko zahodno od rta Grget. V skladu z zakonom o otokih ter glede na demografske razmere in gospodarski razvoj je Veliki Školj razvrščen v kategorijo majhnih občasno naseljenih in nenaseljenih otokov in otočkov, za katere se sprejemajo programi trajnostnega razvoja otokov. Glej tudi Seznam hrvaških otokov
Čazmatrans

Čazmatrans odnosno Čazmatrans - Nova d.o.o. hrvatska je tvrtka čija je osnovna dijelatnost prijevoz putnika. Sjedište tvrtke je u gradu Čazmi. Tvrtka je osnovana 1949. godine i trenutno je dioničko društvo koje je u većinskom vlasništvu trentunih i bivših djelatnika tvrtke. Uz prijevoz putnika Čazmatrans - Nova d.o.o. bavi se održavanjem vozila te iznamljivanjem (charter) voznog parka. Izvori Vanjske poveznice Čazmatrans grupa Hrvatska tehnička enciklopedija
Školjić (Funtana)

Školjić je nenaseljeni otočić uz zapadnu obalu Istre, dio Vrsarskog otočja. Nalazi se 50 metara od obale i gradića Funtane. Površina otoka je 87072, duljina obalne crte 369 m, a visina 6 metara. Prema Zakonu o otocima, a glede demografskog stanja i gospodarske razvijenosti, Školjić je svrstan u "male, povremeno nastanjene i nenastanjene otoke i otočiće" za koje se donosi programe održivog razvitka otoka. U Državnom programu zaštite i korištenja malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i okolnog mora Ministarstva regionalnoga razvoja i fondova Europske unije, svrstan je pod hridi. Ppripada općini Funtana. Turizam Na otoku je arheološko nalazište iz brončanog doba. Otočić je bio zapušten do 2019. kada je preuređen i prigodno nazvan Histri Island, u sklopu novootvorenog kamperskog odmarališta. Od preuređenja nudi različite zabavne programe kao tematsko igralište za djecu u središtu otoka na kojem se održavaju brojni animacijski programi. Pri preuređenju vodilo se računa o specifičnosti lokacije te su materijali, tehnika gradnje, raspored u prostoru i ostali elementi uređenja u skladu s vremenskim razdobljem nalazišta. Izvori Vanjske poveznice
Scoglio Riso

Lo scoglio Riso (in croato Školjić) è uno scoglio disabitato della Croazia, situato lungo la costa occidentale dell'Istria, a nord del canale di Leme. Amministrativamente appartiene al comune di Fontane, nella regione istriana. Geografia Lo scoglio Riso si trova poco a sud di punta Fontane (Grgetov rt), a nordovest di punta Sippera (Mićelov rt) e a ovest delle insenature di uvala Vršipera e di val Fornasina (uvala Frnažina). Nel punto più ravvicinato, dista 50 m dalla terraferma (sudest di punta Fontane). Riso è uno scoglio trapezoidale, con la base maggiore che punta verso nordovest, che misura 115 m di lunghezza e 105 m di larghezza massima. Ha una superficie di 8707 m² e uno sviluppo costiero di 0,369 km. Isole adiacenti Scoglio Reverol (hrid Reverol), piccolo scoglio situato 950 m a ovest-nordovest di Riso, che ha una superficie di 1300 m². (45°10′28.8″N 13°34′42.3″E45°10′28.8″N, 13°34′42.3″E) Revera (Veli Školj), isolotto situato 600 m a nordovest di Riso. Tufo (Tuf), scoglio tondo posto 555 m a sud di Riso. Tondo Piccolo (Tovarjež), scoglio situato 720 m circa a sudovest di Riso. Tondo Grande (Gusti Školj), isolotto tondo posto 930 m circa a sudovest di Riso. Note Bibliografia Dario Alberi, Istria: storia, arte, cultura, 1997, Trebaseleghe (PD), LINT Editoriale, ISBN 978-88-81900152. (HR) Državni program [Programma Nazionale] (a cura di), Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića [Analisi, posizione e schema di isolotti e piccole isole, periodicamente abitati e disabitati] (PDF), su razvoj.gov.hr, 2012, p. 1. URL consultato il 15 febbraio 2017. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. Voci correlate Croazia Dalmazia Toponimi italiani dell'Istria Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Scoglio Riso
Školjić (Funtana)

Školjić je nenaseljen otok v Jadranskem morju in je del otočja Vrsar. Pripada Hrvaški. Nahaja se petdeset metrov od obale Funtana. V skladu z zakonom o otokih ter glede na demografske razmere in gospodarski razvoj je Školjić razvrščen v kategorijo »majhnih, občasno naseljenih in nenaseljenih otokov in otočkov«, za katere se sprejemajo programi trajnostnega razvoja otokov. V državnem programu za zaščito in uporabo majhnih, občasno naseljenih in nenaseljenih otokov ter okoliškega morja Ministrstva za regionalni razvoj in sklade Evropske unije je Školjić uvrščen med kamnite otoke. Ima površino 8.707 m2 in obalni obseg 369 m. Pripada občini Funtana. Otok ima arheološko najdišče iz bronaste dobe. Do nedavnega je bil otok zanemarjen. Leta 2019 so otok prenovili in ga poimenovali Histri Island, v sklopu novo odprtega kamping centra. Otok je odprt za vse, tako domačine kot goste. Od prenove ponuja različne zabavne programe kot tematsko igrišče v središču otoka, kjer potekajo številni animacijski programi. Pri sanaciji so upoštevali posebnost lokacije, materiali, tehnika gradnje, postavitev in drugi elementi ureditve pa so v skladu s časovnim obdobjem lokacije. Glej tudi Seznam hrvaških otokov Sklici
Evangelický kostel (Záhřeb)

Evangelický kostel v Záhřebu (chorv. Evangelička crkva u Zagrebu; něm. Evangelische Kirche in Zagreb) je evangelickým (luterským) kostelem, nacházejícím se v Záhřebu. Kostel byl vystavěn v novogotickém slohu v letech 1882–1884 podle plánů architekta Hermanna Bollé. Posvěcen byl 30. března 1884. Související články Kristův kostel (Opatija) Katedrála Nanebevzetí Panny Marie, svatého Štěpána a svatého Ladislava (Záhřeb) Katedrála Proměnění Páně (Záhřeb) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Evangelický kostel na Wikimedia Commons
Evangelička crkva u Zagrebu

Evangelička crkva u Zagrebu (mađarski: Evangélikus Egyház Zágrábban, njemački: Evangelische Kirche in Zagreb, slovački: Evanjelický kostol v Záhrebe) evangelička je crkva u Zagrebu. Izgrađena je u neogotičkom stilu u razdoblju od 1882. do 1884. godine. Posvećena je 30. ožujka 1884. godine, te je tom prilikom dobila ime po Kristu (Christus Kirche). Građena je prema projektu arhitekta Hermanna Bolléa, a tošak izgradnje crkve bio je 22.000 forinti. Pored crkve se nalazi župni dvor čija je izgradnja iznosila 22.000 forinti. Ova je crkva zaštićeno kulturno dobro Republike Hrvatske. Arhitektura Crkva je slobodnostojeća jednobrodna neogotička sakralna građevina s transeptom. U liniji glavnog pročelja nalazi se trokatni zvonik u kojem se nalaze tri zvona (vjera, nada, ljubav). Sagrađena je na uglovnoj parceli, koju je crkvi grad Zagreb darovao 1880. godine. Ograđena je kovanom ogradom. U sjevernom dijelu parcele nalazi se poluugrađeni jednokatni evangelički župni dvor, sagrađen između 1881. i 1882. također prema projektima Hermanna Bolléa. Ova je crkva jedna od najranijih realizacija Hermanna Bolléa u Zagrebu te je za razliku od obnavljanih Rimokatoličkih crkava bila novogradnja. Na zapadnom je dijelu parcele 1908. i 1909. godine prema projektu Rudolfa Lubynskog sagrađen drugi dvokatni dio evangeličkog župnog dvora, a 1931. godine je nadograđen drugi kat prvosagrađenog župnoga dvora. Unutrašnjost crkve Crkva je cijelovito sačuvana s inventarom koji se sastoji od drvene propovjedaonice smještene u apsidi, koja je djelo Miroslava Häckera, drvene klupe i kućišta orgulja koje je izradio Josip Oblak, krstionice postavljene centralno ispred oltara, te drvenog kora i galerije na drvenim stupovima u krakovima transepta. Orgulje datiraju iz 1884. godine i jedan su od posljednjih opusa zagrebačkog graditelja orgulja Mije Heferera. Orgulje su jedne od sveukupno 2 sagrađenih orgulja u koje je Mijo Heferer postavio zračnice sa čunjićima tzv. kegellade. Rebra neogotičkog svoda izvedena su profilnom opekom, a zidna je dekoracija naknadno ofarbana. Vitraji prikazuju Krista, Martina Luthera s Kristove desne te Philippa Melanchtona s Kristove lijeve strane, a izvedeni su u radionici Koch i Marinković 1933. godine. Crkvena su pročelja izvedena opekom u dvije nijanse. Crvenija nijansa opeke naglašava vijence, prozorske nadvoje i portal koji je uokviren kamenim stupovima. Na zabatu portala crkve nalazi se kameni medaljon s isklesanim Kristovim likom. Galerija Izvori Evangelička crkvena općina Zagreb Vidi još Evangelička Crkva u Hrvatskoj
Evangeliska kyrkan, Zagreb

Evangeliska kyrkan (kroatiska: Evangelička crkva) är en evangelisk-luthersk kyrkobyggnad i Zagreb i Kroatien. Den är belägen i Nedre staden och uppfördes åren 1882–1884 i nygotisk stil enligt ritningar av den lokale arkitekten Hermann Bollé. Historik I mitten av 1800-talet levde drygt 120 lutheraner i Agram (Zagreb) som då var en provinsiell huvudstad i österrikiska Kroatien. De flesta av dåtidens lutheraner i staden hade österrikiskt eller tyskt ursprung. På den tiden hölls inga sammankomster eller gudstjänster i Zagreb utan lutheranerna utövade sin tro enskilt. År 1853 tillkallades pastorn Taubner från Laibach (Ljubljana) till Zagreb för att hålla gudstjänst. Det dåtida Hotel Pruckners kvinnliga ägare var lutheran och från år 1857 hölls regelbundna informella sammankomster och andakter i hotellet. Dessa leddes av pastorn Elze från Ljubljana. De informella sammankomsterna samlade omkring 28 av stadens lutheraner. År 1860 öppnade en filial till Ljubljanas kyrkliga kommun i Zagreb. Fem år senare överlät en välbärgad lokal familj lokaler till evangelisterna. Den 5 december 1865 hölls den första allmänna evangelistiska gudstjänsten i Zagreb sedan reformationen i dessa lokaler. År 1876 fick evangelisterna obrukad och försummad mark vid de gamla gasverken och den 30 mars 1884 invigdes den nya kyrkan. Kort därefter öppnade den första evangeliska grundskolan och den Evangelisk-lutherska kyrkan i Kroatien fick sin första biskop, Filip Popp. Referenser Fotnoter
Mrkan

Mrkan is a Croatian island in the Adriatic Sea, located off the Dalmatian coast, near Cavtat. The island is uninhabited. Geography Its northeast coast is overgrown with dark green bushes, and the southwest coast has steep and high gorges. Mrkan is protected as a special ornithological reserve, a nesting place for the Klaukovac gull. History A memorial-type sanctuary was erected on Mrkan in the time of early Christianity. On its ruins, the pre-Romanesque church of St. Michael was built with a dome typical of southern Dalmatia, also in ruins now. Next to the ruins of the church are the remains of a Benedictine monastery. It is believed that it was the regional monastery of St. Mary of Lokrum. The monastery was first mentioned in written sources in 1218, and the last abbot was Mato Grubiša Ranjina. It is known that the last monk's name was Petar. He moved to Lokrum in 1296. Bishop of Trebinje Salvije also stayed on Mrkan for some time. He was expelled from Trebinje in 1253 by King Stefan Uroš I of Serbia, and the Republic of Ragusa gave the bishop the Mrkan monastery with a church and the neighboring islet of Bobar. Thus the Diocese of Trebinje changed its name to Trebinje-Mrkan. It is not known how long the bishop sat on Mrkan, but it is known that in part of the ruins of the Benedictine monastery there was a bishop's summer house, which is now also a ruin. It is assumed that there were as many as three early Romanesque churches on Mrkan – St. Michael's, St. Mary's, and St. Mark's after whom the island got its name. From 1377, Mrkan was used as a quarantine island for ships arriving in Dubrovnik from areas where the plague was present. Notes References Journals Further reading Name Šenoa, Milan (1949). "Prilog poznavanju starih naziva naših otoka" [A Contribution to Learning the Old Names of Our Islands]. Hrvatski geografski glasnik (in Serbo-Croatian) (11–12) (published 1950-06-15): 75–82. ISSN 1331-5854.
Mrkan

Mrkan je nenaseljen otočić u Jadranskom moru, u blizini Cavtata i pripada Cavtatskim otocima. Njegova površina iznosi 196.909 m2, s dimenzijama 1500 x 350 metara. Duljina obalne crte iznosi 3262 m, a iz mora se uzdiže 65 metara. Otočić je dio ornitološkog rezervata galeba klaukavca. Zemljopisni položaj i geomorfološke osobitosti Geološku podlogu cijeloga otoka najvećim dijelom čine sedimentne stijene, uglavnom vapnenačke, a na pojedinim mjestima dolomiti iz mezozoika, ostatak nekadašnjeg Lapadskog grebena. Sjeverna obala Mrkana je niska i dosta blago položena, a južna, koja gleda prema otvorenom moru, znatno je strmija, jer je izložena intenzivnom abrazijskom djelovanju valova. Obala ne dopušta jednostavan pristup otoku, a nema ni izgrađenih pristaništa. Otok je nenastanjen, a posjećuju ga samo pastiri koji povremeno dovode stoku na ispašu, koju ondje ostavljaju na duži rok. Otok se sastoji od dva brežuljka, jugoistočnog visine 65 m i sjeverozapadnog visine 45 m. Prekriven je gustom vegetacijom mediteranske makije, uglavnom teško prohodnom. Povijest i kulturne znamenitosti Na Mrkanu, na blago položenom obronku, na visini od oko 40 m, nalazi se i romanička crkvica Sv. Mihovila te ruševine biskupskog ljetnikovca, gdje je svojedobno bilo sjedište Trebinjsko-mrkanske biskupije, a podno ostataka te crkvice arheolozi su pronašli obrise kasnoantičke memorije (obrednog mjesta), što ukazuje na kontinuitet korištenja lokacije za obredne svrhe. Oko te crkvice, vjerojatno već u prvoj polovici 11. stoljeća, benediktinci grade manji samostan. U Dubrovačkoj Republici, samostani građeni na važnim strateškim mjestima služili su ne samo svojoj primarnoj vjerskoj svrsi, nego i praćenju kretanja neprijateljskih brodova, praćenju brodova koji dolaze iz mjesta zaraženih kugom, a služili su i kao utočište ribarima, mornarima ili brodolomcima. U vrijeme vlasti Nemanjića u Raškoj, trebinjski biskup Salvije biva prognan iz Raške, a biskupija praktički postaje naslovna pa mu vlada Dubrovačke Republike 1265. daje Mrkan, Bobaru i Supetar na korištenje. Biskupija se od tada najčešće naziva mrkanjskom, a današnji službeni naziv je Trebinjsko-mrkanska biskupija. Dubrovačko zaleđe kasnije dolazi pod vlast Osmanlija, biskupija se organizira misionarski, a njezini biskupi od tada trajno borave u Dubrovniku te obnašaju i funkciju pomoćnih biskupa i vikara dubrovačkih nadbiskupa. Baziliku Blažene Djevice Marije u 13. stoljeću napuštaju benediktinci, a 1377. godine i trebinjski biskupi, te otok Mrkan i susjedni otoci ostaju nenaseljeni. U novijim arheološkim istraživanjima pronađena su groblja oko srednjovjekovnih crkava na Mrkanu i Bobari. Poveznice Samostan Svete Marije na Mrkanu Izvori
Marcana

Marcana, Mercana o Mercan (in croato: Mrkan) è il maggiore degli scogli Pettini. Si trova lungo la costa dalmata meridionale, nel mare Adriatico, vicino al porto di Ragusa Vecchia (Cavtat). Amministrativamente, appartiene al comune di Canali, nella regione raguseo-narentana, in Croazia. Geografia Marcana si trova a sud della valle di Breno (Župski zaljev), a sud-ovest del porto di Ragusa Vecchia, e a circa 1,25 km da punta Santo Stefano (rt Sustjepan). Di forma allungata, la sua lunghezza è di circa 3,3 km, ha una superficie di 0,196 km², le coste sono lunghe 3,26 km e l'altezza massima è di 65,3 m s.l.m.. Il piccolo scoglio Markanac, lungo e stretto con un'area di 2523 m², si trova a sud-est della sua punta meridionale, a 150 m di distanza. Isole adiacenti Bobara (Bobara), a nord-ovest. Scoglio Sustiepan (hrid Sustiepan), a sud di punta Santo Stefano (rt Sustiepan), vicino alla costa del piccolo promontorio e circa 1 km a nord-est di Marcana; ha un'area di 1452 m² 42°34′45″N 18°12′37″E42°34′45″N, 18°12′37″E. scoglio San Pietro (Supetar), a nord. Storia L'isola fu sede, dal 1377, del primo lazzaretto della Repubblica di Ragusa, che fu spostato a Bobara nel 1482, rimangono visibili circa 100 m di un muro del XV sec. Sull'isola è presente un'antica chiesa romanica dedicata a San Michele, fondata come abbazia benedettina nel 1284, un tempo cattedrale della piccola diocesi di Marcana, il cui titolo è oggi annesso alla diocesi di Trebigne e Marcana. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 27 febbraio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 11, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio XIII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 17 febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Toponimi italiani in Dalmazia Regione raguseo-narentana Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Marcana
Mrkan

Mrkan je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju (Hrvaška). Mrkan leži jugovzhodno od Dubrovnika in jugozahodno od Cavtata, od katerega je oddaljen okoli 3 km. Njegova površina meri 0,197 km². Dolžina obalnega pasu je 3, 26 km. Najvišji vrh je visok 65 mnm. Na otočku so leta 1284 ustanovili benediktinski samostan sv. Mihajla, od katerega so ostale samo še ruševine. Na tem otočku je bila prva bolnišnica (lazaret) Dubrovniške republike. Lazaret je deloval v obdobju od 1377 do 1482, ko je bil preseljen na sosednji otoček Bobara. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Мркан

Мркан је мало ненасељено острво у хрватском делу Јадранског мора. Мркан лежи југоисточно од Дубровника и југозападно од Цавтата, од којег је удаљено око 3 км. Његова површина износи 0,19 км². Дужина обалске границе је 3,26 км. Највиши врх је висок 65 метара. На острву је 1284. године изграђен бенедиктински самостан св. Миховила, од кајег су остале још само рушевине. На том острву је била прва болница (лазарет) Дубровачке републике. Лазарет је радио у периоду од 1377. до 1482. када је био пресељен на суседно острво Бобару. Референце
Novska railway station

Novska railway station (Croatian: Željeznički kolodvor Novska) is a railway station on in Novska, Croatia. The station connects the Dugo Selo–Novska railway towards Zagreb, Novska–Tovarnik railway towards Vinkovci and Serbia, and Zagreb–Sisak–Novska railway towards Sisak and Zagreb. The railway station consists of 18 railway tracks. See also Croatian Railways Zagreb–Belgrade railway References
Novska (stacja kolejowa)

Novska – stacja kolejowa w miejscowości Novska, w żupanii sisacko-moslawińskiej, w Chorwacji. Jest ważnym węzłem kolejowym położonym na linii Zagrzeb – Belgrad. Linie kolejowe Dugo Selo – Novska Zagrzeb – Sisak – Novska Novska – Tovarnik Linki zewnętrzne Kolodvor Novska (vlakovi.com). vlakovi.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2014-10-01)].
Golac (Ugljan)

Golac je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju, ki pripada Hrvaški. Na jugozahodnem delu otoka Ugljan se nahaja manjši zalivček Uvala Mala Lamjana. Golac leži okoli 0,8 km vzhodno od otočka Veliki Školj pred vhodom v zalivček Mala Lamjana. Njegova površina je manjša od 0,1 km². Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Golac, Ugljan

Golac är en ö i Kroatien. Den ligger i länet Zadars län, i den södra delen av landet, 210 km söder om huvudstaden Zagreb. Arean är 112 kvadratkilometer. Terrängen på Golac är platt. Öns högsta punkt är 264 meter över havet. Den sträcker sig 30,4 kilometer i nord-sydlig riktning, och 31,6 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen finns på Otočić Golac: Preko Kali Ugljan Tkon Kommentarer Källor
Kukuljar

Kukuljar je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Otoček, na katerem stoji svetilnik, leži pred zalivom Sv. Nikola, okoli 1,5 km južno od otoka Murter. Površina otočka je manjša od 0,01 km². Iz pomorske karte je razvidno, da svetilnik oddaja svetlobni signal: B Bl 5s. Nazivni domet svetilnika je 20 milj. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Lukovac Gornji

Lukovac Gornji je nenaseljeni otočić u otočju Lastovci, istočno od Lastova. Otok je od Lastova udaljen oko 1150 metara, a najbliži otok mu je Lukovac Srednji, oko 200 m prema zapadu. Površina otoka je 9314 m2, duljina obalne crte 362 m, a visina 15 metara. Izvori
Lukovac Gornji

Lukovac Gornji je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Otoček leži okoli 1,2 km severovzhodno od rta Novi Hum na otoku Korčuli v skupini otočkov z imenom Lastovnjaci Površina otočka je manjša od 0,01 km². Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Vrtlac (Molat)

Vrtlac je majhen nenaseljen otoček na Jadranskem morju. Pripada Hrvaški. Vrtlac, na katerem stoji svetilnik, leži okoli 1,5 km jugovzhodno od rta Stopanj na otoku Molat. Površina otočka je manjša od 0,01 km². Najvišja točka na otočku je visoka 6 mnm. Iz pomorske karte je razvidno, da svetilnik oddaja svetlobni signal: B Bl 3s. Nazivni domet svetilnika je 5 milj. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Estadi Varteks

L'Estadi Varteks (croat: Stadion Varteks) és un estadi de futbol de la ciutat de Varaždin (Croàcia). És la seu del club NK Varaždin. Va ser construït l'any 1931 per a ser la seu del club NK Varaždin. Després de diverses remodelacions, quan l'estadi esdevingué completament assegut el nombre de seients quedà en 8.818. El nom fa referència a la companyia tèxtil Varteks, que també esdevingué nom del club, esdevenint NK Varteks. L'estadi també ha estat seu d'alguns partits de la selecció de futbol de Croàcia. Quan el Varaždin original desaparegué l'any 2015, l'estadi fou usat pels clubs NK Varteks (2011) i NK Varaždin (2012). Referències