NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Spomenik domovini

Spomenik domovini središnji je hrvatski spomenik žrtvama i pobjedi u Domovinskom ratu, te hrvatskoj državi. Povijest Autor idejnog rješenja je arhitekt Nenad Fabijanić. Kamen temeljac spomenika postavljen je 23. rujna 2019., a svečano je otkriven 10. prosinca 2020. godine. Spomenik je ishodišna dionica reprezentativne urbanističke osovine, nastavka istočnog kraka povijesne Zelene potkove. Osovina se nastavlja južno od Ulice grada Vukovara, duž Ulice Hrvatske bratske zajednice, s monumentalnom zgradom Nacionalne i sveučilišne knjižnice te središnjim hortikulturno uređenim potezom sa slijedom fontana. Spomenik Spomenik se sastoji od nekoliko dijelova. Od sjevera prema jugu poredani su: Oltar-menza s vječnim plamenom i Portal-paviljon, povezani u cjelinu opločenom platformom, te Zid boli. Zidovi od guste živice šimšira bočno uokviruju kompoziciju i travnjak. Zid boli nadahnut je izvornim Zidom boli, nastalim tijekom Domovinskog rata na Selskoj cesti u Zagrebu. Sastojao se od 13.600 crvenih i crnih opeka s imenima poginulih branitelja, a srušen je 1993. godine. Kao znak sjećanja i štovanja njegovih anonimnih autora, Zid boli je ovdje postavljen kao središnji hrvatski spomenik žrtvama rata i pobjedi, odnosno hrvatskoj državi, kao njihovom ostvarenju. Oblikovan je od prozirnih opeka od visoko vrijednog stakla, koje je dizajnirao Jeronim Tišljar. Zid simbolizira svjetlo koje spaja prošlost – smisao i veličinu žrtve, te budućnost društva, i države, omogućene žrtvom i pobjedom. Simboliku svjetla upotpunjuje i pojačava simbolika vode koja upućuje na jasnoću i bistrinu. Zid boli predstavlja sveopću i svevremensku poruku humanosti, nade i optimizma. Povezano Oltar domovine Glas hrvatske žrtve – Zid boli Izvori Nenad Fabijanić, spomenik domovini Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. prosinca 2021. (Wayback Machine), www.nenadfabijanic.hr, arhivirano 22. prosinca 2020., pristupljeno 28. prosinca 2021. Otvoren Spomenik domovini u Zagrebu Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. prosinca 2021. (Wayback Machine), branitelji.gov.hr, objavljeno 10. prosinca 2020., arhivirano 23. prosinca 2020., pristupljeno 28. prosinca 2021. Kamen temeljac za spomenik Domovini, vijesti.hrt.hr, objavljeno 23. rujna 2019., arhivirano 7. ožujka 2021., pristupljeno 28. prosinca 2021. Beton Lučko - Spomenik Domovini, www.oris.hr, objavljeno 28. svibnja 2021., arhivirano i pristupljeno 28. prosinca 2021. Vanjske poveznice Mrežna mjesta Spomenik domovini, na službenim stranicama Grada Zagreba Feđa Gavrilović, Spasite Zagreb od ‘Spomenika domovini’ Nenada Fabijanića: to je smiješni podbačaj, nalik nadstrešnici pred kockarnicom Arhivirana inačica izvorne stranice od 28. prosinca 2021. (Wayback Machine), arteist.hr, 9. lipnja 2017. Petra Miočić, Spomenik domovini u očima struke, Vijenac 702/2021.
Dvorac Gredice

Dvorac Gredice je višeslojni objekt u gradu Zaboku, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Dvorac Gredice smješten je na padini brežuljka, ispred ulaza u naselje Zabok. Bio je vlasništvo obitelji Gubaš i Babić, a u njemu je živio i umro Ksaver Šandor Đalski. Jednokatna građevina pravokutnog tlocrta s četverostrešnim krovištem bila je središnji objektu imanja koje je već krajem 18. st. imalo nekoliko gospodarskih zgrada, ribnjak i geometrijski organiziran vrt. Prilazna aleja divljih kestenova očuvana je do danas. U obnovi, kojom se objekt prilagodio ugostiteljskoj namjeni, očuvan je izvorni dio prizemlja i podrumskih prostorija. Osim kulturno-povijesne ima i ambijentalnu vrijednost s obzirom na vizuru koja se otvara dolaskom iz smjera Zagreba prema Zaboku. Povijest objekta Gredice su neraskidivo vezane uz svojeg najpoznatijeg gospodara, književnika Ljubomila Babića, poznatog pod pseudonimom Ksaver Šandor Gjalski. Gredice i Gjalski postali su sinonim, oličenje duha Hrvatskog zagorja, života u dvorcima i kurijama 20. stoljeća. Imanje Gredice nekoć je pripadalo posjedu Gubaševo i obitelji Gubaševečki (Gubašoci), po kojoj se i danas zove selo Gubaševo. Bila je to već od 16. stoljeća ugledna obitelj iz koje potječe jedan poznati sudac, nekoliko zagrebačkih kanonika, dvorski kancelar i drugi visoki službenici. Na svom su posjedu Gubaševečki imali drvenu kuriju. Nakon spomenute obitelji vlasnik posjeda bila je obitelj Komarony. Najuglednji član te obitelji bio je Sigismund, kraljevski savjetnik, a i delegat Kraljevine Hrvatske na ugarsko-hrvatskom Saboru. Matija Babić, postaje vlasnik dvorca 1813. g., prodavši djedovsko imanje u Pokupskom i preselio se u Hrvatsko zagorje. Gredice je nasljedio njegov sin Tito Babić, koji je obavljao nekoliko visokih funkcija. Tito je imao četiri sina i tri kćeri: Alberta, Ljubu, Nikolu, Antona, Mariju, Olgu i Jelku. Nakon ukidanja kmetstva 1848. g. imanje je većim dijelom rasprodano seljacima, a manji dio vlastelinstva i dvorac ostali su Ljubi Babiću, hrvatskom književniku, koji je za svoj literarni pseudonim odabrao ime djeda po majci (Ksaver Šandor Đalski). Gjalski je rođen u Gredicama 1854. g. Tu je i umro 1935. g. Gjalski je provodio sretno djetinjstvo u Gredicama, okružen knjigama iz bogate roditeljske biblioteke, ljubavlju majke, brižnošću dadilje te privatnim učiteljima koji su ga već u petoj godini uveli u svijet čitanja i pisanja. Stoga je veoma rano poželio i sam uzeti pero u ruke. Nakon privatne poduke u Gredicama, školovao se u Varaždinu, završio je rimsko pravo na Zagrebačkoj pravoslovnoj akademiji, a onda upisao Bečku univerzu. Nakon završetka školovanja ulazi u državnu službu promijenivši pri tome mnoge gradove: Koprivnicu, Osijek, Pakrac, Šid, Sisak, Rijeku, Zagreb. Zaštita Pod oznakom Z-2229 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Dvorac Mihanović

Dvorac Mihanović je višeslojni objekt u mjestu Tuheljske Toplice, općini Tuheljske Toplice, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Dvorac Mihanović nalazi se na povišenom položaju nedaleko kupališta, okružen ostacima nekad prostranog parka. Nakon obitelji Erdödy, bio je u vlasništvu obitelji Brigljević, u koju se udala sestra Antuna Mihanovića, pa je, kako je Antun Mihanović ovdje često boravio, otuda i poteklo ime dvora. Pravokutnog je tlocrta orijentiran glavnim jugoistočnim pročeljem prema parku, s centralno smještenom altanom, koju nose četiri stupa. Sjeverozapadno ulazno pročelje ima istaknuti središnji erker, u prizemlju otvoren ulaznim trijemom s lukovima. Sagrađen je u prvoj pol. 19. st. u tradicionalnim oblicima klasicističke arhitekture dvoraca i kurija sjeverozapadne Hrvatske. Zaštita Pod oznakom Z-5008 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Čorićev toranj

Čorićev toranj (također poznat kao Čorićev turanj) u Vodicama šibenska je komunalna utvrda. Taj je toranj branio naselje Vodice i strateški izvor pitke vode na zapadu šibenskoga distrikta od Osmanlija. Kula je sagrađena 1533. godine nakon što je šibenski plemić Jeronim de Saracenis ugovorio gradnju s klesarom Ivanom iz Hvara. Toranj je odigrao važnu ulogu u jedinom povijesno poznatom napadu Osmanlija na središte Vodica početkom Kandijskog rata 1646. godine. Toranj je pretvoren u stambeni objekt najvjerojatnije tijekom 18. stoljeća, nakon osmanlijske opasnosti. Čorićev toranj jedina je sačuvana obrambena kula od nekadašnjih triju obrambenih kula u Vodicama. Izvori
Crkva sv. Benedikta u Donjim Mostima

Crkva sv. Benedikta u Donjim Mostima župna je rimokatolička crkva u Donjim Mostima u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. Jednobrodna je građevina pravokutnog tlocrta s užim, polukružno zaključenim svetištem, sakristijom južno uz svetište i zvonikom na zapadnom pročelju. Svođena je češkim svodovima u brodu, apsida polukupolom, ravnog stropa u sakristiji. Pjevalište je podignuto na dva masivna stupa s unutarnje strane zida glavnog pročelja. Zidne plohe eksterijera ritmizirane su pilastrima, lezenama te motivom slijepih visećih arkada. Crkva je sagrađena 1883. godine, a preinake su izvršene 1913. godine kada je i oslikana. Orgulje je 1888. godine, sagradio i na pjevalište župne crkve postavio Ferdinand Heferer, graditelj orgulja iz Zagreba. Mehaničkog su registarskog i svirnog prijenosa, a imaju deset registara te jedan manual i pedal. Obnovljene su 2021. godine. Župa sv. Benedikta u Donjim Mostima osnovana je 1789. godine za vrijeme zagrebačkog biskupa Maksimilijana Vrhovca. Jedina je župa iz Bjelovarsko-bilogorske županije, koja pripada pod Varaždinsku biskupiju. Ostale pripadaju uglavnom pod Bjelovarsko-križevačku biskupiju, a u manjoj mjeri pod Požešku biskupiju (okolica Daruvara). Zaštita Pod oznakom Z-2109 vodi se kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva Majke Božje Žalosne u Trgovišću

Crkva Majke Božje Žalosne je rimokatolička crkva u mjestu Trgovišće, općini Hrašćina zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva je smještena u središtu naselja, na sjecištu putova. Tlocrt čini polukružno zaključeno svetište, pravokutna lađa s bočno postavljenim polukružnim kapelama i pročelni zvonik. Pregradnji je bilo nekoliko, a onom iz 18. st. pridodana je pravokutna lađa s polukružnim bočnim kapelama te je cijela unutrašnjost nadsvođena. Tada kapela dobiva karakteristični trolisni tlocrt rijedak na području kontinentalne Hrvatske. U kapeli se nalazi vrijedan, ali jako oštećen inventar sa stilskim obilježjima varaždinskog kiparstva sred. 18. st. Glavni oltar iz 1754. g. komponiran je kao okvir oko središnjeg kamenog kipa Majke Božje Žalosne, djela varaždinskog kipara Ivana Jakova Altenbacha iz 1692. g. Zaštita Pod oznakom Z-2085 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Jurja u Jezeru Klanječkom

Crkva sv. Jurja je rimokatolička crkva u mjestu Jezero Klanječko, općini Veliko Trgovišće. Opis Crkva sv. Jurja je jednobrodna građevina s polukružnim, izvana poligonalnim svetištem smještena visoko na brijegu izvan naselja Jezero Klanječko. Izgrađena je najvjerojatnije u prvoj polovici 17. stoljeća o čemu svjedoči uklesana godina 1622. na šiljastom završetku kamenog nadvratnika ulaza. Tijekom stoljeća kapela je pretrpjela brojne preinake. Predstavlja vrijedan primjer građevine s djelomično očuvanim kasnogotičkim oblicima unatoč većim pregradnjama u baroknom razdoblju. Nekad sjedište velike župe u vizitaciji se spominje već u prvoj pol. 15. stoljeća. Unutrašnjost crkve sačuvala je kvalitetan inventar, koji obuhvaća predmete od 17. do 19. stoljeća. Zaštita Pod oznakom Z-2099 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Jurja Mučenika u Gorincima

Crkva sv. Jurja Mučenika crkva je koja se nalazi u naselju Gorinci koje je u sastavu općine Generalski Stol, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Barokna crkva smještena u naselju, nad kanjonom rijeke Dobre, jednobrodna je građevina križnog tlocrta, s poligonalnim svetištem, sakristijom južno uz svetište, dvije bočne poligonalne kapele te zvonikom iznad pročelja. Crkva je bogato opremljena baroknim i klasicističkim inventarom. Župna crkva sagrađena je 1742. godine, vjerojatno na arheološkom lokalitetu. Gradnja zvonika 1784. godine pripisuje se češkom graditelju Josipu Stilleru. Zaštita Pod oznakom Z-304 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Luke u Ždrelcu

Crkva sv. Luke u Ždrelcu, katolička je crkva u Ždrelcu U mjestu Ždrelac nadomak mosta koji povezuje otok Pašman i Ugljan izgrađena je crkva sv. Luke oko 1289. Pravokutnog je oblika, sakristija je u produžetku i kvadratnog je oblika. Krajem 19. st. podignuto je zapadno pročelje sa zvonikom. Godine 1737. crkva je obnovljena sa srednjovjekovnim obilježjima. Po završetku Prvog svjetskog rata dobavljen je kip Majke Božje, koji je i danas u crkvi. Ispred pročelja su 1870. postavljena tri zvona na preslicu koja je njemačka vojska uništila u Drugom svjetskom ratu. Novi se zvonik postavlja 1947. donacijom župljana. Godine 1958. i 1997. rađene su neke preinake. Vjernici su 1937. osnovali društvo djevojačko Gospe Lurdske, koje je i danas aktivno te organizira dan (feštu) Gospe Lurdske. Izvori
Crkva sv. Nikole sa župnim dvorom, gospodarskom zgradom i pilom u Žumberku

Crkva sv. Nikole sa župnim dvorom, gospodarskom zgradom i pilom je sakralno-profani objekt u općini Žumberak, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Crkva sv. Nikole, povijesno žumberačka župna crkva, smještena je izvan naselja, a zajedno s baroknom kurijom nekadašnjeg župnog dvora, gospodarskom zgradom i pilom baroknih obilježja formira vrijednu cjelinu povijesne, arhitektonske i ambijentalne vrijednosti. Crkva gotičkog porijekla barokizirana je 1654. te obnovljena 1894. godine. Jednobrodna je, pravokutnog tlocrta s užim poligonalnim svetištem, sakristijom i zvonikom pred glavnim pročeljem. Nad brodom je strop, dok je svetište svođeno. Crkva je arhitektonski zanimljiva s obzirom na očuvane gotičke elemente te tragove oslika na eksterijeru. Zaštita Pod oznakom Z-1887 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralno-profana graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Vida u Komoru Začretskom

Crkva sv. Vida je rimokatolička crkva u mjestu Komor Začretski, općina sv. Križ Začretje, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Jednobrodna, pravilno orijentirana crkva podignuta je na mjestu starije drvene kapele koja se spominje već u 14. st., a oko 1630. g. ovdje već stoji novopodignuta zidana kapela. Mnogobrojne pregradnje rezultirale su današnjim tlocrtom u obliku sličnom latinskom križu. Iz zone pjevališta preko jednotravejnog broda ulazi se u uže svetište okruženo radijalno postavljenim dvjema kapelama i sakristijom iza svetišta. Glavno je pročelje jednostavno, zabatno zaključeno i rastvoreno ulaznim portalom segmentnog zaključka. Zvonik kvadratnog tlocrta smješten je na sjevernoj strani. U crkvi se nalazi barokni inventar 18. st, obnovljen i djelomično izmijenjen u 19. st. Zaštita Pod oznakom Z-2098 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Kapela sv. Benedikta u Gornjem Kraljevcu

Kapela sv. Benedikta je rimokatolička građevina u mjestu Gornji Kraljevec, općini Hrašćina zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Pravilno orijentirana kamena kapela sv. Benedikta sagrađena je na uzvisini iznad naselja Gornji Kraljevec u općini Hrašćina. Jednobrodna građevina polukružne apside s lađom naknadno produljenom prema zapadu. Unutarnji prostor kapele podijeljen je na prostor svetišta, svođen kalotom apside, te na prostor lađe koji je svođen lažnim bačvastim svodom izvedenim u drvenoj oplati. Stariji korpus kapele - apsidalni dio, znatno je stariji i potječe iz 16. st. Kasnije je svetište povišeno, a predvorje koje je stajalo ispred kapele je zatvoreno, o čemu svjedoče veliki zazidani lučni otvori. U 19. stoljeću je ispred pročelja podignut zvonik zidan ciglom. Zaštita Pod oznakom Z-3698 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva sv. Katarine u Dapcima

Crkva sv. Katarine u Dapcima rimokatolička je župna crkva u Dapcima kraj Čazme, u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. Povijest Od 1836. do 1838. godine građena je današnja crkva sv. Katarine za vrijeme čazmanskog župnika Josipa Postića, a obnovljena je 1908. godine te se obnavlja i zadnjih dvadesetak godina. Zbog bolesti tadašnjeg župnika, za Božić 1931. godine u župi je kratko djelovao Alojzije Stepinac, koji je u to vrijeme bio nadbiskupski obredničar. Oltar sv. Katarine načinjen je u gotičkom stilu 1908. godine, a obnovljen je 2015. godine. U Dapcima prije ove crkve, postoji i kapela sv. Katarine na groblju prema selu Palančanima. Svake godine svečano se slavi 24. studenoga zaštitnica župe – sveta Katarina Aleksandrijska. Izvori
Crkva sv. Katarine u Nevincu

Crkva sv. Katarine u Nevincu župna je rimokatolička crkva u selu Nevinac u općini Nova Rača u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. Crkva sv. Katarine sagrađena je 1890. godine, na mjestu stare istoimene crkve. Glavni oltar iz 1891. godine, sagrađen je po nacrtima poznatoga arhitekta Hermanna Bolléa. Orgulje potječu iz 1972. godine. Po legendi, selo Nevinac dobilo je ime po plemićkoj obitelji Nyven. Posljednji potomak obitelji, Katarina Nyven umrla je mlada pa je njoj u čast crkva nazvana po sv. Katarini Aleksandrijskoj. To je jednobrodna građevina, užeg poligonalno zaključenog svetišta sa zvonikom ispred glavnog pročelja. Unutrašnjost je svođena travejima češkog svoda odijeljenog pojasnicama. Dana, 20. rujna 2020. godine posvećen je novi oltar u crkvi sv. Katarine. U novi nevinački oltar ugrađene su svetačke moći bl. Miroslava Bulešića. Stjepan Kožul, rodom iz Nevinca napisao je knjigu „Povijest župe Nevinac” 1989. godine. Zaštita Pod oznakom Z-2102 vodi se kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Izvori
Crkva Presvetog Trojstva u Velikom Trojstvu

Crkva Presvetog Trojstva u Velikom Trojstvu župna je rimokatolička crkva u Velikom Trojstvu u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. U povijesnim spisima piše, da je 1316. godine postojao samostan i opatija Sveto Trojstvo. Od 1768. do 1779. godine, sagrađena je današnja crkva Presvetog Trojstva u baroknom stilu i obnavljana 1883., 1963. i 1995. godine. Jednobrodna je građevina većih dimenzija, pravokutnog tlocrta i užeg polukružno zaključenog svetišta, sa sakristijom južno uz svetište i zvonikom nad zapadnim pročeljem. Svodovi su oslikani likovima evanđelista, svetaca i biblijskim prizorima. Najraskošnije oblikovan dio crkve je glavno zapadno pročelje. Zvonik je u samom glavnom pročelju, uz koje su prigrađeni bočni prolazi arkade, što je jedinstven slučaj na bjelovarskom području. Veliko Trojstvo je jedina općina u Hrvatskoj, koja je dobila ime po Presvetom Trojstvu, zbog istoimene crkve. Zaštita Pod oznakom Z-2111 vodi se kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna graditeljska baština". Galerija Izvori
Crkva sv. Šimuna i Jude Tadeja u Cigleni

Crkva sv. Šimuna i Jude Tadeja u Cigleni župna je rimokatolička crkva u selu Cigleni u blizini Bjelovara u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. Pravilno je orijentirana zidana crkva pravokutnog tlocrta sa zaobljenim svetištem kojemu je s južne strane prigrađena prizemna sakristija. Zvonik, u središnjoj osi pročelja s vitkom lukovicom, dominantan je element seoskog krajolika. Godine 1789. osnovana je župa sa sjedištem u Cigleni, a izgradnja nove crkve započela je 1832. godine. Crkva je posvećena apostolima svetom Šimun i Judi Tadeju. U crkvi se ističu orgulje iz prve polovice 19. stoljeća te slike sv. Ivana Nepomuka i sv. Franje Saleškog. Crkva je u procesu vanjske i unutrašnje obnove. Zaštita Pod oznakom P-6093 vodi se kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa preventivno zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna građevina". Izvori
Church of Saint Anne, Bačko Novo Selo

Church of Saint Anne (Serbo-Croatian: Župna crkva Svete Ane, Latin: Ecclesia parochiali S. Annae, German: St.-Anna-Kirche) is a Roman Catholic Parish church in Bačko Novo Selo in Vojvodina, Serbia. The church was constructed between 1827 and 1829. It is a part of Roman Catholic Diocese of Subotica. References
Groblje sv. Andrije (Bjelovar)

Groblje sv. Andrije gradsko je groblje u središtu grada Bjelovara. Poznato je i kao "staro groblje", u odnosu na "novo groblje" Borik. Kapela sv. Križa podignuta je 1779. u baroknom stilu na groblju sv. Andrije. Obnovljena je 1835. godine, kada je groblje prošireno. Na groblju sv. Andrije pokopane su mnoge poznate osobe kao što su: Ferdo Rusan, Ivša Lebović, Stanko Banić, Željko Sabol, Leopold Supančić, Petar Biškup Veno, Sebastijan Šantalab, Ferdo Gassmann i dr. Galerija Vidi i: Kapela sv. Križa (sv. Andrije) Groblje Borik
Župna crkva sv. Mirka u Zagrebu

Župna crkva sv. Mirka katolička je crkva koja se nalazi u gradskoj četvrti Podsljeme u zagrebačkom naselju Šestine. Sagrađena je 1909. godine rekonstrukcijom i pregradnjom crkve sagrađene 1622. godine na temeljima starije crkve. U rujnu 1927. godine crkvu sv. Mirka posvetio je zagrebački pomoćni biskup Franjo Salis-Seewis. U potresu koji je pogodio Zagreb u ožujku 2020. godine, crkva je bila oštećena. Konstrukcijska obnova crkve započela je u srpnju 2022. godine i trajala je do ljeta 2023. godine. Radovi na obnovi crkve bili su iznimno zahtjevni, posebno oni na krovištu. Svi radovi na obnovi ove crkve odvijali su se pod strogim nadzorom konzervatorskog zavoda. Ova je crkva jedan od simbola grada Zagreba. Ispred njenog se ulaza nalazi grob i spomenik oca domovine, dr. Ante Starčevića, te je vrlo prepoznatljiva po svom krovištu. Kulturno je dobro pod konzervatorskom zaštitom. Povijest i arhitektura Nakon rušenja stare crkve koje je započelo u ožujku 1909. godine, crkva je proširena sa dva bočna broda po projektu inženjera Podhorskog. Proširenjem je stvoren križni tlocrt. Nakon proširenja uslijedila je i nova konstrukcija krova. Godine 1909. postavljeni su i novi prozori i vitraji. Vitraj sv. Franje izradio je majstor Ivan Marinković te je ovo njegov prvi rad u Zagrebu. Ostali vitraji izrađeni su u Bečkoj radionici Geylinger. Crkva je trobrodnog oblika te je čine središnji glavni brod i dva pobočna broda s kapelicama Srca Isusovog i Majke Božje. U kapelici Srca Isusova nalaze se freske Trude pl. Braun. Marijinu kapelica i oltar krasi kip Majke Božje od jednog komada drveta, djelo župnika Ivana Dukića koji je u crkvi djelovao od 1930. do 1972. godine. Električna rasvjeta je u crkvu uvedena 1933. godine. Iste godine postavljena je krstionica te je restaurirana barokna propovjedaonica koju krase slike četiri evanđelista. Stara zvona su iz zvonika izvađena 1916. radi korištenja materijala u ratne svrhe. Nakon toga, nova su zvona nabavljena 1920., 1923., 1933. i 1934. godine. Crkveni toranj bio je obnovljen 1970. godine. Od 1972. godine do danas, crkva je doživjela brojne promjene: popravljen je krov, oltar i svetište su uređeni po smjernicama Drugog vatikanskog koncila, napravljene su nove orgulje (od 1982. od 1984. godine), postavijene su i nove klupe, crkva je ponovno oslikana iznutra te su crkvena zvona elektrificirana. Galerija Povezani članci Dodatak:Popis katoličkih crkava u Zagrebu Spomenik Anti Starčeviću u Šestinama Izvori
Dom sportova Mate Parlov

Der Dom sportova Mate Parlov (deutsch: Haus des Sports Mate Parlov) ist eine Mehrzweckhalle in der kroatischen Stadt Pula. In ihr finden Sport-, Kultur-, Geschäfts- und Entertainment-Veranstaltungen statt. Der Komplex wurde im Jahr 1978 erbaut und 2003 grundlegend renoviert. Seit dem Jahr 2008 trägt die Einrichtung den Namen des Boxers Mate Parlov, der bei den Olympischen Sommerspielen 1972 eine Goldmedaille gewonnen hatte. Die Gesamtfläche des Komplexes beträgt 13.274,90 m², davon entfallen auf die Halle 1.090,20 m². Sie bietet bis zu 2312 Sitzplätze. Weiterhin existieren im Komplex unter anderem eine 411 m² große Halle für Boxen und Judo, eine Tischtennishalle mit einer Fläche von 158,60 m² und ein Mehrzwecksaal von 274,85 m² mit 100 Sitzplätzen. Der Parkplatz neben der Halle mit einer Fläche von 5977,30 m² bietet 234 Plätze. Die Halle wird hauptsächlich durch die Vereine ŽRK Arena, MRK Arena (beide Handball), OK Pula (Volleyball), BK Pula (Boxen), HK Istarski borac (Ringen), STK Pula (Tischtennis) und KK Uljanik (Kegeln) genutzt. Zu den bedeutendsten hier ausgetragenen Wettkämpfen zählen: Junioren-Europameisterschaft im Boxen 2004 Volleyball-Europameisterschaft der Frauen 2005 Kroatischer Handballpokal Spiele im President’s Cup der Handball-Weltmeisterschaft der Männer 2009 Weblinks