NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Posert Castle

Posert Castle (Posrt, Italian: Possert), also known as Šabec (Schabez) and St. Martin, is a ruined fortress near the road between Paz and Šušnjevica, in municipality of Cerovlje, in Istria, Croatia. The ruins of the castle depending on the name are dating back to the 11th century (St. Martin), or 16th century (Šabec), while by archeological evidence to the second half of the 14th century. The castle was vastly devastated in the Uskok War (1615–17). Between 2009 and 2014 the castle was restored. Nearby the castle there is also a small Church of St. Martin from 1367. History Until now the castle was considered as the same fortress with different names, of St. Martin, Posert and Šabec, which in several occasions were separately mentioned and built, but that wasn't confirmed by archaeological research. It is still unknown whether they were at the same or different locations. The castle was associated with Castrum Sancti Martini from the 11th century, mentioned in the grant by Ulric II to Aquileia patriarchs. In the second half of 14th century St. Martin belonged to the Pazin county. Its lords were Gutenegg family, and when in 1436 became part of the Moysevich (Moise, Mojsijević) family estate, that area was named Posshart, while suburb as Possert. In the 16th century, Juraj (or Giorgio) Barbo, of the Barbo family who inherited Moysevich estate and Kožljak in 1529, allegedly built new fortress Šabec. Between 1614 and 1617, during the Venice-Uskok war, both St. Martin (or Possert) and Šabec area were occupied and destroyed. As Šabec was in ruins and abandoned, Juraj decided to build a new castle Belaj south of it. According to archeological excavations the castle is dated to the second half of the 14th century. This indicates that the castle was possibly built by Counts of Gorizia who were the lords of the area until 1374, or by the Habsburg family who inherited their estates. Description The castle is of irregular trapezoidal layout with rectangular angle tower. The layout broad side is faced toward north. It consists of center in the northern part, and of external fortified yard in the central and southern part. The guard tower is best preserved. It had five floors, preserved to a height of 17 metres (56 ft) with irregular layout, 8 metres (26 ft) long by 6 metres (20 ft) wide. References Bibliography Regan, Krešimir; Nadilo, Branko (June 2012). "Istarski Kašteli: Utvrđeni gradovi i naselja sjeverno od Čepićkog polja" [Istrian Castles: Fortified towns and villages north of Čepić field] (PDF). Građevinar (in Croatian). 64. Croatian Association of Civil Engineers: 524–525. Retrieved 26 January 2015. Višnjić, Josip (17 November 2011). "Srednjovjekovna utvrda Possert kod Paza u Istri" [Medieval fortress Possert near Paz in Istria]. Croatian Conservation Institute (in Croatian). Retrieved 26 January 2015. External links Belaj
Grad Šabec

Grad Šabec (hrvaško Posrt, italijansko Possert, nemško Schabez), tudi poznan kot Sv. Martin, je bila trdnjava stoječa ob cesti med naseljem Paz in Šušnjevico, v občini Cerovlje, v Istra, na Hrvaškem, od katerega so ostale le mogočne razvaline, ki so jih nedavno zaščitili. Ruševine gradu so ostanki gradu iz 11. stoletja (Sv. Martin), oziroma od v 16. stoletju imenovanega gradu (Šabec), čeprav arheološki dokazi kažejo na drugo polovico 14. stoletja. Grad je bil močno poškodovan v Uskoški vojni v letih 1615–17. Med letoma 2009 in 2014 so bile ruševine restavrirane. V neposredni bližini ruševini gradu/trdnjave se nahaja majhna cerkev Sv. Martina dograjene leta 1367. Zgodovina Ta grad je bil doslej smatran za isto trdnjavo z različnimi imeni skozi zgodovino, Sv. Martin, Posert in Šabec, ki so bili ob več priložnostih ločeno omenjeni in grajeni, vendar to ni povsem potrjeno z arheološkimi raziskavami. Tako še vedno ni znano ali gre za isto lokacijo ali različne lokacije. Grad povezujemo z navedbo “Castrum Sancti Martini” iz 11. stoletja, ko je bil s tem imenom omenjen v darovnici Ulrika II. mejnega grofa v Istrski marki Oglejskemu patriarhatu. V drugi polovici 14. stoletja je Sv. Martin pripadal Pazinski grofiji. Fevdalni gospodarji so bili Gotniški ali Guteneški gospodje, nakar je leta 1436 posest postala del družinske posesti Moysevich (Moise, Mojsijević). Pod oblastjo te družine se je območje imenovalo Posshart, okolica pa kot Possert. V 16. stoletju je posest Mojsijevićev in Grad Kozljak leta 1529 podedoval Jurij (ali Giorgio) Barbo, iz družine Barbo in domnevno zgradil novo trdnjavo Šabec. V letih 1614 in 1617, med uskoško-beneško vojno, sta bila oba Sv. Martin (ali Possert) in Šabec okupirana in razrušena. Ker je bila stara trdnjava Šabec v ruševinah in zapuščena, je baron Barbo zgradil novi grad Belaj južno od stare trdnjave Šabec. Na podlagi arheoloških izkopavanj so grad časovno datirali v drugo polovico 14. stoletja. To morda govori o tem, da so grad morda dali zgraditi Goriški grofje, ki so bili lastniki območja do leta 1374, ali pa Habsburžani, ki so nasledili Goriške. Opis gradu Grad je nepravilne trapezoidne oblike s stolpom. Širša stran gleda proti severu. Najbolje je ohranjen obrambni stolp, ki je bil petnadstropni in je ohranjen do višine 17 m. Sklici Viri Regan, Krešimir; Nadilo, Branko (junij 2012). »Istarski Kašteli: Utvrđeni gradovi i naselja sjeverno od Čepićkog polja« [Istrian Castles: Fortified towns and villages north of Čepić field] (PDF). Građevinar (v hrvaščini). 64. Croatian Association of Civil Engineers: 524–525. Pridobljeno 26. januarja 2015. Višnjić, Josip (17. november 2011). »Srednjovjekovna utvrda Possert kod Paza u Istri« [Medieval fortress Possert near Paz in Istria]. Croatian Conservation Institute (v hrvaščini). Pridobljeno 26. januarja 2015. Zunanje povezave Belaj
Hraniční přechod Bregana-Obrežje

Hraniční přechod Bregana-Obrežje (chorvatsky Granični prijelaz Bregana, slovinsky Mejni prehod Obrežje) se nachází mezi Chorvatskem a Slovinskem, jako součást spojnice hlavního dálničního tahu z Lublaně (dálnice A2) do Záhřebu (dálnice A3). Jmenuje se podle vesnic Bregana v Záhřebské župě Chorvatska a Obrežje, spadající pod město Brežice ve Slovinsku. Je to jeden z nejvíce využívaných hraničních přechodů mezi oběma zeměmi; během letní turistické sezóny jej využívá také i řada turistů ze západní a střední Evropy. Vznikají zde proto často kolony. Současnou podobu získal hraniční přechod v roce 2004 v souvislosti s vstupem Slovinska do Evropské unie. Od roku 2007 je tento přechod vstupní branou Chorvatska do Schengenského prostoru. V roce 2015 byl přechod obležen uprchlíky během Evropské migrační krize, kteří zde protestovali, žádali vstup na území Slovinska a svým protestem v září téhož roku vynutili přerušení provozu přechodu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Hraniční přechod Bregana-Obrežje na Wikimedia Commons
Mejni prehod za mednarodni promet Obrežje

Mejni prehod Obrežje (hrv. Granični prijelaz Bregana) je nekdanji avtocestni mejni prehod za mednarodni promet med Slovenijo in Hrvaško, ki je bil največji slovenski mejni prehod. Bil je v bližini vasi Obrežje, na hrvaški strani naselja Bregana. Prehod je povezoval slovensko avtocesto A2 s hrvaško A3 ter predstavljal del glavne prometne povezave med Ljubljano in Zagrebom, kot tudi del evropske poti E70. Mejni prehod je z obratovanjem začel 25. decembra 2003. Zgrajen je bil po schengenskih standardih, saj je od slovenske pridružitve območju 21. decembra 2007 predstavljal del zunanje schengenske meje. Poleg avtoceste, ki se na območju izvajanja policijskega in carinskega kontrole razširi na 9 stez, sta na bili izstopni (4 steze) in vstopni strani (2 stezi) posebej zgrajeni tako imenovani kamionski cesti. Na mejnem prehodu so bile vse potrebne mejne službe (poleg Policije in Carine še fitosanitarna in veterinarska). Za potrebe izgradnje gospodarske cone je bil zgrajen tudi avtocestni priključek »Obrežje terminal«, ki je med drugim služil za zavračanje vozil oziroma oseb, ki nimajo ustreznih dokumentov za prehod državne meje. Z vstopom Hrvaške 1. januarja 2023 v skupno schengensko območje je po 32 letih odpravljen nadzor na njenih notranjih kopenskih in pomorskih mejah. Sklici
Fort St. Michael (Ugljan)

Das Fort St. Michael (kroatisch Utvrda sv. Mihovila) befindet sich auf der Insel Ugljan, die vor der Festlandküste Kroatiens liegt. Geschichte Die von den Venezianern im 13. Jahrhundert auf dem Berggipfel in 265 Meter m.ü.A. erbaute Festungsanlage diente als Beobachtungspunkt für den Archipel von Zadar und spielte insbesondere im Krieg zwischen Zadar und der Republik Venedig in den Jahren 1345 und 1346 eine bedeutende Rolle. Die Festung wird zu dieser Zeit zum ersten Mal schriftlich erwähnt und wurde höchstwahrscheinlich auf den Grundmauern einer älteren Festung aus dem 6. Jahrhundert erbaut. Im Bereich der Festung befand sich früher das Benediktinerkloster St. Michael (Ende des 11./Anfang des 12. Jh. bis zum 15. Jh.) mit gleichnamiger Kirche (im gotischen Stil, datiert auf Mitte des 14. Jh., wahrscheinlich auf den Fundamenten einer älteren Kirche erbaut). Zu früheren Zeiten pilgerten die Einwohner von Preko und anderen Orten der Insel am Ehrentag des Erzengels Michael zur kleinen Kirche St. Michael, wo eine Messe gefeiert wurde. Die Kirche wurde im Zweiten Weltkrieg zerstört. Sendemasten, die in jugoslawischer Zeit in der Burgruine aufgestellt worden waren, wurden mittlerweile wieder entfernt und auf einem benachbarten Berggipfel neu errichtet. Tourismus Die Burgruine ist über eine rund 3 km lange, asphaltierte Straße erreichbar. Aufgrund des Ausblicks auf mehr als 200 Inseln des Archipels von Zadar und auf den Nationalpark Kornaten ist die Festung St. Michael heute ein beliebtes, touristisches Ausflugsziel. Auf der südwestlichen Seite von St. Michael befindet sich der Fels Željina, auf dem über 30 Routen zum Klettern gekennzeichnet sind. Mythen und Legenden Einheimische Geschichtenerzähler sagen, dass das Fort St. Michael von Feen gebaut worden ist, die riesige Felsblöcke vom Gipfel der Kornat-Insel heranschleppten. Tatsächlich kann man einen riesigen zweigeteilten Monolithen auf dem Berggipfel finden. Wenn man vom Gipfel der Burg nach Süden blickt, dann sieht man die „Bucht des Lichtes“. Neben dieser Bucht befindet sich die „Bucht der Dunkelheit“. Diese Namensgebung resultiert aus dem in der Region stark verwurzelten christlichem Glauben. Die Buchten sollen Legenden nach den andauernden Kampf zwischen Gut und Böse symbolisieren. Einzelnachweise Weblinks
St. Michael Fort

Fort St. Michael (Croatian: Utvrda sv. Mihovila; Italian: Fortezza di San Michele) is a fortress on the island of Ugljan, in northern Dalmatia, Croatia. It was initially built by the Byzantine Empire in the 6th century, and rebuilt by the Republic of Venice in 1202, during the Fourth Crusade. Sources Sorić, Sofija (2012). "Kaštel Sv. Mihovila na otoku Ugljanu" [The Fort of St Michael on the Island of Ugljan] (PDF). Ars Adriatica (in Croatian) (2): 85–96. Retrieved 18 December 2020. External links Media related to St. Michael Fortress (Preko) at Wikimedia Commons
Tvrđava sv. Mihovila u Prekom

Tvrđava sv. Mihovila nalazi na istoimenom brdu sjeverozapadno od mjesta Preko na otoku Ugljanu. Prvi poznati podatci o tvrđavi vežu se uz benediktinski samostan sv. Mihovila iz kraja 11. ili prve polovine 12. stoljeća. Sagrađen je kao podružnica zadarskog benediktinskog samostana sv. Krševana, a s vremenom je postao samostalan. U njegovu su posjedu bile zemlje na Ugljanu s crkvom sv. Petra u Poljani, zemljišta na otoku Ižu i kopnu te u Zadru kuća s hospicijem (pored crkve sv. Antuna Opata). Dominikanci su ga preuzeli 1570. O njegovu se izgledu ne zna gotovo ništa osim izgleda crkve sv. Mihovila dokumentiranom na crtežima Franje Salghetti Driolija te na jednoj fotografiji. Samu tvrđavu izgradili su Mlečani 1202. godine nakon osvajanja i rušenja Zadra. Tlocrt tvrđave je nepravilna trapezastog oblika prateći oblik vrha brda. Na južnoj strani približno ravni zidni plaštevi-kortine pojačani su pravokutnim ugaonim kulama i bastionom na sjeveroistočnom uglu. Velika donžon-kula je blizu sjevernih vrata srušena 1948. god, kao i ostaci srednjevjekovne crkve sv. Mihovila, koja se nalazila po sredini dvorišta. Tvrđava sv. Mihovila čiji je današnji oblik iz XIV st. sačuvana je do danas u impozantnim oblicima, i ona je najveće srednjevjekovno uporište u Dalmaciji, ako izuzmemo gradske zidine. Izvori Vanjske poveznice Kulturne znamenitosti Arhivirana inačica izvorne stranice od 4. rujna 2022. (Wayback Machine) (Turistička zajednica Općine Preko)
Fortezza di San Michele

La fortezza di San Michele è un castello del XIII secolo, sull'isola di Ugliano. La fortezza è situata su un colle all'altezza di 265 m e sovrasta Pogliana (frazione di Oltre). Fu costruito dalla Repubblica di Venezia nel XIII secolo sui resti di un antico monastero di fondazione benedettina ed in seguito passato ai domenicani. Attualmente la fortezza è in stato di semi-abbandono, ciononostante è un'importante località turistica ed un frequentato punto panoramico da cui si può ammirare una buona parte della costa dalmata, le isole circostanti, la città di Zara e il Parco nazionale delle isole Incoronate. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su fortezza di San Michele Collegamenti esterni Informazioni turistiche, su peljar.cvs.hr.
Trdnjava Sv. Mihovila (Preko)

Trdnjava Sv. Mihovila se nahaja pri Preku na otoku Ugljanu, Hrvaška. Ruševine Srednjeveške trdnjave stojijo na istoimenskem 250 mnm visokem griču okoli 4 km jugozahodno od največjega otoškega naselja Preko. Trdnjavo so postavili Benečani v 13.st. okoli nekdanjega benediktinskega samostana in cerkvice iz 10. stoletja in je služila kot opazovalnica ladijskega prometa. Natančna letnica izgradnje še ni znana. Oblast nad trdnjavo se je skozi čas menjavala med Hrvati in Benečani, pozneje pa je oblast nad njo prevzela Avstro-Ogrska. Od takrat je še naprej služila kot opazovalnica, ki pa ni bila redno vzdrževana. Trdnjavo svetega Mihovila so porušili v času druge svetovne vojne in sicer z dvema bombardiranjema: 29. 8. 1944 in 10. 9. 1944. Zbombardirala jo je 16. eskadrilja južnoafriških letalskih sil. Med napadom je bila cerkvica v sredini trdnjave popolnoma porušena, stolpi trdnjave pa močno poškodovani. Trdnjava je v takšnem stanju ostala do danes in čeprav je v ruševinah, je lokacija trdnjave izredno privlačna izletniška točka otoka, s katere je lep razgled na mesto Zadar, Narodni park Kornati, vključno z več kot 200 otoki zadarskega arhipelaga. Viri in opombe Napad na trdnjavo Zunanje povezave
Галешняк

Галешняк (наричан още Островът на любовта) е остров, намиращ се в Пашманския канал, между остров Пашман и Туран – населено място в континентална Хърватия. Той е един от малкото естествено оформени във формата на сърце природни обекти. Площта на острова се равнява на 0,132 km2, като дължината на крайбрежната ивица е 1,55 km. Теренът е скалист и трудно проходим, което го прави неподходящ за строителна дейност. Има два върха, по-високият от които достига 36 m над морското равнище. Галешняк е частна собственост на хърватина Владо Юреско и на него се откриват единствено диви растения и дървесни видове. Тук са открити три илирийски надгробни могили и останки от основите на древна сграда. Необичайната форма на острова е описана в началото на XIX век от Чарлз-Франсоа Бутом-Бюпре, картограф на Наполеон I, включил острова в своя атлас на Далматинското крайбрежие. Днес атласът се държи в Националната и университетска библиотека в хърватската столица. Островът получава голямо внимание в световен мащаб, когато е провъзгласен от Гугъл Земя за един от няколкото природни феномена с такава форма. Любопитно Съществува любопитна история, свързана с острова. На 13 март 1177 година римският папа Александър III, ескортиран от своите подчинени, отплава от южната част на Италия на север (към Венеция) и преминава откъм хърватския бряг. Пътуването включвало и преминаване през Пашманския канал. Папските галери спират между островите Ричул и Галешняк. Тогава папата решава да изпрати пратеници в съседния Задар, за да уведомят задарския архиепископ и градския приор, че ще пристигне виден гост. И така, след известно време пазачите на островите Въргада, Пашман и Углян уведомили хората за пристигането на папата с помощта на огън и дим. Накрая папата, обяздил бял кон, бил посрещнат от ликуващите граждани и из целия град пеели песни на хърватски език. Източници
Galešnjak

Galešnjak (also called Island of Love, Lover's Island, Otok za zaljubljene, Love Island) is located in the Pašman Canal of the Adriatic, between the islands of Pašman and the town of Turanj on mainland Croatia. It is one of the world's few naturally occurring heart-shaped objects. The island has a surface area of 0.132 km2, with its beach measuring 1.55 km in length. The island features two peaks, the highest of which is 36 m high above sea level. Galešnjak is privately owned by the Jureško family who reside in Mrljane on the island of Pašman, and it contains only wild plants and trees as well as a colony of small rabbits and wild pigeons. Human activity recorded on this island is three known Illyrian burial mounds and remains of an ancient building's foundations. The island's unusual shape was first recorded in the early 19th century by Napoleon's cartographer Charles-François Beautemps-Beaupré, who included it in his 1806 atlas of the Dalmatian coast (kept today at the National and University Library in Zagreb). The island was highlighted on Google Earth in February 2009, which brought the island to worldwide attention. Recent activity on the island has created two large scars across the heart, one spanning the island from a pier on the north to the south, and the other to the west of it where the olive and fig trees are planted. The island provides facilities for engagements and small wedding parties. Daily private and organised tour departs from Tkon. References
Galešnjak

Galešnjak (aussi appelée Île de l'Amour, Île de Cupidon, Otok za Zaljubljene) est une île située dans le canal de Pašman dans l'Adriatique, entre l'île de Pašman et la ville de Turanj sur la Croatie continentale. C'est l'une des rares îles du monde ayant naturellement la forme d'un cœur. Géographie L'île a une superficie de 0,132 km2 et les côtes font 1,55 km de long. L'île se subdivise en deux collines dont la plus haute est à 36 mètres au-dessus du niveau de la mer. Histoire En 1177, le pape Alexandre III, accompagné de ses bateaux, naviguait depuis le sud vers le nord de l'Italie, vers Venise et la partie croate de l'Adriatique. À cette occasion, il a traversé le canal de Pašman. Les galères papales se sont arrêtés sur les îles de Ričul et de Galešnjak. Alors qu'ils avaient jeté l'ancre devant Galešnjak, le pape Alexandre III envoya son messager sur le continent pour informer l'archevêque de Zadar et la ville du jour et de l'heure de son arrivée dans la ville de Zadar. Galešnjak est une propriété privée et abrite seulement des plantes sauvages et des arbres. Les activités humaines enregistrés sur l'île sont trois éventuels tumulus illyriens et les restes des fondations d'anciennes habitations. La forme inhabituelle de l'île fut relevée pour la première fois au XIXe siècle par le cartographe de Napoléon Ier Charles-François Beautemps-Beaupré, qui l'inclut dans son atlas de la côté dalmate de 1806 (conservée aujourd'hui à la Bibliothèque nationale et universitaire de Zagreb). L'île fut mise en avant par Google Earth en février 2009, ce qui la fit connaitre dans le monde entier. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Galešnjak » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Bibliographie (en) « Heart-shaped island highlighted by Google Earth becomes hit with lovers », The Daily Telegraph,‎ 11 février 2009 (lire en ligne, consulté le 6 juin 2010) Articles connexes Liste des îles de Croatie Liens externes Zadar - „L'île de l'amour“ se trouve sur la première place de la liste des plus belles îles Portail de la Croatie Portail des îles
Galesno

L'isolotto o scoglio di Galesno o Gallisgnach (in croato: Galešnjak, noto anche come otok za Zaljubljene, ovvero isola dell'Amore, in riferimento alla caratteristica forma di cuore) è una piccola isola della Croazia. Situata nel mare Adriatico, nel canale di Pasman, si trova tra l'isola di Pasman e il centro abitato di Torrette nel comune di Zaravecchia; fa parte dell'arcipelago zaratino. Assieme alle isolette che lo circondano, il gruppo è anche definito come Scogliarich. Amministrativamente appartiene al comune di Pasman, nella regione zaratina. L'isola è famosa per la propria caratteristica forma, a cuore, per la prima volta descritta dal cartografo di Napoleone Charles-François Beautemps-Beaupré. Geografia Galesno ha una superficie di 0,132 km², uno sviluppo costiero di 1,55 km e un'altezza massima di 33,5 metri. Si trova a 600 m circa di distanza dalla costa dalmata (rt Tukljačan) e 1,2 km a nord-est di punta Brizzine (rt Brižine) che si trova sul lato orientale di Pasman. Isole adiacenti Bisaccia Grande (Vela Bisaga) 43°58′54″N 15°22′49″E43°58′54″N, 15°22′49″E e Bisaccia Piccola (Mala Bisaga) 43°58′50″N 15°22′42″E43°58′50″N, 15°22′42″E, due scogli a nord-ovest di Galesno, detti anche Scogliarici; il maggiore ha un'area di 0,017 km². Ricciul (Ričul), isolotto rotondo dotato di un segnale luminoso con una superficie di 0,023 km², la costa lunga 0,5 km, alto 23 m; si trova 200 m a sud-est di Galesno 43°58′38″N 15°23′20″E43°58′38″N, 15°23′20″E. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-888-190-244-6. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 27 febbraio 2017. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio VII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 27 febbraio 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Isole della Croazia
Galešnjak

Galešnjak is een eiland voor de kust van Kroatië. Het ligt tussen het eiland Pašman en de stad Turanj op het vasteland. Galešnjak staat bekend om zijn hartvormige oppervlakte. Het heeft een oppervlakte van 132.000 m². De kustlijn heeft een lengte van 1,55 kilometer. Er zijn twee heuvels op het eiland, het hoogste punt ligt op 36 meter boven de zee. Galešnjak is in privébezit. Het is een onbewoond eiland. Wel zijn er drie Illyrische graven uit de oudheid aangetroffen en de sporen van de fundering van een gebouw. Het eiland werd bekend toen in 2004 Google Earth met zijn online kaartendienst startte en het door internetgebruikers werd opgemerkt. De bijzonder hartvorm zorgde ervoor dat het kleine eiland op televisie, magazines en op talloze websites werd vermeld. Referenties
Галешняк

Галешняк (хорв. Galešnjak) — остров у хорватского побережья Адриатического моря. География Площадь 132 475 м², длина береговой линии — 1545 метров. Владелец — Владо Джуреско. Стал известен в феврале 2009 года, когда незадолго до дня Св. Валентина пользователи программы Google Earth обнаружили, что по форме он напоминает известный символ сердца. История Впервые необычная форма острова была описана в начале XIX века картографом Наполеона, который включил его в свой атлас Далматинского побережья, изданный в 1806 году (ныне хранится в Национальной и университетской библиотеке Загреба). Примечания Ссылки Travel Blog . Архивировано из оригинала 26 января 2013 года.