NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Dvorana mladosti

Dvorana mladosti (Ungdomshallen) är en sporthall och multiarena i Rijeka i Kroatien. Den är belägen i stadsdelen Trsat och används huvudsakligen för sportutövning. Därtill nyttjas den till bland annat konserter och utställningar. Ungdomshallen invigdes år 1973. Beskrivning Sporthallens bruttoarea uppgår till 5 458 kvadratmeter. Byggnaden har en central huvudarena, två mindre hallar för uppvärmning och en hall för utövning av judo, karate, tyngdlyftning och biljardspel. Därtill finns fyra omklädningsrum, två gym, kontorslokaler och rum som nyttjas av idrottsföreningar och vid presskonferenser. Sporthallens centrala arena används bland annat för utövning av sportgrenarna handboll, basket och volleyboll. Totalt har sporthallen 2 960 sittplatser och ytterligare 1 000 ståplatser. Kommunikationer Dvorana mladosti ligger på gatuadressen Trg Viktora Bubnja 1 (Viktor Bubanjs torg 1) i stadsdelen Trsat och nås med Autotrolejs busslinje 2 från centrum eller linje 1B från Trsat och Pećine. Referenser
Church of St. George, Varaždin

The Church of St. George is an Eastern Orthodox church located in Varaždin, Croatia. It is under jurisdiction of the Metropolitanate of Zagreb and Ljubljana of the Serbian Orthodox Church. The church is located inside of Varaždin's main market place. History Work on church were completed in 1884. Church of St. George in is one of the youngest Orthodox sacral buildings constructed in Croatian urban areas in the 19th century. After the 1781 Patent of Toleration issued by Joseph II, the first larger Orthodox churches began to be built in towns and cities of Croatia (Karlovac, Zagreb, Rijeka, Bjelovar, Koprivnica) and the Habsburg empire as a whole. Complete removal of limitations for non-Catholic religions in the 1850s and 1860s led to a new wave of church construction immediately after the mid-19th century in the Eparchy of Osječko polje and Baranja, not to mention Otočac, Ogulin and other places of the empire where Serbs are considered people of a constituent state. Since the Varaždin Serbian Orthodox community was rather small, the church was constructed fairly late, in 1884, primarily owing to the circumstances such as the Orthodox religion of the officials who then had high positions in the county and city administration: Ognjeslav Utješenović Ostrožinski was the head of Varaždin County and Milan Vrabčevića was the mayor of the city of Varaždin. Belonging to the political and cultural elite of Croatia of the time, they ensured all necessary permits and funds for the church construction. Their efforts were also supported by the very emperor Franz Joseph I. Architecture The church, built according to the designs of Žigo Baločanski (and executed by Radoslav Atzinger) is a special interpretation of Neo-Byzantine style, with strong Neo-Romanesque elements. The interior equipment is incomparably more interesting. The donation the church received consisted of old Biedermeier equipment from the early decades of the 19th century (probably between 1813 and 1828) that was moved from the Orthodox church in Zagreb and included an iconostasis, two choir stalls, pews, three small window panes, and a big crystal chandelier. The only change being made on the iconostasis after its move to Varaždin was the removal of one vertical row of icons on each of its wings due to the smaller width of the church. See also List of Serbian Orthodox churches in Croatia Metropolitanate of Zagreb and Ljubljana Serbs of Croatia References
Crkva sv. Đorđa u Varaždinu

Crkva sv. Đorđa nalazi se na Trgu bana Jelačića 19 u Varaždinu. U sastavu je Mitropolije zagrebačko-ljubljanske Srpske pravoslavne crkve. Sagradio ju je 1884. godine graditelj Radoslav Atzinger nastojanjima varaždinskog velikog župana Ognjeslava Utješenovića Ostrožinskog i gradonačelnika Milan Vrapčevića (Vrabčevića). Vrijedan inventar izrađen početkom 19. stoljeća (ikonostas, klupe i ikone) prenesen je iz pravoslavne crkve u Zagrebu. Zaštita Pod oznakom Z-2945 zavedeno je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "sakralna građevina". Literatura Ivy Lentić Kugli, Zgrade varaždinske povijesne jezgre, Zagreb, 2001. (ISBN 953-178-473-6) Izvori
Церковь Святого Георгия (Вараждин)

Церковь Святого Великомученика Георгия (серб. Црква светог великомученика Георгија) — храм Загребско-Люблянской митрополии Сербской православной церкви в городе Вараждин в Хорватии. История Первое свидетельство о проживании в Вараждине православных сербов относится ко времени графини Катерины Цельской, жены графа Ульриха Цельского и дочери деспота Георгия Бранковича. В 1454 году сербские переписчики создали Вараждинский Апостол, который является первой сербославянской книгой, написанной на территории нынешней Хорватии. Со временем православная община исчезла. Вновь православные начали появляться в Вараждине в первой половине XVI века, что было связано с формированием Военной границы. После основания монастыря Лепавина (около 1555 года) православных вараждинцев окормляли лепавинские монахи. Не имея постоянного священника, сербы постепенно ассимилировались хорватами, переходя в католицизм или вступая в смешанные браки. В 1875 году великим жупаном Вараждинской жупании стал надворный советник Огнеслав Утешенович-Острожинский, серб по национальности. В 1877 году ему удалось организовать отдельное обучение в Вараждинской гимназии для православных детей. В 1881 году вараждинским градоначальником стал Милан Врабчевич, тоже православный. 5 декабря 1882 года основана городская православная община, председателем которой избран Утешенович-Острожинский, а вице-председателем — Врабчевич. 7 декабря того же года общине выделили две комнаты на втором этаже театра, а в ноябре 1893 года городское правление выделило земельный участок на Банской площади для постройки храма. Проект храма разработал местный инженер Жига Балочанский, а работами руководил местный строитель Радослав Ацингер. Строительная смета составила чуть более 6000 форинтов, что было небольшой суммой для такого проекта. Вараждинская православная община насчитывала всего 85 человек, поэтому средства на строительство жертвовали сербы со всей Австро-Венгрии и даже некоторые католики. До закладки краеугольного камня удалось собрать 3300 форинтов. Ещё 1000 форинтов передали местные власти. Строительство началось 28 июня 1884 года. 21 октября (2 ноября) того же года церковь освящена архимандритом Мироном (Николичем). До 1891 года церковь относилась к приходу села Болфан, а после стала центром самостоятельного прихода, к которому был также отнесён город Великая Канижа. Первым настоятелем прихода 14 июня 1892 года стал Лазарь Богданович из Чепина. В 1900 году вараждинский приход насчитывал 250 человек, в том числе 134 солдата, в 1905 году — 158 человек. Архитектура Храм построен в неовизантийском стиле с неороманскими элементами. Длина церкви внутри составляет 14,5 м, ширина — 7,3 м, высота — 9 м. Высота снаружи от фундамента до верхушки колокольни — 22,75 м. Вместимость составляет 230—250 человек. Примечания
Cerkev sv. Jurija, Varaždin

Cerkev svetega Đorđa je pravoslavna cerkev, ki se nahaja na trgu Bana Jelačića 19 v Varaždinu. Zgradil jo je leta 1884 graditelj Radoslav Atzinger. Dragocen popis (ikonos, klopi in ikone) so prenesene iz pravoslavne cerkve v Zagrebu. Literatura Ivy Lentić Kugli, Zgrade varaždinske povijesne jezgre, Zagreb, 2001. (ISBN 953-178-473-6)
Sankt Görans kyrka, Varaždin

Sankt Görans kyrka (kroatiska: Crkva svetog Đorđa, serbiska: Crkva svetog Georgija/Црква светог Георгија) eller Stormartyren sankt Görans tempel (serbiska: Hram Svetog velikomučenika Georgija/Храм Светог великомученика Георгија) är en serbisk-ortodox kulturmärkt kyrka i Varaždin i Kroatien. Kyrkan uppfördes 1884 i nybysantisk och nyromansk stil enligt ritningar av Žiga Baločanski. Den ligger vid Ban Jelačaćićs torg och den främsta marknadssplatsen i Varaždins historiska stadskärna. Sankt Görans kyrka var en av de sista serbisk-ortodoxa kyrkorna som tillkom i den dåvarande österrikisk-ungerska provinsen Kroatien-Slavonien under 1800-talet. I dess innehav finns värdefulla inventarier såsom kyrkbänkar och ikoner som ursprungligen kommer från den serbisk-ortodoxa katedralen i Zagreb. Historik Kejsaren Josef II toleransedikt från 1781 innebar att andra kristna samfund än den romersk-katolska skulle tillåtas uppföra sakrala byggnader i det habsburgska riket. I de "kroatiska länderna" inom riket ledde det till att den serbisk-ortodoxa minoriteten kom att uppföra kyrkobyggnader i städer som Zagreb, Rijeka, Karlovac, Bjelovar och Koprivnica. Under 1850-1860-talet hävdes de sista begränsningarna för de icke-katolska trosinriktningarna vilket ledde till en andra våg av nya serbisk-ortodoxa kyrkor, däribland de i Ogulin och Otočac. Sankt Görans kyrka i Varaždin skulle komma att bli den sista serbisk-ortodoxa kyrkan som uppfördes under 1800-talet i Kroatien. Dess sena tillkomst kan förklaras med att den serbisk-ortodoxa minoriteten i staden var liten till antalet och bestod av ett fåtal familjer. De flesta serber i Varaždin var officerare eller militär personal utan permanent bosättning i staden. Kyrkans tillkomst berodde till stor del på de rådande politiska omständigheterna där flera viktiga poster, däribland tjänsten som landshövding och borgmästare, innehades av serbisk-ortodoxa som med hjälp av sitt politiska inflytande och engagemang kunde uppbringa finansiering till den nya serbisk-ortodoxa kyrkan i Varaždin. Den 28 juni 1884 inleddes arbetet med uppförandet av kyrkan enligt ritningar av Žiga Baločanski. Byggherre och ansvarig för arbetena var Radoslav Atzinger. Den 2 november 1884 stod kyrkan färdig. Referenser Noter
Dužac (Tetovišnjak Veliki)

Dužac je majhen nenaseljen otoček v Hrvaškem delu Jadranskega morja. Dužac leži okoli 1,5 km vzhodno otočka Tetovišnjak Veliki in okoli 4,5 km severnovzhodno od otoka Žirje. Njegova površina meri 0,065 km². Dolžina obalnega pasu je 1,42 km. Najvišji vrh je visok 14 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Дужац (Тетовишњак Велики)

Дужац је мало ненасељено острво у хрватском делу Јадранског мора, акваторији општине Тисно. Налази се око 1,5 км источно од острва Тетовишњак Велики и око 4,5 км североисточно од острва Жирје. Површина острва износи 0,065 км². Дужина обалске линије је 1,42 км. Највиши врх на острву је висок 14 метара. Референце Спољашње везе
Veli Sikavac

Veli Sikavac je nenaseljeni otočić u hrvatskom dijelu Jadranskog mora uz obalu otoka Paga kod mjesta Vlašići, Zadarska županija. Starija imena su mu Veliki Ćićavac ili Ćikavac (zajedno s Malim Sikavcem: Ćićavci, Ćikavci) i Sveti Pavao, očito po jednoj od dvije crkvice čiji su ostaci vidljivi. Površina mu iznosi 0,148 km². Duljina obalne crte iznosi 1,76 km. Arheološki lokalitet Višemjesečna istraživanja na otočiću Veliki Sikavac dovela su do senzacionalnog arheološkog otkrića. Pronađeni su ostaci bizantske utvrde iz 6. stoljeća, sa šest kula, dvadeset prolaza, trideset sedam objekata i dva trga. Izvori
San Paolo (Pago)

San Paolo (in croato Veli Sikavac o Veliki Sikavac) è un'isola disabitata della Dalmazia settentrionale nella regione zaratina, in Croazia. Si trova nel mare Adriatico a sud di Pago. Assieme all'adiacente isolotto Scanio sono anche chiamati scogli Zicovza. Amministrativamente appartiene al comune di Pago nella regione zaratina. Geografia San Paolo è il naturale prolungamento del promontorio meridionale di Pago di punta Scamniza (Škamica) che divide valle Pogliana Vecchia (uvala Stara Povljana) da valle Scania o Vlassich (uvala Vlašići) e si trova nella baia di Giuba o vallone di Gliubaz (Ljubački zaljev). Lo stretto canale (ampiezza minima 90 m) tra San Paolo e punta Scamniza si chiama Tjesnac Škamica; a sud-est il passaggio Ždrilo divide l'isola da Scanio che dista circa 270 m. L'isola ha una superficie di 0,148 km², la sua costa è lunga 1,76 km, l'altezza è di 21 m s.l.m.. Isole adiacenti Leporine, a sud-ovest a 1,6. km. Scanio (Mali Sikavac), a sud-est. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, p. 507. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, ISBN 978-88-6268-060-8. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 12 giugno 2017. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio VII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 12 giugno 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Isole della Croazia
Veliki Sikavac

Veliki Sikavac je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju (Hrvaška). Veliki Sikavac leži pri otoku Pagu med zalivoma Vlašić in Stara Povljana. Od Paga ga ločuje okoli 0,1 km širok preliv Škamica. Njegova površina meri 0,148 km². Dolžina obalnega pasu je 1,76 km. Najvišji vrh je visok 22 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Велики Сикавац

Велики Сикавац је ненасељено острво у хрватском делу Јадранског мора. Налази се у акваторији Града Пага уз острво Паг између залива Влашић и Стара Повљана. Од острва Паг га раздваја канал Шкамица, који је широк 0,1 км. Површина острва износи 0,148 км². Дужина обалске линије је 1,76 км.. Највиши врх је висок 22 метара. Референце Спољашње везе
Rotondo (Sebenico)

Rotondo o Oblich (in croato: Oblik) è un isolotto disabitato della Croazia, situato di fronte alla costa dalmata, a sud di Sebenico e a sud-est di Zlarino; fa parte dell'arcipelago di Sebenico. Amministrativamente appartiene alla città di Sebenico, nella regione di Sebenico e Tenin. Geografia Rotondo si trova a sud del canale di Sebenico (Šibenski kanal), a 480 m da punta Sebenicovecchio (Vela Oštrica), l'estremità occidentale della penisola di Monte Acuto (Oštrica) e dista circa 2 km a sud-est di punta Rat (Rat), l'estremità meridionale di Zlarino. L'isolotto ha una superficie di 0,249 km², uno sviluppo costiero di 1,99 km e un'altezza massima di 65,7 m Isole adiacenti Mumogna (Mumonja), scoglio 350 m a ovest di Rotondo; ha una superficie di 0,011 km² e uno sviluppo costiero di 043 km 43°39′07″N 15°53′15″E43°39′07″N, 15°53′15″E. Duaina o Duainca (Dvainka), piccolo isolotto a forma di otto con un istmo al centro e un segnale luminoso nella parte nord-ovest, situato 790 m a ovest di Rotondo; ha una superficie di 0,066 km² e uno sviluppo costiero di 1,34 km 43°39′16″N 15°52′43″E43°39′16″N, 15°52′43″E. Rachitta (Rakitan), isolotto 380 m a nord-ovest; ha una superficie di 0,115 km², uno sviluppo costiero di 1,33 km e l'altezza massima di 29 m 43°39′38″N 15°53′11″E43°39′38″N, 15°53′11″E. Cherbela Grande (Krbela Vela) e Cherbela Piccola (Krbela Mala), a nord-est. Plana, a sud, a 2 km. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale. Alberto Rizzi, Guida della Dalmazia, vol. I, 2010, Trieste, ed. Italo Svevo, ISBN 978-886-268-060-8. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 1º gennaio 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 6, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio VII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 22 dicembre 2016 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Regione di Sebenico e Tenin Sebenico Isole della Croazia
Oblik (Zlarin)

Oblik je majhen nenaseljen otoček v šibeniškem arhipelagu, ki leži okoli 2,5 km jugvzhodno Zlarina. Njegova površina meri 0,249 km². Dolžina obalnega pasu je 1,99 km. Najvišji vrh je visok 66 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Облик (Зларин)

Облик је мало ненасељено острво у хрватском делу Јадранског мора, у акваторији града Шибеника са групом од 15 острва и острвца око Зларина. У тој групи Облик је по величини треће острво. Налази 2,5 км југоисточно од острва Зларин. Површина острва износи 0,249 км². Дужина обалске линије је 1,99 км.. Највиши врх на острву је висок 66 метара Референце Спољашње везе Pregled, položaj i raspored malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i otočića Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (30. јун 2013) pp. 26.
Lucmarinjak

Lucmarinjak je nenaseljeni otok u južnom dijelu Kornatskog otočja. Nalazi se južnood Kurbe Vele, od koje je udaljen 1,16 km, a najbliži otok je Oključ, 860 metara sjeverozapadno. Površina otoka je 0,101 km2, duljina obalne crte 1,25 km, a visina 43 metara. Izvori Vanjske poveznice
Luce Marina

Luce Marina, Lusmarigna, Luzmarinach, Lusmarignach o Luccomarignago (in croato: Lucmarinjak) è un isolotto disabitato della Dalmazia settentrionale in Croazia; si trova nel mare Adriatico a sud di Curba Grande e fa parte delle isole Incoronate. Amministrativamente appartiene al comune Morter-Incoronate, nella regione di Sebenico e Tenin. Geografia L'isolotto, che si trova 1 km a sud di Curba Grande, è situato tra Ocluzze (a nord-ovest, a 850 m) e gli isolotti Opus (a sud-est). La distanza da Opus Inferiore, il maggiore degli Opus, è di 940 m. Luce Marina fa parte degli isolotti più meridionali delle Incoronate e a sud-ovest si affaccia sul mare aperto. Di forma ovale, lungo circa 500 m, ha una superficie di 0,101 km², uno sviluppo costiero di 1,25 km e un'altezza di 43,3 m. Isole adiacenti Ocluzze (Oključ), a nord-ovest. Isolotti Opus (Puh), a sud-est. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-888-190-244-6. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 7 ottobre 2017. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 6, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio VII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 6 luglio 2017 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Regione di Sebenico e Tenin Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Luce Marina Collegamenti esterni Foto dell'isola: Lucmarinjak, su panoramio.com. URL consultato il 7 ottobre 2017 (archiviato dall'url originale il 7 ottobre 2017).
Lucmarinjak

Lucmarinjak je majhen nenaseljen otoček v Jadranskem morju, ki pripada Hrvaški Otoček leži v Narodnem parku Kornati okoli 1 km južno od Kurbe Vele. Površina obale meri 0,101 km², dolžina obalnega pasu pa je 1,26 km. Najvišji vrh je visok 45 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Луцмарињак

Луцмарињак је ненасељено острвце у хрватском дијелу Јадранског мора. Налази се у Корнатском архипелагу око 1 km јужно од Курбе Веле. Дио је Националног парка Корнати. Његова површина износи 0,101 km², док дужина обалске линије износи 1,25 km. Највиши врх је висок 45 m. Грађен је од кречњака кредне старости. Административно припада општини Муртер-Корнати у Шибенско-книнској жупанији. Референце Види још Списак острва у Хрватској НП Корнати
Otočić Lucmarinjak

Otočić Lucmarinjak är en ö i Kroatien. Den ligger i länet Šibenik-Knins län, i den södra delen av landet, 240 km söder om huvudstaden Zagreb. Arean är 0,14 kvadratkilometer. Terrängen på Otočić Lucmarinjak är platt. Kommentarer Källor
Obručan Veliki

Obručan Veliki je majhen nenaseljen otoček v Narodnem parku Kornati, ki pripada Hrvaški. Otoček leži severseverozahodno od skrajnega severozahodnega konca otočka Levrnaka. Njegova površina meri 0,095 km². Dolžina obalnega pasu je 1,3 km. Najvišji vrh je visok 67 mnm. Glej tudi seznam otokov na Hrvaškem
Обручан Вели

Обручан Вели је ненасељено острвце у хрватском дијелу Јадранског мора. Налази се у Корнатском архипелагу сјеверозападно од острва Леврнака. Дио је Националног парка Корнати. Његова површина износи 0,095 km², док дужина обалске линије износи 1,3 km. Највиши врх је висок 67 m. Грађен је од кречњака кредне старости. Административно припада општини Муртер-Корнати у Шибенско-книнској жупанији. Референце Види још Списак острва у Хрватској НП Корнати
Balon (isola)

Balon o Ballon (in croato: Balun) è un isolotto disabitato della Dalmazia settentrionale, in Croazia; si trova nel mare Adriatico a ovest dell'Incoronata e fa parte delle isole Incoronate. Amministrativamente fa parte del comune di Morter-Incoronate, nella regione di Sebenico e Tenin. Geografia Balon si trova a sud di Boronigo, alla distanza minima di 170 m, e a nord-ovest di Mana, da cui dista 570 m circa. Il lato sud-ovest dell'isolotto, una ripida scogliera, si affaccia sul mare aperto. È un isolotto a forma di goccia rovesciata, lungo circa 340 m; ha una superficie di 0,052 km², uno sviluppo costiero di 0,92 km e un'altezza di 29 m. Isole adiacenti Boronigo (Borovnik), a nord. Pescine o Plessina (Plešćina o Plešćenica), lungo 550 m circa, ha una superficie di 0,042 km², uno sviluppo costiero di 1,26 km e un'altezza di 27 m; si trova 1,1 km a est di Balon 43°48′31″N 15°16′12″E43°48′31″N, 15°16′12″E. Mana, a sud-est. Note Bibliografia (EN, HR) Tea Duplančić Leder, Tin Ujević e Mendi Čala, Coastline lengths and areas of islands in the Croatian part of the Adriatic Sea determined from the topographic maps at the scale of 1:25000 [Lunghezze delle linee di costa e aree delle isole nella parte croata del mare Adriatico definite in base alle mappe topografiche in scala 1:25000] (PDF), in Geoadria, vol. 9, n. 1, Zara, Hrvatski hidrografski institut [Istituto idrografico della Croazia], 2004, pp. 12-30, DOI:10.15291/geoadria.127. Dario Alberi, Dalmazia. Storia, arte, cultura, 2008, Trebaseleghe (PD), Lint Editoriale, ISBN 978-88-8190-244-6. Giacomo Marieni, Portolano del mare Adriatico, a cura di i.r. Istituto geografico militare, seconda edizione, Vienna, Tipografia dei PP. Mechitaristi, 1845. Cartografia (HR) Mappa topografica della Croazia 1:25000, su preglednik.arkod.hr. URL consultato il 28 ottobre 2017.. G. Giani, Carta prospettiva delle Comuni censuarie della Dalmazia, foglio 5, 1839. Fondo Miscellanea cartografica catastale, Archivio di Stato di Trieste. Carta di cabottaggio del mare Adriatico, foglio VII, Milano, Istituto geografico militare, 1822-1824. URL consultato il 31 dicembre 2020 (archiviato dall'url originale il 13 aprile 2013). Voci correlate Regione di Sebenico e Tenin Sebenico Isole della Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Balun