NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Perućko jezero

Der Peruća-See (kroat. Perućko jezero) ist ein Stausee nahe der Stadt Sinj in Kroatien. Bereits wenige Kilometer nach seiner Quelle fließt der ca. 100 km lange Fluss Cetina in den Peruća-Stausee. Der künstliche See ist je nach Wasserzufluss zwischen 10 und 20 km² groß. Der 1958 aus Schüttmaterial gebaute Staudamm ist 67 Meter hoch und 467 Meter lang. Er dient der Wasserversorgung und zur Stromerzeugung. Während des Kroatienkrieges wurde der Staudamm 1993 von serbischen Truppen gesprengt und das Bauwerk dabei erheblich beschädigt, brach aber nicht vollständig. Auf dem See wurden auch Teile der Winnetou-Filme frei nach den Erzählungen Karl Mays gedreht. Quellen Weblinks Der Peruća-Staudamm Der Peruća-Staudamm nach der Sprengung 1995 Croatian police arrest former Serb officer suspected of war crimes (Memento vom 21. Februar 2013 im Webarchiv archive.today), Agence France-Presse, 8. August 2003 Evening news 28. Jänner 2001. (Memento vom 17. Februar 2013 im Webarchiv archive.today) Archiv des Večernji list COMMISSION ON HUMAN RIGHTS, United Nations (Memento vom 3. Mai 2007 im Webarchiv archive.today)
Lac de Peruća

Le lac de Peruća (en croate : Perućko jezero) est un lac de retenue situé en Croatie, sur la rivière Cetina. Il est situé près de la ville de Sinj. Barrage Le barrage qui a créé le lac de Peruća a été construit en 1958. Il mesure 67 m de haut et 467 m de long. Il sert à la production d'électricité. En 1993, lors de l'opération Maslenica, l'ouvrage a été endommagé par les troupes serbes, mais il a résisté. Il sert de cadre au film Winnetou, librement adapté d'une œuvre de fiction de Karl May. Notes et références Portail de la Croatie Portail des lacs et cours d'eau
Peruća-tó

A Peruća egy mesterséges tó Horvátországban, Dalmáciában, melyet 1960-ban a HE Peruća vizierőmű vízellátására hoztak létre. A tó néhány kilométerre lefelé található a Cetina forrásától. Leírása A tavat a Peruća-gát építésével hoztak létre a Cetina folyón. Horvátország harmadik legnagyobb tava, amelynek területe mintegy 15 km2, mélysége pedig 65 m, mellyel az első három között (a tó mélysége az őszi-téli esős évszakban felhalmozódó gát miatt nagymértékben változik). és nyáron vizet bocsát ki) van az országban. A gát építésével megoldották a Hrvatačko polje és a Sinjsko polje árvízszabályozását, valamint a tó szintje alatti vízerőművek működését. Cetina egy Garjak nevű helyen ömlik a Peruća-tóba. A tó mentén sok strand és holtág van. Története A tó elárasztás előtti területe részben lakott volt, erdőkben, szántókban, rétekben és szőlőültetvényekben bővelkedett. A Cetina folyón ezen a területen számos malom, ráknevelő telep, sőt egy közvetlenül a második világháború után épült kis vízerőmű és sok híd is volt. Az állam államosította és minden kártalanítás nélkül elkobozta a földet a Vrlika, Vinalić, Garjak, Kosore, Ježević, Laktac, Dabar, Vučipolje, Zasiok, Bitelić, Rumin, Hrvace, Satrić, Potravlje, Maljkovo, Otišić és Maovice településeken elő parasztoktól. A terület elárasztásával a lakosság nagy része a Svilaja, Dinara és Debeli brdo hegység magasabb területeire költözött, egy részük pedig elköltözött erről a területről. Amikor a terület víz alá került, a dragovići kolostor is víz alá került. Épületei sok kőház, istálló, malom és száraz kőfalak mellett néha alacsony vízállásnál kiemelkednek a tó mélyéből. A horvátországi háború alatt a valaha mért legmagasabb vízállás idején a szerbek robbantással próbálták lerombolni a gátat, de a gát sajátos építése és a horvát hadsereg gyors beavatkozása megakadályozta a tó szintje alatt fekvő falvak elárasztását és az emberéletek elvesztését. Növény- és állatvilág Mivel a Peruća-tó egy viszonylag új mesterséges víztározó, amelyet erősen karsztos területen építettek nincs folytonossága a növény- és állatvilág hosszú távú fejlődésének. Így nem mondható el, hogy maga a víztározó gazdag lenne állat- és növényfajokban. A tóban a leggyakoribb növényfajok a nád, a különböző algafajok és planktonok. Az állatfajok közül a vizi rovarok, a kevéssörtéjűek, a sebes pisztráng, a fejes domolykó, a vágó csík, a paduc, a szivárványos pisztráng, a csuka, a ponty, a pénzes pér és az ezüstkárász élnek a tóban. Források Hrvatska enciklopedija– Perućko jezero (horvátul) Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Perućko jezero című horvát Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Lago di Peruća

Il lago di Peruća (in croato: Perućko jezero) è un bacino artificiale in Croazia; fu il primo ad essere creato in un territorio carsico. È situato tra le città di Signo (in croato: Sinj) e Verlicca (in croato: Vrlika). Lungo il corso del fiume Cettina, circondato dal monte Svilaja a sud-ovest e dal massiccio del Dinara a nord-est, nel 1958 venne costruita una diga in materiali sciolti alta 67 m e lunga 467. I villaggi circostanti furono in parte allagati, comprese terre fertili ed abitazioni. Il monastero di Dragović, del 1395, ubicato vicino al villaggio di Koljane, fu anch'esso allagato e ne fu eretto uno nuovo su terreni più alti. Il lago è tuttora utilizzato per l'approvvigionamento idrico del campo carsico di Signo (Sinjsko polje) e il funzionamento delle centrali di Peruća, Đale e Zakučac. Durante la Guerra d'indipendenza croata, la diga fu fatta saltare in aria nel 1993 dalle truppe serbe durante l'operazione Maslenica e venne gravemente danneggiata, ma non crollò completamente. Il generale serbo Borislav Đukić, accusato dalle autorità croate di aver organizzato un tentativo di distruzione della diga, è stato arrestato nel luglio 2015 in Montenegro e da lì estradato in Croazia. Dal 2002 al 2008 sulle centrali idroelettriche installate lungo le sponde del lago sono stati effettuati ammodernamenti e riparazioni. Curiosità Alcune scene del film Winnetou, liberamente adattato dal libro di fantascienza omonimo del romanziere Karl May, sono state girate presso il lago. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su lago di Peruća
Перучанское водохранилище

Перучанское водохранилище (хорв. Perućko jezero) — водохранилище на юге Хорватии на реке Цетина. Второе по величине водохранилище страны после Дубравского водохранилища и третий по величине водоём страны, площадью 13 км². В административном плане водохранилище расположено в жупании Сплит-Далмация. Водохранилище имеет вытянутую с северо-запада на юго-восток форму. Длина водоёма — 18 км, ширина колеблется от 3 км до 200 метров. Наибольшая глубина водоёма — 64 м, высота над уровнем моря — 360 метров. К востоку от водохранилища находятся горы Динарского нагорья и граница с Боснией и Герцеговиной (проходит примерно в 8 км от Перучанского водохранилища). По западному берегу проложена автодорога D1 на участке Книн — Синь. Водохранилище образовано плотиной на Цетине, построенной в 1958 году. Плотина обслуживает Перучанскую ГЭС, открытую в 1960 году. В январе 1993 года в ходе войны в Хорватии после успешной для хорватской армии операции Масленица, сербские силы предприняли попытку взорвать дамбу Перучанского водохранилища, что поставило бы под угрозу затопления хорватские населённые пункты ниже по течению. Попытка не увенчалась успехом, хотя дамба была серьёзно повреждена. Вскоре плотина перешла под контроль хорватов, что устранило угрозу её разрушения. Восстановительные работы продолжались с августа 1993 года по май 1996 года. В 2011 году президент Хорватии Иво Йосипович наградил солдат, участвовавших в спасении Перучанской дамбы. Сербский генерал Б. Джукич, обвиненный хорватскими властями в организации попытки уничтожении дамбы, был в июле 2015 года арестован в Черногории и вскоре выдан Хорватии. С 2002 по 2008 год на ГЭС проводились ремонтные работы и модернизация. Средняя годовая производительность электростанции — 120 ГВ/ч, в 2009 г — 160,9 ГВ/ч. Примечания
Perućko jezero

Perućko jezero, akumulacijsko jezero na reki Cetini v Dalmaciji. Akumulacijsko jezero leži ob cesti D1 (E71), ki Split preko Knina povezuje z Zagrebom, v bližini naselij Garjak, Maljkovo in Zasiok okoli 16 km severno od Sinja, na 360 m nadmorske višine. Pregrada jezu v bližini naselja Zasiok je narejena iz zbite zemlje in visoka 56 m. Jezero meri 13 km², dolgo je 20 km, njegova največja globina je 64 m ter zadržuje 541×10⁶ m³ vode. Zgrajeno je bilo leta 1960 za potrebe HE Peruća. Viri Glej tudi seznam rek na Hrvaškem seznam jezer na Hrvaškem
Perućko jezero

Perućko jezero je vještačko jezero na rijeci Cetini, između planina Dinare i Svilaje u Hrvatskoj. Površina jezera iznosi 15 km², najveća dubina 65 m, a dužina oko 20 km. Nastalo je 1958. godine, izgradnjom brane Peruća. Tom prilikom su potopljeni dijelovi okolnih sela, uključujući plodna zemljišta i kuće. Potopljen je i manastir Dragović iz 1395. godine, kod sela Koljane, a izgrađen je novi, na višem zemljištu. Hidroelektrana Peruća je izgrađena dve godine nakon podizanja brane kod Bitelića. Jezero je značajno i za regulaciju nivoa vode Cetine tj. sprečavanje poplava.
Perućko jezero

Perućko jezero är en sjö i Kroatien. Den ligger i Split-Dalmatiens län, i den sydöstra delen av landet, 230 km söder om huvudstaden Zagreb. Arean är 13,0 kvadratkilometer. Den sträcker sig 13,4 kilometer i nord-sydlig riktning, och 12,6 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen ligger vid Perućko jezero: Potravlje (827 invånare) Källor
Hll. Apostel Peter und Paul (Smiljan)

Die Kirche Hll. Apostel Peter und Paul (serbisch Црква Светих апостола Петра и Павла Crkva Svetih apostola Petra i Pavla) im zur Gemeinde Gospić gehörenden Dorf Smiljan ist eine serbisch-orthodoxe Kirche in der Region Lika in Kroatien. Die Kirche wurde 1765 erbaut und geweiht. Sie ist mit dem Doppelpatrozinium der heiligen Apostel Peter und Paul versehen. Die Kirche gehört zur Eparchie Ober-Karlovac der serbisch-orthodoxen Kirche. Pfarrei Smiljan Smiljan ist Sitz der gleichnamigen Pfarrei. Die Pfarrei gehört zum Dekanat Lika der Eparchie Ober-Karlovac. Die Pfarrei besteht aus den Dörfern Smiljan, Bužin, Karlobag, Bogdanić, Ljutaća, Selište, Ponor und Rasovača. In der Pfarrei amtierte Milutin Tesla, Vater des weltbekannten Erfinders und Physikers Nikola Tesla, der im Pfarrhaus neben der Kirche geboren wurde. Neben Milutin Tesla dienten dort unter anderem auch die Priester Dimitrije D. Jerković und Matija Stijačić, dieser von 1935 bis zum 12. April 1941, als er von den kroatisch-faschistischen Ustascha aus dem Dorf weggeführt und später gefoltert und ermordet wurde. Geschichte Die St.-Peter-und-Paul-Kirche wurde 1765 erbaut und geweiht. Die Erlaubnis zum Bau der Kirche hatte der damalige Eparch Danilo Jakšić von Kaiserin Maria Theresia persönlich in den 1750er Jahren erhalten. Während des Zweiten Weltkriegs wurde die Kirche von den kroatisch-faschistischen Ustascha in Brand gesetzt und zerstört. Damals gehörten die Lika und das Dorf zum Unabhängigen Staat Kroatien (NDH), einem Vasallenstaat der Achsenmächte. Erst 1990 wurde zu Zeiten des Sozialistischen Jugoslawiens (1945–1992) mit dem Wiederaufbau der Kirche begonnen. Nahe bei der Kirche befindet sich ein Massengrab mit den Überresten von mehreren hundert serbischen Zivilisten aus dem Dorf, die am 2. August 1941, dem orthodoxen St.-Elias-Tag, von der Ustascha ermordet wurden. Über dem Grab wurde ein Gedenkstein errichtet, der 1991 von der paramilitärischen Organisation Hrvatske obrambene snage (HOS) entfernt wurde. Nur einige Meter vom Gotteshaus steht das Pfarrhaus. Es ist das Geburtshaus Nikola Teslas, wurde 2006 durch den Präsidenten Kroatiens als Nikola-Tesla-Gedenkmuseum eröffnet und enthält auch persönliche Gegenstände von Nikola Tesla. Hinter der Kirche liegt der serbisch-orthodoxe Friedhof des Dorfes, wo unter anderem auch Nikola Teslas Bruder Dane bestattet ist. Quellen Weblinks Informationen über die Kirche auf der Seite der Eparchie Ober-Karlovac (serbisch) Informationen zum Massaker von Smiljan auf der Seite (serbisch)
Crkva sv. apostola Petra i Pavla u Smiljanu

Crkva sv. apostola Petra i Pavla je pravoslavna crkva u Smiljanu u Hrvatskoj. Povijest Crkva je izgrađena 1765. Posvećena je svetim apostolima Petru i Pavlu. U sastavu je Gornjokarlovačke eparhije Srpske pravoslavne crkve. Smiljan je sjedište parohije istog imena, koja se sastoji od ličkih sela: Smiljan, Bužim, Karlobag, Bogdanić, Ljutaća, Selište, Ponor i Rasovača. U parohiji je služio svećenik Milutin Tesla, otac poznatog izumitelja i fizičara Nikole Tesle, koji je rođen u parohijskom dvoru pored crkve. Osim Milutina Tesle među ostalima, svećenik Matija Stijačić, bio je paroh od 1935. godine do 12. travnja 1941. godine, kada su ga ubile ustaše, a crkvu uništili. Obnova crkve započela je 1990. godine. Tijekom i neposredno nakon Domovinskog rata, područje oko crkve bilo je minirano. Danas se obnovljena crkva nalazi u sklopu Memorijalnoga centra Nikola Tesla. Izvori
Crkva Svetih apostola Petra i Pavla u Smiljanu

Crkva Svetih apostola Petra i Pavla je srpski pravoslavni hram u Smiljanu, na prostoru današnje Republike Hrvatske. Istorija Crkva je izgrađena 1765. Dozvolu za njenu gradnju je 1750-ih dobio vladika Danilo Jakšić od Marije Terezije. Posvećena je svetim apostolima Petru i Pavlu. U sastavu je Gornjokarlovačke eparhije Srpske pravoslavne crkve. Smiljan je sjedište parohije istog imena, koja se sastoji od ličkih sela: Smiljan, Bužim, Karlobag, Bogdanić, Ljutaća, Selište, Ponor i Rasovača. Godine 1892. crkvena opština u Pančevu je toj crkvi poslala poklon u robi i knjigama, vrijednih preko 50 f. U parohiji je služio sveštenik Milutin Tesla, otac poznatog srpskog naučnika i fizičara Nikole Tesle, koji je rođen u parohijskom domu pored crkve. Osim Milutina Tesle među ostalima, sveštenik Matija Stijačić, bio je paroh od 1935. godine do 12. aprila 1941. godine, kada su ga ubile ustaše. Hram su spalile i srušile ustaše u jesen 1942. godine u Drugom svjetskom ratu. Obnova crkve započela je 1990. godine. Danas se obnovljena crkva nalazi u sklopu Memorijalnoga centra Nikola Tesla. Crkva je obnovljena 2022. godine. Galerija Reference
Plage de Sahara

La plage de Sahara est une plage de sable située au nord de Lopar sur l'île de Rab, sur la mer Adriatique au nord de la côte croate. Description La plage se trouve dans une petite crique entourée de falaises rocheuses, ce qui lui confère un caractère isolé et privé. La plage ne peut être atteinte qu'à pied ou en bateau, ce qui ajoute à son attrait et à son exclusivité. En raison du sable fin qui recouvre le rivage, la plage porte le nom du désert du Sahara, ce qui lui confère un caractère exotique. La plage est entourée d'une végétation luxuriante, notamment de pins et d'autres plantes méditerranéennes, qui offrent beaucoup d'ombre par rapport au soleil brûlant de la Croatie. Références Liens externes Sahara - plage naturiste à Lopar Sahara - la vue unique sur le paysage Sahara et autres plages de l'île de Rab Source de traduction Portail de la Croatie Portail de la mer Méditerranée
Plaža Sahara

Plaža Sahara je peščena nudistična plaža, ki se nahaja severno od Loparja na hrvaškem otoku Rab na severnem delu hrvaške obale. Zaradi težkega dostopa do plaže je obiskovalcev večinoma malo tudi julija in avgusta. Do plaže se pride s približno 40 minut hoje iz mesta Lopar. Običajno je v zalivu zasidranih precej čolnov. Poleg plaže Sahara so v bližini še druge manjše plaže, nekatere tudi peščene. Najbližje mesto Lopar je znano po družinam lepih peščenih plažah. Sklici Zunanje povezave Sahara - nudistična plaža v Loparju Sahara, Croatia - Beach Guide, Info, Photos
Пляж Сахара

Пляж Сахара (хорв. Sahara) — піщаний нудистський пляж, розташований на північ від Лопару на хорватському острові Раб у північній частині хорватського узбережжя. Через важкий доступ до пляжу відвідувачів в основному мало навіть у липні та серпні. До пляжу можна дістатися приблизно за 40 хвилин пішки від міста Лопар. У бухті зазвичай стоїть чимало човнів. Окрім пляжу Сахара, поблизу є інші менші пляжі, деякі з них піщані. Найближче місто Лопар відоме своїми чудовими піщаними пляжами. Примітки Посилання Сахара — нудистський пляж в Лопарі Сахара, Хорватія — пляжний путівник, інформація, фотографії
St. Catherine's Church, Zagreb

Church of St. Catherine (Croatian: Crkva sv. Katarine) is a Baroque-style church in Zagreb. It is located in historic part of Upper town (Gornji Grad), and considered to be the best example of Baroque Architecture in Zagreb. History Before the St. Catherine's was built, a 14th-century Dominican church occupied the area. When the Jesuits arrived in Zagreb in the early 17th century, they thought the original church too rundown and inadequate, and worked to build a new church. Construction began in 1620 and was completed in 1632. A monastery was built adjacent to the church, but now the spot is home to the Klovićevi dvori art gallery. St. Catherine's church was victim to fire twice in history: once in 1645 and again in 1674, devastating the interior. The church was refurnished with help from wealthy Croatian nobles, and in return, they were allowed to display their family coat-of-arms or have the honour to be buried or entombed in the church. After the disestablishment of the Jesuits, St. Catherine's became part of the parish of St. Mark's in 1793. Since 1874, St. Catherine's has been a Collegiate church. The church was severely damaged by the 1880 earthquake. After 6 months of repairs, it was reconsecrated in November 1881. Overview The church is designed in the Baroque architecture of the 17th century. Gallery See also History of Zagreb List of Jesuit sites Zagreb Cathedral References Sources Horvat-Levaj, Katarina (December 2008). "Herman Bollé i Crkva sv. Katarine u Zagrebu – korekcija jedne tradicionalne atribucije" [Herman Bollé and the Church of St Catherine in Zagreb – Correction of a Traditional Attribution] (PDF). Radovi Instituta Za Povijest Umjetnosti (in Croatian). 32 (32): 237–250. Retrieved 4 June 2018.
Chiesa di Santa Caterina (Zagabria)

La chiesa di Santa Caterina d'Alessandria (in croato crkva svete Katarine Aleksandrijske) è una chiesa in stile barocco a situata a Zagabria, consacrata a Caterina d'Alessandria. La costruzione iniziò nel 1620 e fu completata nel 1632. Note Voci correlate Chiesa cattolica in Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di Santa Caterina
Kościół Świętej Katarzyny w Zagrzebiu

Kościół Świętej Katarzyny (chorw. Crkva sv. Katarine) – projezuicki kościół zbudowany w latach 1630-1632. W kościele znajduje się pięć drewnianych ołtarzy w barokowym stylu oraz marmurowy ołtarz i stiukowe dekoracje z XVIII wieku. Na ścianach naw znajdują się malowidła przedstawiające sceny z życia patronki. Na przestrzeni lat kościół ucierpiał na skutek pożarów, a także trzęsienia ziemi, dlatego w 1880 roku został odnowiony według projektu Hermanna Bolle. Przypisy
Церковь Святой Екатерины (Загреб)

Церковь святой Екатерины в Загребе (хорв. Crkva sv. Katarine u Zagrebu) — католический храм, соборная церковь Загребской архиепархии в столице Хорватии городе Загребе; ценный историко-архитектурный памятник эпохи барокко, одна из самых красивых загребских церквей. Храм освящен в честь святой Екатерины. Храм расположен в центре города — в Верхнем городе (Горнем граде) на площади св. Екатерины (Katarinin trg). История и описание На месте современной Загребской церкви святой Екатерины сначала стояла небольшая доминиканская церковь ещё с XIV века, которая затем во времена турецкого вторжения использовалась как военный склад. С приходом иезуитов в Загреб (1-я половина XVII века) храм был передан под их управление. Поскольку старая церковь не подходила по размерам и была довольно сильно повреждена, иезуиты в 1620-32 годах осуществили строительство и отделку нового храма. Рядом с церковью возвели также монастырь (сейчас Галерея Кловичевы Дворы). Церковь святой Екатерины дважды горела в пожарах — в 1645 и 1674 годах, в последний раз была уничтожена дотла. Восстановлению церкви помогли хорватские вельможи, которые в свою очередь, по обычаю, получили право разместить на стенах церкви фамильные гербы, а также привилегию быть похороненным в церкви с поставленным надгробием. После запрета иезуитов (1773) загребская церковь св. Екатерины была передана приходу святого Марка в 1783 году, а от 1874 года стала соборной церковью. В XIX-XX веках загребская церковь святой Екатерины неоднократно реконструировалась и реставрировалась. Церковь святой Екатерины в Загребе считается одной из самых красивых в городе. Это однонефное культовое сооружение с шестью боковыми часовнями и апсидой. В капеллах размещены пять деревянных алтарей в стиле барокко (XVII век) и один мраморный, датированный 1729-м годом. Интерьеры храма содержат ряд очень значимых образцов барочного искусства. Среди них алтарные картины Бернардо Бобича, произведения Антонио Квадрио (Antonio Quadrio), датируемые 1720-ми годами. Своды нефа со сценами, изображающими жизнь святой Екатерины, принадлежат авторству Джулио Квальи (Giulio Quaglia). Также примечателен храмовый алтарь святого Игнатия работы Франческо Робба (Francesco Robba). Позади главного алтаря — фреска, датируемая 1762-м годом, «Святая Екатерина среди александрийских философов и писателей», которую писал Кристоф Андрей Еловшек (Kristof Andrej Jelovšek). Примечания Галерея Источники, ссылки и литература На Викискладе есть медиафайлы по теме Церковь Святой Екатерины (Загреб) Церковь святой Екатерины в Загребе www.zagreb-touristinfo.hr Церковь святой Екатерины в Загребе www.planetware.com (англ.) TOURIST GUIDE, Zagreb and its surroundings, Zagreb, 1970 (автор текста Ivan Raos) (англ.) Lelja Dobronić, Crkva Sv. Katarine u Zagrebu i hrvatsko plemstvo. Vodič po starinama. Rasprava. Str. 389—424. (хорв.)
Sankta Katarinas kyrka, Zagreb

Sankta Katarinas kyrka (kroatiska: Crkva svete Katarine) är en kyrka i Zagreb, Kroatien. Kyrkan som ligger i Zagrebs historiska kärna, Övre staden, uppfördes 1620-1632 och bär stildrag från barocken. Den anses vara en av de vackrare kyrkorna i Zagreb och en av stadens sevärdheter. Historia Sankta Katarinas kyrka uppfördes 1620-1632 av jesuiterna. De uppförde kyrkan på platsen för en tidigare kyrka som hade uppförts av dominikanerna på 1300-talet. Ett kloster uppfördes i anslutning till kyrkan. Det tidigare klostret rymmer idag Galleriet Klovićpalatset (Galerija Klovićevi dvori). Kyrkan har eldhärjats vid två tillfällen, 1645 och 1674. Vid dessa tillfällen skadades dess interiör. Lokala adelsmän som bidrog till restaurationen belönades med att deras släktvapen fick exponeras i kyrkan och hade äran att bli begravda i kyrkan. Arkitektur Både kyrkans exteriör och interiör bär stildrag från barocken som vid kyrkans uppförande var den dominerande stilen i Europa. Flera skulptörer och konstnärer har lämnat sina avtryck i kyrkan, däribland Antonio Quadrio, Franc Jelovšek, Francesco Robba och Hermann Bollé. Exteriör Sankta Katarinas kyrka är en enskeppig kyrka med vit fasad. Den har en portal, fyra nischer med skulpturer samt sex tydligt markerade pilastrar. Interiör Kyrkans interiör omfattar bland annat stuckrelieferna Scener ur S:ta Katarinas liv i takets medaljong av den slovenske konstnären Franc Jelovšek (1700-1764) och Ignatiusaltaret av den venetianske konstnären Francesco Robba (1729-1776). Se även Zagrebs katedral Sankt Markus kyrka Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sankta Katarinas kyrka, Zagreb. Referenser Fotnoter