NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mačkamama (Gebäude)

Mačkamama, auf Deutsch „Katzenmutter“, ist die Bezeichnung des erstmals 1863 erwähnten Gebäudes, das zu einem Ensemble im Industrieviertel der Stadt Osijek in Kroatien gehörte. Zu dieser Zeit war die Villa das zweitgrößte Gebäude in Osijek neben Schloss „Pejačević“ in Retfala. Geschichte Die „Villa Hermann“, auch Schloss „Mačkamama“ genannt liegt Ecke Vinkovačka-/Drinska-Straße. Die Vorderseite ist nördlich ausgerichtet und wurde nach Abriss des Meierhofs auf Fundamente eines abgerissenen Gebäudes errichtet. Der Name „Mačkamama“ war der Spitzname der langjährigen Besitzerin, Paulina Hermann und hat sich bis heute gehalten. Er ist auch der Name der nahe gelegenen Straßenbahnstation. Nach dem Tod von Paulina Hermann 1938, erbten ihre Töchter Friederika Miroslava Hermann-Löibner und Angelina Hermann die Villa. 1945 endete der Zweite Weltkrieg und gleichzeitig wurde die Villa zu Gesellschaftseigentum. Es kam zur Umgestaltung der Innenräume, später zum allmählichen Verfall des Gebäudes und dessen Umgebung. Das Gebäude wurde vernachlässigt und der Park durch weiteren Bau zerstört. In den 70er Jahren wurde südlich von der Villa ein Kindergarten gebaut und in den 1980er Jahren eine Post östlich davon. Von 1975 bis 1977 sollte die Villa sogar niedergerissen werden und 1986 wurde sie schließlich als Denkmal des überlieferten Kulturgutes registriert. Das Gebäude hat heute keine große Bedeutung mehr. Heute beinhaltet es einen Blumenladen und ein Café mit dem Namen „Das Schloss“. Literatur Božica Valenčić: Vila Pauline Hermann – Dvorac “Mačkamame” u Osijeku, Muzej Slavonije Osijek: Osječki zbornik XXI, 1991 Weblinks Infos auf vjesnik.hr osijek031.com osijek-online.com
Mimarovo muzeum

Mimarovo muzeum (chorvatsky: Muzej Mimara) je galerie umění v chorvatském Záhřebu, na Rooseveltově náměstí. Je v něm soustředěna sbírka starých obrazů kontroverzního sběratele Ante Topiće Mimary. Podle většiny kunsthistoriků tvoří většinu jeho sbírky, snad až 95 procent, padělky. Zbylá díla pak byla sehnána podvody a krádežemi. Muzeum bylo otevřeno v roce 1987, přičemž nepravost děl tehdejší zakladatelé neskrývali. Celkem má muzeum k dispozici 3750 různých uměleckých děl, asi 1500 z nich trvale vystavuje. K nejznámějších patří díla připisovaná italským renesančním mistrům Lorenzettimu, Giorgionemu, Veronesemu a Canalettovi. Mnoho obrazů je údajně z dílny holandských a vlámských mistrů Ruisdaela, Bosche, Rubense nebo Van Dycka, více než 30 je připsáno španělským mistrům Velázquezovi, Murillovi či Goyovi, asi 20 obrazů německým mistrům Holbeinovi nebo Liebermannovi, asi 30 obrazů anglickým malířům Gainsboroughovi a Turnerovi a více než 120 obrazů francouzským mistrům Delacroixovi, Corotovi, Manetovi, Renoirovi i Degasovi. Muzeum sídlí v novorenesanční budově z roku 1895, jež byla původně gymnáziem, otevřeným u příležitosti příjezdu císaře Františka Josefa do Záhřebu. Na její přestavbu v 80. letech dohlížel záhřebský architekt Kuno Waidmann. Muzeum bylo poškozeno zemětřesením v Záhřebu v roce 2020 a je kvůli tomu dosud uzavřeno. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Mimara Museum na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Mimarovo muzeum na Wikimedia Commons
Mimara-Museum

Das Mimara-Museum (kroat. Muzej Mimara) ist ein Museum in der kroatischen Hauptstadt Zagreb. Es befindet sich am Roosevelt-Platz und wurde durch die Privatsammlung von Wiltrud und Ante Topić Mimara begründet. Geschichte Das Gebäude des Museums wurde nach Plänen der Leipziger Architekten Robert Ludwig und Alfred Hülßner in den 1890er Jahren als Gymnasium erbaut und vom Zagreber Architekten Kuno Waidmann in den 1980er Jahren als Museum umgestaltet. Das Museum wurde im Jahr 1987 eröffnet. Sammlung Zu seiner Sammlung gehören insgesamt 3700 Ausstellungsstücke aus der Steinzeit bis heute, von denen jeweils 1500 ausgestellt werden. Zu den wertvollsten Exponaten zählen Werke von Lorenzetti, Raffael, Giorgione, Veronese, Caravaggio, Canaletto 60 Gemälde der niederländischen Meister Rembrandt van Rijn, Van Goyen, Ruisdael 50 Arbeiten der flämischen Meister Van der Weyden, Bosch, Rubens, Van Dyck über 30 Werke der spanischen Meister Velázquez, Murillo, Goya 20 Gemälde der deutschen Meister Holbein, Liebermann, Leibl 30 Werke der englischen Künstler Gainsborough, Turner, Bonington und über 120 Gemälde der französischen Meister Georges de la Tour, Boucher, Chardin, Delacroix, Corot, Manet, Renoir, Degas. Literatur Zagreb: Museen, Sammlungen und Galerien, Stef, Zagreb, 2008, S. ?. Museumsführer für Zagreb und Umgebung: Museen, Galerien, Sammlungen, Dokumentationszentrum für Museen (MDC), Zagreb, 1998, S. ?. Weblinks Homepage des Museums Weitere Informationen
Muzej Mimara

Muzej Mimara nastao je donacijom svjetski poznatog skupljača umjetnina Ante Topića Mimare i njegove supruge Wiltrude Mimare koji je otvoren za javnost 1987. godine na Rooseveltovom trgu u Zagrebu. Puno je ime muzeja: Javna ustanova "Zbirka umjetnina Ante i Wiltrude Topić Mimara", ali statut muzeja dopušta uporabu kraćeg oblika imena: Muzej Mimara. Ondje se nalazi više od 3750 umjetnina velike raznolikosti i iznimne umjetničke vrijednosti, od antike i staroegipatskih predmeta do slika velikih majstora – Rafaela, Velasqueza, Rubensa i Rembrandta. Danas je Mimara glavni zagrebački muzej. Zbirka stakla izuzetna je cjelina umjetničkih vrijednosti staklarskog obrta. Kroz više od 300 izloženih primjeraka prati razvojni put o drevnog Egipta i Rimskog Carstva do poznatih venecijanskih i drugih europskih radionica. Zbirka umjetnina Dalekog Istoka sadrži predmete od rijetkih materijala poput žada, laka i roga nosoroga. Muzej posjeduje bogatu stručnu knjižnicu s 5400 naslova. Stalni postav oblikovan kao kronološko nizanje povijesno-stilskih razdoblja. Redovito se organiziraju tematske i studijske izložbe, te ekspertize i povremene edukativne igraonice / radionice. Muzej se nalazi u zgradi Donjogradske gimnazije. Vanjske poveznice Muzej Mimara Arhivirana inačica izvorne stranice od 19. listopada 2015. (Wayback Machine), službene stranice muzeja Helena Zorčić, Obnovljen stalni postav slikarstva Muzeja Mimara, Informatica Museologica, Vol. 27, No. 1–2, rujan 1997.
Музей Мимара

Музей Мимара (хорв. Muzej Mimara) — художественный музей в столице Хорватии городе Загребе. Демонстрирует коллекцию произведений искусства Вильтруды и Анте Топич Мимара (Wiltrud и Ante Topić Mimara; официальное название музея: Художественная коллекция Анте и Вильтруды Топич Мимара), очень ценное художественное собрание мирового уровня. Общие данные Музей Мимара находится в историческом трехэтажном здании; здание музея — это бывшая гимназия, что была возведена в XIX веке хорватским архитектором Куно Вайдманном (Kuno Waidmann). Режим работы музейного заведения: на период с 1 октября по 30 июня: вторник, среда, пятница, суббота — 10-17 час., четверг — 10-19 час., воскресенье 10-14 час.; на период с 1 июля по 30 сентября (летнее время): вторник-пятница — 10-19 час., суббота — 10-17 час., воскресенье — 10-14 час.; закрыт по понедельникам. Директор музея — Тугомир Лукшич (Tugomir Lukšić). История Такой ценный художественный центр появился в Загребе благодаря Анте Топичу Мимара — частному коллекционеру, уроженцу Загреба, который прожил почти всю жизнь в Австрии. На склоне лет он из патриотических чувств подарил хорватской столице значительную коллекцию картин и исторических артефактов, специально под которую в 1980 году основали и в 1987 году открыли целый музей, названный в честь дарителя его собрания. В коллекции картинной галереи имени Мимара, что является одним из самых известных музеев Загреба, более 3 750 картин и предметов из Древнего Египта, Месопотамии, Персии, Ближнего и Дальнего Востока, Индии и Южной Америки, а также европейских стран и Средиземноморья. Постоянная музейная экспозиция включает около 1 500 предметов искусства. Среди самых известных экспонатов Музея Мимара оригинальные произведения 60 картин нидерландских художников ван Гойена, С. ван Рёйсдала, 50 работ фламандцев ван дер Вейдена, Босха, Рубенса, ван Дейка, более 30 полотен испанских художников Веласкеса, Мурильо, Гойи, 20 картин немецких художников Г. Гольбейна, Либерманна, Лейбла, около 30 картин английских живописцев Гейнсборо, Тёрнера, Бонингтона и более 120 произведений французских мастеров кисти — де ла Тура, Буше, Шардена, Делакруа, Коро, Мане, Ренуара, Дега. Коллекция рисунков содержит более 200 штук — работы Бронзино, Ф. Гварди, Лоррена, Лебрена, Греза, Жерико и т. д. Ссылки Музей Мимара на hvm.mdc.hr
Mimaramuseet

Mimaramuseet (kroatiska: Muzej Mimara), officiellt Ante och Wiltrud Topić Mimaras konstsamling - Mimaramuseet (Zbirka umjetnina Ante i Wiltrud Topić Mimara - Muzej Mimara), är ett konstmuseum i Zagreb, Kroatien. Det ligger vid Roosevelts torg (Rooseveltov trg) och hyser mer än 3 700 konstverk och 1 500 utställningsföremål från förhistorisk tid fram till 1920-tal. Museet ligger i en nyrenässansbyggnad från 1898 och öppnade 1987 för att härbärgera de konstsamlingar som donerats till staden Zagreb av affärsmannen, samlaren och konservatorn Ante Topić Mimara och hans hustru Wiltrud Mimara. Museet Museiföremålen visas i kronologisk ordning från förhistorisk till modern tid. Den arkeologiska avdelningen innehåller fynd från bland annat det gamla Egypten, Mesopotamien, Persien och Fjärran Östern. Ikonsamlingen omfattar ikoner från bland annat Ryssland, Palestina och Mindre Asien. Omkring 1 000 föremål och möbler ger en översikt av europeiskt konsthantverk från medeltiden till 1800-talet. Byggnaden Byggnaden uppfördes i nyrenässansstil i slutet av 1800-talet efter ritningar av de tyska arkitekterna Robert Ludwig och Alfred Hülssner som tog intryck av politikern och historikern Izidor Kršnjavis idéer om den nya byggnadens utseende. Uppförandet av byggnaden, som var tänkt att tjäna som ett gymnasium, invigdes av den österrikisk-ungerske kejsaren Frans Josef I och stod färdig 1898. Se även Donji grad (Nedre staden) Referenser Noter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Mimaramuseet.
Музей Мімара

Музей Мімара (хорв. Muzej Mimara) — художній музей у столиці Хорватії місті Загребі. Демонструє колекцію творів мистецтва Вільтруди і Анте Топіча Мімарів (Wiltrud і Ante Topić Mimara; офіційна назва музею: Мистецька колекція Анте і Вільтруд Топіч Мімара); дуже цінне мистецьке зібрання світового рівня. Загальні дані Музей Мімара міститься в історичній триповерховій будівлі і розташований у загребському середмісті на площі Рузвельта за адресою: Rooseveltov trg, буд. 5, м. Загреб—10000 (Хорватія). Будівля музею — це колишня гімназія, що була зведена у XIX столітті хорватським архітектором Куно Вайдманном (Kuno Waidmann). Режим роботи музейного закладу: на період з 1 жовтня до 30 червня: вівторок, середа, п'ятниця, субота — 10-17 год., четвер — 10-19 год., неділя 10-14 год.; на період з 1 липня до 30 вересня (літній час): вівторок-п'ятниця — 10-19 год., субота — 10-17 год., неділя — 10-14 год.; закритий по понеділках. Директор музею — Тугомир Лукшич (Tugomir Lukšić). З історії та експозиції Такий цінний мистецький осередок з'явився у Загребі завдяки Анте Топічу Мімару — приватному колекціонеру, уродженцю Загреба, який прожив майже все життя в Австрії. На схилі років він з патріотичних почуттів подарував хорватській столиці значну колекцію картин та історичних артефактів, спеціально під яку 1980 року заснували і в 1987 році відкрили цілий музей, названий на честь дарувальника його зібрання. У колекції картинної галереї імені Мімара, що є одним з найвідоміших музеїв Загреба, понад 3 750 картин і предметів з Давнього Єгипту, Месопотамії, Персії, Близького і Далекого Сходу, Індії та Південної Америки, а також з європейських країн і Середземномор'я. Постійна музейна експозиція включає близько 1 500 предметів мистецтва. Серед найвідоміших експонатів Музею Мімара оригінальні твори Лоренцетті, Рафаеля, Джорджоне, Веронезе, Караваджо, Каналетто, 60 картин нідерландських митців ван Гойєна, С. ван Рейсдаля, 50 робіт фламандців ван дер Вейдена, Босха, Рубенса, ван Дейка, понад 30 полотен іспанських художників Веласкеса, Мурільйо, Гойї, 20 картин німецьких митців Г. Гольбейна, Ліберманна, Лейбла, близько 30 картин англійських живописців Гейнсборо, Тернера, Бонінгтона і понад 120 творінь французьких майстрів пензля — де ла Тур, Буше, Шардена, Делакруа, Коро, Мане, Ренуара, Дега. Колекція малюнків містить понад 200 штук — роботи Бронзіно, Ф. Гварді, Лоррена, Лебрена, Греза, Жеріко тощо. Джерела та посилання Музей Мімара на hvm.mdc.hr [Архівовано 21 липня 2011 у Wayback Machine.] Музей Мімара на redigo.ru [Архівовано 16 червня 2011 у Wayback Machine.] (рос.)
Svjetionik Rt Savudrija

Svjetionik Rt Savudrija jest svjetionik na rtu Donja Savudrija na sjeverozapadu poluotoka Istre. Povijest Najstariji je aktivni svjetionik na Jadranu. Podignut je u malo poslije Napoleonskih ratova 1818., kad je kraj pripao Habsburškoj Monarhiji. Svjetionik je za rasvjetu koristio plin dobiven destilacijom ugljena, po čemu je prvi svjetionik te vrste na svijetu. Ugljen za destilaciju vadili su u rudniku kamenog ugljena u blizini Labina. Kad je bio izgrađen, bio je prava atrakcija. Događalo se da su se mještani i posjetitelji htjeli popeti na vrh svjetionika, čak i silom. Zbog toga su svjetioničari imali dopuštenje za nositi oružje i pucati ako je potrebno. Danas je sustav automatiziran i na svjetioniku je samo jedan svjetioničar. Ostalo Visine je 29 metara, a svjetlo mu je 36 metara iznad srednje razine mora. Za rasvjetu je u početku koristio plin, a danas je sustav elektrificiran i automatiziran. 30-ak metara od svjetionika je kamenita plaža pogodna za kupače. Zbog povoljnih vjetrova ima dobre uvjete za športove poput jedrenja na dasci, a blage morske struje pružaju veću sigurnost. Za ljubitelje ronjenja povoljno je čisto more i bistro kamenito dno. Izvori
Svetilnik Savudrija

Svetilnik Savudrija je najstarejši svetilnik na Hrvaškem, ki se nahaja v bližini istoimenske vasice na severnem koncu istrskega polotoka, blizu slovenske meje na južnem koncu Tržaškega zaliva. Znan je tudi kot svetilnik na rtu Savudrija, rt ali točka, v italijanščini se imenuje Punta Salvore, pred drugo svetovno vojno je bil svetilnik splošno znan kot svetilnik Punta Salvore. Svetilnik je bil zgrajen leta 1818 in je najstarejši delujoči svetilnik v Jadranskem morju. Čeprav velja, da je bil italijanski svetilnik na Barletti, znan kot Faro Napoleon, zgrajen leta 1807, je bil pozneje prenovljen in leta 1959 nadomeščen s pristaniško luč. Sprva je savudrijski svetilnik svetil na premog, prvi svetilnik, ki je bil načrtovan in upravljan na ta način. Čeprav je bil uspeh javno objavljen, so stalne težave pomenile, da so ga hitro zamenjali s sistemom na gorivni pogon. Zgodovina Svetilnik je načrtoval arhitekt Pietro Nobile, gradnja se je začela marca 1817 in je bila financirana z izdajo delnic prek tržaške gospodarske zbornice, ki je aktivno spodbujala potrebo po svetilniku za pomoč pri plovbi do tržaškega pristanišča. Pokrovitelj je bil tudi Frančišek I. Avstrijski, ki je bil prisoten, ko je bil svetilnik prvič prižgan aprila 1818. Za gradnjo 19–metrskega visokega svetilnika sive barve, je bil uporabljen lokalni kamen. Stavbe, vključno z dvonadstropno hišo ob zgradbi, in druge enonadstropne stavbe so bile dograjene leta 1821. Višina stolpa se je pozno v 19. stoletju povečala za 10 m na današnjo višino 29 m. Leta 2007 je svetilnik v Savudriji upodobila hrvaška poštna služba Hrvatska pošta v nizu priložnostnih znamk. Operater Svetilnik upravlja državno podjetje Plovput. Od leta 2000 so sobe v svetilniku na voljo tudi za najem kot počitniške nastanitve. Čeprav je luč še vedno avtomatizirana, svetilničarji pomagajo varovati in vzdrževati delovanje svetilnika. Sedanji čuvaj je od leta 2021 Mario Milin Ungar, ki nadaljuje linijo storitev, ki segajo v družino Ungar že pet generacij. Na višini 29 m nad morjem ima svetloba doseg 30 navtičnih milj in je sestavljena iz treh utripov bele svetlobe, ki zasveti vsakih petnajst sekund. Legenda S svetilnikom je povezana romantična zgodba, v kateri naj bi jo grof Metternich dal zgraditi za lepo in privlačno hrvaško gospo visokega rodu, ki jo je spoznal in se na prvi pogled zaljubil na balu na Dunaju. Avstrijskemu grofu in njegovi ljubici ni bilo usojeno živeti tam, saj je ljubica zbolela in nato istega dne, ko je bil dokončan, umrla, grof pa nikoli več ni stopil v svetilnik. Glej tudi Seznam svetilnikov na Hrvaškem
Žman

Žman (italsky Sman) je vesnice a přímořské letovisko v Chorvatsku v Zadarské župě, nacházející se na ostrově Dugi otok, spadající pod opčinu Sali. V roce 2011 zde žilo celkem 199 obyvatel. V roce 1991 většinu obyvatelstva (94,81 %) tvořili Chorvati. Sousedními vesnicemi jsou Luka a Zaglav. Nejdůležitější dopravní komunikací je silnice D109. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Žman na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žman na Wikimedia Commons
Žman

Žman ist eine Ortschaft auf der Insel Dugi Otok in Kroatien. Lage und Einwohner Žman liegt zwischen Luka und Zaglav ungefähr in der Mitte von Dugi Otok. Die Häuser ziehen sich bis in die Bucht Žmanšćica hinunter. Vorgelagert ist die kleine unbewohnte Insel Krknata. Mit ihren 225 Einwohner (2021) ist Žman die zweitgrößte Siedlung auf der Insel nach Sali. Die Einwohner leben von der Fischerei, dem Olivenanbau und dem Tourismus. Geschichte Žman hatte 1260 die erste schriftliche Erwähnung als Mecano, was das mittlere Dorf bedeutet. Im 16. Jahrhundert wurde Mecano ins kroatische übernommen. Prähistorische und römische Gräber zeugen aber von einer früheren Besiedelung. Die dem heiligen Johannes dem Täufer geweihte Pfarrkirche wurde 1626 von den Benediktinern mit dem Wiederaufbau und der Erweiterung der mittelalterlichen Kirche erbaut. Es hat zwei Gänge, eine Seltenheit unter den Kirchen kleiner Siedlungen. Die Kirche hat heute fünf Altäre. Der mit vier Marmorsäulen geschmückte Hauptaltar ist dem hl. Johannes dem Täufer gewidmet. Zwei Statuen zeigen Johannes und den hl. Josef in Tiroler Werken. Das Altarbild wurde von Antonio Zuccaro aus Triest gemalt. Die Seitenaltäre sind ebenfalls mit Marmorsäulen geschmückt, die der heilenden Jungfrau, dem heiligen Josef, dem Heiligen Kreuz und dem heiligen Rochus gewidmet sind. 1895 wurde im Dorf eine Schule gebaut. 1903 wurde eine Konsum- und Handwerksgenossenschaft gegründet, die bis zum Krieg von 1914 gut funktionierte. Weblinks Webseite des Tourismusverbandes Einzelnachweise
Žman

Žman es una localidad de Croacia en el ejido del municipio de Sali (Croacia), condado de Zadar. Geografía Se encuentra a una altitud de 36 m s. n. m. a 350 km de la capital nacional, Zagreb. Se encuentra en la isla de Dugi. Demografía En el censo 2011 el total de población de la localidad fue de 199 habitantes.​ Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.
Žman

Žman falu Horvátországban Zára megyében. Közigazgatásilag Salihoz tartozik. Fekvése Zárától légvonalban 20 km-re délre, községközpontjától légvonalban 5 km-re, közúton 7 km-re északnyugatra a Dugi-sziget délkeleti felén, az északkeleti parton egy kis öbölben a Žmanšćica-öbölben fekszik. A falu régi része mintegy fél kilométerre van a tengerparttól, de újabban egyre inkább a part felé terjeszkedik. Története Žman neve 1260-ban szerepel először írott forrásban, amikor plébániáját “Ecclesia Sancti Johannis de Mecano” alakban említik. Ekkor neve még Mecano volt, ami középső falut jelent, mivel az akkori Sali és Luke települések között feküdt. A mai Žman név a „Mecano” név elhorvátosodott „Mžan” alakváltozatából alakult ki a 16. században. A latin nyelvű források ekkor „Armanum, Azmanum” alakban említik. A falu területe a sziget többi részéhez hasonlóan Zárához tartozott, majd 1409-től a várossal együtt a Velencei Köztársaság része lett. A 18. század végén Napóleon megszüntette a Velencei Köztársaságot. Dugi otok 1797 és 1805 között Habsburg uralom alá került, majd az egész Dalmáciával együtt a Francia Császárság része lett. 1815-ben a bécsi kongresszus újra Ausztriának adta, amely a Dalmát Királyság részeként Zárából igazgatta 1918-ig. A településnek 1857-ben 210, 1910-ben 499 lakosa volt. Az első világháborút követően előbb a Szerb-Horvát-Szlovén Királyság, majd Jugoszlávia része lett. A falunak 2011-ben 199 lakosa volt, akik hagyományosan szőlő- és olajbogyó termesztéssel, juhtenyésztéssel és újabban egyre inkább turizmussal foglalkoznak. Lakosság Nevezetességei Keresztelő Szent János tiszteletére szentelt plébániatemplomát 1626-ban a bencések építették a középkori templom átépítésével és bővítésével. Két mellékhajója van, ami ritkaság a kis települések templomai között. A templomnak ma öt oltára van. A négy márványoszloppal díszített főoltár Keresztelő Szent János tiszteletére van szentelve, két szobra amely Jánost és Szent Józsefet ábrázolja tiroli munka. Az oltárképet a trieszti Antonio Zuccaro festette. A mellékoltárok szintén márvány oszlopokkal díszítettek, a Gyógyító Boldogaaszony, Szent József, a Szent Kereszt és Szent Rókus tiszteletére vannak szentelve. A templom néhány értékes liturgikus tárgyat is őriz, köztük négy aranyozott körmeneti keresztet, kelyhet, ostyatartó pixist és szentségtartót. A žmaniak minden év augusztus 29-én védőszentjük ünnepén tartják a helyi fesztivált. Ezek között különleges volt a 2010-es év, mert a plébánia ekkor ünnepelte fennállásának 750. évfordulóját. 1260. június 11-én erősítette meg IV. Sándor pápa a zárai Szent Miklós kolostort birtokaiban, melyek között megemlíti a mecanoi templomot, mezőt és szőlőhegyet. Az ünnepi szentmisét ez alkalomból Želimir Puljić zárai érsek celebrálta, melyet körmenet követett a falun keresztül a védőszent szobrával. További információk Sali község hivatalos oldala (horvátul) Dugi otok turisztikai irodájának honlapja (horvátul) Zára turisztikai irodájának honlapja (horvátul) A zárai érsekség honlapja (horvátul) Žman turistainformációk (magyarul) Jegyzetek
Žman

Žman je naselje in manjše pristanišče na Dugem otoku (Hrvaška), ki upravno spada pod občino Sali Zadrske županije. Žman leži na severovzhodni obali Dugega otoka okoli 5 km jugozahodno od Salija, ob lokalni cesti Sali - Veli Rat. Starejši del vasi je odmaknjen od obale, medtem ko je novejši del ob obali v zalivu Žmanšćica, v katerm sta tudi dva manjša otočka: Krknata in Vaka. Samo naselje obkrožajo griči Gračina, ter Veliki in Mali Slotinjak. Gospodarstvo Osnova gospodarske dejavnosti je kmetijstvo, vinogradništvo, ribolov in turizem. Plodna polja v okolici Žmana se v deževnih zimskih mesecih spremenijo v Malo in Veliko Jezero. Zgodovina Žman se v starih listinsh prvič omenja v 13. stol. pod imenom Mežano. Arheološke najdbe iz prazgodovine in rimske dobe kažejo na neprekinjeno poseljenost vse do srednjega veka. Župnijska cerkev sv. Ivana je bila postavljena v 13. stol., vendar ni ohranila prvotne oblike. Demografija Viri in opombe Glej tudi seznam naselij na Hrvaškem Zunanje povezave Dugi otok
Жман

Жман је насељено место у саставу општине Сали, на Дугом отоку у Задарској жупанији, Република Хрватска. Историја До територијалне реорганизације у Хрватској налазио се у саставу старе општине Задар. Становништво На попису становништва 2011. године, Жман је имао 199 становника. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Жман је имало 328 становника, следећег националног састава: Референце Спољашње везе
Жман

Жман (хорв. Žman) — населений пункт у Хорватії, у Задарській жупанії у складі громади Сали. Населення Населення за даними перепису 2011 року становило 199 осіб. Динаміка чисельності населення поселення: Клімат Середня річна температура становить 15,34 °C, середня максимальна – 26,64 °C, а середня мінімальна – 4,13 °C. Середня річна кількість опадів – 813 мм. Примітки
Bili Školj

Bili Školj je nenaseljeni otočić uz zapadnu obalu Istre, između Funtane i Poreča. Površina otoka je 1784 m2, a visina oko 5 metara. U Državnom programu zaštite i korištenja malih, povremeno nastanjenih i nenastanjenih otoka i okolnog mora Ministarstva regionalnoga razvoja i fondova Europske unije, svrstan je pod "manje nadmorske tvorbe (hridi različitog oblika i veličine)". Pripada općini Funtana. Izvori