Stolnica sv. Domna, Split

Stolnica sv. Domna (hrvaško Katedrala svetog Duje), lokalno znana kot Sveti Dujam ali pogovorno Sveti Duje, je rimskokatoliška stolnica v Splitu na Hrvaškem. Stolnica je sedež Nadškofije Split - Makarska. Je kompleks cerkve, ki je nastal iz rimskega cesarskega mavzoleja z zvonikom; cerkev je v osnovi posvečena Devici Mariji, zvonik pa svetemu Domnu. Skupaj tvorita stolnico sv. Domna. Stolnica sv. Domna, posvečena na prelomu 7. stoletja, velja za najstarejšo katoliško stolnico na svetu, ki je še vedno v uporabi v svoji prvotni strukturi, brez skoraj popolne prenove pozneje (čeprav zvonik izvira iz 12. stoletja). Sama stavba, zgrajena leta 305 n. št. znotraj Dioklecijanove palače, ki je na Unescovem seznamu svetovne dediščine, kot Dioklecijanov mavzolej, je druga najstarejša stavba, ki jo uporablja katera koli krščanska stolnica. Je ena najbolj prepoznavnih znamenitosti Splita. Ime Stolnica je dobila ime po svetem Domnu (sveti Dujam ali sveti Domnius), zavetniku Splita, ki je bil v 3. stoletju salonitski škof. Salona je bilo veliko rimsko mesto, ki je bilo glavno mesto province Dalmacije. Danes je v bližini mesta Solin na Hrvaškem. Sveti Domnius je bil mučen skupaj s sedmimi drugimi kristjani med preganjanjem cesarja Dioklecijana. Rodil se je v Antiohiji v današnji Turčiji in bil leta 304 v Saloni obglavljen. Zgodovina Ko so Avari in Slovani v 7. stoletju uničili Salono, je del prebivalstva pobegnil na bližnje otoke. Čez nekaj časa se je del teh beguncev vrnil na celino in se naselil v zapuščeni cesarski Dioklecijanovi palači. Cesarjev mavzolej so spremenili v krščansko cerkev, pri čemer so uničili poganske idole in sarkofag, v katerem je bil nekoč pokopan cesar. Iz porušenih bazilik v Saloni so nato prenesli relikvije krščanskih mučencev, ki jih je sam Dioklecijan dal usmrtiti: svetega Domna, prvega salonitskega škofa in svetega Anastazija Oglejskega, skromnega delavca. Po izročilu, ki ga je iz 13. stoletja zapisal splitski kronist Tomaž Arhidiakon, so se ti dogodki zgodili med mandatom prvega splitskega nadškofa Janeza Ravenskega. Med evropskimi stolnicami je splitska stolnica edinstvena, saj zaseda najstarejšo stavbo, ki je bila kdaj koli uporabljena kot stolnica: mavzolej rimskega cesarja Dioklecijana. Ob koncu 2. tisočletja ta stavba predstavlja močno spravo poganske antike, krščanske srednjeveške tradicije in sodobne dediščine. Mavzolej cesarja, nekoč znanega po preganjanju kristjanov, je bil sredi 7. stoletja preoblikovan v stolnico, kjer so bili na častna mesta postavljeni oltarji z relikvijami svetega Domna in svetega Anastazija – mučencev, usmrčenih v bližnji Saloni. Zunanji osmerokotni mavzolej je bil prvotno obdan s stebriščem (peripteralni ambulatorij), ki ga je podpiralo 24 stebrov. V notranjosti je prostor krožen, členjen s štirimi polkrožnimi in štirimi pravokotnimi nišami. V njegovem središču je nekoč stal Dioklecijanov sarkofag, ki je bil kasneje uničen. Nad nišami se dviga osem korintskih stebrov iz rdečega granita, ki jih na vrhu krasi še en obroč osmih manjših stebrov. Okoli notranjosti poteka neprekinjen friz, v katerem so v reliefu izrezljani lovski eroti, gledališke maske in človeške glave. Posebej zanimiva sta dva trakasta medaljona, ki ju arheologi in lokalno splitsko izročilo prepoznavajo kot portreta cesarja Dioklecijana in njegove žene Priske. Kupola je arhitekturni vrhunec: zgrajena je iz pahljačasto oblikovane opeke v spodnjih delih in krožnih opečnatih slojev v zgornji tretjini. Tako kot kupola bližnje preddverja Dioklecijanove palače se je nekoč lesketala z briljantnimi mozaiki. Danes stolnica deluje predvsem kot živi liturgični prostor, njena tisočletna kontinuiteta pa se najbolj živo izraža skozi tedensko nedeljsko mašo in obnovljeni sijaj procesije na praznik splitskega zavetnika, svetega Domna. Arhitektura Od zunaj ima cerkev osmerokotno tlorisno zasnovo in jo je nekoč obdajal pokrit peripter, ki ga je podpiralo štiriindvajset marmornih stebrov s korintskimi kapiteli, vključno s portalom starorimskega izvora. Baročna kamnita plošča, okronana s tiaro, poudarja nekdanji metropolitanski in primatski status cerkve, ki ga je nadškofija ohranila, dokler ga ni leta 1828 formalno ukinila papeška bula Locum Beati Petri. Notranjost cerkve je krožnega tlorisa, prekrita s kupolo in členjena s kvadratnimi in polkrožnimi nišami, v katerih so nekoč stali kipi bogov in cesarjev. Notranji prostor obdaja osem korintskih stebrov iz rdečega granita. Posebej zanimiva sta dva medaljona s trakovi, ki ju arheologi in lokalno izročilo v Splitu prepoznavajo kot portreta cesarja Dioklecijana in njegove žene Priske. Portal Ena najbolj znanih značilnosti stolnice so lesena vrata, ki jih je leta 1214 iz oreha izklesal Splitčan Andrija Buvina. Okrašena so z 28 izrezljanimi prizori – štirinajst na vsakem krilu – ki prikazujejo epizode iz Kristusovega življenja, od Gabrielovega Oznanjenja do Vstajenja. Vrata so se ohranila do danes v izjemno dobrem stanju. Buvinova vrata so redkost v evropski umetniški dediščini, saj se je do danes ohranilo zelo malo srednjeveških vrat iz lesa. Notranjost Levo od vhoda stoji šesterokotna prižnica iz 13. stoletja, izdelana iz dragocenega zelenega porfirja in nekoč v celoti pozlačena. Desni stranski oltar je bil posvečen sv. Domnu, salonitskemu škofu in mučeniku. Njegov oltarni baldahin (ciborij) je leta 1427 postavil Bonino da Milano v poznogotskem slogu in je oblikovan kot sarkofag z ležečo figuro svetega Dujma v oblačilih, ki je položil glavo na sivo nad okrašeno blazino, nad njim pa trije angeli podpirajo nagubano tkanino kot šotor. Freske štirih evangelistov pa je leta 1429 dodal splitski slikar Dujam Vušković. Levi stranski oltar, posvečen splitskemu sozavetniku, solinskemu mučeniku Anastaziju Oglejskemu, je leta 1448 ustvaril največji hrvaški arhitekt in kipar svojega časa, Juraj Dalmatinac. Posebej presenetljiv je osrednji relief na sarkofagu, ki prikazuje Kristusovo bičanje, kjer Dalmatinac upodablja Kristusa, globoko ganjenega zaradi trpljenja in bolečine. Glavni oltar je bil zgrajen med letoma 1685 in 1689. V drugi polovici 18. stoletja je bil postavljen nov oltar svetega Dujma, ki je bil nato posvečen svetemu Jožefu. Leta 1958 so med restavratorskimi deli odstranili baročni antependij in odkrili starinski sarkofag s figuro Dobrega pastirja (Pastor Bonus). Na sarkofagu je oltarna miza z napisom v ritmičnih verzih iz sredine 13. stoletja. Nad oltarjem je izrezljan kasetiran strop z oljnimi slikami z evharističnimi temami, delo rabskega umetnika Mattie Ponzonija (1583–ok. 1670), ki ga je naročil nadškof Sforza Ponzoni († 1640), umetnikov brat. V severni niši stoji oltar, ki ga je leta 1767 izdelal beneški kipar Giovanni Maria Morlaiter; od leta 1770 hrani relikvije svetega Domna, prenesene z Boninovega oltarja. Na oltarnem antependiju je relief, ki prikazuje obglavljenje sv. Domna, izdelan v rokokojskem slogu. Nad oltarjem je cikel slik s prizori iz življenja Device Marije, delo beneškega slikarja flamskega porekla Pietra de Costerja (1615–1702). Najpomembnejša dela v baročnem koru stolnice so lesene korne klopi, prvotno postavljene pred glavni oltar in izklesane v prvi polovici 13. stoletja in leseno razpelo iz druge polovice 14. stoletja v obliki grške črke Y. Kasneje, v 17. stoletju, je bil na vzhodni strani mavzoleja dodan kor. V ta namen je bila vzhodna stena mavzoleja porušena, da bi združili oba prostora. Stolnica je sestavljena iz treh različnih delov različnih starosti. Glavni del je mavzolej cesarja Dioklecijana, ki izvira iz konca 3. stoletja. Mavzolej je bil, tako kot preostali del palače, zgrajen iz belega lokalnega apnenca in marmorja visoke kakovosti, večinoma iz marmornih kamnolomov na otoku Braču, s tufom, vzetim iz bližnjih strug reke Jadro in z opeko, izdelano v salonitanskih in drugih tovarnah. Zvonik stolpa Zvonik je bil zgrajen leta 1100 n. št. v romanskem slogu. Zvonik stolnice je visok 57 metrov in je eden najizvirnejših cerkvenih zvonikov na jadranski obali. Gradnja se je začela sredi 13. stoletja in trajala do sredine 16. stoletja. Zaradi izjemno dolgega obdobja gradnje je kombinacija romanske in gotske arhitekture, vendar sta sloga v odlični harmoniji. V dekorativnih elementih prevladuje romanski slog, izvedba arhitekturne prosojnosti pa pripada gotskemu slogu gradnje. Zvonik je izrazito arhitekturno delo, značilno po svoji vitkosti in prosojnosti, postopnem zoženju proti vrhu in integraciji v antično arhitekturno okolje, saj uporaba vencev in kapitelov v obliki odprtin in lokov ustreza arkadam peristila in trabeaciji periptra mavzoleja. Zvonik je bil temeljito obnovljen med letoma 1890 in 1908. Zgornje nadstropje z namigi renesančnega sloga je bilo popolnoma spremenjeno, da bi bilo slogovno usklajeno z drugimi nadstropji. Odstranjene so bile številne antične spolije in skulpture, ki prikazujejo grifone, leve, sfinge in ljudi. Nekateri fragmenti starega zvonika so shranjeni v Mestnem muzeju Split ali pa so vključeni v stavbo Tusculum v Saloni. Kripta Pod mavzolejem je kripta, posvečena sv. Luciji, devici in krščanski mučenici. Zakladnica V prvem nadstropju zakristije je stolnična zakladnica, ki vsebuje relikvije svetega Domna, ki so bile po njegovi smrti prinesene v stolnico. Drugi zakladi so sakralna umetniška dela, kot je romanska tabelna slika Madona z otrokom iz 13. stoletja, predmeti, kot so kelihi in relikviariji zlatarjev od 13. do 19. stoletja, in mašna oblačila od 14. do 19. stoletja. Vsebuje tudi znane knjige, kot so Evangelij (Splitski Evandelistar) iz 6. stoletja, Supetarski kartularij (Kartularium iz Sumpetra) iz 11. stoletja in Zgodovina Salonitanov (Historia Salonitana) splitskega naddiakona Tomaža iz 13. stoletja. Galerija Sklici Zunanje povezave Mesto Split – uradna spletna stran (hrvaško) (archived) Splitsko-makarska nadbiskupija uradna spletna stran (hrvaško)