NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cattedrale di Sant'Anastasia (Zara)

La cattedrale di Sant'Anastasia (in croato: Katedrala Sveta Stošije) è il principale luogo di culto cattolico della città di Zara, in Croazia e sede dell'arcidiocesi di Zara. La cattedrale, fondata nel secolo IX, è un pregevole esempio del romanico italiano, di stile pisano-pugliese e in luminosa pietra d'Istria; è la chiesa più monumentale di Zara ed è considerata una delle più belle della Dalmazia. Storia La prima chiesa risale al IV-V secolo ed era dedicata a san Pietro. Si trattava di una basilica paleocristiana a tre navate, divise da sei coppie di colonne collegate con archi a tutto sesto. Nell'811, durante l'episcopato del vescovo Donato, la chiesa ricevette dall'imperatore Niceforo I le ceneri di Sant'Anastasia di Sirmio e venne quindi ridedicata alla santa. La chiesa fu completamente rifatta nei secoli XI e XII e consacrata da papa Alessandro III nel 1177. Nel 1202, quando i Veneziani assediarono Zara, la basilica fu saccheggiata e rasa al suolo, cosicché venne ricostruita su modello della Chiesa di Santa Maria della Piazza di Ancona, nel corso del XIII secolo e portata a termine nel 1324. La facciata è stata eretta nel XIII secolo e ricorda la chiesa di San Crisogono, sempre a Zara, nella quale è forte l'influenza toscana. Il 9 giugno 2003 la cattedrale è stata visitata da papa Giovanni Paolo II durante uno dei suoi ultimi viaggi apostolici. Descrizione La chiesa, che poggia su una preesistente costruzione bizantina, presenta una monumentale quanto elegante facciata, compiuta nel 1324 e divisa in due ordini: quello inferiore, più massiccia, presenta tre portali, di cui quello centrale è coronato da un bassorilievo della Madonna col Bambino in trono fra i Santi Grisogono ed Anastasia, mentre quello superiore, che culmina in un frontone triangolare, è abbellito da quattro ordini di arcatelle cieche in cui sono incastonati un grande rosone romanico ed un più piccolo oculo gotico. Di grande effetto è il campanile, incominciato nel 1452 e terminato nel 1892-93 su disegni dell'architetto inglese Thomas Jackson, che con la sua bianca mole svetta sui rossi tetti della città. Di caratteristica foggia veneta sono la progressione di doppie monofore e doppie bifore dal basso all'alto, che conferiscono leggerezza alla costruzione. L'interno della chiesa è abbellito da colonne con capitelli corinzi di reimpiego ed al livello superiore presenta dei matronei degni di nota. Un battistero esagonale di epoca paleocristiana è andato distrutto durante i bombardamenti della seconda guerra mondiale. Ai lati del presbiterio si trova un coro ligneo del Quattrocento, costituito da 35 stalli gotici intagliati opera del maestro veneziano Matteo Moranzone (1418). Il capolavoro artistico della chiesa è il Polittico di Zara; opera giovanile di Vittore Carpaccio (1481-1490 circa). Note Voci correlate Cattedrali in Croazia Chiesa cattolica in Croazia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla cattedrale di Sant'Anastasia Collegamenti esterni (EN) Cattedrale di Sant'Anastasia, in GCatholic.org. (EN) Cattedrale di Sant'Anastasia, su Structurae.
Katedra Świętej Anastazji w Zadarze

Katedra Świętej Anastazji (chor. Katedrala sv. Stošije) – katedra w Zadarze, główna świątynia rzymskokatolickiej archidiecezji zadarskiej w Chorwacji. Kościół z XII-XIII wieku z zachowaną starą częścią (IX-XI wiek) oraz dobudowaną nawą, której romańska fasada uważana jest za najpiękniejszą w Dalmacji. Pod prezbiterium znajduje się trzynawowa krypta z XII wieku. W bocznych apsydach zachowały się resztki malowideł ściennych z XIII wieku; w lewej apsydzie – kamienny sarkofag Świętej Anastazji z napisem upamiętniającym biskupa Donata, który polecił wykonać sarkofag na początku IX wieku. Szczątki biskupa także spoczywają w katedrze, przeniesione w XIX wieku z sąsiedniego Kościoła św. Donata. W prezbiterium zachowały się romańskie marmurowe ławy z XII-XIII wieku oraz gotyckie stalle z XV wieku. W katedrze znajduje się m.in. jeden obraz z XIII wieku oraz prace Carpaccia. Przypisy Linki zewnętrzne Obiekt na liście oczekującej (tentative list) światowego dziedzictwa UNESCO
Собор Святой Анастасии

Собор Святой Анастасии (хорв. Katedrala sv. Stošije)— католический храм в Задаре, кафедральный собор архиепархии Задара. Самый большой храм Далмации, один из семи хорватских соборов, носящих почётный титул «малая базилика». Собор Святой Анастасии и расположенный рядом с ним дворец епископа претендуют на включение в список Всемирного наследия ЮНЕСКО. Собор расположен в центральной части города на месте раннехристианской базилики IV века. После того как в IX веке задарский епископ получил в дар от императора Никифора I часть мощей святой Анастасии Узорешительницы, церковь была освящена в её честь. Современное здание собора построено в XII—XIII веках в романском стиле. Ещё недостроенное здание собора было в значительной мере разрушено во время разграбления Задара крестоносцами в 1202 году. Весь XIII век шло восстановление и достройка церкви. Колокольня собора св. Анастасии более поздняя, возводилась в XV—XVIII вв. Главная святыня собора — реликварий с мощами святой Анастасии Узорешительницы. Алтарь выполнен в стиле барокко, в боковых апсидах собора сохранились фрески XIII века. 9 июня 2003 года собор посещал папа Иоанн Павел II. Примечания Литература М. С. Сартакова, И. А. Кусый, В. Э. Фридман. Хорватия. — М.: Вокруг света, 2009. — ISBN 978-5-98652-230-2. Ссылки Сайт Задарской архиепархии
Katedralen i Zadar

Katedralen i Zadar (kroatiska: Zadarska katedrala) eller Sankta Anastasiakyrkan (kro. Sveta Stošija) är en romersk-katolsk katedral i staden Zadar i Kroatien. Katedralen byggdes under 300- och 400-talet och är den äldsta katedralen i Dalmatien. Den ursprungliga katedralen förstördes till största del när Venedig med korsfararnas hjälp, till trots att landet var katolskt, erövrade staden 1202 men byggdes upp igen på 1200- och 1300-talet.
Задарський собор

Задарський кафедральний собор св. Анастасії (хорв. Zadarska katedrala sv. Stošije) — католицький собор у місті Задарі, Хорватія. Кафедральний собор Задарської архідієцезії, дуже цінна історико-архітектурна пам'ятка романської доби ХІІ—ХІІІ століть. Освячений в ім'я святої Анастасії. Це найбільший храм Далмації, один із 7-ми хорватських соборів, що носять почесний титул «мала базиліка». Собор Святої Анастасії у Задарі і розташований поруч з ним палац єпископа претендують на включення до списку Світової спадщини ЮНЕСКО. Собор розташований у середмісті Задара. Головна святиня Загребської катедри — релікварій з мощами святої Анастасії. Вівтар храму виконаний у стилі бароко, в бічних апсидах собору збереглися фрески XIII століття. Історія На місці Задарського собору стояла ранньохристиянська базиліка IV століття. Після того як у IX столітті задарський єпископ отримав у подарунок від візантійського імператора Никифора I частку мощей святої Анастасії, церкву було висвячено на її честь. Теперішня культова споруда була побудована в XII—XIII століттях у романському стилі. Ще незавершену будівлю собору було значною мірою зруйновано під час облоги Задара (Зари) хрестоносцями у 4-му хрестовому поході (1202). Усе XIII століття тривало відновлення й добудова церкви. Дзвіниця задарського собору святої Анастасії є пізнішою за часом будівництва — її зводили у XV—XVIII століттях. 9 червня 2003 року Задарський кафедральний собор відвідав Папа Римський Іван-Павло II. Виноски Джерела та посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Задарський собор Сайт Задарської архідієцезії (хор.) М. С. Сартакова, И. А. Кусый, В. Э. Фридман. Хорватия. — М. : Вокруг света, 2009. — ISBN 978-5-98652-230-2.(рос.)
Кула Норинска

Кула Норинска (на хърватски: Kula Norinska) е село и община в Дубровнишко-неретванска жупания, Хърватия. Според преброяването от 2011 г. има 1748 жители, почти изцяло хървати. Едноименната кула, на която е кръстена общината, е крепост от XVI век до Неретва, срещу устието на потока Норин, и е построена от османците за защита срещу венециански набези. Кулата е защитена културна ценност. Източници
Kula Norinska

Kula Norinska je vesnice ležící ve stejnojmenné opčině v Chorvatsku v Dubrovnicko-neretvanské župě. V roce 2011 žilo ve vesnici 250 obyvatel, v celé opčině pak 1748 obyvatel. Největší vesnicí v opčině je však Krvavac, v němž žije 577 obyvatel. Kula Norinska leží blízko hranic s Bosnou a Hercegovinou. Místní části Kula Norinska se skládá z devíti místních částí (počty obyvatel z roku 2011): Borovci – 23 Desne – 90 Krvavac – 577 Krvavac II – 334 Kula Norinska – 250 Matijevići – 98 Momići – 205 Nova Sela – 36 Podrujnica – 135 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kula Norinska na Wikimedia Commons
Kula Norinska

Kula Norinska ist eine Gemeinde in der Gespanschaft Dubrovnik-Neretva, Kroatien. Sie hat 1748 Einwohner, die fast alle Kroaten sind. Die Gemeinde liegt nahe der Grenze zu Bosnien und Herzegowina. OrtsTeile Die Gemeinde umfasst die folgenden neun Ortschaften (Einwohnerzahlen gemäß Volkszählung von 2011): Borovci – 23 Desne – 90 Krvavac – 577 Krvavac II – 334 Kula Norinska – 250 Matijevići – 98 Momići – 205 Nova Sela – 36 Podrujnica – 135 Weblinks Offizielle Website Informationen über die Gemeinde
Kula Norinska

Kula Norinska is a village and a municipality in the Dubrovnik-Neretva County in southeastern Croatia. Geography The municipality is situated on the northern border of the Dubrovnik-Neretva County. It borders the City of Ploče, the City of Opuzen, the City of Metković, the Pojezerje Municipality, and the Zažablje Municipality. It borders Bosnia and Herzegovina to the north. History Kula Norinska Fort Kula Norinska (literally: Norin Fort) is a 16th-century fort next to the Neretva, opposite the mouth of the stream Norin, which was built by the Ottomans to defend against Venetian incursions. It's a protected cultural good. Demographics According to the 2021 census, the population of the municipality was 1,414, with 205 people living in the village of Kula Norinska itself. Municipality In 2021, the municipality consisted of the following 9 settlements: Village Education The elementary school "Kula Norinska" was founded in 1908, and in 1959 it started functioning as an eight-grade school. Because more space was needed, it was expanded on 1 February 1966. References External links Municipality website
Kula Norinska

Kula Norinska est un village et une municipalité située dans le comitat de Dubrovnik-Neretva, en Croatie. Au recensement de 2001, la municipalité comptait 1 926 habitants, dont 99,07 % de Croates et le village seul comptait 302 habitants. Histoire Localités La municipalité de Kula Norinska compte 9 localités : Borovci Desne Krvavac Krvavac II Kula Norinska Matijevići Momići Nova Sela Podrujnica Notes et références Voir aussi Articles connexes Municipalité de Croatie Portail de la Croatie
Kula Norinska

Kula Norinska (in italiano Torre di Norino, desueto) è un comune della regione raguseo-narentana in Croazia. Al 2011 possedeva una popolazione di 1.776 abitanti. Località Il comune di Kula Norinska è suddiviso in 9 frazioni (naselja) di seguito elencate. Tra parentesi alcune hanno il nome in lingua italiana. Borovci (Buraie) Desne (Desena) Krvavac Krvavac II Kula Norinska Matijevići Momići Nova Sela (Novasella) Podrujnica Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Torre di Norino Collegamenti esterni Sito ufficiale, su kulanorinska.hr.
Kula Norinska

Kula Norinska (Italiaans: Torre di Norino) is een gemeente in de Kroatische provincie Dubrovnik-Neretva. Kula Norinska telt 1926 inwoners. Nederzettingen Borovci - 33 Desne - 130 Krvavac - 613 Krvavac II - 236 Kula Norinska - 302 Matijevići - 100 Momići - 215 Nova Sela - 55 Podrujnica - 142 Referenties
Kula Norinska

Kula Norinska – wieś w Chorwacji, w żupanii dubrownicko-neretwiańskiej, siedziba gminy Kula Norinska. W 2011 roku liczyła 250 mieszkańców. Charakterystyka Jest położona na obszarze Dalmacji, na prawym brzegu Neretwy, 6 km na południowy zachód od Metkovicia. Na terenie miejscowości znajduje się XVI-wieczna twierdza. Przypisy
Comuna Kula Norinska, Dubrovnik-Neretva

Kula Norinska este o comună în cantonul Dubrovnik-Neretva, Croația, având o populație de 1.748 de locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, comuna Kula Norinska avea 1.748 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (99,2%) erau croați. Apartenența etnică nu este cunoscută în cazul a 0,23% din locuitori. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor (98,8%) erau catolici. Pentru 0,63% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Note
Кула-Норинска

Ку́ла-Нори́нска (хорв. Kula Norinska) — село и община на юге Хорватии, расположенное на берегу Адриатического моря. Население общины — 1 926 чел. (на 2001 г.), в 581 домохозяйств, площадь — 60,6 км². Состав общины Сёла: Боровцы — 33 Десне — 130 Кула-Норинска — 302 Матиевичи — 100 Момичи — 215 Нова Села — 55 Подруйница — 142 Крвавац — 613 Крвавац II — 236 Примечания
Kula Norinska

Kula Norinska je naselje na Hrvaškem, ki je središče občine Kula Norinska. Ta ima po popisu iz leta 2021 1446 prebivalcev in spada v Dubrovniško-neretvansko županijo. Lega Kula Norinska leži v Južni Dalmaciji. Leži na desnem bregu reke Neretve ob elektrificirani železniški progi Ploče–Sarajevo okoli 6 km jugozahodno od Metkovićev. Zgodovina Ime je dobilo po obrambnem stolpu kuli Norin postavljenem v 16. stoletju. Obrambni stolp je bil postavljen zaradi vpadov beneških vojnih ladij v Neretvo, ki bi potem lahko napadale Metković. V obrambne namene je bil v uporabi do 19. stoletja, ko je bil predelan v mlin na veter. Sedaj je kulturni spomenik. Demografija Sklici Glej tudi seznam naselij na Hrvaškem
Кула Норинска

Кула Норинска је насељено место и седиште општине у Дубровачко-неретванској жупанији, Република Хрватска. Историја До територијалне реорганизације у Хрватској налазила се у саставу старе општине Метковић. Становништво На попису становништва 2011. године, општина Кула Норинска је имала 1.748 становника, од чега у самој Кули Норинској 250. Општина Кула Норинска Напомена: Настала из старе општине Метковић. Од 1857. до 1981. садржи део података града Метковића. Кула Норинска (насељено место) Напомена: У 1981. повећано за део насеља Момићи. У 1857. и 1869. подаци су садржани у насељу Десне, од 1880. до 1910. у насељу Крвавац (бивше насеље Багаловићи), а у 1921. у насељу Подрујница. У 2001. смањено издвајањем насеља Матијевићи. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Кула Норинска је имало 391 становника, следећег националног састава: Референце [1] Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године Gelo, Jakov (1998). Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima. Zagreb: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske. ISBN 978-953-6667-07-9. Референце Спољашње везе Мапа [2] Фотографије [3]
Кула Норинська

Кула Норинська (хорв. Kula Norinska) – громада і населений пункт в Дубровницько-Неретванській жупанії Хорватії. Населення Населення громади за даними перепису 2011 року становило 1 748 осіб. Населення самого поселення становило 250 осіб. Динаміка чисельності населення громади: Динаміка чисельності населення центру громади: Населені пункти Крім поселення Кула Норинська, до громади також входять: Боровці Десне Крваваць Крваваць-Другий Матієвичі Момичі Нова Села Подруйниця Примітки
Kostel svatého Michala (Trogir)

Kostel svatého Michala v Trogiru (chorvatsky Crkva svetog Mihovila u Trogiru) je římskokatolický kostel při ženském klášteře benediktinek stejného zasvěcení. Nachází se ve Vukovarské ulici č. 15 v Trogiru, ve Splitsko-dalmatské župě v Chorvatsku. Historie Nevelký kostelík na okraji trogirského starého města je poněkud stranou hlavního zájmu turistů a patrná je z něj pouze dominantní štíhlá zvonice ze 16. století v ulici Hrvatskog Proljeća. Nachází se blízko trogirské středověké pevnosti Kamerlengo, který je na dohled. Jako součást historického středu města Trogir je kostel součástí světového dědictví UNESCO. Vedle klášterů sv. Mikuláše a sv. Petra v Trogiru vznikl také ženský benediktinský klášter sv. Michala. Klášter se nacházel v západní části Trogiru, na předměstí Pasiky. Při spojeneckém bombardování v roce 1944 bylo zničeno asi třicet okolních domů včetně kláštera i kostela sv. Michala, z něhož přestála pouze zvonice ze 16. století s pozdně renesančními a gotickými motivy. Na zvonici je nápis, že v roce 1952 byl i přes odpor komunistické vlády obnoven Augustinem Bilićem a jeho synem. Externí odkazy Stručná historie kostela Archivováno 25. 8. 2019 na Wayback Machine.
Torre Minčeta

La Torre Minceta és el punt més alt de les muralles de Dubrovnik (Croàcia). Se situa a la part nord-oest mirant des del mar. Consisteix en una torre circular amb accés per una portalada amb escalons amples, i a l'interior una sala rodona amb unes escales d'accés cap a la part superior merletada des d'on es domina la badia o Port de Dubrovnik, la mar, la muntanya Sred i Pile i Ploče. En aquesta part superior i ha una garita per la guàrdia de la vigilància protegida per una reixa de ferro.
Minčeta

Minčeta je jedna od četiri tvrđave dubrovačkih gradskih zidina; istaknuta je točka obrambenog sustava Dubrovnika prema kopnu zbog svog položaja na sjevernoj strani. Uz sv. Vlaha, svojevrstan je simbol grada Dubrovnika. Tvrđava Minčeta je dobila ime po dubrovačkoj plemićkoj obitelji Menčetić koja je ustupila zemljište za njenu izgradnju. To je velika kružna kula, utemeljena na širokom i čvrstom predziđu. Svojom visinom i impresivnim obujmom dominira sjeverozapadnim povišenim dijelom grada i zidina. Minčeta ima izbačeno krunište, poduprto profiliranim kamenim konzolama. Kula je za vrijeme Dubrovačke Republike svojom fortifikacijskom funkcijom činila gotovo neuništivo obrambeno uporište. S Minčete se, kao najviše točke Dubrovačkih gradskih zidina pruža veličanstven pogled na grad, na njegov položaj podno brda Srđa, s jedne, i otvorenog mora, s druge strane. Povijest Kula je nastala u dvije faze. U prvotnom je obliku bila četverokutna, građena je 1319. godine, a kao graditelj je zabilježen Nićifor Ranjina. Nakon pada Carigrada (1453. godine) odlučeno je da se postojeća kula prepravi u oblu. Odluka je donesena 1455. godine, ali je gradnja, zbog epidemije kuge, započela tek 1461. godine prema projektu jednog od najznamenitijih graditelja u Europi – Micchelozza di Bartolomea iz Firence. Michelozzo je oko postojeće četvrtaste kule izgradio široko oblo utvrđenje prilagođeno novom načinu ratovanja koje je povezao s novoizgrađenim sustavom niskog ukošenog predziđa. Zidovi ovog novog utvrđenja bili su debeli šest metara i puni i imali su cijeli niz zaštićenih otvora za topove. Skori pad Bosne po tursku vlast 1463. godine još je više ubrzao radove. Nakon Micchelozzova odlaska iz Dubrovnika, izgradnju Minčete preuzima i nastavlja Juraj Dalmatinac, koji je cjelokupnu zamisao o izgledu kule prilagodio dajući joj današnji oblik, dok je njezino sadašnje prošireno krunište kasnija dogradnja. Kula Minčeta dovršena je 1464. godine pod Paskojem Miličevićem. Zanimljivosti Jedna od kula Stonskih zidina također se zove Minčeta. Izvori Literatura V. Foretić, Povijest Dubrovnika do 1808., Zagreb: Matica Hrvatska, 1980. Vanjske poveznice
Minčeta

Minčeta – średniowieczna baszta, najbardziej na północ wysunięta część fortyfikacji Dubrownika. Historia Pierwsze inwestycje obronne przeprowadzono w Dubrowniku jeszcze w X wieku, kolejne miały miejsce w wiekach XII i XIII. Pierwsza Minčeta została wzniesiona przez lokalnego budowniczego Nićifora Ranjinę w 1319 roku. Wobec rozrastającej się potęgi imperium osmańskiego, wiele miast Dalmacji, w tym i Dubrownik, rozbudowywały systemy murów obronnych i fortyfikacji w celu ochrony przed ewentualnym atakiem tureckim. W wiekach XV i XVI miejski system obronny miasta został rozbudowany, by zapewnić ochronę nie tylko przed najazdem tureckim po upadku Konstantynopola w 1453 roku, ale również przed atakami Wenecji. W związku z tym podjęto decyzję o umocnieniu dotychczasowej baszty – projekt przebudowy miał zostać przygotowany przez architekta z Florencji Michelozzo di Bartolomeo w stylu renesansowym. W 1464 roku całość została ukończona przez lokalnego budowniczego Juraja Matejewa Dalmatinca. Nazwa baszty pochodzi od nazwiska arystokratycznego rodu Menčetić – właściciela działki, na której stanęła baszta. Uwagi Przypisy
Stolp Minčeta, Dubrovnik

Stolp Minčeta je obrambna trdnjava Dubrovnika. Najznamenitejša točka obrambnega sistema Dubrovnika v smeri s kopna je mogočen stolp Minčeta. Ime je dobil po družini Menčetić, na čigar nekdanjem zemljišču je zgrajen. Zaradi svoje višine in impresivnega obsega dominira nad severozahodnim povešenim delom mesta. Pozidan je leta 1319 prvotno kot močan štirikotni stolp. Gradil ga je dubrovniški gradbenik Nicofor Ranjina. Po prihodu Bosne pod turško oblast leta 1463 so se lotili pospešene prenove. Dubrovniška republika je na pomoč poklicala enega najznamenitejših evropskih gradbenikov - Florentinca Michelozza ( Michelozzo di Bartolomeo ). Njegova gradbena aktivnost v Dubrovniku je bila več kot uspešna, saj je zgradil nekaj za arhitekturo Dubrovnika nadvse pomembnih objektov. Med glavnimi projekti je bila tudi prezidava Minčete. Michelozzo je okrog obstoječega stolpa sezidal široko okroglo, novemu načinu vojskovanja prilagojeno utrdbo ter jo povezal z novozgrajenim sistemom navpičnega predzidja. Zidovi nove utrdbe so bili široki celih 6 metrov in so imeli vrsto zavarovanih strelnih lin. Z deli na Minčeti je nadaljeval znameniti gradbenik in kipar Juraj Dalmatinac, ki je bil rodom iz Zadra. On je projektiral in sezidal okrogel visok navznoter upognjen stolp, medtem ko je sedanji razširjen prsobran kasnejša dozidava. Stolp Minčeta je bil dokončan leta 1464, in predstavlja simbol neosvojljivosti Dubrovnika. Literatura V. Foretić, Povijest Dubrovnika do 1808., Zagreb: Matica Hrvatska, 1980. Zunanje povezave
Минчета

Минчета је најсевернија и најмонументалнија тврђава на дубровачком бедему те најистакнутија тачка одбрамбеног система Дубровника према копну. Уз светог Влаха (Власија), симбол је града Дубровника. Тврђава Минчета је добила име по дубровачкој племићкој породици Менчетић која је уступила терен за њену изградњу. То је велика кружна кула, која је утемељена на широком и чврстом предзиђу; својом висином и импресивним волуменом доминира северозападним повишеним делом града и бедема. Минчета има избачено круниште, подупрто профилисаним каменим конзолама. Круниште има очигледну естетску, а не фортификацијску функцију, што значи да је сама кула за време Дубровачке републике била готово неуништиво упориште. Са Минчете, као највише тачке над Дубровником, пружа се величанствен поглед на град и на његов положај између стрмих падина брда Срђ, са једне, и отвореног мора, са друге стране. Историја Кула је настала у две фазе. У оригиналном облику је била четвероугаона, грађена је 1319. године, а као градитељ је забележен Нићифор Рањина. Након пада Цариграда (1453. године) је одлучено да се постојећа кула преправи у облу. Одлука је донесена 1455. године, али је градња, због епидемије куге, започела тек 1461. године према пројекту једног од најпознатијих градитеља у Европи Микелоца ди Бартоломеа из Фиренце. Микелоцо је око постојеће четвртасте куле изградио широко обло утврђење прилагођено новом начину ратовања које је повезао са новосаграђеним системом ниског искошеног предзиђа. Зидови овог новог утврђења били су дебели шест метара и пуни и имали су читав низ заштићених отвора за топове. Скори пад Босне по турску власт 1463. године још је више убрзао радове. Након Микелоцова одласка из Дубровника, изградњу Минчете преузима и наставља Јурај Далматинац, који је комплетну идеју о изгледу куле прилагодио и подигао на виши ниво, дајући јој овакав величанствен и монументалан облик, док је њено садашње проширено круниште каснија доградња. Кула Минчета довршена је 1464. године и симбол је неосвојивости Дубровника. Литература В. Форетић, Историја Дубровника до 1808., Загреб: Матица Хрватска, 1980.