NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Meje (Split)

Meje – dzielnica Splitu, drugiego co do wielkości miasta Chorwacji. Zlokalizowana jest w południowo-zachodniej części miasta, ma 4 196 mieszkańców i 1,50 km² powierzchni. Dużą część dzielnicy zajmują tereny zielone. Obszar dzielnicy Meje ograniczają: od północy – ulica šetalište Alberta Maranguni i ulica Botićevo šetalište, od wschodu i południa – Morze Adriatyckie. Od północy dzielnica Meje sąsiadujące z dzielnicą Varoš. Przypisy Bibliografia GIS miasta Split Portal miasta Split – spis dzielnic
Hotel Palace s vrtom u Kaštel Starome

Hotel Palace s vrtom nalazi se na adresi Kamberovo šetalište 26 u Kaštel Starome, Grad Kaštela. Opis Hotel „Palace“ s parkom nalazi se na položaju zvanom Štalije u Kaštel Starom, a otvoren je 1928. godine. Smješten je usred perivoja koji je alejom čempresa povezan s cestom na sjeveru. Čitav je posjed omeđen kamenim zidom, a južni je ulaz u park naglašen klesanim stupovima s profiliranim završecima i secesijskom aplikacijom. Hotel je izvorno građen kao dvokatnica s istaknutim istočnim i uvučenim zapadnim krilom. Na južnom pročelju monumentalno stubište s balustradom vodilo je do središnjeg ulaza. Bio je opremljen električnom centralom, plesnom terasom, teniskim igralištem i kuglanom. Hotel je dograđen 1947. simetričnim zapadnim krilom. Zaštita Pod oznakom Z-2902 zaveden je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "javne građevine". Izvori Vanjske poveznice
Vila Nika u Kaštel Starome

Vila Nika u mjestu Kaštel Starome, Kamberovo šetalište, predstavlja zaštićeno kulturno dobro. Opis Godine 1902. jugoistočno od budućeg hotela Palace dr. Petar Kamber gradi obiteljsku vilu „Nika“ oko koje će se formirati perivoj i plaža. Smještena je južno od šetnice perivoja uz samu obalu mora. Građena je od kamena i opeke, a ima podrum, povišeno prizemlje, jedan kat i povišeno potkrovlje. Vila „Nika“ u osnovi ima kvadratni tlocrt koji je mjestimično negiran naizmjeničnim izbočenjima i udubljenjima zidnoga plašta. Vila „Nika“ nije imala značajnije građevinske preinake i sačuvana je u svom izvornom obliku. Zaštita Pod oznakom Z-3583 zavedena je pod vrstom "nepokretno kulturno dobro - pojedinačno", pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "stambene građevine". Izvori Vanjske poveznice
Banje

Banje és una platja de la mar Adriàtica i la zona de l'entorn, a l'est de Grad (la ciutat vella de Dubrovnik, Croàcia) i és part del barri marítim de Ploče. La platja i el fons marí és de grava fina. L'aigua del mar és transparent i pot arribar fins als 4 metres de profunditat. També té una vista espectacular de les muralles de la ciutat i de l'illa de Lokrum. Disposa de serveis com restaurants propers, quioscs amb menjar i beguda, dutxes, lloguer de gandules, cabines per canviar-se de roba i bars. Ofereix una gran varietat d'esports i activitats d'oci, així com una gran vida nocturna als bars a la platja. Referències
Plage de Banje

Banje est la plage la plus célèbre et la plus populaire de Dubrovnik en Croatie. La plage de galets est située à proximité immédiate de la vieille ville à l'est, entre l'hôtel Excelsior et le Lazaret. Le 16 décembre 2017 le vent a ramené sur la plage une mine sous marine de 800 kg datant de la Seconde Guerre mondiale, qui a été retirée par les policiers dans la journée. Sources Source de traduction Portail de la Croatie Portail de la mer Méditerranée
Plaža Banje

Banje je najpoznatija i najpopularnija plaža u Dubrovniku. Plaža je smještena u neposrednoj blizini Starog grada u smjeru istoka, između dubrovačkog hotela Excelsior i Lazareta. Plaža je šljunčana i obogaćena je svim mogućim sadržajima kakvim današnje plaže mogu raspolagati. Olujno je jugo 16. prosinca 2017. na plažu izbacilo protubrodsku minu iz Drugog svjetskog rata mase 800 kg koju su policijski službenici tijekom dana uklonili. Izvori
Plaža Banje

Plaža Banje je najbolj znana in najbolj priljubljena plaža v Dubrovniku na Hrvaškem. Plaža se nahaja v bližini starega mestnega jedra na vzhodu med dubrovniškim hotelom Excelsior in Lazaretom. Plaža je peščena in obogatena z vsemi možnimi vsebinami, ki jih imajo današnje plaže. 16. decembra 2017 je nevihtni južni veter na plažo vrgel 800-kilogramsko mino iz druge svetovne vojne, ki so jo policisti čez dan odstranili. Sklici
Banjestranden

Banjestranden (kroatiska: Plaža Banje) är en strand i Dubrovnik i Kroatien. Stranden är belägen mellan Hotel Excelsior och Lazareti och är den strand som ligger närmast Gamla stan i Dubrovnik. Utsikten mot och närheten till Gamla stan har lett till att stranden är en av de mest populära i Dubrovnik. Vid stranden finns duschar, strandkabiner för ombyte, barer och restauranger. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Banjestranden. Referenser Noter
Пляж Баньє

Баньє (хорв. Banje) — найбільш відомий і популярий пляж у Дубровнику. Пляж розташований у безпосередній близькості від Старого міста у східному напрямку, між Дубровницьким готелем Excelsior і Лазаретами. Пляж гальковий і збагачений усіма можливими зручностями, які можуть мати сучасні пляжі. Грозовий сироко 16 грудення 2017 року викинув на пляж протикорабельну міну часів Другої світової війни масою 800 кг, яку протягом доби вилучили працівники поліції. Посилання
Kurija župnog dvora u Vrbovcu

Kurija župnog dvora je zgrada župnog ureda u gradu Vrbovec, zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Kurija župnog dvora sagrađena je 1819. godine donacijom grofice Eleonore Patačić u baroknoj tradiciji uz vidljiv utjecaj klasicističkog oblikovanja. Jednokatnica pravokutnog tlocrta s podrumom ima svođene prostorije prizemlja raspoređene uz središnji hodnik, dok prostorije kata imaju strop. Djelomično je sačuvana oprema i elementi dekoracije interijera. Zaštita Pod oznakom Z-2352 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština". Izvori
Petrovsko (Chorvatsko)

Petrovsko je vesnice a správní středisko stejnojmenné opčiny v Chorvatsku v Krapinsko-zagorské župě. Nachází se asi 3 km severozápadně od Krapiny. V roce 2011 žilo v Petrovsku 201 obyvatel, v celé opčině pak 2 656 obyvatel. Do teritoriální reorganizace v roce 2010 bylo Petrovsko součástí opčiny města Krapina. Součástí opčiny je celkem dvanáct trvale obydlených vesnic. Vesnice Svedruža se dříve dělila na sídla Donja Svedruža a Gornja Svedruža, která se později sloučila. Ačkoliv je vesnice Petrovsko střediskem opčiny, jejím největším sídlem je Štuparje, a nachází se zde celkem pět sídel větších než Petrovsko. Benkovec Petrovski – 148 obyvatel Brezovica Petrovska – 116 obyvatel Gredenec – 107 obyvatel Mala Pačetina – 104 obyvatel Petrovsko – 201 obyvatel Podgaj Petrovski – 260 obyvatel Preseka Petrovska – 276 obyvatel Rovno – 120 obyvatel Slatina Svedruška – 384 obyvatel Stara Ves Petrovska – 170 obyvatel Svedruža – 374 obyvatel Štuparje – 396 obyvatel Opčinou procházejí státní silnice D206 a župní silnice Ž2120. Blízko též prochází dálnice A2. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Petrovsko na bosenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Petrovsko na Wikimedia Commons
Petrovsko

Petrovsko is a village and municipality in the Krapina-Zagorje County, northern Croatia. History Petrovsko was called Konoba for centuries and was first mentioned in 1334. In Petrovsko, a parish church was built in honor of Saint Peter and in 1661 a parish palace was mentioned alongside the church. The chapel of Saint Benedict, built between 1749 and 1758, is located close to the parish church, on the hill above the local cemetery. The beginning of education in the town dates back to April 15, 1867, when the foundation stone of the first classroom was laid. The then parish priest Markovac, as well as local councilors and other dignitaries contributed to the beginning of education in Petrovsko. Towards the end of the 19th century, the municipality of Konoba was founded with its seat in Krapina. It succeeded in 1904, and the first mayor of the newly formed municipality was Mijo Hršak. In 1943, the municipal building burned down in a fire, and the municipality was formally abolished in 1956. The municipality of Petrovsko was re-established on 20 April 1993 in the independent Republic of Croatia as part of the Krapina-Zagorje County. Demographics In the 2021 census, there were a total of 2,270 inhabitants in the area, in the following settlements: Benkovec Petrovski, population 116 Brezovica Petrovska, population 88 Gredenec, population 76 Mala Pačetina, population 79 Petrovsko, population 197 Podgaj Petrovski, population 223 Preseka Petrovska, population 261 Rovno, population 95 Slatina Svedruška, population 315 Stara Ves Petrovska, population 148 Svedruža, population 310 Štuparje, population 362 In the same census, Croats were the majority of the population at 99.56%. Administration The current mayor of Petrovsko is Valentina Presečki and the Petrovsko Municipal Council consists of 10 seats. References
Petrovsko

Petrovsko es un municipio de Croacia en el condado de Krapina-Zagorje. Geografía Se encuentra a una altitud de 350 m s. n. m. a 63,1 km de la capital nacional, Zagreb. Demografía En el censo 2011, el total de población del municipio fue de 2695 habitantes, distribuidos en las siguientes localidades:​ Benkovec Petrovski - 149 Brezovica Petrovska - 115 Gredenec - 106 Mala Pačetina - 104 Petrovsko - 203 Podgaj Petrovski - 257 Preseka Petrovska - 277 Rovno - 121 Slatina Svedruška - 386 Stara Ves Petrovska - 177 Svedruža - 369 Štuparje - 395 Referencias Enlaces externos Este artículo contiene datos geográficos extraídos de Google Earth.
Petrovsko

Petrovsko est un village et une municipalité située dans le comitat de Krapina-Zagorje, en Croatie. Au recensement de 2001, la municipalité comptait 3 022 habitants, dont 99,64 % de Croates et le village seul comptait 247 habitants. Histoire Localités La municipalité de Petrovsko compte 12 localités : Notes et références Voir aussi Articles connexes Municipalité de Croatie Liens externes Site officiel Portail de la Croatie
Comuna Petrovsko, Krapina-Zagorje

Petrovsko este o comună în cantonul Krapina-Zagorje, Croația, având o populație de 2.656 de locuitori (2011). Demografie Conform recensământului din 2011, comuna Petrovsko avea 2.656 de locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (99,47%) erau croați. Din punct de vedere confesional, majoritatea locuitorilor (98,98%) erau catolici. Pentru 0,45% din locuitori nu este cunoscută apartenența confesională. Note
Петровско

Петровско (хорв. Petrovsko) — община с центром в одноимённой деревне на севере Хорватии, в Крапинско-Загорской жупании. Население общины 2656 человек (2011). Подавляющее большинство населения — хорваты (99,47 %). В состав общины кроме административного центра входят ещё 11 деревень, причём Петровско из них не самая крупная. Община расположена в Хорватском Загорье западнее города Крапина. По прямой от деревни Петровско до центра Крапины — 2 километра. По территории общины проходит автодорога D206 Крапина — Преграда — Рогатец. Ранее поселение на этом месте называлось Коноба. Впервые оно упомянуто в письменных источниках в 1334 году. В 1661 году в селе построена церковь Св. Петра. В 1943 году село было полностью сожжено в ходе боевых действий и после войны отстроено заново. Примечания Ссылки http://www.petrovsko.hr Архивная копия от 16 июля 2013 на Wayback Machine
Петровско

Петровско је насељено место и седиште општине у Крапинско-загорској жупанији, Хрватска. До територијалне реорганизације у Хрватској налазило се у саставу бивше велике општине Крапина. Становништво На попису становништва 2011. године, општина Петровско је имала 2.656 становника, од чега у самом Петровском 201. Попис 1991. На попису становништва 1991. године, насељено место Петровско је имало 257 становника, следећег националног састава: Референце [1] Савезни завод за статистику и евиденцију ФНРЈ и СФРЈ, попис становништва 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. и 1991. године Gelo, Jakov (1998). Narodnosni i vjerski sastav stanovništva Hrvatske, 1880-1991: po naseljima. Zagreb: Državni zavod za statistiku Republike Hrvatske. ISBN 978-953-6667-07-9. Спољашње везе
Петровсько

Петровсько (хорв. Petrovsko) – громада і населений пункт в Крапинсько-Загорській жупанії Хорватії. Населення Населення громади за даними перепису 2011 року становило 2 656 осіб. Населення самого поселення становило 201 осіб. Динаміка чисельності населення громади: Динаміка чисельності населення центру громади: Населені пункти Крім поселення Петровсько, до громади також входять: Бенковець-Петровський Брезовиця-Петровська Греденець Мала Пачетина Подгай-Петровський Пресека-Петровська Ровно Слатина-Сведруська Стара Вес-Петровська Сведружа Штупар'є Клімат Середня річна температура становить 9,93°C, середня максимальна – 23,98°C, а середня мінімальна – -6,31°C. Середня річна кількість опадів – 1045,00 мм. Примітки
Sveti Jakov

Sveti Jakov (en croat, literalment, 'Sant Jaume') és el nom d'una platja i un petit barri, el més oriental de Dubrovnik (Croàcia). Té una església dedicada a Sant Jaume (Samostan Svetog Jakova). Al nord-oest té la zona forestal de Zlatni Potok, al nord la de Višnjica, al nord-est la de Žarkovica, i al sud-est la punta Orsula (Úrsula). Referències
Plaža Sv. Jakov

Plaža Sv. Jakov jedna je od najatraktivnijih dubrovačkih plaža. Nalazi se oko 1 kilometar daleko od Starog grada, na osami u maloj uvalici podno crkve Sv. Jakova po kojoj je plaža i dobila ime. Plaža je šljunčana, a s nje puca spektakularan pogled na Grad i otok Lokrum. Zbog svog položaja podno stijena i osame na kojoj se nalazi omiljeno je kupalište Dubrovčana. Na plaži je moguće pronaći gotovo sve sadržaje koje suvremena plaža mora imati.
Hreljin Castle

Hreljin Castle (Croatian: Gradina Hreljin) is a fortress and castle near Hreljin, Croatia. It is located in the western part of Vinodol, in the hill above Bakarac, which served as its seaport. Hreljin is first mentioned in historical sources in 1225, when the Frankopan noblemen received it as a gift from the Croatian-Hungarian king Andrew II. It is one of the nine towns that signed the Vinodol Codex, one of the oldest Slavic codes, in 1288. After the Frankopans, it was owned by another noblemen family, the Zrinskis, from 1550 until the execution of Zrinskis and Frankopans in 1671. When Bakar was declared a Royal free city in 1778, Hreljin was under its rule, but already decaying. The last inhabitants were three priests who abandoned it in 1790. The old town of Hreljin was surrounded by defensive walls, which had two towers and two gates. The castle, probably the oldest part of the fortified settlement, was at the highest point of the hill, facing the Bakar Bay. A single-nave church of St. George was in the center of the settlement and had a bell tower attached to it. Next to the ruins of the church stands the Chapel of the Blessed Virgin Mary, dedicated in 1701. Gallery References External links Media related to Gradina Hreljin at Wikimedia Commons
Hreljinska gradina

Stari grad Hreljin ili Hreljinska gradina ruševine su utvrde i značajnog trgovačkog, obrambenog i upravnog srednjovjekovnog grada Hreljina u Hrvatskoj. Nalazi se u zapadnom dijelu Vinodola, iznad Bakarca koji mu je služio kao luka. Grad se u povijesnim izvorima prvi put spominje 1225. godine, kada su ga krčki knezovi Frankopani dobili u vlasništvo temeljem darovnice hrvatsko-ugarskog kralja Andrije II. Jedna je od devet općina u Vinodolskom zakoniku iz 1288. godine. Nakon Frankopana, od 1550. godine u posjedu je Zrinskih, sve do pogubljenja ovih velikaških obitelji 1671. godine kada ga preuzima austrijska državna komora. Godine 1778. Hreljin potpada pod Bakar, kada je on proglašen slobodnim kraljevskim gradom. Grad već otprije polagano propada, ponajviše zbog gospodarskih promjena povezanih s početkom izgradnje Karolinske ceste od Karlovca do Bakra i Rijeke 1726. godine. Posljednja tri stanovnika bili su svećenici koji su ga napustili 1790. godine, odlazeći živjeti u novi Hreljin. Stari grad Hreljin bio je opasan zidinama s dvije kule i imao je dva ulaza. Na najvišem mjestu brežuljka kula okrenuta prema Bakarskome zaljevu zatvarala je s obrambenim zidom i manjom četverougaonom kulom kaštel, vjerojatno najstariji dio utvrđenoga naselja. U sredini naselja nalazila se jednobrodna crkva sv. Jurja s prizidanim zvonikom na pročelju. Crkvica Blažene Djevice Marije najbolje je sačuvana građevina staroga Hreljina; posvećena je 1701. godine. Izvori Vanjske poveznice
Hreljin vára

Hreljin vára (horvátul: Gradina Hreljin), várrom Horvátországban, a Bakarhoz tartozó Hreljin falu határában. Fekvése A vár romjai a falutól délre emelkedő magaslat tetején, a helyi temető közelében találhatók. Története Hreljin egykor egyike volt a római Liburnia hét liburn várának. Építésének ideje nem ismert, de néphagyomány úgy tartja, hogy Hrelja (Herkul) várát Görögországból érkezett népesség építette. A vár körül megtalálták a római település maradványait, a közeli Bakaracnál egy római mérföldkövet és Plasénál néhány római pénzérmét is találtak. 1225-ben II. András király Hreljint a vegliai grófoknak, a Frangepánok őseinek adományozta. 1403-ban Frangepán Miklós idejében Hreljint olyan városként említik, melynek négy papja is volt. 1550-től Hreljin ura Zrínyi Miklós volt, a birtokot testvére György igazgatta. 1649-ben a tengermelléki birtokokkal együtt Zrínyi Péteré lett. 1670-ben Zrínyi elfogása után a császári hadak kifosztották Hreljint, de az utolsó Zrínyi, Ádám gróf visszakapta. A család fiági kihalása után 1691-től kamarai birtok volt. Jelentősége megszűnésével elhagyták, azóta pusztul. A vár mai állapota Hreljin ősi vára a mai Gradina területén található. Tekintélyes falait két torony erősítette és két bejárata volt. A védőfalak északnyugati és délnyugati végén egy, a Bakari-öböl felé néző kerek védőtorony állt. A falak vonalát ezen az oldalon egy négy saroktornyos kisebb kastély zárta le, mely valószínűleg az egykori erődített település legősibb része volt. A domb legmagasabb pontján állt maga a vár, melynek maradványai máig jó állapotban maradtak fenn. Galéria Források Lako.com.hr: Hreljin (horvátul) Gjuro Szabo:Középkori várak Modrus-Fiume vármegyében (fordította: Szatanek József) Branko Nadilo: Ruševine Hreljina i utvrđeni dvorci u Kraljevici (A Građevinar horvát építészeti folyóirat 2002. évi 2. számában) (horvátul) További információk Darko Antolković blogja sok képpel (horvátul)
Meštrovićův pavilon

Meštrovićův pavilon (chorvatsky Meštrovićev pavilon), oficiálně Dům chorvatských výtvarných umělců (chorvatsky Dom hrvatskih likovnih umjetnika) je neoklasicistní válcová budova, která se nachází v chorvatské metropoli Záhřebu, na náměstí Trg žrtava fašizma (Obětí fašismu) v jihovýchodní části města. Nazývá se podle svého architekta, chorvatského sochaře Ivana Meštroviće. Historie V roce 1933 bylo v Záhřebu rozhodnuto o výstavbě budovy na počest krále Petra I., architektonickou soutěž v roce 1934 vyhrál Ivan Meštrovič, který byl již tehdy bezkonkurenčně slavný, a bylo rozhodnuto o výstavbě budovy. Meštrovičův architektonický koncept vycházel z funkcionalismu a soudobého druhého neoklasicismu. Byl inspirován antickými římskými chrámky, jako je chrám bohyně Vesty v Tivoli nebo fragmenty Vestina chrámu na Foru romanu v Římě. Pavilon byl dokončen v roce 1938. První název stavby zněl Dům výtvarného umění krále Petra I. Velikého Osvoboditele. Sloužila do začátku druhé světové války jako výtvarná galerie. Dále za nezávislého státu Chorvatsko sloužila jako mešita a od té doby je i v Záhřebu známá pod názvem džamija. Fašistický stát ve snaze o sjednocení katolických Chorvatů a bosenských muslimů (Bosňáků) dal okolo budovy postavit čtyři minarety. Přestavba podle návrhů Stjepana Planiće a Zvonimira Požgaje trvala od roku 1942 do roku 1944. V roce 1947 byly tři z minaretů zbořeny, jen studna před budovou byla ušetřena demolice. Budova byla proměněna v Muzeum revoluce (srbochorvatsky Muzej revolucije) a nová mešita byla otevřena v místní části Borovje. Přestavbu interiéru pavilonu navrhl chorvatský architekt Vjenceslav Richter; bylo přistavěno patro a vestavěno schodiště. Po roce 1991 byla budova vrácena Chorvatské společnosti výtvarných umělců, která ji vrátila původnímu účelu. O obnově výtvarné galerie, o které se v chorvatské společnosti diskutovalo již od konce 80. let 20. století, rozhodlo město Záhřeb v roce 1993. V současné době slouží budova především pro výstavy výtvarného umění a koncerty. Odkazy Reference zčásti: V tomto článku byl použit překlad textu z článku Dom hrvatskih likovnih umjetnika na chorvatské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Meštrovićův pavilon na Wikimedia Commons http://www.infozagreb.hr/?id=94&l=h&solo=305
Heim kroatischer bildender Künstler

Das Heim kroatischer bildender Künstler (kroatisch Dom hrvatskih likovnih umjetnika) ist eine 1938 eröffnete Kunsthalle und der Sitz der 1868 gegründeten Kroatischen Künstlervereinigung (Hrvatsko društvo likovnih umjetnika, HDLU) am Trg žrtava fašizma (Platz der Opfer des Faschismus) im Zentrum der kroatischen Hauptstadt Zagreb. Das Bauwerk wurde nach Ideenskizzen von Ivan Meštrović (1883–1962) aus dem Jahr 1933 errichtet, weshalb es umgangssprachlich als Meštrovićev paviljon (Meštrović-Pavillon) bezeichnet wird. Aufgrund seiner kurzzeitigen Verwendung als Moschee wird es im Volksmund auch Džamija (Moschee) genannt. Beschreibung Das Heim kroatischer bildender Künstler ist kreisrund und hat eine große sowie eine kleinere Halle mit Kuppel in der Mitte sowie ein Vestibül. Es gilt als ein Avantgarde-Projekt der ersten Hälfte des 20. Jahrhunderts und stellt einen Vorläufer bekannter Gebäude der modernen Architektur auf der ganzen Welt dar, etwa des Solomon R. Guggenheim Museums in New York City. Es wird der Stilrichtung eines reduzierten Klassizismus zugerechnet. Geschichte Ursprünglich war der Platz für eine Statue für den jugoslawischen König Peter I. vorgesehen. Nach Ideenskizzen von Ivan Meštrović aus dem Jahr 1933 wurde es als Haus der Feinen Künste „Peter der Große Befreier“ errichtet und am 1. Dezember 1938 mit einer Kunstausstellung eröffnet. Während des Zweiten Weltkriegs und der Besetzung Jugoslawiens vor allem durch deutsche und italienische Truppen veranlasste die Regierung des Unabhängigen Staates Kroatien 1941 die Umwandlung des Gebäudes in eine Moschee. Der Architekt Zvonimir Požgaj wurde mit der Umgestaltung des Innenraumes zu einem moslemischen Gebetsraum beauftragt, während Stjepan Planić dem Bauwerk drei Minarette mit jeweils 45 Metern Höhe und Bleistiftspitze hinzufügte. Das Gebäude blieb bis 1944 eine Moschee. Nach der Machtübernahme der jugoslawischen Kommunisten 1945 und der Gründung eines kommunistischen Jugoslawien wurden von 1947 bis 1949 die drei Minarette abgerissen und die aufwändige Dekoration zerstört. Der Architekt Vjenceslav Richter entwarf hier die Umgestaltung zum Museum der Revolution, welches am 15. April 1955 eröffnete und den Tito-Partisanen gewidmet war. Während des Kroatienkrieges im Zuge des Zusammenbruchs Jugoslawiens zog die Kroatische Künstlervereinigung 1993 hier an ihren Ursprungsort zurück. Weblinks Dom Hdlu. In: hdlu.hr. Hrvatsko društvo likovnih umjetnika, abgerufen am 18. August 2021 (kroatisch). Quelle Andrija Mutnjaković: Meštrovićev Dom umjetnosti : građenje, razgrađivanje i obnavljanje / Arts Hall by Ivan Meštrović : Construction, Destruction and Renewal. In: Art Bulletin. Nr. 61, Dezember 2011, S. 67–110 (kroatisch, englisch, srce.hr).