NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Прокуративе

Прокуративе, званично Трг Републике, је трг у центру Сплита. Налази се уз западне зидине Диоклецијанове палате, изграђене по узору на старију млетачку прокуратију. Позната је и као позорница културних догађања у Сплиту. Већ више од педесет година у Прокуративима се одржава традиционални фестивал забавне музике „Сплит”. Историја Главни покретач изградње трга био је тадашњи градоначелник Сплита од 1865—1880. Антонио Бајамонти, који је својим радом и иницијативом претворио Сплит из малог запуштеног провинцијског града у мали модерни европски град. Он је и покретач иницијативе за оснивање Далматинске задруге која је требала да се бави финансијском страном реализације његових пројеката и визија. Изградња 1859—1867. Прва зграда подигнута на тадашњој Мармонтовој пољани био је Театро Бајамонти изграђен за пет месеци, а свечано отворен 27. новембра 1859. То велико позориште са 1300 седишта је изграђено по нацртима венецијанског архитекте и конзерватора Ђанбатисте Медуне, уз сарадњу Михе Клаића из Сплита. Иницијатор и главни финансијер изградње тог позоришта, као и каснијег трга, био је Бајамонти. Медуна му се чинила логичним избором јер су га он и његов брат обновили 1837. године за десет месеци, чувено венецијанско позориште Ла Фениче. Медуна је за градску управу пројектовала и два бочна крила неоренесансних палата. Прво западно крило изграђено је од 1863. до 1867. Даљи Бајамонтијеви планови за проширење трга заустављени су 1880. јер је Земаљски савет у Задру распустио сплитску општину. Био је то резултат политичке борбе између аутономаша и народњака, коју је предводио Гајо Булат. Он је годинама противник Бајамонтијеве Далматинске задруге, указујући на њене сумњиве финансијске трансакције. После тога су били избори 1882. и победили су националисти, па је даља изградња источног крила потпуно заборављена. Једино што је урађено у том периоду је постављање камених стубова 1899. на јужној страни Мармонтове ливаде која је поплочана у доба Бајамонти. Театро Бајамонти је изгорео заједно са кафаном и читаоницом 1881, зграда је нешто касније дограђена, али не у изворном облику и не са старом наменом. По новом пројекту је подељен, тако да се биоскоп налази у приземљу, а спрат је остављен за мање позориште у којем данас ради Градско позориште младих. Западно крило је реновирано 1905. када су фасади додани цементни маскерони и фризови. 1909—1928. Изградња источног крила Прокуратива према Мармонтовој улици, која је тргу дала данашњи облик, почела је 1909. и одвијала се у два периода, од 1909. до 1911. и од 1927. до 1928. године. Први део источног крила изградила је бечка грађевинска фирма Unionbaugesellschaft. Референце
Prokurative

Prokurative, formellt Republikens torg (kroatiska: Trg Republike), är ett torg i centrala Split i Kroatien. Torget är beläget väster om Diocletianus palats och är känt för att vara en plats för kulturella evenemang, däribland Splitfestivalen. Torgets utformande påbörjades under 1800-talets andra hälft då en teaterbyggnad uppfördes. Idag är torget på tre sidor omgivet av byggnader i nyrenässansstil. Den södra sidan öppnar sig mot Adriatiska havet. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Prokurative. Referenser Fotnoter
Croatian Nobles Square

Croatian Nobles Square (Croatian: Trg hrvatskih velikana) is one of the central squares in Zagreb. It was designed in 1923 urban plan as entry to the then new eastern part of the town. Draškovićeva street is on the western side of the square, Martićeva street begins on the north side, while a road and tram line go through the middle of the square to the Rački street and Square of the Victims of Fascism. About Area of present-day square wasn't urbanized until the end of the First World War and was used as a fairground. The square is formed by two symmetrically placed monumental palaces that were constructed in 1927; first is the Palace of the Exchange (work of architect Viktor Kovačić), today used by the Croatian National Bank, and the second Palace (work of the architect Aladar Baranyai), today used by the State Office for Croats Abroad. The western side of the square consists of a four-store terraced houses that go along the Draškovićeva street. At the corner of the Jurišićeva street is 1929 residential-office-commercial building (work by modernist architect Bela Auer), and next to it is a 1931 building (work by architect Paul Deutsch). On the north side of the square on the corner of Draškovićeva street is a 1928 commercial and residential building Janeković (work by architect Hugo Ehrlich). Next to it is a series of buildings that continue to Martićeva street. In 1995, square was decorated with two large triangular fountains in front of the building of the Croatian National Bank and the State Office for Croats Abroad (work of architect Mihajlo Kranjc). Former names Being one of the most prominent squares in Zagreb its name was often changed in accordance to political circumstances of the time: 1928–1940 Trg burze (Exchange Square) 1941–1945 Trg münchenskih žrtava (Square of Munich victims) 1946–1989 Trg Jože Vlahovića (Joža Vlahović Square) 1990–2000 Trg burze (Exchange Square) 2001–present Trg hrvatskih velikana (Croatian Nobles Square) Literature Atlas of Zagreb (M-Ž). "LZMK", Zagreb 2006, p. 430.-431.
Trg hrvatskih velikana (Zagreb)

Trg hrvatskih velikana je jedan od središnjih trgova u Zagrebu. Urbanistički je oblikovan regulacijskim planom iz 1923., kao ulaz u tada novi istočni dio grada. Zapadnom stranom trga prolazi Draškovićeva ulica, sa sjeverne strane prema istoku počinje Martićeva, a sredinom trga prolazi promet i tramvajska pruga u Račkoga ulicu prema Trgu žrtava fašizma. Imena Trg je 1928. nazvan Trgom Burze, od 1941. do 1945. zvao se Trg münchenskih žrtava, od 1946. Trg Jože Vlahovića, od 1990. ponovno Trg Burze, a 2001. dobio je današnje ime. Opis Do kraja Prvog svjetskog rata taj prostor nije bio izgrađen, a na njemu se nalazilo sajmište. Trg je oblikovan dvjema simetrično postavljenim monumentalnim zgradama, izgrađenim 1927., palačom Burze, djelom arhitekta Viktora Kovačića (danas Hrvatska narodna banka) i zgradom u kojoj se danas nalazi Ministarstvo znanosti, obrazovanja i sporta, djelom arhitekta Aladara Baranyaija. Zapadnu stranu trga čine četverokatne kuće u nizu Draškovićeve ulice. Na uglu Jurišićeve ulice je stambeno-poslovn-trgovačka modernistička zgrada arhitekta Bele Auera iz 1929., a do nje je zgrada arhitekta Pavla Deutscha iz 1931. godine. Na sjevernoj strani trga, na uglu Draškovićeve je poslovno-stambena zgrada Janeković arhitekta Huge Ehrlicha iz 1928. Dalje slijedi niz zgrada koje se nastavljaju u Martićevu ulicu. Trg je 1995. uređen s dvjema velikim trokutastim fontanama (arhitekt Mihajlo Kranjc) ispred zgrada Hrvatske narodne banke i Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta. Literatura Zagrebački leksikon (M–Ž), LZMK, Zagreb, 2006., str. 430–431.
Kroatiska storheternas torg

Kroatiska storheternas torg (kroatiska: Trg hrvatskih velikana) är ett av de mer centrala torgen i Zagreb i Kroatien. Det ligger öster om Ban Jelačićs torg i Nedre staden. Historik och arkitektur Fram till slutet av första världskriget var området där torget idag ligger ännu inte bebyggt. På platsen för dagens torg låg en marknadsplats. Torget formades genom uppförandet av två symmetriska och monumentala byggnader; Börspalatset projekterat av Viktor Kovačić och uppfört 1923-1927 rymmer idag Kroatiska nationalbanken samt en byggnad som delvis skapades av Aladar Baranyai och som idag används av Kroatiska vetenskaps-, utbildnings- och idrottsdepartementet. I den västra delen av torget finns en modernistisk byggnad projekterad av Bela Auer 1929. Jämte denna står en byggnad av Pavao Deutsch från 1931. I den norra delen av torget finns en byggnad från 1928 av Hugo Ehrlich. 1995 fick torget två trekantiga fontäner som projekterades av Mihajlo Kranjc. Den ena av dessa placerades framför nationalbanken och den andra framför departementets byggnad. Tidigare namn Sedan torgets anläggning 1928 har det burit följande namn; Panoramavy Referenser Fotnoter
Площа хорватських велетнів

Площа хорватських велетнів (хорв. Trg hrvatskih velikana) — одна з центральних площ у столиці Хорватії Загребі, розташована в Нижньому місті на схід від площі бана Єлачича. Історія та архітектура До кінця Першої світової війни територія, де сьогодні знаходиться площа, забудована не була і використовувалася під ярмарки. Площу спроєктовано згідно з містобудівним планом 1923 року як вхід у нову на той час східну частину міста. Майдан утворився у 1927 році шляхом зведення двох симетрично розміщених монументальних будівель: Біржового палацу (нині Хорватський національний банк) роботи архітектора Віктора Ковачича (споруджений у 1923-1927 рр.) та будинку архітектора Аладара Бараньяя, де раніше знаходилося Міністерство науки, освіти та спорту, а нині міститься Центральне державне управління у справах хорватів за кордоном. Західну сторону площі утворюють чотириповерхові будинки, ряд яких формує вулицю Драшковича, а на розі з вулицею Юришича стоїть житлово-комерційно-діловий модерністський будинок архітектора Бели Ауера 1929 року. Поруч — будівля архітектора Павла Дойча з 1931 року. На північній стороні площі, на розі з Драшковичевою знаходиться діловий та житловий будинок «Янекович» архітектора Уго Ерліха з 1928 року. Далі низка будівель, які дають початок вулиці Мартича. Посеред площі проходить дорога та трамвайна лінія у напрямку площі Жертв фашизму. 1995 року площу прикрасили два великі трикутні фонтани (архітектор Михайло Краньц) — по одному перед Національним банком і будівлею управління з питань хорватів за кордоном. Дотеперішні назви Від часу побудови в 1928 році площа мала такі назви: Примітки Література Zagrebački leksikon (M-Ž). LZMK, Zagreb 2006, с. 430—431.
Most Franja Tuđmana (Osijek)

Most Franja Tuđmana (chorvatsky Most Franjo Tuđmana) se nachází v chorvatském městě Osijeku. Silniční most o délce 294 m překonává severo-jižním směrem řeku Drávu. Jedná se o betonový most postavený na dvou pilířích. Most je jednou z několika spojic přes uvedenou řeku v tomto chorvatském městě. Mimo jiné spojuje historické regiony Slavonii a Baranji. První vznikl v roce 1962, nicméně byl zničen při chorvatské válce za nezávislost v roce 1991. Následně byl po skončení konfliktu obnoven, a to na základě iniciativy tehdejší hlavy státu, kterou byl Franjo Tuđman. Nový most byl budován v letech 1993 až 1995. Otevřen byl slavnostně dne 10. června 1995. Původně se jmenoval ale jen Drávský most (chorvatsky Dravski most), současný název má od roku 2009. Rekonstruován byl v roce 2012. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Franjo Tuđman Bridge (Osijek) na chorvatské Wikipedii.
Franjo Tuđman Bridge (Osijek)

The Franjo Tuđman Bridge (Croatian: Most dr. Franje Tuđmana) is a 294-meter-long (965 ft) bridge over Drava River located in Osijek, Croatia. It connects Osijek and Slavonia with Baranja. History Source: In 1962 a vehicular bridge over Drava River was built in Osijek. It was in use until 1991 when it was demolished in the Croatian War of Independence, battle of Osijek. In 1993 the cornerstone was laid for a new bridge. The initiator of this project was Croatian President Franjo Tuđman. The new bridge was finished in 1995, in place of old bridge. The opening ceremony was on 10 June 1995, with president Tuđman in attendance. From 1995 since 2009 bridge had a few names, for example Drava Bridge (Croatian: Dravski most) or Bilje Bridge (Croatian: Biljski most). In 2009, by decision of the leaderships of Osijek and Osijek-Baranja County, the bridge was renamed Franjo Tuđman Bridge. In 2012 bridge was renovated. References
Most dr. Franje Tuđmana (Osijek)

Most dr. Franje Tuđmana je most u Osijeku. Premošćuje rijeku Dravu, te spaja Osijek i Slavoniju s Baranjom. Povijest 1962. u Osijeku je izgrađen kolni most preko Drave. Svojoj je svrsi služio do Domovinskog rata, kada je srušen. Već 1993. postavljen je kamen temeljac za izgradnju novoga mosta. Inicijator ovoga bio je dr. Franjo Tuđman, pokojni hrvatski predsjednik. 1995. današnji je most izgrađen na mjestu staroga i otvoren 10. lipnja te godine. Svečanosti otvaranja nazočio je i sam predsjednik Tuđman. Od otvorenja 1995. do 2009. most je nosio imena, kao što su Dravski most, Biljski most i sl. 2009. odlukom čelništva grada Osijeka i Osječko-baranjske županije, most je preimenovan u Most dr. Franje Tuđmana.
Prirodoslovno-matematički fakultet u Zagrebu

Prirodoslovno-matematički fakultet jedan od fakulteta na Sveučilištu u Zagrebu. Prirodoslovno-matematički fakultet Sveučilišta u Zagrebu izdvojen je iz tadašnjeg Filozofskog fakulteta 1946. godine, iako je nastava počela već 21. travnja 1876. na dan kad je Đuro Pilar održao prvo predavanje iz mineralogije i geologije, što se danas obilježava Danom fakulteta. Na fakultetu djeluje sedam odsjeka, seizmološka služba, mareografske i meteorološke postaje i botanički vrt. Fakultet ima 288 redovitih profesora, suradnika i asistenata profesora, 180 znanstvenih novaka i oko 6000 studenata. Fakultet izvodi preddiplomske, diplomske i poslijediplomske studijske programe te provodi istraživanja u području prirodnih znanosti i matematike. Odsjeci Popis odsjeka: Biološki odsjek Matematički odsjek Fizički odsjek Geofizički odsjek Kemijski odsjek Geološki odsjek Geografski odsjek. Među biološkim zavodima postoji Zoologijski zavod i Zavod za botaniku s botaničkim vrtom. Odsjek za geofiziku Geofizički odsjek obuhvaća tri glavna područja studija: meteorologiju, oceanografiju i seizmologiju. U sklopu ovog odsjeka djeluje i Hrvatska seizmološka služba, znanstvena organizacija koja prati potresne aktivnosti u Hrvatskoj. Izvori
Naravoslovno-matematična fakulteta v Zagrebu

Naravoslovno-matematična fakulteta (izvirno hrvaško Prirodoslovno-matematički fakultet u Zagrebu), s sedežem v Zagrebu, je fakulteta, ki je članica Univerze v Zagrebu. Trenutni dekan je prof. dr. sc. Zoran Curić. Organizacija Oddelek za biologijo Oddelek za fiziko Oddelek za kemijo Oddelek za matematiko Oddelek za geofiziko Oddelek za geografijo Oddelek za geologijo Glej tudi seznam fakultet na Hrvaškem Zunanje povezave Uradna spletna stran (v hrvaščini)
Jug II

Jug II is a city district of Osijek, Croatia. Located in the southeast of the city, in 2001 it had 14,020 inhabitants in 6,102 households. The district's name in Croatian literally means "South II". Jug II's day is on 30 May. The district houses the Jug Sport Hall (Croatian: Športska dvorana Jug), an indoor arena with a capacity of 1,250 seats. It was opened in 2005. Following the example of this hall, in 2007 in Beli Manastir was built hall, which is almost the same to this hall. History In the spring of 1967, the first inhabitants of the new district moved into completed buildings. In 1969, Opatijska Street and many apartment buildings in other streets were built, which increased the quality of life in that part of Osijek. References
Športska dvorana Jug

Športska dvorana Jug dvorana je u Osijeku. Prema njoj je izgrađena dvorana u Belom Manastiru pa zato izgledaju gotovo jednako. Izgrađena je i otvorena 2005. Njome se koriste mnogi osječki športski klubovi. Kapaciteta je 1250 gledatelja. Zanimljiva je činjenica da se, iako je nazvana po gradskoj četvrti Jug II, nalazi unutar četvrti Novi grad. Vanjske poveznice
Jug sporthall

Jug sporthall (kroatiska: Športska dvorana Jug) är en sporthall i Osijek i Kroatien. Den invigdes år 2005 och är uppkallad efter stadsdelen Jug II i vilken den är belägen. Sporthallen har kapacitet för 1 250 personer. År 2007 uppfördes utbildningssporthallen i Beli Manastir som i det närmaste är en kopia av sporthallen i Osijek. Referenser
Spomenik Seljačkoj buni

Spomenik Seljačkoj buni i Matiji Gupcu je monumentalna kiparska kompozicija autora Antuna Augustinčića i suradnika. Podignuta (1971. – 1973. godine) u spomen parku kod dvorca Oršić u Gornjoj Stubici, u kojem se nalazi i Muzej seljačkih buna. Spomenik u mjestu Samci, općini Gornja Stubica je zaštićeno kulturno dobro. Opis dobra Spomenik Seljačkoj buni i Matiji Gupcu nalazi se u perivoju Dvorca Oršić. Djelo kipara Antuna Augustinčića i suradnika, nastalo je u razdoblju od 1971. do 1973. godine. Sastoji se od dva krilna brončana reljefa na kamenom postolju ispred kojih je, u središnjem žarištu, monumentalna brončana figura Matije Gupca. Na rubnoj strani ističe se brončani kip Petrice Kerempuha. Na bočnim su reljefima dva trokutasta kadra s figurativnim prikazima: lijevo je prikaz bitke kod Stubice, desno prikaz svakodnevnog života u 16. stoljeću. Rađen je tehnikom lijevanja u bronci i klesanja u kamenu (zelenom škriljevcu). Ova kompozicija izrađena je od bronce i kamena, veličine 40 m x 7,5 m, a ukupna površina reljefa na spomeniku iznosi 180 m2. Suradnici Antuna Augustinčića bili su kipari: Ivan Sabolić, Vjekoslav Rukljač, Vladimir Herljević, Nikola Bolčević, Velibor Mačukatin, Luka Musulin i Stanko Jančić. Zaštita Pod oznakom Z-4417 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro - pojedinačno, pravnog statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "memorijalna obilježja i mjesta". Galerija Izvori Vanjske poveznice Spomenik Seljačkoj buni i Matiji Gupcu, Arhivirana inačica izvorne stranice od 5. kolovoza 2018. (Wayback Machine), autor teksta: Davorin Vujčić, viši kustos Galerije Antuna Augustinčića, Klanjec, 2013., Muzej seljačkih buna
Споменик Сељачкој буни

Споменик Сељачкој буни и Матији Гупцу је монументална вајарска композиција Антуна Аугустинчића. Споменик је завршен 1973. године, а налази се у спомен парку дворца Оршића код Горње Стубице. Изглед споменика Споменик се састоји од два бронзана троугаона рељефна крила од по 40 метара дужине и 7.5 метара висине. На једном крилу је приказана битка код Стубичких Топлица, која је означила крај Сељачке буне из 1573. године, а на другом низ сцена из свакодневног живота у 16. веку. У оба рељефа налази се више од 300 ликова, а у средишњем делу стоји 6.5 метара висока фигура Матије Гупца, главног вође буне, који раширених руку симболично спаја два рељефа. Са стране се налази мала бронзана фигура Петрице Керемпуха. Сарадници Антуна Аугустинчића на пројекту били су Иван Саболић, Вјекослав Рукљач, Владимир Херљевић, Никола Болчевић, Велибор Мачукатин, Лука Мусулин и Станко Јанчић. Види још Матија Губец Хрватско-словеначка сељачка буна Литература Револуционарно вајарство. „Спектар“, Загреб 1977. година. Спољашње везе Споменик Сељачкој буни и Матији Гупцу
Naturpark Žumberak und die Samobor-Berge

i3i6 Der Naturpark Žumberak und die Samobor-Berge ist ein seit dem 27. Mai 1999 geschütztes Gebiet etwa 30 km südwestlich von Zagreb in Nordwestkroatien gelegen. Aufgrund seiner Nähe zu Zagreb dient es auch als Naherholungsgebiet. Die Fläche des Naturparks beträgt 333 Quadratkilometer. Der höchste Gipfel ist die Sveta Gera mit 1178 m. Weblinks Offizielle Seite des Naturparks (kroatisch, deutsch und englisch)
Natuurpark Žumberak-Samoborsko gorje

Natuupark Žumberak-Samoborsko gorje (Kroatisch: Park prirode Žumberak-Samoborsko gorje) is een natuurpark in Kroatië. Het park werd opgericht in 1999 en omvat een 330 vierkante kilometer bebost heuvelgebied met valleien en watervallen. Externe link Officiële website
Planinarski dom Umberto Girometta

Planinarski dom Umberto Girometta jest planinarski dom u središnjem dijelu Mosora na nadmorskoj visini 868 metara. Dom je u vlasništvu Hrvatskog planinarskog društva Mosor iz Splita. Na poticaj profesora Umberta Giromette HPD Mosor započeo je gradnju planinarskog doma 24. listopada 1929. godine polaganjem kamena temeljca, a 11. listopada 1931. godine dom je svečano otvoren pod imenom Dom kraljice Marije. Za vrijeme Drugog svjetskog rata dom su koristili partizani kao bolnicu, a talijanska ga je okupacijska vojska zapalila i gotovo do temelja srušila. Poslije rata dom je obnovljen i dogradnjom znatno proširen. Otvoren je 9. prosinca 1951. godine pod imenom Dom na Ljuvaču. Ova zidana katnica nalazi se na pošumljenoj padini iznad prostranog dolca Ljuvača. U neposrednoj blizini doma je više snažnih nepresušnih izvora pitke vode, a jednog od njih spominje već Andrija Kačić Miošić u svom djelu Razgovori ugodni naroda slovinskoga. Od 26. studenoga 1961. godine dom nosi ime Umberta Giromette, splitskog planinara i popularizatora planinarstva te predsjednika HPD-a Mosor, koji je uvelike zaslužan za njegovu gradnju. Objekt nema prilazne ceste, već do njega vodi planinarska staza od mjesta Gornjeg Sitna. Dom je od mjesta udaljen 45 minuta hoda. Izvori Vanjske poveznice Planinarski dom Umberto Girometta, hps.hr
Schloss Zajezda

Schloss Zajezda befindet sich im Dorf Zajezda, das zur Gemeinde Budinščina im kroatischen Zagorje gehört. Es war das Stammschloss der kroatischen Adelsfamilie Patačić, die es als Prädikat verwandte (Patachich de Zajezda). Der Zeitpunkt des Baues ist nicht bekannt, jedoch ist es in dem berühmten Buch Status familiae Patachich aus dem Jahr 1740 genannt. Die Ausstattung der Burg stammt aus späterer Zeit und wird dem steirischen Architekten Johann Fuchs zugeschrieben. Hier wurde 1717 Erzbischof Adam Patačić geboren. Das Schloss besitzt drei Flügel, die einen geschlossenen Innenhof umfassen, der auf der vierten Seite von einer Mauer mit Portal begrenzt ist. Die Flügel des Innenhofes sind mit Arkaden gesäumt. Bemerkenswert sind der Zentralsalon, die Kapelle und die Treppe. An einigen Stellen sind dekorative Stuckdecken erhalten. Das Schloss wurde 1984 von einem Erdbeben zerstört, danach ausgeräumt und dem Verfall preisgegeben. Am Ende des 19. Jahrhunderts war vor dem Eingang zum Schloss ein kleiner Park, von dessen Fläche nur mehr ein kleiner Teil erhalten ist. Eine echte Parkanlage hat Zajezda nie besessen, jedoch befand sich südlich des Schlosses ein großer Garten und östlich des Gartens und im Norden waren landwirtschaftliche Gebäude mit einem großen Innenhof. Literatur Vladimir Marković, Barokni dvorci Hrvatskog zagorja [Barockschlösser im kroatischen Zagorje]. Zagreb, Nacionalna i sveučilišna biblioteka, 1995. ISBN 953-6000-65-2 Mladen Obad Šćitaroci, Dvorci i perivoji Hrvatskoga zagorja. Zagreb, Školska knjiga, 1993. ISBN 86-03-00509-5 Mladen Obad Šćitaroci, Schlösser und Gärten des kroatischen Zagorje. Zagreb, Školska knjiga, 1992. [Übersetzung ohne den Anmerkungsapparat] Weblinks Alexander Patachich: Status familiae Patachich