NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Alquería (TransMilenio)

Alquería is a simple station, part of the TransMilenio mass-transit system of Bogotá, Colombia. Location The station is located in southern Bogotá, specifically on Autopista Sur with Carrera 49A. History This station was opened April 15, 2006 as part of the section between the stations General Santander and Portal del Sur of the NQS line. Station services Old trunk services Main line service Feeder routes This station does not have connections to feeder routes. Inter-city service This station does not have inter-city service. See also List of TransMilenio stations References
Alquería (estación)

La estación sencilla Alquería hace parte del sistema de transporte masivo de Bogotá llamado TransMilenio inaugurado en el año 2000. Ubicación La estación está ubicada en el sector sur de la ciudad, más específicamente sobre la Autopista Sur entre carreras 52A y 51DBIS. Se accede a ella por medio de un puente peatonal ubicado en la Carrera 52A Atiende la demanda de los barrios Alquería, Ospina Pérez Sur, Venecia, Escuela General Santander y sus alrededores. En las cercanías están el CADE Muzú, la Av.Carrera 52C (un eje comercial bastante importante en el sector), el Parque La Alquería y el CAI Alquería. Origen del nombre La estación recibe su nombre del barrio ubicado al costado norte, llamado la Alquería. Historia La inauguración de la estación se realizó el 15 de abril de 2006, siendo parte del tramo comprendido entre las estaciones Alquería y Portal Sur de la Troncal NQS. Servicios de la estación Servicios troncales Esquema Servicios urbanos Así mismo funcionan las siguientes rutas urbanas del SITP en los costados externos a la estación, circulando por los carriles de tráfico mixto sobre la Avenida NQS, con posibilidad de trasbordo usando la tarjeta TuLlave:​ Ubicación geográfica Referencias Enlaces externos TransMilenio Inauguración de la troncal en eltiempo.com (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Problemas en la inauguración de la troncal Autopista Sur en eltiempo.com (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Distrito Grafiti (TransMilenio)

Distrito Grafiti is a station that is part of the TransMilenio mass-transit system of Bogotá, Colombia, which opened in the year 2003. Location The station is located in the industrial zone of Bogotá, specifically on Avenida de Las Américas with Carrera 53 A. It serves the Salazar Gómez, San Rafael, and Puente Aranda neighborhoods. History In 2003, the Las Américas line was extended from this station to Transversal 86. The station was named Américas - Carrera 53 A due to its location at that intersection. Its name changed in November, 2019, to Distrito Grafiti. Station Services Old trunk services Main line service Feeder routes This station does not have connections to feeder routes. Inter-city service This station does not have inter-city service. See also Bogotá TransMilenio List of TransMilenio stations References External links TransMilenio
Distrito Grafiti (estación)

La estación sencilla Distrito Grafiti hace parte del sistema de transporte masivo de Bogotá llamado TransMilenio inaugurado en el año 2000. Ubicación La estación está ubicada en el sector de la zona industrial de la ciudad, más específicamente sobre la Avenida de Las Américas entre carreras 53 y 55. Se accede a ella a través de un puente peatonal ubicado sobre la Carrera 53. Atiende la demanda de los barrios Salazar Gómez, San Rafael Industrial y sus alrededores. En las cercanías están el Centro Comercial Carrera, el concesionario Casa Toro, el Club Militar y varias fábricas. Origen del nombre La estación se llamó «Américas - Carrera 53 A» por estar ubicada en la intersección de dichas vías, sin embargo, en noviembre de 2019 cambió de nombre a «Distrito Grafiti», para dar reconocimiento al proyecto de arte urbano con el mismo nombre en el que participan personas invitadas tanto nacionales como internacionales que realizan grafitis en sitios autorizados. Este lugar se ha convertido en un atractivo turístico al tratarse de la zona con mayor concentración de murales de gran formato en América Latina.​ Historia Entre los años 2003 y 2004 fue inaugurada la Troncal de las Américas desde esta estación, hasta la estación Transversal 86. Durante el Paro nacional de 2019, la estación sufrió diversos ataques que afectaron de forma considerable las puertas de vidrio y demás infraestructura de la estación, razón por la cual no estuvo operativa por algunos días luego de lo ocurrido.​ Durante el Paro nacional de 2021, la estación sufrió diversos ataques que afectaron de forma considerable las puertas de vidrio y demás infraestructura de la estación, razón por la cual se encontró inoperativa. Por ello se implementó un servicio circular como contingencia.​ Servicios de la estación Servicios troncales Esquema Servicios urbanos Así mismo funcionan las siguientes rutas urbanas del SITP en los costados externos a la estación, circulando por los carriles de tráfico mixto sobre la Avenida de Las Américas, con posibilidad de trasbordo usando la tarjeta TuLlave:​ Ubicación geográfica Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Distrito Grafiti. TransMilenio
Акведукт

Акведукт (на латински: aqua, „вода“, и duco, „водя“, означава „водопровод“) е изкуствен канал, построен за пренос на вода от едно място на друго, преодолявайки неравностите на терена. Причини за изграждане За разлика от съвременните водоснабдителни системи, в древността строителите не са разполагали с тръбопроводи, които да издържат на вътрешното налягане на водата при преминаване на неравностите на терена (дерета, реки и др.) Единствени такива са били оловните тръби, използвани за местните къси съоръжения – чешми и фонтани. Затова се налага водопроводите да се строят като естествено течащи канали от мястото на водохващането до мястото на водоползването. При преминаване на деретата, реките и пътищата се изграждат акведукти, приличащи на мостове, които носят водопровода върху аркадите си. Древни акведукти Въпреки че обикновено са свързвани с древните римляни, акведукти са конструирани много по-рано в Близкия изток и индийския субконтинент. Акведукти, подобни на римските, се използват още от 7 век преди новата ера, когато асирийците построяват варовиков акведукт с височина 10 m и дължина 300 m над речна долина, за да снабдяват столицата си Ниневия с вода. Пълната дължина на този акведукт е около 80 km. Римски акведукти Акведуктите снабдяват с прясна вода много от големите градове в Римската империя и поставят висок стандарт в строителните постижения, ненадминат повече от хиляда години. Акведукти са докарвали вода от албанските планини. Подобни съоръжения са доказателство за високите технически познания на римските строители. Римските граждани употребяват огромни количества вода – в термите, за фонтаните, които украсяват площадите и улиците, за хигиенни нужди. Римляните строят многобройни акведукти във всички краища на Римската империя, от Германия до Африка. В самия Рим водата е доставяна по 11 акведукта, които са строени в течение на 500 години и са имали обща дължина почти 350 km. Само 47 km от тях обаче са били наземни: повечето са били прокарвани под земята (напр. акведуктът Айфел в Германия е много добре запазен). Най-дългият римски акведукт е построен през II век, за да доставя вода на Картаген и е бил дълъг 141 km. При строителството са използвани много качествени материали, напр. водоустойчивия поцоланов бетон. Римските акведукти са извънредно сложни съоръжения, в технологичен аспект те не са остарели дори и хиляда години след падането на Римската империя. Построени са със забележителна точност: акведуктът Пон дю Гар (Pont du gard) в Прованс имал наклон само 34 cm/km (1:3000), като се е спускал общо със 17 m по вертикала при обща дължина 50 km. Транспортирането на водата само за сметка на силата на тежестта е било много ефективно: през Пон дю Гар минавали по 20 000 m³ вода на ден. В България единствените известни акведукти са две съоръжения от водоснабдителната система на Филипопол, днешен Пловдив. Бележки
Akvadukt

Akvadukt (latinsky aquae ductus nebo aquaeductus, doslova vodovod) je umělý vodní most, část vodovodu resp. vodního kanálu, zajišťujícího přívod vody od vodního zdroje do místa její potřeby či spotřeby. Zpravidla byly tyto přivaděče stavěny s mírným, ale stálým sklonem, zajišťujícím rovnoměrný průtok vody. Proto mnoho z nich vede místy nad nebo pod úrovní okolního terénu, kde často překonává různé přírodní či jiné překážky pomocí mostů (akvaduktů) a tunelů, případně povrchových kanálů, často blízkých řece nebo rovnému potoku. Dostatečně velké akvadukty proto mohou být též vyžívány i jako průplav – součást vodní dopravní cesty pro lodě nebo mohou sloužit i pro dopravu surového dřeva. Ve starověku se stavěly akvadukty dřevěné a kamenné, v novověku již zděné a poté také s ocelovou konstrukcí. Původně se využívaly především pro zavlažování, později stále častěji sloužily k zásobování měst vodou, např. Kutné Hory, která kvůli poddolování přišla o přístup k podzemní vodě. V současnosti se akvadukty staví zejména jako plavební a zavodňovací kanály. Zásobování vodou již probíhá vodovodním potrubím, vedeným místy také mosty zpravidla v rámci mostů dopravních. Římské Nejstarším římským akvaduktem byl Aqua Appia, dlouhý 16 km a 445 m. Začínal v nadmořské výšce 30 metrů a končil na 20 metrech nad mořem. Postavit jej nechal v roce 312 př. n. l. Appius Claudius Caecus. Nejdelším starověkým akvaduktem je Valentův akvadukt, který přiváděl vodu do Konstantinopole. V Česku V Čechách jsou známy: Semínský akvadukt na Opatovickém kanálu, akvadukt v Bezručově údolí u Chomutova na Podkrušnohorském přivaděči, kutnohorský akvadukt, Sezemické akvadukty a akvadukt na Haldě u Pardubic, akvadukt přes železniční trať na Hadrovci u Domažlic sloužící i cyklistům na trase Praha – Plzeň – Regensburg – Mnichov mezi Domažlicemi a Babylonem. Ve Slezsku jsou známy: dva akvadukty na Weisshuhnově kanálu Reference Související články Halda (kanál) Kanát Puquio Externí odkazy Galerie akvadukt na Wikimedia Commons Obrázky, zvuky či videa k tématu akvadukt na Wikimedia Commons Slovníkové heslo akvadukt ve Wikislovníku
Akvædukt

En akvædukt er en bygning til transport af vand; også en bro, der leder vand over fx en dal. Ordet akvædukt kommer af det latinske aquaeductus (aqua = vand, ducere = lede). Den er ofte hævet over landskabet. Der findes store akvædukter, som kan besejles. Romerske akvædukter Akvædukter findes mange steder i verden, og hovedstaden Tunis bruger stadig en gammel romersk akvædukt. Den længste af romernes akvædukter løb de 132 km fra Djebel Zaghouan i Tunesien til Karthago. Kölns vandforsyning blev ført i akvædukt de henved 100 km fra Nettersheim-området i Eifel. Det antikke Köln var sikret en daglig forsyning på ca 20.000 kubikmeter friskt kildevand = 200 l pr. sekund. Det meste er gået til byens badeanlæg og en del til at holde virksomheder og fontæner i gang. I vore dages Rom bruges kun Aqua Virgo, der leder frem til Trevi-fontænen. Akvædukterne blev fortrinsvis brugt til at føre vand ind til byer fra kildespring eller søer i omegnen. Akvædukter i Danmark En akvædukt fra 1950 leder Dalgaskanalen over Lustrup bæk ved landsbyen Skarrild. En anden akvædukt ved Hollufgård nær Odense leder Hollufgård Møllebæks vand over Lindved Å. Desuden er der ved Lindved Mølle syd for Odense Danmarks måske længste akvædukt, hvorom det i fredningsbeskrivelsen hedder, at "Tilløbet sker gennem en 2,5 kilometer lang kanal, som sine steder er bygget af tørvediger og ligger op til 3 meter over de omgivne landbrugsjorder. Andre steder er kanalen gravet ned i terrænet. Anlægget, som gennemstrømmes af Lindved Å, stammer fra 1600-tallet og er ganske imponerende". Kanalen eller akvædukten krydser undervejs vandløbet Volderslev-Lindved Afløbet. Henvisninger Litteratur Tønnes Bekker-Nielsen, Kedelsten og marmor. Sfinx årg. 15 (2002) nr. 1, s. 10-11. Sextus Julius Frontinus, Roms akvædukter, på dansk ved Jørgen Hansen. København 1986. ISBN 87 7289 015 0. H.V. Morton, Roms fontæner. København 1973. Se også Vandløb Viadukt Quanat Transport
Akvedukt

Akvedukt ili akvadukt (lat. aquaeductus, vodovod) je vrsta vodovoda, mostna građevina za provođenje vode preko rijeka, reljefnih zapreka i oblika (uzvišenja, različitih vrsta neravnina, dolina, jaruga) prirodnim padom od izvora do naselja. Prepoznatljivi su po mreži nadzemnih vodova, lukova, arkada i stupova, ali i kao arhitektonski simbol starorimske civilizacije, premda su akvedukte gradili i Stari Grci, Asirci i Babilonci. Izvori
Akvadukt

Az akvadukt vagy csatornahíd (latinul aquaeductus vagy aquaduct) a Közel-Kelet és Európa területén az ókorban létesített vízvezeték, amely a nagyobb településekbe vagy a művelés alatt álló földekre vezette el a környező, magasabban fekvő területek vizét. Tágabb értelemben aquaeductus minden olyan korai csővezeték, amely – akár a földfelszín alatt, akár felette – vezette el rendeltetési helyére az öntöző- és ivóvizet. Az akvaduktok tipikus csoportját alkotják a Római Birodalom területén elterjedt földfelszín feletti, pilléres-ívezetes építmények. Ez esetben a terep szintkülönbségeit áthidalandó pilléres boltívek sorozatából – a víz megfelelő sebességű áramlásának kedvező lejtésű – árkádsort alakítottak ki, s ennek tetején futott a vizet vezető kőcsatorna, fa-, agyag- vagy ólomcső. Néhol – különösen mélyebb völgyek vagy folyók felett – akár több emeletnyi boltívsort is kialakítottak, ebben az esetben az akvadukt valamely szintjét útként vagy hídként képezték ki. Története Az első akvaduktok a Közel-Keleten készültek, kifejezetten a szántóművelés alatt álló területek öntözésére, Jeruzsálemben például 533 méter hosszan fektettek le a föld alá alagútszerű csatornarendszert. Az ókori Görögországban a minószi civilizáció óta ismert technika volt a kutak vizének földbe fektetett csöveken keresztüli elvezetése, s a gyakorlatot az athéni Szolón az i. e. 6. század elején törvényeiben is szabályozta. Számosz szigetén 1250 méternyi terrakottacső-rendszert tártak fel a régészek, de hasonló vezetékek ismertek Palmürából, Athénból és Thébaiból, valamint a görög gyarmatosítást követő korból az itáliai Szürakuszai és Katané városaiból. Városaik vízellátását a rómaiak az i. e. 4. századtól kezdve oldották meg a földfelszín feletti, a gravitációt kihasználó aquaeductusokkal. Az így kialakított építmények 0,25–0,5%-os lejtése optimális és egyenletes esést biztosított a víznek, amely a városba érve föld alatti csatornákon jutott el az egyes házakhoz. A friss ivóvíz gyors célba juttatása szempontjából ezek az építmények rendkívül hatékonynak bizonyultak: az ókori Róma tizennégy akvaduktja napi 700 ezer köbméternyi vizet juttatott a városba (leírásuk Sextus Julius Frontinus De aqueductibus Urbis Romae című munkájából ismert). Róma legrégebbike az i. e. 312-ben Appius Claudius Caecus által építtetett, 16,5 kilométeres Aqua Appia, a leghosszabb pedig az i. e. 46-ban elkészült Aqua Marcia volt, amely a 91 kilométerre lévő szabin hegyek vizét vezette a városba. Minden idők leghosszabb, 132 kilométeres akvaduktját Hadrianus császár építtette Karthágóban. További épségben fennmaradt, nevezetes akvaduktok a nîmes-i (nemaususi), a segoviai, a tarragonai (tarracói), a meridai (Emerita Augusta-i), a metzi (divodurumi), a zahlbachi (mogontiacumi, ma Mainz) és az isztambuli. Magyarországon Budapesten (aquincumi vízvezeték), Szombathelyen (Savaria), Sopronban (Scarbantia) és Szőnyben (Brigetio) tártak fel akvadukt-maradványokat. Képgaléria Források Magyar nagylexikon II. (And–Bag). Főszerk. Élesztős László, Rostás Sándor. Budapest: Akadémiai. 1994. 241. o. ISBN 963-05-6800-4 További információk
Akwedukt

Akwedukt (łac. aquae ductus, ‘ciąg wodny’) – kanał wodociągowy, rurociąg podziemny lub nadziemny, doprowadzający wodę z odległych źródeł – na ogół do miast – przy wykorzystaniu siły ciążenia ziemskiego. Może być umieszczony na arkadach poprowadzonych nad rzekami lub nierównościami terenu. Akweduktem nazywany jest również most kanału wodnego. Jeden z najstarszych znanych akweduktów, zbudowany na polecenie asyryjskiego króla Sennacheryba, doprowadzał wodę do Niniwy z odległych o 50 kilometrów gór. W Grecji zachowały się akwedukty na Samos (tunel Eupalinosa) z VI wieku p.n.e. oraz – w Koryncie i Atenach z V wieku p.n.e. Starożytny Rzym był zaopatrywany przez sieć akweduktów liczącą w II wieku n.e. 420 km, z czego 47 km przebiegało nad powierzchnią ziemi. Sieć ta dostarczała milion m³ wody źródlanej na dobę. Za czasów Konstantyna Wielkiego na początku IV wieku długość wodociągów wynosiła 575 kilometrów; dostarczały one do miasta około 1,5 miliona m³ na dobę. Spadek w rzymskich akweduktach wynosił kilkadziesiąt centymetrów na kilometr. Rzymianie niekiedy odwadniali teren w pobliżu akweduktu, aby zmniejszyć ryzyko skażenia przez wody gruntowe. Przy wyborze źródeł, prócz badania stanu wody, obserwowali stan zdrowia ludzi. Woda była dostarczana do fontann, łaźni i szaletów publicznych, oraz co bogatszych domów. Z rzymskich wodociągów najbardziej znane są: najstarsze, prowadzące wodę do Rzymu: Aqua Appia (312 rok p.n.e.) czynny do dziś Aqua Marcia (144–140 p.n.e.) Aqua Virgo (20 p.n.e.) Aqua Claudia (52 rok n.e.). oraz leżące poza Italią: Francja Pont du Gard koło Nîmes we Francji (zbudowany około 19 roku p.n.e.), akwedukt do Fréjus (Forum Iulii) przez Roche Taillée, Hiszpania El Pont del Diable w Tarragonie w Hiszpanii z I wieku p.n.e., akwedukt w Segowii z I – II wiek n.e., akwedukt Los Milagros w Meridzie – I wiek p.n.e., Grecja akwedukt w Nikopolis w Epirze z czasów Oktawiana Augusta, akwedukt koło miejscowości Moria do Mityleny na Lesbos, Izrael akwedukt z góry Carmel do Caesarea Maritima budowany pomiędzy I wiekiem p.n.e. a II wiekiem n.e. Przykłady akweduktów z czasów późniejszych: Aguas Livres w Campolide w Lizbonie. Przypisy
Aqueduto

Aqueduto é um canal ou galeria, subterrâneo ou à superfície, e construído com a finalidade de conduzir a água. Os aquedutos são normalmente edificados sobre arcadas ou sob plataformas de vias de comunicação. História Nos prédios mais antigos, o escoamento não era geralmente com superfície livre, apresentando sempre uma inclinação mínima para que a água pudesse correr, e eram edificados em alvenaria. O atravessamento de vales importantes era feito sobre estruturas em arcaria. Nos aquedutos modernos, o escoamento é sob pressão, contando com tubos metálicos ou em betão e bombas motorizadas para elevar a coluna de água. Os aquedutos modernos são geralmente subterrâneos. Na antiguidade, quase todas as civilizações construíram aquedutos, como por exemplo a China, a Caldeia, a Assíria, a Fenícia, a Grécia e Roma. Foi com a civilização romana que os aquedutos tiveram um desenvolvimento extraordinário. A cidade de Roma, no século III era abastecida por catorze aquedutos, o maior deles com 93 km de extensão. Ver também Aqueduto romano Referências
Акведук

Акведу́к (лат. aquaeductus — водогін) — споруда для подачі води до населених пунктів або зрошувальних полів із вищого місця, у вузькому сенсі — міст чи естакада з водоводом (трубою чи каналом) для переведення трубопроводів або каналів через балки, річки та дороги. На сьогодні в деяких країнах світу планують проєкти корабельних акведуків. Історія Акведуки почали будувати в Римській імперії. Римські канали були грандіозними спорудами, що складалися з кількох ярусів кам'яних аркад. Давні греки також зводили акведуки, вони побудували водогін завдовжки 1,3 км поруч із Афінами ще 2,5 тисяч років тому. Один з найвідоміших давньоримських акведуків на території сучасної Франції знаходиться неподалік від Ремулена — Пон-Дю-Гар. Акведуки будували в державах американських індіанців. У XVIII столітті було споруджено акведуки в Царському Селі (Пушкіно, Росія) та в Німі (Франція). Початок XX століття — побудовані акведуки на Таїцькому водогоні та в Ростокіному на старому Митищенському водогоні під Москвою. Призначення Історично акведуки активно будували культури з розвиненим землеробством та використовували для зрошення земель. Інша, не менш відома роль акведуків — забезпечення населених пунктів питною водою. Деякі зі знаменитих римських акведуків ще й досі використовуються за цим призначенням. На сьогодні акведуки застосовуються у зрошувальних системах і споруджуються здебільшого із залізобетону. В Україні невеликі акведуки збудовані в Криму, де відбувається зрошення за їх допомоги сухих степових ділянок, перетворених під орні землі. Галерея У геральдиці Див. також Віадук Естакада Екодук Джерела Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан ; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1974–1985. Клименюк Т. М., Проскуряков В. І., Ковальчук Х. І. Ілюстрований словник архітектурних термінів. — Львів : Видавництво Львівської політехніки, 2010. — С. 66. — 500 прим. — ISBN 978-966-553-985-8. Уайт Э. Робертсон Б. Архитектура: формы, конструкции, детали. Иллюстрирований справочник. — Москва : АСТ Астрель, 2009. — С. 47. — 3000 прим. — ISBN 978-5-17-018511-5. Посилання Акведук [Архівовано 17 липня 2021 у Wayback Machine.] // ВУЕ Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Акведук
Araracuara Airport

Araracuara Airport (IATA: ACR, ICAO: SKAC) is an airport serving Araracuara, in the Caquetá Department of Colombia. Araracuara was the site of a former penal colony for Colombia's worst and most dangerous criminals. The town and airport are on the north bank of the Caquetá River, an eventual tributary of the Amazon River. The Araracuara non-directional beacon (Ident: ARA) is located just south of the airport. Airlines and destinations Accidents and incidents On 6 September 2014, ten people were killed when a twin-engine Piper PA-31 Navajo aircraft, a small passenger plane belonging to the Laser company, crashed in the Amazon rainforest near Puerto Santander after taking off from Araracuara Airport. Among those killed were two researchers from the Alexander von Humboldt Biological Resources Research Institute. There were no survivors. On the first of May 2023, a Cessna 206 took off and crashed in the jungle. Four Huitoto children, the only survivors of the crash, were found alive 40 days later. See also Transport in Colombia List of airports in Colombia References External links OpenStreetMap - Araracuara OurAirports - Araracuara Airport SkyVector - Araracuara Google Maps - Araracuara Accident history for Araracuara Airport at Aviation Safety Network