NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Llacuna de l'Otún

La llacuna de l'Otún és un petit llac que rau en el Parc Nacional Natural Los Nevados, al departament de Risaralda de Colòmbia. Es troba a una altitud de 3.900 metres i té una àrea de 1.5 quilòmetres quadrats. El llac és d'origen glacial i s'alimenta del desglaç del Nevado de Santa Isabel. La llacuna de l'Otún és la font del riu Otún, que subministra aigua potable a les ciutats de Pereira i Dosquebradas. En el llac i nien diverses espècies d'aus amenaçades o en perill d'extinció, com Merganetta armata, Anas flavirostris, Gallinago jamesoni o l'ànec de Jamaica i ha estat declarat zona Ramsar d'importància internacional. També té una gran població de truita arc de Sant Martí, introduïda per a la pesca recreativa i com a atracció per als visitants del llac. Referències Enllaços externs Fotografies del llac Otún Arxivat 2005-12-18 a Wayback Machine.
Lake Otún

Lake Otún (Laguna del Otún) is a small lake in the Nevados National Park, in the Risaralda department of Colombia. It located at an altitude of 3,900 m over an extinct crater and has an area of 1.5 square kilometres. The lake is of glacial origin and is fed by meltwaters of the Nevado Santa Isabel. Lake Otún is the source of the Otún River, which supplies drinking water to the cities of Pereira and Dosquebradas. Lake Otún is an important breeding ground for several threatened or endangered bird species, including the Colombian torrent duck (Merganetta armata columbiana), the Colombian ruddy duck (Oxyura jamaicensis andina), the Andean teal (Anas andium) and the Andean snipe (Gallinago jamesoni). Lake Otún contains a large population of rainbow trout, introduced for recreational fishing and a major attraction for visitors to the lake. References External links Media related to Lake Otún at Wikimedia Commons Photos of Lake Otún
Laguna del Otún

La laguna del Otún es un embalse natural perteneciente al Parque nacional natural Los Nevados, localizado a unos 3950 m s. n. m., en ecosistema de páramo. Formada por la acción volcánica y glaciar, es alimentada principalmente por el deshielo del Nevado de Santa Isabel. Se encuentra en jurisdicción del departamento de Risaralda, Colombia. Esta laguna es el embalse de mayor importancia de la región, tiene una extensión aproximada de 1.5 km² y una profundidad de 70 m. Sus aguas se filtran bajo cavernas formadas por flujos volcánicos y dan lugar junto con la infiltración proveniente de la Laguna La Leona al Río Otún, el cual es la fuente para el acueducto de la ciudad de Pereira. Esta laguna es un gran atractivo turístico en la zona por su gran belleza y por la pesca de truchas (especie introducida). Como especies de importancia en la laguna, se tiene patos de páramo, búhos y colibríes y el paisaje es dominado por Espeletia (frailejón) y pajonales característicos del páramo. La laguna del Otun se encuentra en predios del municipio de Santa Rosa de Cabal. Sitio Ramsar En 2008, el Complejo de humedales laguna de Otún se declara sitio Ramsar con el número 1781. Tiene una extensión de 65,8 km2 y está centrado en las coordenadas 04°45'N 75°25'W. Se encuentra dentro del Parque nacional natural Los Nevados, en la Cordillera Central de la región andina. Incluye lagunas, pantanos y turberas interconectados o relacionados entre sí. Están influenciados por los glaciares de la región (en el parque hay 6 volcanes de más de 4.600 m) y la vegetación es de páramo. Se han identificado 52 especies de aves, de las que las más vulnerables son el pato zambullidor grande y el macá plateado puneño, ambos andinos en un hábitat sensible a la degradación. También hay cóndor andino, loro coroniazul y loro orejiamarillo. Entre las plantas, destacan el frailejón Espeletia hartwegiana, la conífera Podocarpus oleifolius y el queñual Polylepis sericea. En 2006, un incendio calcinó 3000 ha, casi la mitad del humedal, que aun está en proceso de recuperación.​ Véase también Anexo:Lagos y lagunas de Colombia Anexo:Sitios Ramsar en Colombia Enlaces externos Parques Naturales de Colombia, Universidad Distrital (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Laguna del Otún, Pereira – Colombia, The Vanpackers Referencias
Laguna del Otún

La laguna del Otún est un petit lac situé en Colombie, dans l'est du département de Risaralda. Géographie La laguna del Otún est située dans la cordillère Centrale des Andes colombienne, à une altitude de 3 900 mètres. Elle s'étend sur 1,5 km2 dans la municipalité de Santa Rosa de Cabal, à l'est du département de Risaralda. La laguna del Otún a une origine glaciaire et est alimentée par les eaux de fonte du Nevado Santa Isabel. Elle est la source du río Otún, qui baigne les villes de Pereira et Dosquebradas. Biodiversité Protection La laguna del Otún est protégée au sein du parc national naturel de Los Nevados depuis 1973. Faune La laguna del Otún est un important lieu de reproduction pour de nombreuses espèces d'oiseaux menacées, telles la merganette des torrents (Merganetta armata columbiana), l'érismature rousse (Oxyura jamaicensis andina), la sarcelle tachetée (Anas flavirostris andium) ou la bécassine des paramos (Gallinago jamesoni). La laguna del Otún comprend une forte population de truites arc-en-ciel, introduites pour la pêche récréative. Flore Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des lacs de Colombie Liens externes Photos de la laguna del Otún Portail de la Colombie Portail des lacs et cours d'eau
Otún-tó

Az Otún-tó (spanyolul Laguna del Otún) egy tó Kolumbiában, Risaralda megyében, az Andok hegyei között. Földrajz A tó Kolumbia középső részén, Risaralda megye délkeleti részén, az Andok hegyláncai között, mintegy 3920 méteres tengerszint feletti magasságban található a Los Nevados Nemzeti Parkban. Vize, amely jórészt a Santa Isabel hegy gleccserének olvadékából származik, a belőle eredő Otún folyón keresztül fontos szerepet játszik a megyeszékhely, Pereira vízellátásában. A tó hossza körülbelül 1900, szélessége 700 méter, összterülete 1,5 km². Környezetére a páramo ökoszisztéma jellemző. Turizmus A tó nem számít könnyű túracélpontnak, csak gyalogosan vagy hátasállaton közelíthető meg. Az egyik ajánlott útvonal délnyugati irányból indul a Pereirától 21 km távolságra található El Cedralból az Otún folyó völgyében. La Pastora innen mintegy 6 km-re van, az út nagyrészt köves talajú gyalogút, néhol egy kis vízen kell áthaladni. Itt egy kis fahídon átkelve egy patakon erősebb emelkedő kezdődik. A Peña Bonitánál egy betonhíd és egy útjelző található, majd újabb betonhíd és újabb útjelző következik, ami után egy csaknem függőleges hegyoldalon kell felmásznunk. Innen ismét köves talajú út vezet El Jordán irányába, amit újabb tábla mutat, ezután pedig El Bosque következik, ami a helyszínt meglátogató turisták legkedveltebb táborhelyének számít. Az út hátralevő része még elvezet a Lagunilla de Mosquitos nevű kis tó mellett is, mielőtt elérné az Otún-tavat. A másik lehetőség a megközelítésre a Potosí irányából történő, mintegy 3–4 órás gyaloglás, illetve tervben van egy út kiépítése, amelyen keresztül Santa Rosából könnyen megközelíthetővé válik a tó. Jegyzetek
Lago Otún

Il lago Otún (in spagnolo Laguna del Otún) è un piccolo lago della Colombia, sito nel Dipartimento di Risaralda. È posto ad un'altitudine di 3900 metri sul livello del mare, e copre un'estensione di 1,5 chilometri quadrati. Di origine glaciale, alimentato dalla fusione del ghiacciaio del vulcano Santa Isabel, il lago è la fonte del fiume Otún. Il lago Otún è un importante luogo di riproduzione per diverse specie di uccelli a rischio di estinzione, tra cui l'anatra di torrente colombiana, la sottospecie andina del gobbo della Giamaica e dell'alzavola marezzata e il beccacino di Jameson. Il lago Otún contiene una grande popolazione di trote iridee, introdotte per la pesca sportiva e come un'attrazione per i turisti. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su lago Otún Collegamenti esterni Lake Otún Colombia.travel Foto del lago, su paisajesdecolombia.net. URL consultato il 2 maggio 2019 (archiviato dall'url originale il 20 marzo 2009).
Санта-Исабель (озеро)

Санта-Исабель (исп. Laguna del Otún) — озеро, расположенное в национальном парке Лос-Невадос в департаменте Рисаральда в Колумбии. Зеркало озера находится на высоте 3900 м над уровнем моря. Площадь озера — 1,5 км². Наибольшая глубина — 70 м. Озеро имеет ледниковое происхождение и питается талыми водами ледников со склонов вулкана Невадо Санта-Исабель. Из озера вытекает река Отун, обеспечивающая водой города Перейра и Доскебрадас. Популярный туристический объект. В озере водится радужная форель. Примечания Ссылки Pereira — Laguna del Otún . Дата обращения: 15 марта 2019. Архивировано из оригинала 21 января 2013 года.
Laguna Otún

Laguna Otún är en sjö i Colombia. Den ligger i departementet Risaralda, i den centrala delen av landet, 150 km väster om huvudstaden Bogotá. Laguna Otún ligger 4 248 meter över havet. Arean är 1,5 kvadratkilometer. Trakten runt Laguna Otún består i huvudsak av gräsmarker. Källor
Отун (озеро)

Озеро Оту́н (ісп. Laguna del Otún) — невелике озеро у Національному парку Лос-Невадос, в колумбійському департаменті Рисаральда. Озеро розташоване на висоті 3900 м над рівнем моря та займає площу 1,5 км². Озеро льодовикового походження та має живлення талою водою з льодовиків гори Невадо-Санта-Ісабель. Від озера починається річка Отун, що забезпечує водою міста Перейра і Доскебрадас. На озері гніздяться кілька рідкісних видів птахів, таких як колумбійська мала гуска (Merganetta armata columbiana), андійська ямайська савка (Oxyura jamaicensis andina), колумбійська крапчаста чирянка (Anas flavirostris andium) і андійський баранець (Gallinago jamesoni). В озері мешкає велика популяція райдужного пструга, інтродукованого для спортивної рибалки, що є головним зайняттям відвідувачів озера. Посилання Photos of Lake Otún Laguna del Otún - Descripción general y biodiversidad
Водонапорна кула

Водонапорна кула или водоснабдителна кула е съоръжение в системата на водоснабдяването, която служи за регулиране на напора и разхода на вода във водопроводната мрежа, създаване на запаси поради неравномерното водопотребление, и изравняване на графика на работа на водопомпената станция. Водонапорни кули се изграждат на места, където няма близка естествена височина на релефа за изграждането на подземен резервоар/водоем. Водонапорната кула се състои от резервоар за вода и опорна конструкция. Регулиращата ѝ функция се състои в това, че в часовете на понижено потребление на вода, остатъкът от водата, който се подава от водопомпената станция, се натрупва и съхранява във водонапорната кула, за да се изразходва от нея в часовете на увеличено потребление на вода. Вместимостта на резервоара е от няколко десетки m3 (за малките водопроводи) до няколко хиляди m3 (в големите градски и промишлени водопроводи). Опорните конструкции се изработват основно от стомана, железобетон, понякога от тухли, а резервоарът – преимуществено от стомана и железобетон. Водонапорните кули са снабдени с тръби за отвеждане на водата, преливни устройства за предотвратяване на препълването, а също така и със система за измерване на нивото на водата и изпращане на сигнали в диспечерския пункт. Принцип на работа Захранването с вода на свързаната с водоснабдителната мрежа сграда става с помощта на гравитационната сила и хидростатичното налягане, което се получава в резултат на това. При това, разположеният високо резервоар служи за изравнителен резервоар. Консумираната от мрежата вода води до намаляване на количеството вода в резервоара. Поради това този резервоар се попълва непрекъснато, така че нивото на вода в него да остава постоянно. По този начин налягането в мрежата на водата остава постоянно. Във водоснабдителни мрежи с водонапорни кули, помпите се използват изключително само за допълване на резервоара. За достатъчно налягане в мрежата на водоснабдяване всички консуматори трябва да лежат по-ниско от водонапорната кула. Алтернатива на водонапорните кули са разни изпълнения на помпени станции Тези алтернативи крият и определени рискове за здравето на хората. Галерия Източници
Vandtårn

Et vandtårn er en vandbeholder, hvori vandet opbevares så højt, at det skaber tryk i et vandforsyningssystem. Arkitektonisk varierer de efter den periode, de er blevet opført i. Flere ældre vandtårne er indrettet til andre formål, og mange vandtårne er fredede. Deres opgave er i et stort omfang overtaget af centrale pumpesystemer. Fysikken bag vandtårne Et vandtårn udnytter tyngdekraften til at lagre mekanisk potentiel energi. Et vandsystem, der sender vand i vandhaner, skal have så højt tryk, at vandet kan bevæge sig flere kilometer vandret fra vandværket og op i etageejendomme. I slutningen af 1800-tallet og i første halvdel af 1900-tallet, hvor mange eksisterende vandtårne er fra, pumpedes vandet fra vandværker op i vandtårne med deres egne pumper. (Se illustration.) Når vandet bliver pumpet op i tårnet, bliver den kinetiske energi omdannet til potentiel energi, og den potentielle energi koster ikke penge at bevare, modsat det vand, der ikke udnytter et vandtårns højde til at bevare trykket. Derfor behøver vandtårnets pumpe kun at være aktiv, når vandstanden er lav. Trykket til at fordele vandet til forbrugerne opnås nu direkte med pumper mange steder, og nogle vandtårne nedlægges. Mindre vandtårne er meget fordelagtige, hvis der er langt til vandværket. Et manuelt påfyldt vandtårn til brusebad er et godt projekt i en spejderlejr. Galleri Se også Vandtårne i Danmark Cisternerne – Museum indrettet i Københavns gamle cisterner på Frederiksberg. Cisterne Kilder
Castelo d'água

Castelo d'água é um reservatório de água elevado, constituído de uma torre com uma grande caixa d'água na parte superior. Geralmente é construído em local suficientemente alto para alimentar o sistema de abastecimento d'água, sob pressão. Os maiores castelos de água podem conter dezenas de milhares de metros cúbicos de água. Muitos deles foram construídos durante a Revolução Industrial e alguns são atualmente considerados como marcos arquitetônicos e monumentos, não tendo atualmente a função original. Funcionamento A água é enviada do ponto de captação ao reservatório. Se a altitude do ponto de captação é inferior à altitude do reservatório, utilizam-se bombas para elevar o nível da água até este último. Em seguida a água é enviada, por gravidade, à rede de abastecimento. História Depois de um longo eclipse, quando foi substituído por sistemas mais rudimentares, o castelo d'água reaparece na Europa, no século XIX. Nos anos 1970, diante da melhoria das técnicas de engenharia hidráulica, os castelos d'água foram colocados em discussão, e têm sofrido ataques tanto do ponto de vista estético, considerando seu impacto sobre a paisagem, como do ponto de vista financeiro, pelo elevado custo, tanto da construção como de adução da água. Seus defensores no entanto argumentam que eles constituem um elemento de segurança em caso de problemas na estação de produção de água podendo assegurar a distribuição durante um certo período (geralmente de 12 a 24 horas). Além disso, asseguram uma pressão constante na rede e constituem um elemento de segurança da qualidade da água, funcionando como uma bacia de decantação suplementar. De todo modo os reservatórios enterrados tomaram seu lugar a partir dos anos 1980. Referências
Castel de apă

Castelul de apă (numit adesea și turn de apă) reprezintă o construcție hidrotehnică destinată acumulării apei, pentru stocare în caz de urgență privind protecția împotriva incendiilor dar și reglării presiunii și consumului ei în rețeaua unui apeduct. Construcție Un castel de apă standard este alcătuit dintr-un rezervor de metal, beton armat, cărămidă sau lemn de forme diferite (de obicei sferică) și din câțiva stâlpi de susținere. Principiul de funcționare este cel al vaselor comunicante. Înălțimea castelului este determinată de presiunea necesară pompării apei în apeducte și de relieful localității, iar capacitatea rezervorului — de lungimea și destinația conductei de apă, volumul acestuia depășind uneori 3000 m³. Exemple În Republica Moldova, cel mai faimos edificiu de acest gen, dar deja cu altă utilizare, este Castelul de apă din Chișinău. În lume, printre cele mai cunoscute castele de apă sunt Castelul de apă din Chicago din Statele Unite ale Americii, Grimsby Dock Tower din Regatul Unit și Castelul de apă din Brežice (Slovenia). Galerie de imagini Legături externeen Despre funcționarea castelelor de apă, pe site-ul howstuffworks.com
Vodni stolp

Vodni stolp je zgradba stolpaste oblike, ki na dvignjenem nosilcu podpira rezervoar za vodo, običajno z namenom zagotavljanja zadostnega hidrostatskega tlaka za oskrbo okoliških porabnikov s pitno vodo pod pritiskom, pa tudi za shranjevanje vode za gašenje požarov in druge zasilne primere. Za delovanje izkorišča silo težnosti, ki potiska vodo skozi cevi. Pogosto so vodni stolpi v bližini pod- ali nadzemnih zadrževalnikov, ki shranjujejo večjo količino že tehnološko obdelane vode, od koder se le-ta prečrpava v rezervoar. Tako je voda na voljo tudi v primeru kratkotrajnega izpada energije za delovanje črpalnih sistemov in ob viških porabe, ki bi utegnili preseči kapaciteto črpanja. Namesto tega lahko črpalke delujejo ponoči, ko je cena dobave električne energije ugodnejša. Drugi vodni stolpi so namenjeni samo shranjevanju neobdelane vode za gašenje ali industrijske potrebe in niso nujno povezani z javnim vodovodnim sistemom. Nekateri vodni stolpi v Sloveniji rimski vodni stolp pod Školjem sv. Pavla v Vrtovinu (4. stol.): najvišji ohranjen rimski spomenik na Slovenskem vodni stolp, Ilirska Bistrica (konec 19. stol.): zgrajen kot napajalna postaja za parne lokomotive na južni železnici, v obliki stavbe z rezervoarjem v nadstropju. Vodovodni stolp, Kranj (1911): eden redkih tovrstnih objektov tehniške dediščine, ki je še vedno v uporabi in del omrežja. Vodovodni stolp, Brežice (1914) vodni stolp, Ruše (1917): zgrajen za potrebe Tovarne dušika. Sklici in opombe Glej tudi vodni stolp, Celje - obrambni stolp v sklopu srednjeveškega mestnega obzidja Celja vodni stolp, Maribor - obrambni stolp v sklopu srednjeveškega mestnega obzidja Maribora
Vattentorn

Ett vattentorn är en anläggning vars syfte är att åstadkomma rätt vattentryck i vattenledningssystemet genom att det sammanhänger med vatten som lagras på hög höjd (i vattentornet). Moderna svenska vattentorn är ofta svampformade efter "Svampen" i Örebro från 1958. Vattentorn, eller högreservoarer, har till syfte att utjämna skillnaden mellan pumpad vattenmängd och vattenförbrukning, att tjäna som reserv vid större rörbrott och för eldsläckning samt att hålla konstant tryck inom förbrukningsorten. Högreservoarerna är, beroende på reservoarplatsens höjdläge i förhållande till förbrukningsorten, helt eller delvis nedsänkta i marken, placerade direkt på marken, upplyfta på pelare eller, vid mycket flack terräng, förlagda i torn. Vattentornen byggdes förr av murverk med cisterner av gjutjärn eller smidesjärn. Senare utfördes vanligen tornen av murverk i kombination med ett skelett av armerad betong, uteslutande av betong eller murverk, eller också användes ett gallerverk av smidesjärn. Cisternerna var vanligen av smidesjärn eller armerad betong. Högreservoarer kan i viss mån ersättas av ståndrör, men då måste pumpningen nära följa förbrukningen, vilket medför behov av större antal pumpar. Vattenreservoarer för mindre vattenledningar rymmer vanligen ett dygns förbrukning. För större städer däremot är de vanligen endast tillräckligt stora för att utjämna variationerna mellan pumpad och förbrukad vattenmängd. Många vattentorn har karaktäristiska utseenden och fungerar som landmärken. Eftersom de ofta dominerar bilden av den bebyggelse de ingår i är det viktigt att de utformas väl även från estetisk synpunkt. I USA brukar vattentornen i mindre städer vara märkta med stadens namn, vilket uppskattas av amatörflygare, eftersom det förenklar navigationen. Vattentorn har använts vid järnvägar för att med hjälp av vattenhästar fylla vatten på ånglok. Bildgalleri Exempel på några vattentorn och -reservoarer runtom i världen. Källor Vattenledning i Nordisk familjebok (andra upplagan, 1921) Externa länkar Skånska vattentornssällskapet Vattentorn - funktionsprincip - konstruktion - plan - syfte Wikimedia Commons har media som rör Vattentorn.
Водонапірна вежа

Водонапі́рна ве́жа або водонапі́рна ба́шта — гідротехнічна споруда в системі водопостачання для регулювання тиску і витрати води у водопровідній мережі, створення її запасу і вирівнювання графіка роботи насосних станцій. Основні частини водонапірної вежі: резервуар для води (переважно з залізобетону або сталі) і опорні конструкції (із залізобетону, сталі, іноді цегли). Місткість резервуарів від десятків (для малих водопроводів) до кількох тисяч кубічних метрів (у великих міських і промислових водопроводах). Висота водонапірної вежі (віддаль від поверхні землі до низу резервуара) здебільшого до 25 м. Водонапірні вежі обладнують трубами для подачі та відведення води, переливними пристроями, що запобігають переповнюванню резервуара, сигналізацією та системою замірювання рівня води. Примітки Література Тугай А. М., Терновцев В. О., Тугай Я. А. Розрахунок і проектування споруд систем водопостачання. — К.: КНУБА, 2001. — 256 с. Тугай А. М., Орлов В. О. Водопостачання. — К.: Знання, 2009. — 736 с. Абрамов Н. Н. Водоснабжение. Учебник для вузов. Изд. 2-е перераб. и доп. М.: Стройиздат, 1974. 480 с. Посилання Водонапірна башта // Термінологічний словник-довідник з будівництва та архітектури / Р. А. Шмиг, В. М. Боярчук, І. М. Добрянський, В. М. Барабаш ; за заг. ред. Р. А. Шмига. — Львів, 2010. — С. 54. — ISBN 978-966-7407-83-4. World's Largest Catsup Bottle Website [Архівовано 21 грудня 2011 у Wayback Machine.] International Watertower Archive [Архівовано 2 травня 2009 у Wayback Machine.] Water Storage Considerations Specifically CFR Title 21 Part 129. US Government document [Архівовано 22 лютого 2008 у Wayback Machine.] American Steel and Iron Institute list of water towers Конспект лекцій з навчальної дисципліни: «Водопостачання та водовідведення» [Архівовано 4 березня 2016 у Wayback Machine.] (для студентів 3-4 курсів усіх форм навчання напрямів 0921, 6.060101 «Будівництво», спеціальностей 6.092100 «Промислове і цивільне будівництво», «Технічне обслуговування, ремонт та реконструкція будівель», «Охорона праці у будівництві», «Міське будівництво та господарство» та слухачів другої вищої освіти). Авт.: Благодарна Г. І., Гуцал І. О. — Харків: ХНАМГ, 2009. — 110 с.
Hacienda Nápoles

Hacienda Nápoles was het luxelandgoed van drugsbaron Pablo Escobar, liggend in de gemeente Puerto Triunfo, Colombia. Op de toegangspoort van zijn landgoed had Escobar een vliegtuig laten monteren. Dit was het vliegtuig, waarmee hij zijn eerste kilo's cocaïne naar de Verenigde Staten smokkelde. Op zijn landgoed, 20 km² groot, had Escobar een privédierentuin met dieren van over heel de wereld laten aanleggen. Daarnaast had hij nog een kart-circuit, een collectie van oude auto's, een stierenarena en een privé-vliegveld. Na de dood van Escobar, eind 1993, is de haciënda eigendom geworden van de Colombiaanse overheid. Die hebben hem op hun beurt beschikbaar gesteld aan de gemeente Puerto Triunfo. De gemeente heeft er ondertussen een toeristische attractie van gemaakt met een museum en een themapark. Daarbuiten is er een gevangenis gebouwd. Ook is er een deel eigendom geworden van de plaatselijke boeren. Hoewel Colombia geen natuurlijk leefgebied is voor het nijlpaard, ontsnapten na het overlijden van Pablo Escobar enkele dieren, die zich vervolgens voortplantten. Inmiddels leven er meer dan 160 nijlpaarden, ondanks een lopend sterilisatieprogramma.