NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Casa de la Cultura Ecuatoriana

Casa de la Cultura Ecuatoriana (House of Ecuadorian Culture) is a cultural organization founded by Benjamín Carrión on August 9, 1944, during the presidency of Dr Jose Maria Velasco Ibarra. It was created to stimulate, to direct and to coordinate the development of an authentic national culture. Headquartered in Quito, it maintains several museums throughout Ecuador. The building is home to the National Museum of Ecuador (MuNa). Romina Muñoz led that museum for two years until she pointed out that MuNa did not have its own building and that ended her job. The existing museum is run by the Ministry of Culture, but the relationship was, in her opinion, confused and the existing location in the Casa de la Cultura Ecuatoriana was inappropriate for an enterprising national museum. She also complained that the museum's staff were not permanent employees. She said that she was sacked the next day. Muñoz became the Minister of Culture in 2023. References External links Casa de la Cultura Ecuatoriana Benjamín Carrión
Water Museum EPM

The Water Museum EPM is in Medellín, Colombia. It is part of the Barefoot Park and receives about a 1,000 visitors a day, mostly students. The museum provides an educational tour of 22 rooms spread over four buildings with technology explained in an entertaining way and guests interacting with the physical principles of water, energy, gas and telecommunications. It is funded and managed by Empresas Públicas de Medellín. References See also Intelligent Building EPM
Basilika des Herrn von Monserrate

Die Basilika des Herrn von Monserrate (spanisch Basílica del Señor de Monserrate) ist ein Heiligtum auf dem 3152 Meter hohen Berg Monserrate im östlichen Stadtteil Santa Fe von Bogotá, der Hauptstadt von Kolumbien. Die Wallfahrtskirche der beliebten Pilgerstätte des Erzbistums Bogotá wurde unter der Anrufung des gefallenen Herrn (El Señor Caído) geweiht und 1920 eröffnet. Geschichte Zwischen den 1620er und 1630er Jahren wurde das Fest des Heiligen Kreuzes auf dem hohen Berg von Las Nieves gefeiert. Am Aufstiegsweg wurden erst Kreuzwegstationen errichtet, anschließend eine Einsiedelei oben am Berg. Dieser Bau hatte eine Kapelle und ein angeschlossenes Kloster, in dem zunächst Augustiner-Rekollekten lebten. Zur Förderung der Verehrung wurde das Heiligtum Unserer Lieben Frau vom Kreuz von Monserrate geweiht, der Onkel des Mitgründers Pedro Solís war Abt im spanischen Kloster Montserrat. Die 1640 geschaffene Nachbildung der Jungfrau von Montserrat gab damit dem Berg den Namen, sie wird von der kolumbianischen Flagge und der Flagge Kataloniens flankiert. Die ursprüngliche Figur verschwand 1950 und wurde 1996 durch eine Spende des Klosters Montserrat ersetzt. Die Christusstatue des Heiligtums wurde 1656 von Pedro de Lugo Albarracín gefertigt, die in Holz geschnitzte Statue ist mit einigen Blei- und Silberstücken versehen. Die Christusdarstellung erlangte bald eine größere Bedeutung als die Marienfigur und bestimmt das Patrozinium. Zu Beginn des 20. Jahrhunderts stieg die Verehrung des Herrn von Monserrate an und löste den vergrößerten Neubau der Kirche aus. Am 3. Mai 1915, dem Festtag des Heiligen Kreuzes, begann der Abriss der mehr als zweieinhalb Jahrhunderte alten Einsiedelei. Der Bau der neugotischen Basilika wurde nach Plänen des Architekten Arturo Jaramillo Concha errichtet, Pilger brachten Ziegelsteine für den Bau mit. Nach fünf Jahren konnte die Kirche der Passion Christi geweiht werden, die Bauarbeiten dauerten bis 1925. Aus Anlass des dreihundertjährigen Bestehens des Bildes des gefallenen Herrn erhob Papst Pius XII. die Kirche von Monserrate am 25. Mai 1956 zur Basilica minor. Weblinks Offizielle Internetpräsenz des Heiligtums (spanisch) Einzelnachweise
Monserrate Sanctuary

Monserrate Sanctuary is a Catholic shrine in Bogotá, Colombia. The sanctuary was built between 1650 and 1657 and is 3,152 metres (10,341 ft) above sea level. See also Guadalupe Hill, another prominent hill above Bogotá, on top of which is a statue of Our Lady of Guadalupe Monserrate, the mountain on which the church is located References External links Cerro de Monserrate
Prado calcáreo

Los prados calcáreos (también llamados prados alcalinos) constituyen un ecosistema existente, por lo general, sobre colinas de tiza o piedra caliza. Las plantas y el pasto que allí crecen presentan típicamente una altura reducida y características rústicas, e incluyen al césped y al trébol. Estos pastizales son un hábitat importante para los insectos, particularmente las mariposas, y diversos animales herbívoros, como el conejo. Existen amplias áreas en las que domina este ecosistema en el noroeste de Europa, especialmente en algunas zonas del sur de Inglaterra, como en el Salisbury Plain (Wiltshire y Hampshire), las North Downs (Kent, Surrey e East Sussex) y las South Downs (East Sussex, West Sussex y Hampshire). Los machairs son un tipo diferente de prado calcáreo, en el que llanos fértiles de baja altitud se forman sobre suelos ricos en calcio debido a la arena compuesta de conchas pulverizadas que contienen. Estos pueden encontrarse sobre las costas de Irlanda y Escocia, particularmente en las Hébridas Exteriores. Véase también
Училище

Училището (мн.ч. учѝлища) е вид учебно заведение, което хората посещават обикновено в своите детски и младежки години, за да придобият знания. Ролята му е не само образователна, но също така възпитателна и социална. Със съответните определения, обхватът на понятието може допълнително да се разшири (например, по отношение на възрастта на обучаемите) или стесни (по отношение на профила на преподаваните знания). През вековете е имало мъжки и девически училища, които делят учениците по пол, както и смесени. В днешно време съществуват т. нар. професионални училища, които дават образование, отнесено към дадена професия, както и училища по изкуствата и профилирани училища. По отношение начина на финансиране, биват държавни и частни. История Първите училища в България са основани през IX век от княз Борис при пристигането на учениците на Кирил и Методий – това са Преславската и Охридската книжовни школи. Тяхната цел е била обучаването на българските духовници в грамотност с новата азбука. Но освен това в Охрид св. Климент е преподавал и редица други знания, които са били важни за обикновения живот, например как се облагородяват плодни овошки. В историята на България важна роля изиграват и килийните училища които през Възраждането се обособяват към българските църкви и манастири. След килийните училища се появяват и елинските светски училища, а след тях и елино-българските училища, като преходен етап към светското новобългарско училище. Други училища са били взаимните училища. Тяхното възникване е предизвикано от липсата на преподаватели. В тези училища учителя преподавал на по-напредналите ученици, те от своя страна предавали знанията си на другите, които преподавали на следващите. След взаимоучителните училища се появяват и класните училища. Вижте също Образование Учебно заведение Клас (училище) Източници
Skole

Skole (af det latinske ord schola, der igen kommer af det græske ord schole, fritid, dvs. fritid fra praktisk arbejde og mulighed for intellektuel udfoldelse) er en undervisningsinstitution eller den bygning, hvor undervisningsinstitutionen hører til. Formålet er at give elever undervisning, så de får en uddannelse. På nogle skoler er der en indskolingen (0-3. klasse), mellemtrinnet (4-6. klasse) og udskolingen (7-9. klasse). Der findes også 10. klasse på nogle skoler, som kan være en mulighed for elever, der ønsker at fortsætte deres skolegang et år ekstra, inden de begynder på ungdomsuddannelser. Se også Aftenskole Almueskole Efterskole Folkehøjskole Folkeskolen Fri grundskole Højskole Gymnasium (gymnasieskole) Latinskole Lilleskole Steinerskole Søndagsskole Ungdomsskole Sudbury-skole Eksterne henvisninger
Škola

Škola (starogrč. skhole - dokolica) je odgojno-obrazovna ustanova s nastavom kao središnjim poljem njezina djelovanja. U suvremenim didaktičkim shvaćanjima promatra se kao zajednica djelovanja svih njezinih subjekata: učenika, nastavnika, roditelja, stručnih suradnika, ostalih stručnjaka i djelatnika. Subjekti nastavom stječu znanja, vještine, sposobnosti i navike. Vidi još osnovna škola srednja škola
Școală

Școala este o instituție publică proprietate de stat sau privată unde se învață disciplinele prevăzute într-un plan de învățământ. Cuvântul școală înseamnă și localul, clădirea în care este instalată și funcționează instituția definită mai sus. (În sens figurat) Curent, mișcare științifică, literară, artistică etc. care grupează în jurul ei numeroși adepți, baza teoretică a acestei mișcări. Etimologie Conceptul „școală” provine de la cuvântul latin „schola”, derivat și el la rândul său din greaca antică „scholeion”, de la „scholḗ”. Termenul grec era înțeles la început drept „timp liber”, pentru ca apoi să evolueze: de la „timp liber” cuvântul a ajuns să descrie „locul în care era petrecut timpul liber”, adică locul în care se țineau discuții filosofice sau științifice în timpul liber, pentru a descrie mai apoi „locul de lectură” până la a descrie locul de instruire pentru excelență. Categorii de școli Se pot aminti câteva categorii de școli: Școală elementară (clasele I - IV) Școală medie Gimnaziu (clasele V - VIII) Liceu (clasele IX-XII uneori chiar si XIII) Universitate (Academie de arte, militară etc) școală superioară cu durata de 3 - 6 ani în cadrul căreia sunt Facultățile. Școli asimilate liceului (în trecut): Școală profesională Școală tehnică Școală sportivă Alte categorii: Învățământul preșcolar Școală de călărie Școală de dans Școală de șoferi Școală de film Școală de actorie Școala de Sabat Note Vezi și Lista paginilor care încep cu „Școală” Lista paginilor care încep cu „Școala” Lista paginilor care încep cu „Școli” Lista paginilor care încep cu „Listă de școli” Lista paginilor care încep cu „Lista școlilor” Legături externe Școala se confruntă cu „sfîrșitul autorității“, Adina Dinițoiu, Observator cultural - numărul 469, aprilie 2009 Școala pe după școală Arhivat în 24 septembrie 2016, la Wayback Machine., 18 mai 2016, Florin Antonescu, tribunainvatamantului.ro Șanse de finanțare pentru programul Școală după Școală, 14 august 2016, Claudia Spridon, adevarul.ro
Haus

Ein Haus ist ein „dauerhaftes, aus Hüll- und Tragkonstruktion bestehendes Gebäude; entwickelte sich aus der Zufluchtsstätte der Vorzeit zu den gegenwärtigen vielfältigen Arten von Hochbauten. Geographische und klimatische Bedingungen, Baustoffe, Technik, Lebensbedürfnisse sowie herrschende Gesellschaftsordnung bestimmen Funktion, Form und Bauart.“ Daher existieren viele unterschiedliche Haustypen. Begriffliche Abgrenzungen zu anderen Gebäuden Als Haus bezeichnet man ein Gebäude in der Regel, wenn dessen vorrangiger Zweck ist, Menschen regelmäßig als Unterkunft zu dienen, insbesondere zum Wohnen, Arbeiten oder für Zusammenkünfte. Eine scharfe Abgrenzung gegenüber anderen Gebäuden gibt es nicht. Neben dem oben beschriebenen Zweck sind typische, aber nicht immer zwingend erforderliche Merkmale eines Hauses: das Vorhandensein von zahlreichen Fenstern (in Abgrenzung zum Beispiel zu Bunkern oder Scheunen), Raumhöhen, die ca. 4 Meter nicht überschreiten (in Abgrenzung zum Beispiel zu Hallen, Kinos oder Theaterbauten), eine gewisse Qualität und Dauerhaftigkeit (in Abgrenzung zum Beispiel zu Hütten, Baracken, Containern oder behelfsmäßigem Unterschlupf). Dazu tragen teilweise auch andere Begriffe die Endung „-haus“ in der Bezeichnung, obwohl sie nicht zu den Häusern im eigentlichen Sinn zählen, zum Beispiel Schneckenhaus, Affenhaus. Der deutsche Begriff „Haus“ ist trotz seiner phonetischen und etymologischen Verwandtschaft deutlich weiter gefasst als das englische Wort „house“, welches typischerweise nur für Wohnhäuser für ein bis zwei Familien verwendet wird. Unterscheidungsmöglichkeiten Häuser lassen sich differenzieren unter anderem nach: Literatur Joachim Eibach, Inken Schmidt-Voges (Hrsg.): Das Haus in der Geschichte Europas. Ein Handbuch. Berlin 2015, ISBN 978-3-11-035898-8. Weblinks Haus. Lexikon. In: wissen.de. Abgerufen am 1. Mai 2023 Einzelnachweise
Kuća

Kuća je građevina namijenjena smještaju ljudi. Prema broju stambenih jedinica može biti stambena zgrada ili obiteljska kuća. Luksuzna kuća zove se vila. Socijalne jedinice koje žive u kućama jesu domaćinstva ili kućanstva. Njih uglavnom sačinjavaju obitelji, ali mogu ih činiti i druge društvene skupine kao što je samostojeća osoba ili skupine nepovezanih pojedinaca. Vanjske poveznice
Casă

O casă este o clădire rezidențială, care poate să difere în complexitate, de la o colibă rudimentară la un complex, structuri de lemn, zidărie, beton sau alte materiale, echipate cu o serie de Instalații (rețele de apă, rețele electrice, de încălzire, gaz, răcire), sau de canalizare prin care se asigură confort termic al acesteia. Casele folosesc o gamă largă de sisteme de acoperișuri astfel încât să țină departe de camere precipitații ca ploile sau ninsorile. Casele pot să aibă uși sau încuietori pentru a asigura spațiul locativ și pentru a-și proteja locuitorii împotriva furturilor sau a altor infracțiuni. Majoritatea caselor convenționale din culturile occidentale vor conține unul sau mai multe dormitoare și băi, o bucătărie sau o zonă de gătit și o sufragerie. O casă poate să aibă o sală de mese separată, sau zona de mâncare poate să fie integrată într-o altă cameră. Unele case mari din America de Nord au și o sală de recreere. În societățile tradiționale orientate spre agricultură, animalele domestice, cum ar fi puii sau animalele mai mari (ca vitele) pot să împartă o parte din casă cu oamenii. Unitatea socială care locuiește într-o casă este cunoscută sub numele de gospodărie. Cel mai frecvent, o gospodărie este o unitate familială de un fel, chiar dacă gospodăriile pot să fie și alte grupuri sociale, cum ar fi colegii de cameră. Unele case au doar un spațiu de locuit pentru o singură familie sau un grup de dimensiuni similare; casele mai mari numite case de oraș sau case de rând pot să conțină numeroase locuințe familiale în aceeași structură. O casă poate să fie însoțită de clădiri mai mici, cum ar fi un garaj pentru vehicule sau o magazie pentru echipamente și unelte de grădinărit. O casă poate să aibă o grădină sau o curte din față, care servesc ca zone suplimentare în care locuitorii pot să se relaxeze sau să mănânce. Vezi și Referințe Legături externe Șoapta caselor, 15 mai 2006, Carmen Anghel, Jurnalul Național Chiriașii și proprietarii, la mica înțelegere, 3 octombrie 2009, Alina Iancu, Jurnalul Național Top 10 cele mai scumpe case din lume, 1 octombrie 2010, Descoperă - Travel 5 inovații pentru casa viitorului, 2 august 2010, Mihaela Stanescu, Descoperă VIDEO Cele mai mici apartamente din lume: Ai locui într-o casă cât un closet? Arhivat în 22 iulie 2012, la Wayback Machine., 21 iulie 2012, Alexandru Urzică, Capital Ați putea trăi într-o asemenea casă? Top 10 cele mai mici locuințe din lume, 11 august 2014, Gândul
Gravplads

En gravplads er en fællesbetegnelse for steder, hvor døde bliver begravet. Gravpladser kendes især fra hedensk og forhistorisk tid, og graven dannes af en grube i jorden. Oprindelig var de ofte overdækket med en lav høj, hvilket kendes i Danmark og i hele Norden. I jernalderen var disse jordhøje særligt fremherskende, men for de følgende århundrederne er de udslettede, så der ganske sjældent er noget over jordfladen. Fra førromersk tid kendes gravhøj af omkring 1/3 meters højde og 5—8 meters tværmål, hvor graven lægges på jordoverfladen eller kun nedsænkes lidt i undergrunden. Denne type små høje ligger ofte flere sammen. Fra romersk jernalder og senere tid findes gravpladser med op til 100 grave i samme område. Fra oldtidens sidste århundreder kendes atter pladser med talrige små høje. I de ældre tider anvendtes høje af større eller mindre omfang som dække over det fælles gravkammer (jættestue, gravkiste) eller enkeltgraven. I den yngre bronzealder nedsatte man ofte brændtbensgrave i større tal i høje fra ældre tid, og en lignende brug af ældre tiders høje kendes også fra alle de følgende perioder, ligesom der helt til oldtidens slutning byggedes store høje. Undtagelsesvis findes gravpladser uden kendelig jordhøj allerede fra den yngre stenalder. I Centraleuropa er gravpladser fra stenalderen og senere ret almindelige. I Tyskland findes der grave, der ligger rækkevis, mens der ikke er nogen egentlig orden på danske gravpladser. Typisk har gravpladser kun grave fra en enkelt af de større tidsperioder, gerne i et spænd på 2-300 år. De enkelte graves anlæg og udstyr kan derimod være skiftende, som også ligbrænding skifter med ubrændt gravlægning, omend dette er almindeligst. Der kendes pladser, som synes anvendt af en overklasse, andre for den jævneste befolkning. Blandt de mest berømte forhistoriske gravpladser i Danmark er Lindholm Høje ved Nørresundby. Den stammer fra jernalder og vikingetiden. Her er mange hundrede grave og skibssætninger. Kirkegårde er kristne gravpladser, der er tilknyttet en kirke. De dækker alle grene af kristendommen. Jødiske gravpladser minder om kristne, men er forbeholdt jøder, og gravene nedlægges aldrig. Muslimske gravpladser minder om de kristne, men er forbeholdt muslimer. I Danmark findes den muslimske gravplads i Brøndby og den muslimske gravplads i Roskilde. Religionsfri gravpladser er oprettet for ateister. De kan godt ligge på en kirkegård, men har ingen religiøse symboler. I Danmark findes religionsfri gravpladser på Vestre Kirkegård og Bispebjerg Kirkegård. Pladsproblemer i storbyer har sommetider givet anledning til utraditionelle arrangementer. Brookwood Kirkegård blev grundlagt udenfor London i 1852 af London Necropolis Company, der også oprettede jernbanen London Necropolis Railway, der transporterede de dødes kister sammen med de sørgende efterladte fra Londons centrum til kirkegården, og de sidstnævnte tilbage igen efter begravelsen. Se også Nordisk før-kristen begravelse Kirkegård Jættestue Gravhøj Gravkiste Referencer Kilde Gravpladser i Salmonsens Konversationsleksikon (2. udgave, 1920) bind 10, side 74, skrevet af Museumsinspektør Hans Kjær
Groblje

Groblje je prostor na kojem se pokapaju tijela preminulih osoba obično nakon ispraćaja koji se razlikuje ovisno o kulturi, vjeri ili uvjerenju preminulog. U grobovima i grobljima, njihovim obilježjima i oblikovanju odražavaju se različiti odnosi prema mrtvima; njihovo je poznavanje važno za proučavanje različitih kultura, poglavito starijih, te za umjetničke stilove. Najstariji grobovi u Hrvatskoj potječu iz mlađega kamenoga doba, a pripadali su slavonskoj kulturi (Vinkovci, Smilčić). Najpoznatija groblja u hrvatskoj se nalaze u Varaždinu te se osobito ističu arkade groblja Mirogoja u Zagrebu, djelo Hermanna Bolléa. Grobna se kultura počela razvijati još u kamenom dobu. Ljudi su još od tada štovali grobove i bogove zagrobnog života. Posebnu čast prema mrtvim osobama i grobovima odavali su stari Egipćani koji su pokojnike pokapali sa mnogim skupocjenim stvarima poput srebra, zlata, dijamanata i nakita, ali i s mnogim stvarima iz svakodnevnog života jer su vjerovali u život iza smrti te da će pokojniku te stvari poslužiti u nadgrobnom životu. Egipatski grobovi bili su osebujni, pogotovo kada se odavala počast Egipatskim faraonima (Egipatski faraoni pokapali su se u velike grobnice poput piramida). Vidi još Vojničko groblje Izvori Vanjske poveznice
Cimitir

Un cimitir este locul unde corpurile celor decedați sunt înmormântate, în aproape toate cazurile în cadrul unui ritual religios. Termenul de cimitir provine din grecescul κοιμητήριον. Cimitirul este de asemenea un loc unde familia, rudele și prietenii îi comemorează pe cei decedați. În țările creștine, cimitirele erau așezate de obicei în jurul bisericii. Pentru desfășurarea ceremoniei de înmormântare, în multe cimitire sunt construite capele, unde se desfășoară marea parte a comemorări în cinstea persoanei decedate. Cimitirele din orașe mari au uneori și un crematoriu. Mormântul și locul de cult sunt în general cele mai vechi dovezi ale civilizației umane. Deja primii oameni ai epocii de piatră își înmormântau morții. Pentru epoca pietrei lustruite sunt reprezentative mormintele megalitice. Cel mai mare cimitir din lume, numit Wadi al-Salam, se află în Najaf, în Irak, având aproximativ cinci milioane de morminte. Note Legături externe Materiale media legate de Cimitire la Wikimedia Commons
Pokopališče

Pokopališče je odrejen del ozemlja, namenjen, glede na kulturo ter navade, različnim načinom obreda pokopavanja ter samega ohranjanja posmrtnih ostankov in trupel na tem ozemlju. Največje pokopališče v Sloveniji je Centralno pokopališče Žale, ki leži v Mestni občini Ljubljana, natančneje v četrtni skupnosti Bežigrad, na severovzhodu Ljubljane. Z njim upravlja in na njem pogrebno dejavnost izvaja javno podjetje Žale. Drugo največje je pokopališče Pobrežje v Mariboru. Edino gozdno pokopališče v Sloveniji je novo novomeško pokopališče v Srebrničah. Vojaško pokopališče Med vsemi večjimi konflikti so se pokazale potrebe po pokopališčih, na katerih so pokopavali padle vojake. Takim pokopališčem pravimo vojaška pokopališča, na njih pa je lahko poleg posameznih grobov tudi skupna grobnica, kamor po navadi pokopljejo neidentificirane vojake. Tem grobnicam pravijo tudi grob neznanega junaka. Zunanje povezave »Pokopališča kot zgodovinski vir«. Sledi časa (23. oktober 2022). RTV Slovenija.
EAFIT Universiteit

De EAFIT Universiteit (Spaans: Escuela de Administración, Finanzas e Instituto Tecnológico, of korter: Universidad EAFIT) is een private onderzoeksuniversiteit, gevestigd in Medellín, Colombia. De universiteit werd opgericht in 1960 en is sinds 1971 door het Colombiaanse ministerie van onderwijs erkend als universiteit. In de QS World University Rankings van 2020 staat de EAFIT Universiteit op een 63ste plaats in de ranglijst van Latijns-Amerikaanse universiteiten, waarmee het de 8e Colombiaanse universiteit op de ranglijst is.
Catholic University of Colombia

The Catholic University of Colombia is a private institution of higher education. It was founded in Bogotá, Colombia in 1970, notable in its early loyalty to Catholic church doctrine. The institution had more than ten thousand students in September 2019, of which the majority were undergraduates. The university has three campuses in the city of Bogota, a school, a language school, and a university campus in addition to being an office setting for students in Bogotá. It gives technical and technological careers (in Chia, a town near Bogota). The three most important sites are in Bogota, Chapinero, and Teusaquillo — characterized by their historical and cultural value. Its entire campus distributed in such sites totals about 77,000 m2 with 44,000 m2 of buildings and 33,000 m2 for building. After 40 years, the Catholic University of Colombia is one of the most representative universities in the country and is known for its Catholic doctrine in much of Latin America. Undergraduate programs The Universidad Catolica de Colombia offers eight undergraduate programs. It has approximately 11.000 students. Architecture Law Economy Civil engineering Industrial Engineering Systems Engineering Electronics and telecommunications engineering Psychology Specializations (graduate programs) Work Management Pavement Engineering Water Resources Financial Management Formulation and Evaluation Systems Audit Network Security Quality and Performance Clinical Psychology Legal Psychology Educational Psychology Organizational Psychology Probation Law Criminal Law and Forensic Science Tax and Customs Governance and Management of Regional and Municipal Development Labor and Social Security Criminal Investigation and Criminal Trial in the Adversarial System Masters Political Science (in partnership with University of Salerno) Psychology Industrial Engineering References