NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Museu de Ningbo

El Museu de Ningbo (xinès simplificat: 宁波博物馆), també conegut com a Museu de Yinzhou (xinés: 鄞州博物馆), és un museu situat a la ciutat de Ningbo, a la Província de Zhejiang, República Popular de la Xina. Està situat en el Districte de Yinzhou i va ser inaugurat el 5 de desembre de 2008. El museu se centra en la història i els costums tradicionals de la zona de Ningbo. Va ser dissenyat per l'arquitecte Wang Shu, que va guanyar l'any 2012 el Premi Pritzker. El concepte del disseny és una combinació de muntanyes, aigües i l'oceà, perquè el mar de la Xina Oriental ha exercit un paper important en la història de Ningbo. S'integren en el disseny característiques de les residències de Jiangnan mitjançant decoracions de taulells antics i bambú. El Museu de Ningbo va guanyar el Premi Lu Ban el 2009, el màxim premi d'arquitectura de la Xina. Arquitectura L'edifici va ser dissenyat per Wang Shu, el primer arquitecte xinès que va guanyar el Premi Pritzker. El disseny combina els conceptes de muntanyes, aigua i oceans. La primera planta del museu està configurada com un tot, i l'edifici comença a inclinar-se en la segona planta, la qual cosa li dona a l'edifici forma de muntanya i de vaixell. Aquest disseny fa referència a la situació geogràfica de Ningbo així com la importància del comerç marítim en la seva història, fent del museu un símbol de la història i la cultura de la ciutat. La decoració de la part exterior del museu es fa de dues maneres. Algunes parets estan decorades amb milers de taulells recollits en zones locals. Aquest tipus de decoració era una manera habitual per construir un edifici econòmic en Ningbo a l'antiguitat, quan no s'havia introduït el ciment. Altres parets estan decorades amb bambú cobert amb ciment. Es diu que el Museu de Ningbo va ser el primer museu construït amb grans quantitats de materials usats. El Pavelló Ningbo Tengtou de l'Exposició Universal de Xangai (2010) també va usar una decoració similar. Exposicions permanents Exposició de la història de Ningbo Situada a la segona planta, és l'exposició principal del museu, que mostra la història de Ningbo des de la cultura de Hemudu fins a la República de la Xina. Els relats principals són sobre les cultures antigues, l'expansió de la ciutat, el comerç d'ultramar, el desenvolupament dels acadèmics de l'est de Zhejiang i el Ningbo Commercial Group. S'exposen grans quantitats d'objectes, fotografies històriques i maquetes. Exposició dels costums de Ningbo Aquesta exposició se situa a la tercera planta del museu. S'empren models de cera i maquetes d'edificis juntament amb tècniques electròniques modernes per recrear un carrer comercial tradicional de Ningbo. També s'exhibeix el patrimoni cultural intangible de la ciutat. Exposició de l'art del bambú Aquesta exposició se situa a la tercera planta del museu, que mostra antics objectes de bambú donats per Qin Bingnian, fill del col·leccionista, Qin Kangxiang. Referències Enllaços externs El Museu de Ningbo a archdaily.com
Ningbo-Museum

Das Ningbo-Museum (chinesisch 寧波博物館 / 宁波博物馆, Pinyin Níngbō bówùguǎn; auch Yinzhou-Museum) befindet sich im Stadtbezirk Yinzhou der Stadt Ningbo und wurde von 2003 bis 2008 errichtet. Sein Architekt ist der Pritzker-Preisträger Wang Shu. Dauerausstellungen Ausstellung der Geschichte von Ningbo: Diese Abteilung wird als Kern des ganzen Museums angesehen und birgt eine Sammlung von der jungsteinzeitlichen Hemudu-Kultur bis zu der Kolonisierung im späten 19. Jahrhundert. Um die vergangene Zeit wieder aufzubauen, werden unterschiedliche Modelle und Dioramen verwendet. Dazu zählt auch die Veranschaulichung der Herstellung von Seladons, eine besondere Variante von Keramik, die schon seit dem 13. Jahrhundert nach Europa exportiert wurde. Ausstellung der Volkskunde von Ningbo: In dieser Abteilung werden Kunstgewerbliche Gegenstände und Handwerkszeug präsentiert. Ein Glanzstück der Ausstellung ist ein Brautbett mit einer aufwendigen Holzschnitzerei. Galerie der Bambusschnitzerei: Die meisten Exponate stammen aus der Sammlung von Qin Kangxiang und gelangten als Schenkung in das Museum. Weblinks Offizielle Seite (englisch) Ningbo-Museum auf archdaily.com (englisch) Till Wöhler: Ningbo Museum by Pritzker prize winner Wang Shu. In: The Architecural Review. 1. März 2010; abgerufen am 23. November 2023 (englisch). Einzelnachweise
Museo de Ningbo

El Museo de Ningbo (en chino simplificado, 宁波博物馆), también conocido como Museo de Yinzhou (en chino simplificado, 鄞州博物馆), es un museo situado en la ciudad de Ningbo, en la Provincia de Zhejiang, China. Está ubicado en el Distrito de Yinzhou y fue inaugurado el 5 de diciembre de 2008. El museo se centra en la historia y las costumbres tradicionales de la zona de Ningbo. Fue diseñado por el arquitecto Wang Shu, primer arquitecto chino que ganó en 2012 el Premio Pritzker y por su socia Lu Wenyu.​ El concepto del diseño es una combinación de montañas, aguas y el océano, porque el Mar de China Oriental ha desempeñado un papel importante en la historia de Ningbo. Se integran en el diseño características de las residencias de Jiangnan mediante decoraciones de azulejos antiguos y bambú. El Museo de Ningbo ganó el Premio Lu Ban en 2009, el máximo premio de arquitectura de China.​ Arquitectura El diseño combina los conceptos de montañas, agua y océanos. La primera planta del museo está configurada como un todo, y el edificio comienza a inclinarse en la segunda planta, lo que le da al edificio forma de montaña y de barco. Este diseño hace referencia a la situación geográfica de Ningbo así como la importancia del comercio marítimo en su historia, haciendo al museo un símbolo de la historia y la cultura de la ciudad.​ La decoración de la pared exterior del museo se hace de dos maneras. Algunas paredes están decoradas con miles de azulejos recogidos en zonas locales. Este tipo de decoración era una manera habitual para construir un edificio económico en Ningbo en la antigüedad, cuando no se había introducido el cemento. Otras paredes están decoradas con cemento cubierto de bambú.​ Se dice que el Museo de Ningbo fue el primer museo construido con grandes cantidades de materiales usados.​ El Pabellón Ningbo Tengtou de la Exposición Universal de Shanghái de 2010 también usó una decoración similar.​ Exposiciones permanentes Exposición de la historia de Ningbo Situada en la segunda planta, es la exposición principal del museo, que muestra la historia de Ningbo desde la cultura Hemudu hasta la República de China. Los relatos principales son sobre las culturas antiguas, la expansión de la ciudad, el comercio de ultramar, el desarrollo de los académicos del este de Zhejiang y el Ningbo Commercial Group. Se exponen grandes cantidades de objetos, fotografías históricas y maquetas.​ Exposición de las costumbres de Ningbo Esta exposición se sitúa en la tercera planta del museo. Se emplean modelos de cera y maquetas de edificios junto con técnicas electrónicas modernas para recrear una calle comercial tradicional de Ningbo. También se exhibe el patrimonio cultural intangible de la ciudad.​ Exposición del arte del bambú Esta exposición se sitúa en la tercera planta del museo, que muestra antiguos objetos de bambú donados por Qin Bingnian, hijo del coleccionista, Qin Kangxiang.​ Referencias Enlaces externos Sitio web oficial El Museo de Ningbo en archdaily.com
Museo di Ningbo

Il Museo di Ningbo (in lingua cinese 宁波博物馆S), noto anche come Museo Yinzhou (in lingua cinese 鄞州博物馆S) o Museo Storico di Ningbo (in lingua cinese 宁波历史博物馆S), è un museo situato nella città di Ningbo nella provincia di Zhejiang, in Cina. Si trova nel distretto di Yinzhou ed è stato inaugurato il 5 dicembre 2008. Il museo concentra le sue esposizioni sulla storia dell'area circostante a Ningbo e sulle sue usanze tradizionali. Il museo è stato progettato da Wang Shu insieme a Lu Wenyu. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Museo di Ningbo Collegamenti esterni Sito ufficiale, su nbmuseum.cn. (EN) Ningbo History Museum, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Huanglong Sports Center station

Huanglong Sports Center (simplified Chinese: 黄龙体育中心; traditional Chinese: 黃龍體育中心) is a metro station of Line 3 and Line 10 of the Hangzhou Metro in China. It is located in Xihu District of Hangzhou. The part of Line 3 was opened on 21 February 2022. The part of Line 10 was opened on 22 September 2022. Station layout Huanglong Sports Center has four levels: a concourse, an equipment area for staffs, and separate levels for lines 3 and 10. Basement 2 is for line 10, and basement 4 is for line 3. Each of these consists of an island platform with two tracks. Entrances/exits A: Xihu Gymnasium B: east side of Yugu Road, Xihu Gymnasium C: east side of Yugu Road, Tianmushan Road D: west side of Yugu Road, south side of Xixi Road F: Xihu Gymnasium, Huanglong Sports Centre References
Wahaha

Wahaha (chinesisch 娃哈哈, Pinyin: Wáhāhā, auch Hangzhou Wahaha Group Co, Ltd) ist ein chinesischer Getränkeproduzent. Das Unternehmen hat sich zum größten chinesischen Hersteller von Softdrinks entwickelt. Geschichte Das Unternehmen wurde 1987 als Staatsbetrieb gegründet. Von 1996 bis 2007 bestand ein Joint Venture mit dem Danone-Konzern, an dem Danone 51 % hielt. Nachdem Wahaha zunehmend Geschäfte außerhalb des Joint Venture betrieb, wurde dieses 2009 nach jahrelangem Rechtsstreit aufgelöst. Der Name Wahaha bedeutet Kinderlachen, haha beschreibt es phonetisch. Im März 2024 riefen chinesische Nationalisten zum Boykott des Getränkeherstellers Nongfu Spring auf, weil das Unternehmen nicht chinesisch genug sei und forderten dazu auf, stattdessen Produkte von Wahaha zu kaufen. Produkte Zur Produktpalette gehören überwiegend nichtalkoholische Getränke, darunter Säfte und Limonaden, Tees, Milchmischgetränke, Mineralwasser, aber auch Bier. Seit einiger Zeit stellt Wahaha zudem andere Waren, wie zum Beispiel Kinderbekleidung, her. Eine der wichtigsten Niederlassungen befindet sich in Hangzhou. Weblinks Nick Rosen: China's billionaires, BBC-Bericht mit Interview, 5:06 Min., 7. Juni 2011 (engl.) Einzelnachweise
China Resources Holdings

China Resources Holdings Company Limited (kinesisk: 华润) eller China Resources er et kinesisk statsjet konglomerat, der ejer en række virksomheder i Kina. Virksomheden blev etableret som Liow & Company (kinesisk: 聯和公司) i Hongkong i 1938. I 1948 skiftede den navn til China Resources Corporation (kinesisk: 華潤公司). I 1983 blev indarbejdet navnet China Resources Holdings Company Limited (kinesisk: 華潤(集團)有限公司). Datterselskaber China Resources Beer China Resources Beverage China Resources Enterprise CR Vanguard China Resources Power China Resources Land China Resources Gas (CR Petroleum Company Limited sold to Sinopec 2007) China Resources Cement China Resources Tower China Resources Beverage China Resources Alcohol Corporation Ng Fung Hong Referencer
China Resources

China Resources (Holdings) Co., Ltd. (abgekürzt: CRC; chinesisch 華潤(集團)有限公司, Pinyin Huárùn (jítuán) yǒuxiàn gōngsī) ist ein chinesisches Unternehmen mit Firmensitz in Hongkong. Mehrere Tochtergesellschaften der Holding sind an der Hong Kong Stock Exchange gelistet: China Resources Enterprise (CR Enterprise, im Hang Seng Index), China Resources Land (CR Land, ebenfalls im Hang Seng Index), China Resources Logic (CR Logic) und China Resources Power Holdings (CR Power, ebenfalls im Hang Seng Index). CRC begann 1938 unter dem Firmennamen Liow & Company und änderte den Namen 1948 in China Resources Company. 1983 wurde das Unternehmen zur China Resource (Holdings) Company Limited umgewandelt, das in mehreren Sektoren tätig ist. China Resources ist als Mischkonzern über seine Tochterunternehmen unter anderem in den Bereichen Logistik, Immobilien, Brauerei, Nahrungsmittel, Einzelhandel, Maschinenbau, Petrochemie, Bau, Energie und Mikroelektronik tätig. Folgende Tochtergesellschaften gehören unter anderem zum Unternehmen: Immobilien: China Resources Land Limited (CR Land) China Resources Properties (Hong Kong) Limited (CREP) China Resources Property Limited (CR Property) China Resources Construction (Holdings) Limited (CR Construction) Beijing China Resources Building Co., Ltd. (Beijing CR Building) China Resources Shanghai Co., Ltd. (CR Shanghai) China Resources Shenzhen Co., Ltd. (CR Shenzhen) All Seasons Property Co., Ltd. (All Seasons Property) Nahrungsmittel: Ng Fung Hong Limited (NFH) Brauerei: China Resources Breweries Limited (CR Breweries) Petrochemie: China Resources Petrochems (Group) Co., Ltd. (CR Petrochems) Einzelhandel: China Resources Vanguard Co., Ltd. (CR Vanguard) China Resources Retail (Group) Co., Ltd. (CR Retail) China Resources Logistics (Holdings) Co., Ltd. (CRC Logistics) Textilien: China Resources Light Industries and Textiles (Holdings) Limited (CR Light Industries & Textiles) Zement: China Resources Cement Holdings Limited (CR Cement) Energie: China Resources Power Holdings Co., Ltd. (CR Power) Halbleiter: China Resources Microelectronics (Holdings) Limited (CR Microelectronics) Andere: China Resources (Shenyang) Sanyo Compressor Co., Ltd. (CR Sanyo) Teck Soon Hong Ltd. China Resources Machinery and Minmetals (Holdings) Co., Ltd. (CR Machinery & Minmetals) Siehe auch Liste der größten Zementhersteller Weblinks Offizielle Website von China Resources Einzelnachweise
China Resources

China Resources Holdings Company Limited (Chinese: 华润), or simply China Resources, is a Chinese state-owned conglomerate that owns a variety of businesses in Hong Kong and Mainland China. Some of its subsidiaries use the name in the form of the initialism CRC. In 2024, China Resources ranked 60th on the World's 500 Most Influential Brands List by World Brand Lab. In 2025, China Resources Group ranks 67th in the Fortune Global 500. History The company started as Liow & Company (Chinese: 聯和公司) in Hong Kong in 1938. Its original purpose was to raise funds and purchase supplies and equipment for the Eighth Route Army and later People's Liberation Army, then engaged in the Chinese Civil War. It was renamed as China Resources Corporation (華潤公司) in 1948. In 1952, instead of being affiliated to the General Office of the CPC Central Committee, it came under the Central Trade Department (now known as the Ministry of Commerce). In 1983, the company was incorporated as China Resources (Holdings) Company Limited (華潤(集團)有限公司). In December 1999, CR was no longer linked to the Ministry of Foreign Trade and Economic Cooperation, and came under state management. Operations The company's main business focus is the export of mainland Chinese products (including energy) to Hong Kong. Its retail operations are organised under the China Resources Retail group, and include Chinese Arts & Crafts; it also runs a number of supermarkets in Hong Kong, originally under the CRC name, but now rebranded as Vanguard. It also owns Ng Fung Hong, the monopoly meat importer into Hong Kong. China Resources Cement is the largest NSP clinker and cement producer in Southern China by production capacity and the second largest concrete producer in China by sales volume. It was established in 2003 and incorporated in Cayman Islands. Rank According to Fortune Magazine, China Resources was ranked 70th on the 2022 Fortune Global 500 list, improved 73 places since 2014. Investigation In 2013 the firm and its chairman at the time, Song Lin, who also held high government rank, was reported to be under investigation regarding the purchase of coal mines in Shanxi province for 9.9 billion RMB that did not produce any coal for several years after the acquisition. There are substantial reserves of coal in the mines, but exploiting them requires substantial investments. Meanwhile, coal from newly opened strip mines in Mongolia had depressed the market. The deal raised questions about the leverage that large, state-owned firms had to borrow money at low interest for projects of dubious profitability and about where the money went and why. See also China Resources Alcohol Corporation China Resources Beer China Resources Beverage China Resources Cement China Resources Gas (CR Petroleum Company Limited sold to Sinopec 2007) China Resources Land China Resources Microelectronics China Resources Mixc Lifestyle China Resources Power China Resources Tower China Resources Vanguard Ng Fung Hong Vanke Notes and references External links Official website
China Resources

China Resources (en mandarin simplifié:華潤) est un conglomérat chinois, basé à Hong Kong. Histoire China Resources a pendant longtemps détenu indirectement une participation de 51 % dans la production de la bière Snow. En avril 2014, son président Song Lin est soupçonné de corruption. Song Lin réfute ces allégations et évoque une calomnie. En février 2016, China Resources acquiert à Anheuser-Busch InBev, à la suite de l'acquisition par ce dernier de SABMiller, la participation de 49 % qu'il ne détient pas dans Snow pour l'équivalent de 1,6 milliard de dollars, un prix nettement inférieur qu'anticipé par les analystes. En août 2018, Heineken acquiert, via un partenariat, 40 % de CBL qui détient 51 % de China Resources Beer, pour 3,1 milliards de dollars. Suite à ce rachat, le néerlandais possède donc 20 % des parts China Ressources Beer. Avant cette opération, Heineken n'est quasiment pas présent en Chine avec uniquement qu'une part de marché de 0,5 %. En contrepartie, China Resources prend une participation dans Heineken de 538 millions de dollars. Références Liens externes Site officiel Portail des entreprises Portail de la Chine Portail de Hong Kong
China Resources

China Resources (Kinesiska: 华润) är ett förvaltningsbolag ägt av den kinesiska staten. Bolaget äger ett flertal andra bolag i bland annat Hongkong och Fastlandskina. Historik China Resources grundades som "Liow & Co." i Hongkong 1938. Företaget omstrukturerades 1948 och bytte i samband med detta namn till China Resources Company. År 1983 omstrukturerades företaget igen och fick då namnet China Resources (Holdings) Co., Ltd. China Resources i Sverige År 2016 köpte China Resources och belgiska Verlinvest in sig i det svenska livsmedelsföretaget Oatly, genom att köpa två tredjedelar av storägaren Industrifondens aktier. Se även Kinesiska bolagsförvärv i Sverige Referenser
University of Nottingham Ningbo China

Die Universität Nottingham Ningbo China (UNNC), ist eine chinesisch-britische kooperative Universität in Ningbo, China. Die UNNC wurde 2004 gegründet und war die erste chinesisch-ausländische Universität, die mit Zustimmung des chinesischen Bildungsministeriums ihre Tore öffnete. Geschichte Die UNNC hat eine Studentenschaft von über 10'000 und beschäftigt rund 900 Mitarbeiter. Die Universität bietet eine Vielzahl von Bachelor- und Postgraduiertenprogrammen hauptsächlich in den Bereichen Kunst- und Geisteswissenschaften, Sozialwissenschaften, Naturwissenschaften und Ingenieurwissenschaften an. Die Studenten der Universität erwerben hierbei einen britischen Abschluss in China. Dem Modell, akademische Abschlüsse in China anzubieten, folgten nach der UNNC unter anderem 2012 die New York University (NYU Shanghai) und 2013 die Duke University (Duke Kunshan University). Folgende akademische Abschlüsse können an der UNNC erworben werden: Undergraduate: B.Sc. (Hons), B.Eng. (Hons), B.A. (Hons) Postgraduate: M.A., M.Sc., M.Res., PhD Das Alumni-Netzwerk unterhält Chapter in Beijing, Shanghai, Shenzhen, Hongkong, Silicon Valley, Singapore, London, Berlin. Partnerinstitutionen Die Universität unterhält Beziehungen zu 132 Partneruniversitäten im Ausland: University of British Columbia (Kanada) Universität Kopenhagen (Dänemark) NEOMA Business School (Frankreich) EBS Universität für Wirtschaft und Recht (Deutschland) Technische Universität München (Deutschland) Trinity College Dublin (Irland) Bocconi-Universität (Italien) University of Edinburgh (England) University of Essex (England) University of Birmingham (England) University of Oxford, St Antony’s College (England) Kritik Mehrere Journalisten kritisierten in der Vergangenheit die mögliche politische Einflussnahme auf ausländischen Universitäten und ihre Repräsentanten in China durch das chinesische Bildungsministerium. Weblinks Universität Nottingham Ningbo China webseite Business School der Universität Nottingham (NUBS), China webseite Einzelnachweise
Zhongcun station (Hangzhou Metro)

Zhongcun (Chinese: 中村) is a metro station on Line 6 of the Hangzhou Metro in China. It was opened on 30 December 2020, together with the Line 6. It is located in the Xihu District of Hangzhou. Station layout Zhongcun has two levels: a concourse, and an island platform with two tracks for line 6. Entrances/exits A: north side of Xinhaixian B: south side of Xinhaixian C: south side of Xinhaixian References
Qita Temple

The Qita Chan Buddhist Temple (Chinese: 七塔寺; pinyin: Qītǎ Sì), or Seven Pagodas Temple, is a Chan Buddhist temple located in the Yinzhou District of Ningbo, Zhejiang, China. It is the only major Chan Buddhist temple complex within the city proper of Ningbo. It is listed as a "Han Chinese Buddhist Temple of National Significance". Since 2011 it has been listed as a relic being protected by the provincial government. The history of the temple dates back to the Tang dynasty (618–907) in 858 A.D. It was first called the Dongjin Chan Courtyard (东津禅院). The temple has gone through multiple cycles of destruction and re-building. At the beginning of the Qing dynasty (1644–1911) seven pagodas were known to be placed in front of the entrance of the temple. Since then it has been given its present name. During the Qing dynasty the temple was the site of the dissemination of the Linji school of Buddhism. The temple was badly damaged during the Cultural Revolution; it was eventually restored and reopened in 1980. In April 2017, the temple established a Buddhist library which is opened to public. The temple is accessible via Line 1 of Ningbo Rail Transit; the nearest station is Jiangxia Bridge East Station. External links Official Website (Chinese)
Храм Цита

Дзэн-буддистский храм Цита (кит. упр. 七塔寺, пиньинь qī tǎ sì, палл. ци та сы, буквально: «храм семи пагод») — дзэн-буддистский храм, расположенный в Иньчжоу, Нинбо, Китай. Является единственным основным дзэн-буддистским храмовым комплексом в Нинбо. Полное название данного храма — «Чань-китайский буддийский храм национального значения» (кит. 汉族地区重点寺院). С 2011 года он был включен в список реликвий, охраняемых правительством провинции. История храма восходит к династии Тан (618—907), к 858 году. Первое название храма — «Дзэн двор Дунцзинь» (кит. 东津禅院). Храм многочисленно разрушался и восстанавливался. В начале династии Цин (1644—1911). Известно, что семь пагод располагались перед входом в храм. Это дало ему имя, под которым храм известен до сих пор. На протяжении династии Цин, храм распространял идеи школы буддизма Линьдзи. Храм был почти полностью разрушен во время культурной революции, однако восстановлен в 1980 году. В храм можно попасть через Линию 1 метрополитена Нинбо. Ближайшая станция — восточный мост Цзянся. Ссылки Официальная страница (кит.)
Shanglinhu Shuiku

Shanglinhu Shuiku är en reservoar i Kina. Den ligger i provinsen Zhejiang, i den östra delen av landet, omkring 110 kilometer öster om provinshuvudstaden Hangzhou. Shanglinhu Shuiku ligger 11 meter över havet. Arean är 1,5 kvadratkilometer. I omgivningarna runt Shanglinhu Shuiku växer i huvudsak blandskog. Den sträcker sig 2,8 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,5 kilometer i öst-västlig riktning. Genomsnittlig årsnederbörd är 1 778 millimeter. Den regnigaste månaden är juni, med i genomsnitt 285 mm nederbörd, och den torraste är januari, med 60 mm nederbörd. Kommentarer Källor
Xiashajiangbin station

Xiashajiangbin (Chinese: 下沙江滨) is a station on Line 1 of the Hangzhou Metro in China. It was opened on 24 November 2015, together with the expanded section of Line 1. It is located in the Qiantang District of Hangzhou. During peak periods, every other train terminates at this station, while every other train continues toward Xiaoshan International Airport station. References