NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Green Lake (Kunming)

Green Lake Park, or Cui Hu Park (simplified Chinese: 翠湖公园; traditional Chinese: 翠湖公園; pinyin: Cuìhú Gōngyuán), is an urban park in Kunming, Yunnan Province, China. It was established in the 20th century. The park consists of a group of 4 small sub-lakes linked by bridges built in traditional Chinese architecture. The lake was originally a water reservoir for the city. There are performances of pieces from Chinese operas and of folk music within and around the park. The most famous building in the park is Jiangwu Pavilion, a tourist attraction. Also located in the park is a statue of Nie Er, the composer of China's national anthem. The park is located in the city center, near Yunnan University, Yuantong Hill, and Wuhua Hill. Cuihu Park is surrounded by a ring road, and along the edge of that road are restaurants and tea houses (some with rooftop dining), shops, and hotels, including the upscale Green Lake Hotel and Grand Park Hotel (formerly the Harbour Plaza Hotel). Cuihu's gulls During the winter months, black-headed gulls from Siberia migrate to Kunming, settling in bodies of water around the city and causing Cuihu to become a very popular gull-feeding area. Local vendors sell bread in and around the park, which visitors throw in the air or into the water to feed the gulls. In popular culture Green Lake Park was visited during The Amazing Race 18 when the park was featured as the "Pit Stop" of the 5th leg. Gallery References https://web.archive.org/web/20100419200355/http://www.kmtrip.net/en/city/kunming/attraction/cuihu.htm
Manwan-Talsperre

Die Manwan-Talsperre ist eine große Talsperre in der chinesischen Provinz Yunnan. Sie war bei ihrer Fertigstellung das erste große Wasserkraftwerk am Mekong. Der Stausee wird durch eine 132 m hohe Gewichtsstaumauer aufgestaut. (Deren Höhe wird auch mit 126 m angegeben.) Siehe auch Liste von Wasserkraftwerken in China Liste von Talsperren in China Weblinks Chinese National Committee on Large Dams: Manwan Hydropower Station (englisch) Large Dams in China (englisch) Probe International, 30. Juni 2006: The Hydrolancang Cascade (Memento vom 6. Februar 2012 im Internet Archive) China Internet Information Center: China’s Hydropower Stations and Plants
Manwan Dam

The Manwan Dam (simplified Chinese: 漫湾大坝; traditional Chinese: 漫灣大壩; pinyin: Mànwān Dàbà) is a large hydroelectric dam in China. It is built on the Mekong (Lancang) River with a capacity of 1,570 MW. See also List of power stations in China References External links The Manwan Dam, the first dam to be built across the Lancang (Mekong) River - 2003 (photo) Yu Xiaogang & Jia Jiguo: An Overview of Participatory Social Impact Assessment for Manwan Hydropower Station in Lancang River (pdf) Manwan Dam Social Impact Assessment
Маньвань

ГЕС Манван (漫湾水电站) — гідроелектростанція на півдні Китаю у провінції Юньнань. Знаходячись між ГЕС Сяовань (вище по течії) та ГЕС Dachaoshan, входить до складу каскаду на одній з найбільших річок Південно-Східної Азії Меконзі (басейн Південно-Китайського моря). У межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 132 метри та довжиною 418 метрів, яка потребувала 2,27 млн м3 матеріалу (всього для спорудження комплексу витратили 2,71 млн м3 бетону). На час будівництва воду відвели за допомогою двох тунелів довжиною 0,46 та 0,42 км з перетином 15х18 метрів. Загальний об'єм вибірки ґрунту та скельних порід становив 3,995 млн м3, в тому числі 0,615 млн м3 у підземних спорудах. Гребля утримує водосховище з площею поверхні 23,9 км2 та об'ємом 920 млн м3. Первісно його корисний об'єм становив 258 млн м3 (ще 33 млн м3 зарезервовані для протиповеневих заходів), що забезпечувалось коливанням рівня у операційному режимі між позначками 982 та 994 метри НРМ (під час повені — до 999,4 метра НРМ). Після завершення ГЕС Сяовань мінімальний рівень води у сховищі підняли до 988 метрів НРМ. У 1993-му запустили агрегат № 8 потужністю 120 МВт, змонтований в одному з тунелів, прокладених для відведення води з будівельного майданчику. За цим в 1995-му став до ладу підземний машинний зал (розміри 195х35 метрів при висоті 60 метрів) з п'ятьма гідроагрегатами (№ 2 — № 6) загальною потужністю 1250 МВт. А у 2007-му до них додали агрегат № 1 з показником 300 МВт. Встановлені на станції турбіни типу Френсіс використовують напір від 69 до 100 метрів (номінальний напір 89 метри) та забезпечують виробництво 6,2 млрд кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованих на роботу під напругою 220 та 500 кВ. Примітки
Стар град на Лидзян

Старият град на Лидзян (на китайски: 麗江古城) е обект на Световното наследство на ЮНЕСКО в провинция Юннан, Южен Китай. Той включва 4 отдели обекта, разположен в равнина с надморска височина 2400 метра при пресичането на няколко стратегически важни прохода през съседните планини: Стар град на Даян, основан при империята Мин, в който са запазени образци на китайската и тибетската архитектура, разположени в живописния пресечен терен; Езеро Хейлунтан, разположено непосродствено на север; Байша, селище на 8 километра северно, построено при империите Сун и Юен; Шухъ, селище на 4 километра северозападно от стария град на Даян. Бележки
Старый город (Лицзян)

Лицзянский старый город (кит. упр. 丽江古城 или кит. упр. 丽江古镇) — три объекта (Даянь, Шухэ и Байша) на территории современного городского округа Лицзян провинции Юньнань (КНР), связанные с историей и культурой народа наси. Входит в число памятников Всемирного наследия ЮНЕСКО. История Эти места, через которые проходили Древний чайный путь и южная ветка Великого шёлкового пути, издавна были местом контактов разных культур и народов. Около 800 лет назад здесь возник посёлок, который по-китайски назывался Даянь (кит. упр. 大研镇), а на языке наси — Гунбэньчжи (в китайской передаче — 巩本知), что переводится примерно как «закрома, склады». После завоевания Дали монголами и вхождения этих мест в состав империи Юань была создана административная единица Лицзянский регион (丽江路). После свержения власти монголов и завоевания юньнаньских земель в 1382 году войсками империи Мин местный правитель народа наси изъявил покорность китайским властям, и ему высочайше были дарованы китайские фамилия и имя «Му Дэ» (木得). С той поры местные правители стали носить фамилию «Му», и поэтому их иногда называют «династией Му». Сначала они жили в Байша, а потом переехали на Львиную гору. Во времена империй Мин и Цин китайские власти не вмешивались в локальные дела, удовлетворяясь общей покорностью правящей верхушки. В начале XVIII века в Цинской империи было решено инкорпорировать национальные меньшинства в общеимперскую структуру, и в 1723 году была создана Лицзянская управа (丽江府). Местные вожди были лишены реальной власти, получив второстепенные роли в административном аппарате; поселения Байша и Даянь стали частью уезда Лицзян (丽江县). В 1860-х годах посёлок Даянь был сильно разрушен в ходе боевых действий при подавлении пантайского восстания. После Синьхайской революции 1911 года в Китае была проведена реформа структуры административного деления, в ходе которой управы были упразднены. В 1964 году уезд Лицзян был преобразован в Лицзян-Насиский автономный уезд (丽江纳西族自治县) Специального района Лицзян (с 1970 года — Округа Лицзян). В феврале 1986 года Госсовет КНР включил посёлок Даянь в общенациональный список мест, знаменитых в культурном и историческом плане. 4 декабря 1997 года посёлок Даянь, входящая в него в административном отношении деревня Шухэ, а также волость Байша были включены в Список всемирного наследия ЮНЕСКО как «Лицзянский старый город». Постановлением Госсовета КНР от 26 декабря 2002 года были расформированы округ Лицзян и Лицзян-Насиский автономный уезд, а вместо них образован городской округ Лицзян; на территории бывшего Лицзян-Насиского автономного уезда были созданы район Гучэн и Юйлун-Насиский автономный уезд (посёлок Даянь при этом оказался в составе района Гучэн, а волость Байша — в составе Юйлун-Насиского автономного уезда) городского округа Лицзян. В 2003 году был расформирован посёлок Даянь, а на его месте были созданы уличные комитеты Шухэ, Сиань, Даянь и Сянхэ. В 2012 году волость Байша была преобразована в посёлок. Источники Лицзян — информация о территории, населении и истории изменений административно-территориального деления на сайте 行政区划网 (кит.) Лицзянский старый город на сайте Всемирного наследия
Puti Temple

Puti Temple or Bodhi Temple (Chinese: 菩提寺; pinyin: Pútí Sì; Tai Nüa: ᥓᥩᥒᥰ ᥔᥦᥒᥴ / Cöng Séhng) is a Buddhist temple located in Mangshi of Dehong Dai and Jingpo Autonomous Prefecture, Yunnan, China. In Tai Nüa language, the temple is called Cöng Séhng, meaning Temple of Precious Stone. Covering an area of 3,125-square-metre (0.772-acre), the temple was established in 1667. Because of war and natural disasters, the temple has been rebuilt numerous times in the past 300 years. History Puti Temple was first built in 1667, in the 6th year of Kangxi period (1661–1722) in the Qing dynasty (1644–1911). The temple was named "Bodhi Temple" by master Dengci (等慈法师). The temple is named Puti (Bodhi) Temple because it has a big Bodhi tree. In the Yongzheng period (1723-1735), Yongzheng Emperor (1678–1735) inscribed a plaque with the Chinese characters "佛光普照" (佛光普照 means Buddhism lights illuminate everywhere) and bestowed it on the temple. In 1942, during the Second Sino-Japanese War, the Japanese air force made an air strike on Mangshi, the temple was devastated by war and a fire consumed the Bodhi tree. In 1950, the temple was demolished in a fire. From 1953 to 1956, the local people rebuilt the temple. In 1978, the local government renovated the temple. Architecture Main Hall The main hall is a place-style roof wooden building is 14-metre (46 ft) high and consists of three parts, namely the roof truss, roof ridge and hall pinnacle. With the wooden-structured roof truss, the main hall has 12 large columns which penetrate through the floor to the beams and form the top frame. The smaller wood columns on both sides support the side room formed by auxiliary beams, making the main hall more spacious. The integrates the hip and gable roof (歇山顶) of Han Chinese and stilt wooden style (干栏式) of Dai people, which shows dedicated and unique design. In the middle of the main hall, a 3-metre (9.8 ft) high statue of Sakyamuni is sitting on a lotus throne. The niches on both sides of the statue enshrine several dozens of statues of Buddha statues with various shapes. On both sides of the main hall there are two stone legendary animals called Gaduo (嘎朵) which shoulder the responsibilities of guarding the main hall. References
Foguang-Tempel (Mangshi)

Der Foguang-Tempel (chinesisch 佛光寺, Pinyin Foguang si, englisch Foguang Temple) ist ein buddhistischer Tempel der Zuodi-Schule (左底派, Zuodi pai, englisch Zuodi Sect) des Südlichen (bzw. Theravāda- oder Pali-) Buddhismus (chin. Shangzuobu Fojiao oder Nanchuan Fojiao) in der chinesischen Provinz Yunnan. Er befindet sich in der Großgemeinde Mangshi der kreisfreien Stadt Mang des Autonomen Bezirks Dehong der Dai und Jingpo im Westen Yunnans. Er wurde im 16. Jahr der Guangxu-Ära (1836) der Qing-Dynastie erbaut und 1983 renoviert. Literatur Ling Haicheng: Buddhism in China, Beijing, China Intercontinental Press 2004 (Zhongguo Fojiao (chin.)) Siehe auch Dai (Volk) Weblinks "Zanghexing" Foguang si - Chinesisch Yunnan Fojiao ming sha yilan: Foguang si - Chinesisch A Cultural Interpretation of the Religious and Sacrificial Rites of the Dai Nationality - Englisch Einzelnachweise
Foguang Temple (Mangshi)

Foguang Temple (Chinese: 佛光寺; pinyin: Fóguāng Sì) is a Theravadin Buddhist temple located in Mangshi, Yunnan, China. Name The name of the temple in Dai language is "Zhuang He Xing" (奘贺幸), meaning "a Buddhist temple holds the first Buddhist texts". History The temple was originally built in 1873, during the region of Tongzhi Emperor (1862–1874) of the Qing dynasty (1644–1911). It used to be the palace of Fang Qinglu (放庆禄), who was the 20th Tusi. Towards the completion of the project, someone reported to the Qing government that the building had violated regulations, and Fang Qinglu had to change it into a Buddhist temple. The temple was slightly damaged during the Second Sino-Japanese War. In the Cultural Revolution, most of its buildings were completely destroyed by the Red Guards, only the Main Hall and South Hall survived. After the 3rd Plenary Session of the 11th Central Committee of the Chinese Communist Party, the policy of some religious freedom was implemented. Foguang Temple was renovated and restored in 1983. Architecture The Main Hall is the most important hall in the temple, it has a double-eave gable and hip roofs. The statue of Gautama Buddha is enshrined in the hall. Gallery References Bibliography Codification Committee (1997). 德宏州志 [Dehong Prefecture Chronicle] (in Chinese). Yunnan: Dehong National Publishing House. ISBN 7-80525-398-6. Zhang Jianzhang; Zhou Can (2011). 秘境德宏 [Secret Attractions in Dehong Dai and Jingpo Autonomous Prefecture] (in Chinese). Beijing: China Tourism Publishing House. ISBN 978-7-5032-4031-7.
Kunming Museum

Kunming City Museum (Chinese: 昆明市博物馆) is a history museum in Kunming City, Yunnan, China. Smaller than the Yunnan Provincial Museum, its most notable exhibit is about the history of the city. Other features include a dinosaur exhibit and a rotating exhibition space that holds anything from history to art exhibitions. There is also a scale model of the Kunming area documenting archeological sites relating to the illiterate Dian culture that dominated the area sometime around 400 BC – 100 AD. See also List of museums in China References http://www.acrosschina.org/summercamp.php?action=program External links Official website
Kunming Natural History Museum of Zoology

The Kunming Natural History Museum of Zoology (昆明动物博物馆) is located on the campus of Kunming Institute of Zoology, Jiaochang East Road, Kunming, Yunnan, China. The museum is an important project of the Chinese Academy of Sciences Knowledge Innovation Program, and a joint project of the academy and Yunnan Provincial Government. History The Kunming Natural History Museum of Zoology presents the diversity of fauna, past and present, of southwest China. It started earth construction in 2000 and opened to the public since November 2006. Various specimens collected by several generations of scientists in Kunming Institute of Zoology are fundamental basis for the establishment of the museum. A trio of dino-skeletons dominate the prehistoric exhibit on the first floor. These plant-eaters stomped around Yunnan about 200 million years ago. Though the biggest of the three is a cast, the smaller ones are genuine bones, exhumed from Yunnan's Lufeng Basin in the 1980s. Though the prehistoric exhibit is the most impressive, there are plenty of animals to be seen on all of the museum's three floors. An array of taxidermied mammals and birds lines the display cases of the second floor. Up another flight of stairs reveals a "Rainforest Adventure," which walks visitors along a path through synthetic trees, bird calls and a darkened cave. There are rigid fish and snakes entombed in formaldehyde jars. Because of the museum's affiliation with the Chinese Academy of Sciences, it is well positioned as both a tourist attraction and a home to future zoological scholarship. Most of the visitors come with a scientific background. See also List of museums in China References and further reading http://www.kiz.ac.cn/en/kiz/ShowArticle.asp?ArticleID=79 China's biggest zoological museum opens in Kunming CAS News Kunming Natural History Museum Opens
Ruili Botanical Garden

Founded in 2002, Ruili Botanical Garden (Chinese: 瑞丽植物园) and Nanmaohu Park is a botanical garden in Ruili. Located 6 km from the city in Dehong Dai and Jingpo Autonomous Prefecture of Yunnan in the South-West of China near the Myanmar border. The park has more than 5,000 acres (2,000 ha) of well-preserved native vegetation, mainly monsoon evergreen broad-leaved forest, with more than 1,200 species of tropical and subtropical plants. Research Working with China National GeneBank, BGI and the Forestry Bureau of Ruili, the Botanical Garden is carrying out the Digitalization of Ruili Botanic Garden project, committed to protecting endangered and Chinese endemic plants, by collection, long-term preservation and breeding of germplasm resources. Moreover, the project will carry out the world's very first comprehensive digitalization and in-depth bioinformatics analysis of a botanical garden. Providing insight into the feasibility and technical requirements for "planetary scale" sequencing projects such as the Earth BioGenome Project (EBP) and 10,000 Plant Genome (10KP) Projects. So far 689 species and 761 specimens have been sequenced with an average depth of 60X to produce 54 Tb of raw sequencing data, and analysis and further sampling is ongoing. References External links Virtual tour
Jardín Botánico de Ruili

El Jardín Botánico de Ruili (chino: 瑞丽 植物园) y el Parque Nanmaohu es un jardín botánico en Ruili, provincia de Yunnan, República Popular China. Se inauguró en 2002 y está ubicado a 6 km de la ciudad, en Dehong Dai y en la Prefectura Autónoma de Jingpo de Yunnan, en el suroeste de China, cerca de la frontera con Myanmar. El parque cuenta con más de 5,000 acres de vegetación nativa bien preservada, principalmente monzones siempreverdes de hoja ancha, con más de 1,200 especies de plantas tropicales y subtropicales.​ Trabajando con China National GeneBank, BGI y Forestry Bureau of Ruili, el Jardín Botánico está llevando a cabo el proyecto de Digitalización del Jardín Botánico de Ruili, comprometido con la protección de plantas endémicas y endémicas chinas, mediante la recolección, preservación a largo plazo y reproducción de los recursos de germoplasma. Además, el proyecto llevará a cabo la primera digitalización integral del mundo y el análisis bioinformático en profundidad de un jardín botánico. Proporcionar información sobre la viabilidad y los requisitos técnicos para los proyectos de secuenciación a “escala planetaria”, como los proyectos Earth BioGenome y 10,000 Plant Genome (10KP).​ Hasta ahora, 689 especies y 761 especímenes se han secuenciado con una profundidad promedio de 60X para producir 54 Tb de datos de secuenciación sin procesar,​ y el análisis y el muestreo adicional están en curso.​ Referencias Enlaces externos Recorrido virtual por el Jardín Botánico de Ruili
Yunnan-Universität

Die Yunnan-Universität (chinesisch 云南大学, Pinyin Yunnan Dàxué) ist eine staatliche Universität in der Volksrepublik China. Sie hat ihren Sitz in Kunming, der Hauptstadt der Provinz Yunnan. Die Yunnan-Universität gehört zu den Universitäten des Projekts 211 und hatte 2005 rund 20.000 Studenten und über 2.000 wissenschaftliche Angestellte. Weltweiten Ruf erwarb die Universität durch die Entdeckung der Chengjiang-Faunengemeinschaft und den Aufbau des Yunnan Key Laboratory for Palaeobiology (chinesisch 云南省古生物研究重点实验室, Pinyin Yún nán shěng gǔ shēng wŭ yán jiū zhòng diǎn shí yàn shì) durch Hou Xianguang. Siehe auch Liste der Universitäten in der Volksrepublik China Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Université du Yunnan

L'université du Yunnan (chinois simplifié : 云南大学 ; pinyin : yúnnán dàxué), autrefois appelée 东陆大学, dōnglù dàxué et abrégée en Yunda (云大, yúndà) est une université de Chine continentale, situé dans le District de Wuhua, à Kunming, dans la province du Yunnan et fondée en 1922. Liens externes Site officiel Ressources relatives à la recherche : Classement académique des universités mondiales CrossRef Portail de l’éducation Portail des universités Portail de la Chine
ГЕС Yànzipō

ГЕС Yànzipō (燕子坡水电站) — гідроелектростанція на півдні Китаю у провінції Юньнань. Знаходячись між ГЕС Wànniánqiáo (вище по течії) та ГЕС Yángliǔtān, входить до складу каскаду на річці Hengjiang, правій притоці Дзинші (верхня течія Янцзи). У межах проєкту річку перекрили бетонною греблею, яка утримує водосховище з об'ємом 16,2 млн м3 (корисний об'єм 0,4 млн м3) та нормальним рівнем поверхні на позначці 364 метри НРМ. Пригреблевий машинний зал обладнали двома турбінами потужністю по 32 МВт, які використовують напір у 19 метрів та забезпечують виробництво 300 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Дачжай

ГЕС Дачжай (大寨水电站) — гідроелектростанція на півдні Китаю у провінції Юньнань. Використовує ресурс із річки Jiulong, правої притоки Huangni, яка в свою чергу є лівою притокою Наньпан (через Hongshui, Qian та Xun відноситься до річкової системи Сіцзян, котра завершується в затоці Південно-Китайського моря між Гуанчжоу та Гонконгом). В межах проекту Jiulong перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 23 метри та довжиною 52 метри, яка утримує невелике водосховище з об'ємом 191 тис. млн м3 (корисний об'єм 137 тис. м3) та припустимим коливанням рівня у операційному режимі між позначками 1480,6 та 1482,5 метра НРМ. Зі сховища ресурс спрямовується по прокладеному під лівобережним гірським масивом дериваційному тунелю довжиною 1,3 км, котрий виходить у паралельну долину ще однієї правої притоки Huangni річки Nujie. На правому березі останньої розташований наземний машинний зал, до якого по схилу спускається напірний водовід довжиною біля 0,4 км. Станцію ввели в експлуатацію у 1977—1983 роках з шістьома турбінами загальною потужністю 53,2 МВт. В подальшому тут організували випробування нових турбін, для чого два перші агрегати модернізували під розраховані на роботу з напором у 184 метра турбіни типу Френсіс марок HLD08-LJ-96 та HLD10-LJ-96. В результаті загальна потужність станції зросла до 60 МВт. За рік ГЕС повинна виробляти 240 млн кВт-год електроенергії. Примітки
ГЕС Nàlán

ГЕС Nàlán (那兰水电站) — гідроелектростанція на півдні Китаю у провінції Юньнань. Знаходячись перед в'єтнамською ГЕС Нам-На 1 (30 МВт), наразі становить верхній ступінь в каскаді на річці Téngtiáojiāng (у В'єтнамі — Нам-На), лівій притоці Да, яка в свою чергу є правою притокою Хонгхи (біля Хайфона впадає у Тонкінську затоку Південно-Китайського моря). При цьому існують плани спорудження вище по течії Téngtiáojiāng ще чотирьох гідроелектростанцій. У межах проекту річку перекрили кам'яно-накидною греблею з бетонним облицюванням висотою 109 метрів, довжиною 333 метра та шириною по гребеню 10 метрів, яка утримує водосховище з об'ємом 286 млн м3 (корисний об'єм 186 млн м3). Пригреблевий машинний зал обладнали трьома турбінами потужністю по 50 МВт, котрі забезпечують виробництво 673 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
ГЕС Pǔxīqiáo

ГЕС Pǔxīqiáo (普西桥水电站) — гідроелектростанція на півдні Китаю у провінції Юньнань. Знаходячись перед ГЕС Амоцзян-Саньцзянкоу, входить до складу каскаду на річці Амо, лівій твірній Лісяньцзян (у В'єтнамі — Да), яка, своєю чергою, є правою притокою Хонгхи (біля Хайфона впадає у Тонкінську затоку Південнокитайського моря). У межах проєкту річку перекрили кам'яно-накидною греблею із бетонним облицюванням висотою 140 метрів, довжиною 450 метрів та шириною по гребеню 10 метрів, яка утримує водосховище з об'ємом 504 млн м3 (під час повені, максимальний рівень у звичайних умовах — 504 млн м3), в тому числі корисний об'єм 311 млн м3. Через тунель довжиною 0,27 км із діаметром 8 метрів та сталевий водовід довжиною 0,2 км з діаметром 7 метрів ресурс подається до пригреблевого машинного залу, обладнаного двома турбінами типу Френсіс потужністю по 95 МВт, які забезпечують виробництво 856 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Дакай

ГЕС Дакай (达开水电站) — гідроелектростанція на півдні Китаю у провінції Юньнань. Знаходячись перед ГЕС Wànjiākǒuzi, становить верхній ступінь каскаду на річці Gexiang (Qingshui), правій твірній Beipan, яка через Hongshui, Qian та Xun належить до річкової системи Сіцзян (закінчується в затоці Південно-Китайського моря між Гуанчжоу та Гонконгом). У межах проєкту річку перекрили кам'яно-накидною греблею заввишки 21 метр, яка утримує водосховище з об'ємом 6,7 млн м3 та припустимим коливанням рівня поверхні в операційному режимі між позначками 1588 та 1592,5 метра НРМ (під час повені до 1594 метри НРМ). Від греблі під правобережним гірським масивом прокладений дериваційний тунель, котрий подає ресурс до розташованого за 5,5 км наземного машинного залу. Основне обладнання станції становлять три турбіни потужністю по 20 МВт. Примітки