NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ебі-Нур

Ебі-Нур (кит.: 艾比湖) — рифтове озеро на північному заході Китаю біля кордону з Казахстаном, поблизу південного входу до Джунгарської брами. Є найбільшим озером і центром басейну Джунгарської рівнини, має площу понад 1 тис. км²., разом з навколишніми болотами — 1420 км².. Площа і рівень води сильно змінюється (до 800 км². і на 5 м) залежно від кількості води. У посушливі роки піщана коса заввишки близько 0,5 м розділяє озеро на 2 водоймища завглибшки 2 і 15 м. Річки. що впадають у озеро (Джергалан, Цзінхе і Боро-Тала), несуть до 1,7 км³ води на рік. Взимку озеро замерзає, проте сильні вітри з Джунгарської брами інколи збивають лід. Береги озера низькі, переважно пустинні. Оскільки вода в озері гірко-солона, риба в ньому не водиться. В наш час[коли?] озеро знаходиться у стадії зростання через сильне збільшення кількості опадів в регіоні.У серпні 2007 року водно-болотяні угіддя озера Ебі-Нур отримали статус національного природного резерва. На північно-західному березі розташована станція Алашанькоу Ланьчжоу-Сіньцзянської залізниці. По південному краю озера проходить автотраса від прикордонного містечка Хоргос до Урумчі. Посилання Джерела Ебі-Нур у ВРЕ[недоступне посилання з липня 2019] Словник сучасних географічних назв — Ебі-Нур[недоступне посилання з липня 2019]
ГЕС Liǔshùgōu

ГЕС Liǔshùgōu (柳树沟水电站) — гідроелектростанція на північному заході Китаю в провінції Сіньцзян. Знаходячись між ГЕС Cháhànwūsū (вище по течії) та ГЕС Дашанькоу, входить до складу каскаду на річці Кайду (Хайдик-Гол), яка тече до озера Баграшкьоль (дренується річкою Кончедар'я, котра або впадає ліворуч до Тариму, або тече напряму до безсточного озера Лобнор). В межах проекту річку перекрили кам’яно-накидною греблею із бетонним облицюванням висотою 100 метрів, довжиною 186 метрів та шириною по гребеню 10 метрів. Вона утримує водосховище з об’ємом 77,1 млн м3 (корисний об’єм 3,8 млн м3) та нормальним рівнем поверхні на позначці 1494,5 метра НРМ (під час повені до 1497 метрів НРМ). Через тунель довжиною 0,27 км з діаметром 8 метрів ресурс подається до пригреблевого машинного залу. Тут встановили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 90 МВт, які забезпечують виробництво 693 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
Südlicher Rimogletscher

Der Südliche Rimogletscher befindet sich im östlichen Karakorum im indischen Unionsterritorium Ladakh. Der Südliche Rimogletscher hat eine Länge von 22 km. Er strömt in östlicher Richtung durch den östlichen Teil der Gebirgsgruppe Rimo Muztagh. Der 7385 m hohe Rimo I befindet sich am westlichen Ende des Gletschers. Der Mittlere Rimogletscher verläuft weiter nördlich. Beide Gletscher – Südlicher und Mittlerer Rimogletscher – enden wenige Meter voneinander entfernt und speisen gemeinsam den Shyok, einen rechten Nebenfluss des Indus. Weblinks Gletscher im östlichen Karakorum bei himalaya-info.org
Staghargletscher

Der Staghargletscher befindet sich im östlichen Karakorum im von China annektierten Shaksgam-Tal. Der Staghargletscher hat eine Länge von 25 km. Er strömt von der Nordwestseite des 7202 m hohen Singhi Kangri in nordwestlicher Richtung durch den westlichen Teil des Siachen Muztagh und mündet in den Oberlauf des Shaksgam-Flusses. Weblinks Karte bei himalaya-info.org Einzelnachweise
Singhigletscher

Der Singhigletscher befindet sich im östlichen Karakorum im von China annektierten Shaksgam-Tal. Der (einschließlich Quellgletschern) 24 km lange Singhigletscher befindet sich im Norden des Siachen Muztagh. Auf halber Länge vereinigen sich die beiden Quellgletscher – Östlicher und Westlicher Singhigletscher. Der Singhigletscher strömt entlang der Nordostflanke der Teram-Kangri-Gruppe in nordwestlicher Richtung und mündet in den Oberlauf des Shaksgam-Flusses. Der Gipfel Singhi Kangri II liegt im Südwesten des Gletscher-Einzugsgebiets. Weblinks Karte bei himalaya-info.org Einzelnachweise
Urdokgletscher

Der Urdokgletscher befindet sich im östlichen Karakorum im von China annektierten Shaksgam-Tal. Der Urdokgletscher hat eine Länge von 25 km. Er strömt in nördlicher Richtung und trennt dabei den Siachen Muztagh im Osten vom Baltoro Muztagh im Westen. Im Westen und Süden wird das Einzugsgebiet des Gletschers von folgenden Bergen eingerahmt: Gasherbrum I (8068 m), Sia Kangri (7422 m) und Urdok I (7250 m). Der kleine Sagangletscher mündet linksseitig in den Urdokgletscher. Der 5764 m hoch gelegene Indira Col bildet einen Übergang zum südlich gelegenen Siachengletscher. Der Urdokgletscher mündet in den Shaksgam-Fluss. Weblinks Karte bei himalaya-info.org Einzelnachweise
Urdok Glacier

The Urdok Glacier is found in the eastern Karakoram along the Shaksgam Valley or Trans-Karakoram Tract. It separates the Siachen Muztagh in the east from the Baltoro Muztagh in the west. In the west and south, the glacier is framed by Gasherbrum I (8,068 m), Sia Kangri (7,422 m) and Urdok I (7,250 m). Runoff from the Urdok Glacier ultimately flows into the Shaksgam River. The Urdok Glacier is largely covered by rock debris, which slows snowmelt. Despite the presence of climate change, research has found that ice cliffs were growing in size on Urdok Glacier, compared to other glaciers in the region. The Urdok Glacier is additionally characterized as a "surge-type" or "surge-modified" glacier, where its speed can increase rapidly. The variability in the glacier's depth and speed has resulted in varying measurements in the glacier's overall length and size. Various figures have measured its length to be 24 km, 25 km or 27 km. The Urdok Glacier has been known to exhibit "ice sails", a geological feature that appears as a sharp ridge or spike of melting ice protruding from the glacier surface. Also known as "ice pyramids" the feature has been documented across the Urdok Glacier in 2006 and 2014. External links Map on himalaya-info.org References
Mittlerer Rimogletscher

Der Mittlere Rimogletscher befindet sich im östlichen Karakorum im indischen Unionsterritorium Ladakh. Der Mittlere Rimogletscher hat eine Länge von 44 km. Er strömt in südöstlicher Richtung durch den östlichen Teil der Gebirgsgruppe Rimo Muztagh. Die chinesische Grenze verläuft entlang der ihn nördlich einrahmenden Bergkette. Von links mündet der Nördliche Rimogletscher in den Mittleren Rimogletscher. Der 7233 m hohe Rimo III befindet sich auf der Südseite des Gletschers. Der Südliche Rimogletscher verläuft weiter südlich. Beide Gletscher – Mittlerer und Südlicher Rimogletscher – enden wenige Meter voneinander entfernt und speisen gemeinsam den Shyok, einen rechten Nebenfluss des Indus. Weblinks Gletscher im östlichen Karakorum bei himalaya-info.org
Kunyu

Kunyu (auch: Kurumkasch; chinesisch 昆玉市, Pinyin Kūnyù Shì; uigurisch قۇرۇمقاش شەھىرى, Yengi Ⱪurumⱪax Xəⱨiri) ist eine direkt der Gebietsregierung (und nicht wie andere kreisfreie Städte der Bezirksebene) unterstehende kreisfreie Stadt im Süden des Uigurischen Autonomen Gebiets Xinjiang der Volksrepublik China. Sie liegt im Kreis Hotan und wurde erst 2016 offiziell gegründet. Die Stadt entstand auf dem Siedlungsgebiet des 224. Regiments der 14. Division des Xinjiang Produktions- und Konstruktions-Corps (XPCC). Im Januar 2016 beschloss der Staatsrat der Volksrepublik China die administrative Gründung der Stadt und am 26. Februar 2016 wurde die offizielle Gründung veranstaltet. Die Stadt erstreckt sich über ein Gebiet von 687,13 km² und liegt 78 km von der Kreisstadt Hotan entfernt und ist bekannt für seinen Dattel-Anbau. Einzelnachweise
Kunyu, Xinjiang

Kunyu (Chinese: 昆玉), also known as Kurumkash (Uyghur: قۇرۇمقاش), is a county-level city in Xinjiang Uyghur Autonomous Region, China. It is geographically located in Hotan Prefecture of Southern Xinjiang, but is de jure directly administered by the Xinjiang regional government. Kunyu is the headquarter of the 14th Division of Xinjiang Production and Construction Corps and currently administered by the 14th Division. The city implemented the "division and city integration" (师市合一, shī shì héyī) management system, it shares the same leader group with the 14th Division. Overview The city was formerly the settled and cultivated areas of the 224th Regiment of the 14th Division of the Xinjiang Production and Construction Corps (XPCC). In January 2016, the State Council of China approved the establishment of Kunyu City and it was officially established on 26 February 2016. It covers an area of 687.13 square kilometres (265.30 sq mi), is located 78 kilometres (48 mi) from Hotan city and is known for its Hotan dates. "Regiment One Pasture" (兵团一牧场), located within Qira County, is part of Kunyu. "Regiment 225" (兵团二二五团), located within Yutian/Keriya County, is part of Kunyu. Administrative divisions Kunyu contains 1 subdistrict, 5 towns, and 1 township-equivalent region: Notes References
Kunyu

Kunyu, en mandarin Kunyu (昆玉 ; pinyin : Kunyu ; ouïghour :قۇرۇمقاش شەھىرى ), est une ville de la région autonome du Xinjiang en Chine. La zone est située entre Yarkand (Shache) et Minfeng (Niya) sur la branche de la route de la soie qui contournait le désert du Taklamakan par le sud. Histoire La ville fut fondée officiellement le 26 février 2016, avant sa fondation la zone fut administrée par la quatorzième division agricole du corps de production et de construction du Xinjiang. Le quartier général de la quatorzième division est confondu avec le gouvernement de la ville, le commissaire politique est le secrétaire du comité de la ville, le commandant de la division est le maire de la ville, et de même pour toutes les autres fonctions. Géographie La ville couvre une superficie de 687.13 kilomètres carrés. Démographie En 2011, la population était constituée d'environ 67 % d’ethnie minoritaire et 33 % d'Hans. La population de la ville était estimée à 40597 habitants en 2011. Économie L'activité économique principale de la ville est l'agriculture, notamment la production de coton, fruits et légumes, etc. Les productions les plus importantes sont le jujube, le raisin, etc. La ville possède tout un éventail de fermes, depuis la production industrielle jusqu'aux fermes de petite taille. Communication La ville est traversée par la route nationale 315. Notes et références Portail de la Chine
Куньюй

Кунью́й (уйг. قۇرۇمقاش شەھىرى‎, кит. упр. 昆玉, пиньинь Kūnyù) — городской уезд в Синьцзян-Уйгурском автономном районе КНР. Не входит ни в какие административные единицы, а подчиняется напрямую правительству автономного района. География Уезд расположен на южной окраине пустыни Такла-Макан. История Эта местность входила в состав округа Хотан, её развитием занимался 224-й полк 14-й дивизии Синьцзянского производственно-строительного корпуса. Решением Госсовета КНР от 7 января 2016 года Куньюй был выделен из состава округа Хотан в отдельный городской уезд, подчинённый непосредственно правительству Синьцзян-Уйгурского автономного района. Экономика Развито сельское хозяйство, включая поливное земледелие (пшеница и хлопок), а также пастбищное животноводство. Примечания Ссылки Городской уезд субокружного уровня Куньюй — информация о территории, населении и истории изменений административно-территориального деления на сайте 行政区划网 (кит.)
Stätte der buddhistischen Tempel in Shikshin

Die Stätte der buddhistischen Tempel in Shikshin (chinesisch 七个星佛寺遗址, Pinyin Qīgèxīng Fósì yízhǐ) in der alten Karaschahr-Region ist eine überwiegend tang-zeitliche Anlage von Höhlentempeln (锡克沁千佛洞, Xīkèqìn Qiānfódòng, englisch Xikeqin Thousand Buddha Caves – „Shikshin-Tausend-Buddha-Höhlen“) und Tempelruinen im Autonomen Kreis Yanqi der Hui, etwa 30 km südwestlich des Sitzes der Kreisregierung der Großgemeinde Yanqi (Karaschahr) im Uigurischen Autonomen Gebiet Xinjiang im Westen der Volksrepublik China, am Nordostrand des Tarimbeckens. Die Stätte steht seit 2001 auf der Liste der Denkmäler der Volksrepublik China (5-139). Literatur Chao, Huashan: „The Xigexing caves and temple ruins in Yanqi county, Xinjiang.“ In: Land Routes of the Silk Roads and the Cultural Exchanges between the East and West before the 10th century. (Desert Route Expedition International Seminar in Urumqi [Aug 19-21, 1990]). Beijing: New World Press 1996. N. V. Diakonova: Šikšin : materialy Pervoj Russkoj Turkestanskoj ėkspedicii akademika S. F. Olʹdenburga, 1909–1910 gg. (Shikshin. Materialien der ersten russischen Turkestan-Expedition von S.F. Oldenburg, 1909–1910), Moskva : Izdat. Firma „Vostočnaja Literatura“, 1995. Weblinks Russkaia Turkestanskaia Ekspeditsiia, 1909–1910 goda : vol.1 (engl.) Fußnoten
Temples de Shikshin

Le temples de Shikshin (chinois : 七個星佛寺 ; pinyin : qīgèxīng fósì ; litt. « Temple bouddhiste des sept étoiles ») est un ensemble de sites bouddhiques, situés dans le xian autonome hui de Yanqi, préfecture autonome mongole de Bayin'gholin, région autonome ouïghoure du Xinjiang, en république populaire de Chine. Galerie Notes et références Liens externes Ressource relative aux beaux-arts : Grove Art Online Portail de la Chine Portail du bouddhisme
Хотан

Хотан е град-оазис в Синдзян-уйгурски автономен регион, Китай. Населението му е 114 000 жители (2006 г.) Площта му е 85 кв. км. Бил е разположен на Пътя на коприната. Населен е от уйгури. Намира се в югозападния край на пустинята Такламакан. Средната годишна температура в града е около 13 градуса. Населението на административния район е 322 300 жители. Източници
Chotan

Chotan (ujgursky خوتەن, čínsky 和田 pchin-jin Hétián) je město a městský okres na západě Čínské lidové republiky, v jihozápadní části autonomní oblasti Sin-ťiang. V roce 2006 měl Chotan přibližně 114 000 obyvatel. Poloha a význam Chotan je hlavním městem Chotanské prefektury autonomní oblasti Sin-ťiang. Nachází se na jihozápadním okraji pouště Taklamakan, západně od řeky Jurungkaš. Většina obyvatel jsou Ujguři. Město má bohatou historii. Historie Chotan leží na bývalém jižním rameni Hedvábné stezky, v části, kde se na ni napojovala jedna z hlavních cest z Indie a Tibetu do Střední Asie. Město bylo známé svými výrobky z jadeitu a svou keramikou, v novější době i svými koberci. V oblasti existovalo Chotanské království. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chotan na Wikimedia Commons Galerie Chotan na Wikimedia Commons Stránka o buddhismu v Chotanu Archivováno 8. 5. 2008 na Wayback Machine. Satelitní mapa oblasti Archivováno 6. 3. 2009 na Wayback Machine. Mapa Chotanu
Hotan (Stadt)

Die Stadt Hotan (chinesisch 和田市, Pinyin Hétián Shì, uigurisch خوتەن شەھىرى Hotǝn Xəⱨiri; früher Chotan) ist eine kreisfreie Stadt des Regierungsbezirks Hotan im Süden des Uigurischen Autonomen Gebiets Xinjiang im Nordwesten der Volksrepublik China. Sie liegt im Süden des Tarimbeckens. Geschichte Bis zum Jahr 1006 war Hotan das Zentrum des buddhistischen Königreich von Hotan. Alles Material über die Zeit vor 1006 kommt heutzutage aus Orten jenseits von Hotan. Im 13. Jahrhundert besuchte Marco Polo die Stadt und beschrieb ihre islamische Kultur. Das Dsungarische Khanat erobert Hotan im 17. Jahrhundert. Nach der Zerschlagung dieses Mongolenreiches fiel Hotan zum wiederholten Male an China. Im Jahr 1900 besuchte Aurel Stein die Stadt im Rahmen einer Forschungsexpedition. Der deutsche Pilot Carl August von Gablenz musste bei Hotan notlanden, als er im August 1937 mit der Lufthansa Junkers Ju-52 D-ANOY den Luftweg in den Fernen Osten erkundete. Die Soldaten der 36. Division der Nationalen Revolutionären Armee, die unter Ma Zhongying 1933 in Xinjiang einmarschiert waren, kontrollierten damals das Gebiet des so genannten Dunganistans. Die Truppen hielten von Gablenz und seine Mannschaft vier Wochen lang in Hotan fest. Über diesen Flug, den er zusammen mit Flugkapitän Robert Untucht und Oberfunkermaschinist Karl Kirchhoff durchführte, berichtete er ausführlich in seinem 1937 erschienenen Buch D-ANOY bezwingt den Pamir. Der spektakuläre Flug über 2650 km, bei dem die Passhöhen des Wakhan von mehr als 5.300 Höhenmetern bezwungen werden mussten, war eine weltweit beachtete Pionierleistung. Als die schon verschollen geglaubten Flieger am 3. Oktober 1937 in Berlin-Tempelhof landeten, wurden sie wie Helden gefeiert. Heutige Stadt Hotan ist heutzutage für seine Sonntagsmärkte bekannt. In einer Untersuchung der weltweiten Luftverschmutzung im Jahr 2021 belegt Hotan den ersten Platz. Literatur M. Aurel Stein: Sand-Buried Ruins of Khotan: Personal Narrative of a Journey of Archaeological & Geographical Exploration in Chinese Turkestan. Hurst and Blackett, London 1904. Karl August von Gablenz: D-ANOY bezwingt den Pamir: Ein abenteuerlicher deutscher Forschungsflug. Stalling, Oldenburg 1937. Weblinks Verschiedene Autoren: Hotan. In: Ehsan Yarshater (Hrsg.): Encyclopædia Iranica. (englisch, iranicaonline.org – mit Literaturangaben). Infoseite (chinesisch) Einzelnachweise
Hotan (település)

Hotan a Hszincsiang (Xinjiang) déli részén elterülő Hotan tartomány székhelye. A Karakorum déli lábánál 1400 m magasan fekszik a Hotan folyó partján. Egykor a selyemút déli elágazásának fontos állomása és buddhista központ volt. Lakosainak száma 501 028 fő (2020). A város a Tarim-medence egyik oázisa, kisebb mezőgazdasági központ, szinte kizárólag ujgurok lakják. A Takla-Makán sivatag délnyugati szélén két nagy folyó, a Karakas és a Jurungkas biztosították a túlélést Hotan lakói számára. A Jurungkas ma is ellátja a várost öntözővízzel. Jegyzetek További információk "Khotan" (angol nyelven). iranicaonline.org. Hozzáférés: 2020. március 2.. "Hotan" (német nyelven). Universal-Lexikon. 2016. március 4. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2020. március 2..
Hotan

Hotan (Chinees: 和田 Hétián, Oeigoers: خوتەن Khoten) is een stad in het westen van China, in het zuidelijk deel van de autonome regio Xinjiang. De stad heeft 114.000 inwoners, ligt in de Taklamakanwoestijn en is in de wijde omtrek de enige grote plaats van betekenis. De stad is een oase aan de zuidelijke zijderoute met een lange geschiedenis. De stad bracht zijde en jade voort, en was de hoofdstad van het koninkrijk Hotan. Tegenwoordig bestaat de bevolking vooral uit Oeigoeren. De stad ligt aan de weg Kashgar - Yengisar - Hotan - Qiemo - Ruoqiang - Delhi naar Xining.
Hotan

Hotan (chiń. 和田; pinyin Hétián; ujg. ‏خوتەن‎, Hotän) – miasto w Chinach, w regionie autonomicznym Sinciang, w południowej części Kotliny Kaszgarskiej, na skraju pustyni Takla Makan, siedziba prefektury Hotan. W 2010 roku liczyło ok. 120 tys. mieszkańców.
Cotã

Cotã (em uigur: خوتەن; romaniz.: Ḫotǝn; chinês: 和田, pinyin: Hétián, formalmente: chinês simplificado: 和阗; chinês tradicional: 和闐) é uma cidade oásis está situada a 1410 m acima do nível do mar (sendo o oásis mais alto da Bacia do Tarim), entre dois rios: o rio Ioruncas (Rio do Jade Branco) a leste e o rio Caracas (Rio do Jade Preto) ao oeste, é a capital da jurisdição de Hotã, Sinquião, China. Com uma população de 114.000 pessoas (2006), Cotã é a maior cidade da margem sul do deserto de Taclamacã e da Bacia do Tarim. Situa-se na margem norte da cordilheira Cunlum, que é cortada pelas passagens Sanju, Hindutague e Ilchi. A cidade, localizada ao sudeste de Iarcanda, é ocupada quase que exclusivamente pelos uigures, é um centro secundário de agricultura e foi um importante ponto de parada no braço sul da histórica Rota da Seda. Cotã sempre foi dependente de dois grandes rios, o Caracas e o Ioruncas, que forneciam a água necessária para a sobrevivência de toda a fronteira sudoeste do vasto deserto de Taclamacã. O Ioruncas continua fornecendo água e irrigação para a cidade e o oásis. Na cidade é possível observar práticas o artesanais antigas utilizadas por lá por cerca de dois milênios, como seda feita a mão a partir de casulos, ou o processo em uma fábrica mecanizada da década de 1950. Outras práticas artesanais são a confecção de são joias de jade e a fabricação manual de papel feito a partir da casca da de amoreira e de plantas do deserto. Ligações Externas Mapa que destaca a localização de Hotan em Xinjiang. Referências Bibliografia Enciclopédia Brasileira Mérito Vol. XI. São Paulo: Mérito S. A. 1967
Хотан

Хотан (уйгурська: خوتەن, кит.: 和闐;; Піньінь: Hétián), місто і оаза біля однойменної річки на південному сході Сіньцзяну у Китаї на південь від пустелі Такла-Макан, на південний схід від Яркенда. Населення 114 000 осіб (2006), в основному — уйгури. Клімат Місто знаходиться у зоні, котра характеризується кліматом тропічних пустель. Найтепліший місяць — липень із середньою температурою 25.6 °C (78 °F). Найхолодніший місяць — січень, із середньою температурою -4.4 °С (24 °F). Історія Історія міста постійно пов'язана з Великим шовковим шляхом, який звідси прямував або на південь, в Індію, або на захід, через ущелини Паміру. В давнину в оазі мешкали носії тохарської мови, які рано прийняли буддизм і виготовили мумії, виявлені європейськими дослідниками на початку XX століття. Ймовірно, що тутешні ченці першими познайомили з буддійським віровченням китайців, яких вабили в Хотан запаси нефриту, що високо цінувався при імператорському дворі. Приблизно з II ст. до н. е. оаза заселяється сакськими іраномовними племенами, що залишили досить численні пам'ятники буддійської літератури хотаносакською мовою I тисячоліття від н. е.. З їхньою появою зв'язано власне заснування міста і держави, здобуття ним відомої нам назви (іран. xvatan). Починаючи з IX-X століть хотаносакська мова поступово витісняється тюркськими мовами. Хотанська оаза позначала межу поширення китайських кордонів за часів династії Хань (у 73 тут побували війська Бань Чао) і Тан (у 630-ті роки тут була китайська прикордонна застава). За переказами, ще в V ст. н. е. китайська царівна, видана заміж за хотанського князя, потайки вивезла з Піднебесної в своїй пишній зачісці лялечки тутового шовкопряда. Таким чином, Хотан став першим центром шовководства за межами Китаю; саме звідси секрет його виробництва просочився в Персію і Візантію. У X ст. в Хотані панували кашгарські князі, в XII ст — тангути. У періоди своєї найвищої могутності оазу намагалися воювати також керманичі Тибету. Місто відвідав 1274 року Марко Поло, який захоплювався якістю місцевих тканин. Китайці остаточно затвердилися в мусульманському Хотані в середині XVIII ст. У 1862—78 роках місто було одним з центрів дунганського повстання і визнало владу Якуб-хана. Економіка Річки Каракаш і Юрункаш, що дають початок річці Хотан, пересихають з весни по осінь. Сільське господарство (злаки, бавовник, шовковиця, вівчарство) прив'язано до іригаційних споруд пустелі Такла-Макан. Хотан відомий своєю вовною і особливо килимами, які довгий час вважалися найкращими на схід від Самарканду. У долинах річок добувають золото і нефрит. Джерела Official government site [Архівовано 18 жовтня 2019 у Wayback Machine.] Silk Road Seattle [Архівовано 20 травня 2008 у Wayback Machine.] (The Silk Road Seattle website contains many useful resources including a number of full-text historical works) [1] [Архівовано 8 травня 2008 у Wayback Machine.] (A site devoted to the Buddhism of Khotan with a copy of Sir Aurel Stein's map of the Tarim Basin and Khotan region) Satellite image of region which can be enlarged [Архівовано 6 березня 2009 у Wayback Machine.] China: Taklamakan - Desert With No Ocean Underground Примітки
Xinjiang Ice Sports Center

Het Xinjiang Ice Sports Center is een schaatshal op 1.710 meter hoogte in Ürümqi (Xinjiang, Volksrepubliek China) en is gebouwd in 2015. In januari 2016 is de baan officieel in gebruik genomen tijdens de 13e China Winter Games. De baan ligt ongeveer 300 meter hoger dan de Utah Olympic Oval in Salt Lake City en 700 meter hoger dan de Olympic Oval in Calgary. Door de hoge ligging is het samen met de eerder genoemde Noord-Amerikaanse banen een van de drie ijsbanen waarop scherpere tijdslimieten voor deelname aan de wereldbeker schaatsen zijn gesteld. Grote kampioenschappen Nationale kampioenschappen 2017 - CK afstanden Baanrecords Silkroad Ice Rink Externe link (en) Xinjiang Ice Sports Center Ürümqi speedskatingnews.info (en) Silkroad Ice Rink Ürümqi speedskatingnews.info