NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Astana-Gräber

Die Astana-Gräber (chinesisch 阿斯塔那古墓群, Pinyin Āsītǎnà gǔmùqún, englisch Astana Graves, im Chinesischen auch kurz 阿斯塔那墓群, Āsītǎnà mùqún genannt) liegen auf dem Gebiet des Stadtbezirks Gaochang, ca. 30 km ostsüdöstlich des Stadtzentrums von Turpan, im Uigurischen Autonomen Gebiet Xinjiang der Volksrepublik China. Es waren von 273 bis 778 für die Einwohner von Gaochang die Begräbnisstätten, d. h. in der Zeit der Westlichen Jin- bis zur Tang-Dynastie. Normale Bürger bis hohe Beamten waren hier begraben. Der Komplex umfasst 10 Quadratkilometer und enthält über 1000 Gräber. Seit 1959 wurden etwa 400 Grabstätten freigelegt. Die Gräber befinden sich in der nördlichen Nachbarschaft der Ruinenstadt Gaochang – der Hauptstadt der einstigen Königreiche. Englische (Aurel Stein), russische (Peter Koslow), deutsche (Albert von Le Coq) und japanische Forschungsexpeditionen (Tachibana Zuichō) fanden hier reichlich Souvenirs. Die Stätte ist für ihre aufgrund der niedrigen Luftfeuchtigkeit gut erhaltenen Mumien und Grabbeigaben berühmt. Darunter befinden sich Textilien und über 2000 Textfunde, sowie gut konservierte, auf viele Arten verzierte Feinbackwaren (huashi gaodian) und sonstige Teigwaren (chin. nang und jiaozi) aus der Zeit der Tang-Dynastie. Seit 1988 steht die Stätte auf der Liste der Denkmäler der Volksrepublik China in Xinjiang (3-241). Literatur Zhen, Wu: „Hu“ Non-Chinese as they appear in the materials from the Astana Graveyard at Turfan. Philadelphia, Pa.: Dep. of Asian and Middle Eastern Studies, Univ. of Pennsylvania, 2002 (Sino-platonic papers; 119) Zhongguo da baike quanshu: Kaoguxue (Große chinesische Enzyklopädie: Band Archäologie). Beijing: Zhongguo da baike quanshu chubanshe, 1986 Werke von Aurel Stein im Digital Archive of Toyo Bunko Rare Books (engl.) Xinjiang Cultural Board: The Ancient City of Gaochang (高昌故城). Urumqi, China, 2005. Tang Changru 唐長孺 (Hrsg.): Tulufan chutu wenshu 吐鲁番出土文書 [Ausgegrabene Dokumente aus Turfan]. 中國文物硏究所, 新疆維吾爾自治區博物館, 武汉大學歷史系編. Beijing: Wenwu chubanshe, 1992–1996. Tulufan chutu wenshu renming diming suoyin 吐魯番出土文書人名地名索引 [Personen- und Ortsnamenindex zu den ausgegrabenen Dokumenten aus Turfan]. Peking: Wenwu chubanshe 1996 Weblinks Karte The Otani Explorations in Chinese Central Asia (engl.) Travel China Guide Asitana gumu (chin.) (Memento vom 12. Februar 2017 im Internet Archive) Fußnoten
Tombes d'Astana

Les tombes d'Astana (chinois simplifié : 阿斯塔那古墓群 ; pinyin : āsītǎnà gǔmùqún) sont un site funéraire situé sur le site archéologique de Gaochang dans la province de Xinjiang en Chine. Le site a été utilisé de 200 à 800 ap. J-C. De par le climat aride de la région, de nombreux corps enterrés dans le site ont subi un processus de momification. Portail de la Chine Portail de l’archéologie
Tombe di Astana

Le tombe di Astana (cinese: 阿斯塔那古墓, pinyin: Āsītǎnà Gǔmù) sono una serie di tombe sotterranee situate a 6 km dall'antica città di Gaochang, ed a 42 km da Turfan, nello Xinjiang, in Cina. Le tombe vennero usate dagli abitanti di Gaochang per circa 600 anni, dal 200 all'800. Il complesso si estende su circa 10 km2 e contiene oltre 1000 tombe. I diversi lotti destinati a caste e famiglie diverse sono separati con delimitazioni in ghiaia. Grazie all'aridità dell'ambiente molti artefatti si sono conservati in ottimo stato, comprese alcune mummie naturali. Ritrovamenti Ad una tipica tomba si accede tramite una scala in pendenza lunga circa 10 metri. Le tombe non sono molto grandi e solitamente alte solo 2 metri. Alcune contengono al loro interno delle iscrizioni murali. Il morto veniva adagiato su una piccola piattaforma rialzata sul fondo della tomba, circondato dai suoi oggetti personali e da cibi. Le facce venivano coperte con tessuti, alcuni dei quali mostrano motivi tipicamente persiani. Accanto ad ogni corpo veniva posto un piccolo blocchetto di pietra in funzione di cippo funerario, sul quale venivano scritti il nome della persona ed altri dati biografici. Questi cippi si sono rivelati molto utili per la datazione dei reperti trovati nelle tombe. Nelle tombe sono state trovate sete dipinte e reperti databili alla dinastia Tang. Astana è diventata il principale deposito di materiali per lo studio dell’industria tessile dell’antichità, perché ha conservato nel tempo migliaia di documenti in lingua cinese, spesso smembrati e riutilizzati per farne imbottiture per scarpe, che includono contratti, libri contabili, registri ufficiali e cataloghi. Un nuovo padiglione è stato costruito all'esterno del vecchio cimitero. Al centro è stata posta una grande statua di Fu Hsi e Nüwa, ricostruita in base alle raffigurazioni dei tessuti in seta rinvenuti sui soffitti delle tombe. Note Bibliografia Peter Hopkirk, Foreign Devils On The Silk Road, John Murray (editore), Londra, 1980 Xinjiang Cultural Board, The Ancient City of Gaochang, 高昌故城, Urumqi, Cina, 2005 Zhen, Wu: "Hu" Non-Chinese as they appear in the materials from the Astana Graveyard at Turfan. Philadelphia, Pa.: Dep. of Asian and Middle Eastern Studies, Univ. of Pennsylvania, 2002 (Sino-platonic papers ; 119) Lavoro di Aurel Stein nel Digital Archive of Toyo Bunko Rare Books (engl.), su dsr.nii.ac.jp. Voci correlate Gaochang Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su tombe di Astana
Shihezi Huayuan Airport

Shihezi Huayuan Airport (IATA: SHF, ICAO: ZWHZ) is an airport serving the city of Shihezi in Xinjiang Uygur Autonomous Region, China. It was moved and rebuilt at a new location 15 kilometers southwest of the city center. Construction began on May 24, 2012, after the project received final approval in April 2012. The airport was budgeted to cost 515 million yuan to rebuild. It reopened on 26 December 2015. Overview Shihezi Huayuan Airport is 15 kilometers from the center of Shihezi City and 14 kilometers from Shihezi Railway Station. It officially opened to traffic in December 2015. Shihezi Huayuan Airport has a 2,800-meter-long 4C-class civil runway, which can meet the take-off and landing needs of mainstream narrow-body passenger aircraft such as the Boeing 737 series, Airbus A320 series, and ERJ190. History The relocation project of Shihezi Airport was officially approved by the State Council and the Central Military Commission in October 2010, and construction was approved by the National Development and Reform Commission in April 2012. The total investment of the project was 515 million yuan. Construction started at the end of May 2012 and the project was expected to complete in 2014. The project was actually completed a year later than originally planned. On December 26, 2015, the airport completed its maiden flight and officially began operations. On February 22, 2016, the first scheduled civilian route at Shihezi Huayuan Airport officially commenced operation: the Kashgar-Shihezi-Zhengzhou route. The inaugural flight, operated by a Boeing 737-700 (registration number B5250), took off from Kashgar Airport, made a brief stop at Shihezi Huayuan Airport, and continued on to Zhengzhou. The Shihezi Huayuan Airport expansion and renovation project was approved in 2019, aiming to extend the original runway length from 2,400 meters to the current 2,800 meters. The project was completed on October 19, 2020. Facilities Shihezi Airport has a runway that is 2,400 meters long and 45 meters wide (class 4C), a 3,000-square-meter terminal building, three parking aprons for commercial aircraft, and 40 parking spaces for general aviation aircraft. It is designed to handle 180,000 passengers and 270 tons of cargo per year by 2020. Airlines and destinations See also List of airports in China List of the busiest airports in China References
Aeroportul Shihezi Huayuan

Aeroportul Shihezi Huayuan (IATA: SHF, ICAO: ZWHZ) este un aeroport din Shihezi⁠(d), Xinjiang, Republica Populară Chineză. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 137.222 de pasageri. A fost deschis în 26 decembrie 2015 și numit după Shihezi⁠(d). aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Tausend-Buddha-Höhlen von Kumtura

Die Tausend-Buddha-Höhlen von Kumtura (Qumtura) (chinesisch 库木吐喇千佛洞, Pinyin Kùmùtǔlā Qiānfódòng, englisch Kumtura Thousand Buddha Caves) im Kreis Kuqa (auch Kucha, Kutscha etc., 库车县) im Uigurischen Autonomen Gebiet Xinjiang liegen 25 km westlich von Kuqa am linken Ufer des Muzart-Flusses (Weihe). Die frühesten wurden im 4. Jahrhundert gegraben. Sie sind berühmt für ihre buddhistischen Wandgemälde im alten Qiuci (Kucha)-Stil. Bei der Anlage der Grotten werden drei Bauphasen unterschieden: 5.–7. Jahrhundert, 8.–9. und 10.–11. Jahrhundert. Die Grotten stehen seit 1961 auf der Denkmalliste der Volksrepublik China (1-42) und die UNESCO hat Gelder für ihre Restaurierung bereitgestellt. Zu Anfang des 20. Jahrhunderts wurden sie von japanischen, deutschen, russischen und französischen Expeditionen aufgesucht. Literatur Zhongguo shiku: Kumutula shiku [Kumutula-Felsenhöhlen], Beijing: Wenwu chubanshe 1985 Zhongguo da baike quanshu: Kaoguxue [Große chinesische Enzyklopädie: Band Archäologie]. Beijing: Zhongguo da baike quanshu chubanshe, 1986 Yan Shen: "Conventional Donor Custome of Cave 79 of Kumtura Grottoes", Asian Social Science, Vol. 5, No. 1, January 2009 Weblinks The Thousand-Buddha Cave of Qumtura (nach Grünwedel) Einzelnachweise
Kumtura Caves

The Kumtura Thousand Buddha Caves (simplified Chinese: 库木吐喇千佛洞; traditional Chinese: 庫木吐喇千佛洞; pinyin: Kùmùtǔlǎ Qiānfódòng) (also Qumtura; Uyghur: قۇمتۇرا) is a Buddhist cave temple site in the Autonomous Region of Xinjiang, China. The site is located some 25 km west of Kucha, Kuqa County, on the ancient Silk Road. Other famous sites nearby are the Kizilgaha Caves, the Kizil Caves, Subashi Temple and the Simsim Caves. 112 cave temples survive, dating from the fifth to the eleventh centuries. Damaged by occasional habitation after abandonment of the site, Kumtura was visited by a number of the early foreign expeditions to Chinese Central Asia, including the 1902 Ōtani expedition, Oldenburg, and Le Coq. The last detached several wall paintings and took them back to Berlin (now at the Museum für Asiatische Kunst). Construction of the Dongfang Hong Hydroelectric Plant in the 1970s caused the water level of the Muzat River to rise and has increased the rate of decay of the wall paintings. Long-term preservation measures under the auspices of UNESCO began in 1999 with extensive documentation and survey work and consolidation of the conglomerate rock from which the caves are excavated. The site was among the first to be designated for protection in 1961 as a Major National Historical and Cultural Site. In 2008 Kumtula Grottoes was submitted for future inscription on the UNESCO World Heritage List as part of the Chinese Section of the Silk Road. Gallery See also Principles for the Conservation of Heritage Sites in China National Heritage Sites in Xinjiang Ah-ai Grotto Kizil Caves Bezeklik Thousand Buddha Caves Mogao Caves International Dunhuang Project References External links Kumtura Thousand Buddha Caves Conservation Project (UNESCO) Conservation of Ancient Sites on the Silk Road (1st Conference) (GCI) Conservation of Ancient Sites on the Silk Road (2nd Conference) (GCI) Xinjiang Cultural Relics Bureau (search term: 库木吐喇千佛洞) Archived 2018-12-11 at the Wayback Machine (in Chinese) Xinjiang Travel: Reliable & Authentic Guide from Local Travel Experts
Grottes de Kumtura

Les grottes de Kumtura (chinois : 库木吐喇千佛洞 ; pinyin : Kùmùtǔlǎ Qiānfódòng) sont un ensemble de temples bouddhistes creusés dans la roche. Elles sont situées le long des rives de la Muzat, sur l'ancienne route de la soie à 25 km à l'ouest de Kucha, une ville du Turkestan chinois. 112 temples troglodytes subsistent, datant du Ve au XIe siècle. Le site est abandonné après les conquêtes islamiques puis endommagé par des occupations occasionnelles. Au début du XXe siècle, plusieurs expéditions étrangères en Asie centrale chinoise s'y arrêtent, notamment celles d'Ōtani en 1902, d'Oldenbourg et de Le Coq, ce dernier ramenant plusieurs fresques à Berlin, où elles sont maintenant exposées au musée d'art asiatique. La construction de la centrale hydroélectrique de Dongfang Hong dans les années 1970 a provoqué l'élévation du niveau d'eau de la Muzat et a accéléré la dégradation des peintures murales. Les mesures de préservation à long terme sous l'égide de l'UNESCO ont commencé en 1999 par un vaste travail de documentation et de reconnaissance et par la consolidation des roches dans lesquelles les cavernes ont été creusées. Le site a été l'un des premiers à être inclus dans la liste des monuments de la république populaire de Chine dès 1961 sous le numéro 1-42. Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Kumtura Caves » (voir la liste des auteurs). Articles connexes Art gréco-bouddhique Tumshuq Hotan Grottes de Kizil Kucha Histoire du Xinjiang Gandhara Portail du bouddhisme Portail du monde chinois • section Chine médiévale
Musée de Tourfan

Le Musée de Tourfan (吐鲁番博物馆, tǔlǔfān bówùguǎn ; ouïghour : تۇرپان مۇزېيى), également parfois appelé musée de Turpan, est un musée situé dans le district de Gaochang, à Tourfan, dans la partie Nord de la région autonome du Xinjiang, en Chine. Il comporte notamment des pièces trouvées dans les tombes d'Astana, sur le site de Gaochang, situé dans la proche banlieue du centre de la ville-préfecture. Il comporte également quelques squelettes de dinosaures. Il est classé AAAA par le ministre de la culture et du tourisme de la République populaire de Chine (zh). Notes et références Liens externes Portail de l’archéologie Portail des musées Portail de la Chine
Айдънкьол

Айдънкьол (Боджантекул) (на китайски: 艾丁湖; на пинин: Àidīng hú; на уйгурски: ئايدىڭكۆل) е езеро солончак в Северозападен Китай, в Синдзян-уйгурския автономен регион с площ около 400 km². Езерото солончак Айдънкьол е разположено в най-ниската, централна част на Турфанската падина, на -154 m н.в. (3-тата най-ниска след Мъртво море и Асал падина в света). Има почти овална форма с дължина 35 – 37 km и ширина 10 – 12 km. Езерото се напълва с вода само през зимата, когато се отварят шлюзовете и изтичат водите на широко разпространените в Турфанската падина малки язовири, т.нар. „кирязи“. По същото време до езерото достигат и водите на пресъхващата през лятото основна река в падината – Алгой, водата на която се отличава с най-голямата в Централна Азия минерализация (190 – 200 гр/л). Бележки Топографска карта М 1:500 000; лист К-45-Б
Llac Aiding

El llac Aiding (en xinès: 艾丁湖; pinyin: Àidīng hú), Aydingköl (en uigur) o Aydingkul (en mongol) és un llac salat que s'asseca a l'estiu situat a la Xina, a 44 km al sud de la depressió de Turpan, a la regió autònoma de Xinjiang. És, amb 154 metres per sota del nivell del mar, el quart punt més baix de la Terra. En aquest indret s'ha enregistrat la temperatura més alta de la Xina: 50,2 °C el juliol de 2011. El seu nom significa “llac lunar” en uigur a causa de la capa de sal que té. Geografia El llac es troba dins la depressió de Turpan, al nord de la qual hi ha les muntanyes Bogda, i just a l'oest es troben les muntanyes Tien Shan. El llac ha acabat assecant-se perquè les seves aigües s'han utilitzat per al regadiu. Fa uns 20 anys encara tenia un gruix d'un metre d'aigua. L'any 1986, aquest llac tenia 5 km² de superfície i un mig metre d'aigua. La seva superfície total era de 200 km². L'any 2008 va ser escenari del Rally de Taklamakan i el 2010 d'una competició d'ultramarató. Referències Chinahighlights
Ajdingköl

Ajdingköl (ujgursky ئايدىڭكۆل, transliterováno Aydingköl – „Měsíční jezero“, čínsky 艾丁湖, Àidīng Hú), dříve též Bodžante kul (rusky Боджантекуль), je slané jezero a rozsáhlé slanisko v centrální části Turfanské prolákliny v Sin-ťiangu na západě Číny. Leží asi 35 km jižně od města Turfan a jeho dno dosahuje nadmořské výšky přibližně −154 m, což z něj činí nejnižší bod na pevninském území Číny a jeden z nejhlubších bodů pevninské Asie po Mrtvém moři. V současnosti je Ajdingköl převážně suché slaniště s občasnými mělkými jezírky, které se vytvářejí jen po deštích nebo při tání sněhu v přítocích. Názvosloví Současný název Ajdingköl (uigursky ئايدինգكۆل) znamená „Měsíční jezero“ – ze slov ajding („měsíc“) a köl („jezero“). Název odkazuje na bílou solnou krustu, která se leskne jako měsíční svit. Ve starších pramenech se objevuje také pod názvem Bodžantekul (Боджантекуль). Poloha a charakteristika Ajdingköl leží v jižní části Turfanské prolákliny, v jedné z nejsušších oblastí Číny. Ploché dno pánve je většinu roku pokryto solí a jílovitými sedimenty; vodní hladina se objevuje jen sezónně. Samotná pánev měří přibližně 40 km ve směru východ–západ a 8 km ve směru sever–jih, s celkovou plochou okolo 200 km². Klima Turpanská pánev, v jejímž jižním zázemí Ajdingköl leží, patří k nejteplejším a nejsušším oblastem Číny; průměrný roční úhrn srážek se zde pohybuje přibližně mezi 15 a 20 mm, zatímco potenciální výpar přesahuje 2000–3000 mm. V létě zde denní maxima běžně přesahují 40 °C a mohou dosahovat téměř 50 °C. Dne 24. července 2015 byla u Ajdingkölu naměřena teplota 50,3 °C, která tehdy představovala oficiálně nejvyšší zaznamenanou teplotu v Číně; v červenci 2023 ji překonal nový rekord 52,2 °C v osadě Sanbao ve stejné pánvi. Geologický vývoj Ajdingköl je pozůstatkem starého vnitrozemského jezera, které vyplňovalo část Turfanské prolákliny. Turpanská proláklina je tektonicky podmíněná bezodtoká pánev (fault trough) vyhloubená podél zlomů v rámci širší Turpansko-chamijské pánve. Evaporace v aridním klimatu vedla ke vzniku vrstev halitu, mirabilitu a síranu sodného. Hydrologie Ajdingköl je bezodtoké jezero. Přítoky tvoří sezónní toky Agloj (Alagou) a Bai-jang-che (Baiyang He), které přinášejí vodu z okolních hor. Jezero vysychá v důsledku vysokého výparu a intenzivního využívání vody pro zavlažování. Ekologie Extrémní salinita a sucho způsobují, že fauna i flóra oblasti jsou velmi chudé. Vegetace se omezuje na okrajové části pánve, kde přežívají jen halofytní druhy. Přírodní zdroje a hospodářské využití V pánvi se nacházejí ložiska halitu, mirabilitu, thenarditu a dalších průmyslových solí. Okolí jezera je využíváno pro těžbu a zpracování solí a představuje turistickou atrakci díky kontrastu bílého slaniště a okolní pouště. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Ajdingköl na Wikimedia Commons Aydingkol salt lake na Mindat.org Turpan Depression – Encyclopaedia Britannica
Aydingkol-See

Der Aydingköl (uigurisch ئايدىڭكۆل Ayding Kɵli, Ayding köl, chinesisch 艾丁湖, Pinyin Àidīng Hú) oder Ayding-See liegt etwa 150 km südöstlich von Ürümqi, der Hauptstadt des uigurischen Autonomen Gebiets Xinjiang, im Zentrum der etwa 50.000 km² großen Turpan-Senke auf 155 Meter unter dem Meeresspiegel. Dieser See ist der viertniedrigste See nach dem Toten Meer, dem See Genezareth und dem Assalsee. Er wird durch den geschmolzenen Schnee aus den Bergen gespeist, wobei das Wasser im Sommer verdunstet und das ausgewaschene Salz übrigbleibt. Die ausgetrocknete, etwa 152 km² große Seefläche liegt etwa 50 km von der Oase Gaochang entfernt und erstreckt sich etwa 40 km von Osten nach Westen und 8 km von Norden nach Süden. Hier wird Glaubersalz abgebaut. Weblinks Aydingkol Lake (Moonlight Lake). TravelChinaGuide, abgerufen am 28. März 2013 (englisch).
Aydingkol

Aydingkol (Uyghur: ئايدىڭكۆل, lit. 'moon lake'), or Aiding Lake (Chinese: 艾丁湖), is a lake in the Turpan Depression, located within Xinjiang, China. At 154 m below sea level, it is the lowest point in China. This lake is now totally dried, and very muddy and salty. History In ancient times, Aydingkol was known as Jueluowan (Chinese: 觉洛浣; pinyin: Juéluòwǎn). The Uyghur-derived name Aydingköl means "moon lake", due to the lake having a layer of white salt along its edge, giving the appearance of a shining moon. Geography The lake is located in the south hinterland of the Turpan Depression, approximately 35 kilometres away from the city of Turpan. From east to west, the lake spans 40 kilometres; the north-south span is 8 kilometres; and the total area of the lake is 200 square kilometres. The lake was formed from the formation of an orogeny of the Himalayas 249 million years ago, and once held approximately 5 million square kilometres of inland sea, which at one time surged up and became vastly extended. During the winter of 1948, the lake basin was once filled with freshwater, which primarily originated from melted snow water from the mountains, as well as supplementary groundwater; owing to the lesser use of water to irrigate cultivated land during the winter, the water level was higher. During the summertime, the water level declined as a result of increased use of irrigation water for farming, as well as significant natural evaporation. Due to the expansion of farming in the region, the population using water from the lake subsequently increased, and by 1958 the lake only held up to 22 square kilometres, with a water depth of about 0.8 metres. As of 2000, except for the southwest region, little lakewater remained, and the entire lake area has become a saltpan, with the centre of the lake holding silt swamps, and no longer holds any native birds. During times of intense sunshine, mirages can often be seen. Nowadays, Aydingkol has a salt mill, which uses the region's alum salt crystals and saltpeter raw materials to manufacture chemical products. Scenic tours also run near the lake. On 24 July 2015, a new China-wide high temperature record was set at a meteorological station near Aydingkol, with a temperature of 50.3 °C (122.5 °F), a record it held until 17 July 2023 when Sanbao hit 52.2 °C (126 °F). See also List of extreme points of China References
Lago Aiding

El Aidíng (en uigur: ئايدىڭ, romanizado: Ayding, lit. 'luna'; en chino, 艾丁; pinyin, Àidīng) es un lago de la República Popular China localizado en la depresión de Turfán, en la Región Autónoma Uigur de Sinkiang. A 154,31 m bajo el nivel del mar, es el lugar más bajo en China y uno de los más bajos en la tierra, superado solo por el mar Muerto y el lago Assal , en donde en verano, las temperaturas máximas superan los 47 C.​ Este lago es totalmente salado. El lago está situado en el interior sur de la depresión de Turfán, a unos 35 km de la ciudad de Turfán. El lago mide de norte a sur 8 km y de oeste a este 40 km, la superficie total del lago es de 200 km². El lago fue formado por una orogénesis del Himalaya hace 249 millones años. Durante el invierno de 1948, la cuenca del lago se llenó de agua dulce, que sobre todo se originó a partir del agua de la nieve derretida de las montañas, así como parte de las aguas subterráneas; debido a la poca utilización de agua para el riego de tierras de cultivo, durante los inviernos el nivel del agua era cada vez más alto, aunque durante los veranos, el nivel del agua disminuyó como resultado de un mayor uso de agua para la agricultura y otros usos. Debido a la expansión de la agricultura en la región, la población que usa el agua del lago aumentó, y junto con los efectos del calentamiento global, en 1958 lo único que quedaba del lago eran 22 km², con una profundidad de 80 cm. En el año 2000 el uso del lago aumentó y esa poca agua dulce se gastó, quedando el lago totalmente salado. Hoy en día, el lago Ayding tiene un molino de sal. Hidronimia En la antigüedad, el lago Aidíng era conocido como juéluòwǎn (觉 洛 浣). El nombre Aidingköl deriva del uigur que significa «lago de la luna», debido a que el lago tiene una capa de sal blanca a lo largo de su borde, dando la apariencia de una luna brillante. Referencias
Lac Aiding

Le lac Aiding (chinois simplifié : 艾丁湖 ; pinyin : Àidīng Hú), ou Aidingkol est un ancien lac salé situé dans la dépression de Tourfan dans la province du Xinjiang en Chine. Géographie Le lac est complètement asséché. Il est le point le plus bas de Chine avec une altitude de −154 mètres, constituant la troisième région terrestre la moins élevée derrière la vallée du rift du Jourdain (qui comprend la mer Morte ainsi que le lac de Tibériade) et le lac Assal. Climat Les températures peuvent parfois dépasser 47 °C. Notes et références Liens externes Portail de la Chine Portail des lacs et cours d'eau