Temple de Zhenguo

El Temple de Zhenguo (en xinés tradicional: 镇|國|寺) és un temple budista situat a 10 km de Pingyao, al poble de Hadongcun, a la província xinesa de Shanxi. La sala més antiga del temple és el Saló Wanfo, construït el 963 durant la Dinastia Han. Es caracteritza per grans suports dougong, que sostenen la teulada. Les seues escultures són els únics exemples d'escultura budista del segle X de la Xina. Història La història del temple comença l'any 963, quan s'inaugura el Saló Wanfo. Aquesta data apareix en una biga del compartiment, i és també la data donada per a una història autòctona de Pingyao, del segle x, la qual cosa prova efectivament l'època de la fundació. L'estela del temple, gravada el 1819, també confirma aquesta data. El Saló Wanfo és el més antic del Temple de Zhenguo i és l'únic edifici sobrevivent que data de l'efimera Dinastia Han del Nord. Tot i conéixer-se poc la història del temple, les esteles confirmen que es renovà els anys 1540 i 1816. Malgrat les successives reparacions al llarg de les dinasties, encara manté l'aparença originària. Al temple, hi ha escultures amb els colors de les Cinc Dinasties, considerades particularment rares en tota la Xina. En la història de la Xina, el període de les Cinc Dinasties i Deu Regnes va tenir una durada molt curta. El Saló Wanfo i les seues escultures acolorides donen evidències extremadament precioses per a la recerca sobre la història de l'arquitectura, així com la història de l'escultura xinesa. El 1997, juntament amb la ciutat de Pingyao i el Temple de Shuanglin, aquest temple es va declarar Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO com a Antiga Ciutat de Pingyao. Projecte El temple consta de dos pavellons principals, un d'entrada al temple i dos patis entre els tres edificis. Hi ha una paret envoltant tot el conjunt. El temple s'obre al sud, amb el Saló Tianwang (天王殿), que actua com a porta d'entrada al temple. El següent saló al nord és el Saló Wanfo i el darrer conjunt s'anomena Saló Sanfo (三佛殿), tots de la Dinastia Qing. El pati nord també té dos salons de menor importància a est i oest denominats Salons Gaunyin (观音殿) i Dizang (地藏殿), de la Dinastia Ming. Hi ha dos campanars a banda i banda del Saló Tianwang. Saló Wanfo El saló més important del temple és el Saló Wanfo (Saló dels 10.000 Budes), un dels més antics edificis de fusta de la Xina. Cobert per una única teulada de quatre aigües, té una forma quasi quadrada inscrita en un perímetre d'11,6 m per 10,8 m, i 8,8 m d'alçada. Malgrat les petites dimensions i les respectives característiques que l'identifiquen com un saló regular (com els pilars directament al terra i no en pedestals), l'estructura és, però, prou complexa. Hi ha portes a la part frontal i posterior del saló. El front té dues finestres en tots dos costats de la porta i dotze pilars que sostenen l'estructura. Segons el Yingzao Fashi, les mènsules dels cantons i de les columnes centrals que suporten la teulada són del setè grau, un dels tipus més complexes i grans. Aquests conjunts de suports tenen prop de 2,5 m d'alçada, el 70% de la grandària de la columna. El saló no té folre interior i les parts superiors i inferiors de les bigues estan exposades. Nancy Steinhardt especula que els elements de sustentació dels complexos, en allò que hauria estat una humil estructura, eren una temptativa per part dels governants de la Dinastia Han de fer una magnífica construcció, però amb recursos limitats. La sala conté onze escultures de la Dinastia Han del Nord, les úniques escultures xineses de l'època que s'han preservat fins hui intactes, a més de les trobades a les coves de Mogao. D'aquestes, hi ha una estàtua principal de Sakyamuni, flanquejada per Bodhisattvas i pels Reis Celestials. Referències