NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Maoling

The Maoling (Chinese: 茂陵; pinyin: Mào Líng) or Mao Mausoleum is the mausoleum of Emperor Wu of Han (157–87 BC) located in Xingping, Shaanxi, China, about 40 km to the west of the provincial capital of Xi'an. Maoling is one of the Western Han dynasty imperial tombs. Background Construction of the tomb began in 139 BC, the second year in the reign of Emperor Wu and took 53 years until completion upon the emperor's death. About one third of the court's annual revenue from taxes and tributes was used towards construction of the tomb. Maoling is the largest in a group of more than 20 tombs. The smaller tombs surrounding it belong to former members of Emperor Wu's court, such as Lady Li, the emperor's favorite concubine, and the military strategist Huo Qubing (died 117 BC). The town of Maoling was created during the construction of the tomb. The artifacts found in Wu's tomb are now in the Maoling Museum. The museum exhibits 4,100 cultural objects and 14 historical relics. The golden horse of Maoling, the largest gilded horse ever found in China, was discovered in 1981 by farmers in a field nearby the mausoleum. In 1985, geophysical explorations of the area led to the discovery of gold deposits in and around the mausoleum's soils, estimated to be deposits from proterozoic sedimentary rocks. In 2009, restoration of the site began. The Chinese authorities aimed at preserving as much as possible the original construction material, but admitted that at least half of that material will be replaced because it was in poor conditions. In 2014, the Shaanxi Conservation Institute and the Wuhan University led a joint surveillance study on the site. Description The tomb is the largest of all tombs built during the Han dynasty. It is a trapezoidal tumulus built from rammed earth with a rectangular base which measures 222 by 217 metres (728 by 712 ft) and a height of 47 metres (154 ft). See also Chinese pyramids "Maoling" is also the name of one of the Ming Dynasty Tombs to the northwest of Beijing References
Maoling

Maoling (kitajsko 茂陵, pinjin Mào Líng) ali Mavzolej Mao, je mavzolej cesarja Vuja iz dinastije Han (157–87 pr. n. št.). Mavzolej stoji v Šingpingu, Šaanši, približno 40 km zahodno od Šjana, glavnega mesta province Šaanši. Maoling je ena od cesarskih grobnic dinastije Han. Ozadje Gradnja grobnice se je začela leta 139 pr. n. št., drugo leto vladavine cesarja Vuja, in trajala 53 let do dokončanja po cesarjevi smrti. Za gradnjo grobnice je bila porabljena približno tretjina letnih prihodkov dvora iz davkov in taks. Maoling je največja grobnica od več kot 20 cesarskih grobnic. Manjše grobnice, ki jo obdajajo, pripadajo članom dvora cesarja Vuja, kot sta bila cesarjeva najljubša priležnica gospa Li in vojaški strateg Huo Čubing (umrl 117 pr. n. št.). Mesto Maoling je nastalo med gradnjo grobnice. Predmeti, najdeni v Vujevi grobnici, so shranjeni v muzeju Maolinga. Razstavljenih je 4100 predmetov in 14 zgodovinskih relikvij. Zlatega konja Maolinga, največjega pozlačenega konja, kar so jih kdaj našli na Kitajskem, so leta 1981 odkrili kmetje na polju v bližini mavzoleja. Leta 1985 so geofizikalne raziskave območja privedle do odkritja nahajališč zlata v okolici mavzoleja in pod njim. Leta 2009 se je začela obnova najdišča. Kitajske oblasti so želele čim bolj ohraniti prvotni gradbeni material, vendar so priznale, da bo morala biti zaradi slabega stanja zamenjana vsaj polovica tega materiala. Študijo najdišča sta leta 2014 opravila Inštitut za ohranjanje Šaanšija in Univerza Vuhana. Opis Grobnica je največja od vseh grobnic, zgrajenih v času dinastije Han. Znana je tudi kot Velika bela piramida, ker jo je pilot ameriške vojske med letom iz Indije na Kitajsko med drugo svetovno vojno videl kot "piramido z belim draguljem na vrhu". Grobnica je trapezasta gomila s pravokotnim tlorisom 222 x 217 metrov, zgrajena iz nabite zemlje. Visoka je 47 metrov. Sklici Viri
Maoling (Han)

Maoling (kinesiska: 茂陵, Màolíng) är ett gravkomplex beläget i Xingping nordväst om Xi'an i Kina från Handynastin (206 f.Kr.-220). Här är kejsare Wudi (död 87 f.Kr.) begravd Maoling ligger 35 km nordväst om centrala Xi'an, och är placerad längst väster ut av ett pärlband bestående av nio kejsargravar från Handynastin utanför Xingping precis norr om Weifloden. Maoling är den största av Handynastins kejsargravar och tog 53 år att bygga. Kostnaderna för gravens uppförande uppgick till så mycket som hälften av statens skatteintäkter. Gravens centrum är ett underjordiskt palats som är övertäckt av en kulle av packad jord i form av en pyramid med platt topp. Pyramiden är 47 meter hög med och dess bas är 231 gånger 234 meter. Pyramiden omsluts av en rektangulär gravgård som upptar 170 000 kvadratmeter. Det underjordiska palatset blev mycket rikt utrustat med begravningsföremål. Årligen fylldes graven med guld, silver, pärlor, juveler och andra begravningsobjekt som kejsaren skulle behöva i efterlivet. Bara fyra år efter att kejsare Wudi begravts plundrades graven för första gången. Därefter plundrades graven flera ytterligare gånger under historien. Runt graven fanns en gravstad där som mest 60 000 familjer bodde. Sydost om Maoling kan man fortfarande idag se ruinerna av Baihesalen och öster om graven låg Longyuanpalatset. Maoling är omgiven av en hel del satellitgravar varav mer än 20 existerar idag. Satellitgravarna tillhör den kejserliga familjen, konkubiner, tjänstemän och framstående generaler. Namnet Maoling har även använts för graven till Mingdynastins kejsare Chenghua (död 1487) som är begravd i Maoling i Minggravarna norr om Peking. Referenser Noter Tryckta källor Lu, Baouchun (2006) (på engelska, kinesiska). Imperial mausoleums of CHina 中国皇帝陵. China national art photograpg publishing house. ISBN 7-80069-732-0
ГЕС Сіхе

ГЕС Xǐhé (喜河水电站) — гідроелектростанція у північній частині Китаю в провінції Шеньсі. Знаходячись між ГЕС Shíquán (вище по течії) та ГЕС Анькан, входить до складу каскаду на річці Ханьшуй, великій лівій притоці Янцзи. В межах проекту річку перекрили греблею із ущільненого котком бетону висотою 63 метра та довжиною 346 метрів. Вона утримує велике водосховище з об’ємом 229 млн м3 та максимальним рівнем води на позначці 367 метрів НРМ. У операційному режимі рівень коливається між позначками 360 та 362 метра НРМ (останньому показнику відповідає площа поверхні у 11,3 км2). Інтегрований у греблю машинний зал обладнали трьома бульбовими турбінами потужністю по 60 МВт, які забезпечують виробництво 488 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
Shandao-Pagode des Xiangji-Tempels

Die Shandao-Pagode des Xiangji-Tempels (chinesisch 香积寺善导塔, Pinyin Xiāngjī sì shàndǎo tǎ, englisch Shan Dao Pagoda at Xiangji Temple) ist eine Pagode im Stadtbezirk Chang’an von Xi’an, der Hauptstadt der chinesischen Provinz Shaanxi. Sie liegt ca. 17 km südwestlich von Xi’an. Die Pagode stammt aus dem Jahr 680 der Zeit der Tang-Dynastie. Es ist eine Miyan-Stil-Ziegelpagode. Sie ist 33 m hoch. Von ihren ursprünglich dreizehn Geschossen sind heute nur noch elf übrig. Es handelt sich nicht um die Grabpagode Shendaos. Shandao (jap. Zendō, 613–681) war ein buddhistischer Mönch der Zeit der Tang-Dynastie und Patriarch der Schule des Reinen Landes (chin. Jingtu zong), die im Xiangji-Tempel entstanden war. Es heißt von Shendao, er habe das Amitabha-Sutra über 100.000 mal kopiert und über 300 Bilder vom Reinen Land gemalt. Der Xiangji-Tempel wurde 706 von dem Mönch Huaiyun 怀恽 zum Andenken an seinen großen Lehrer erbaut. Die Shandao-Pagode des Xiangji-Tempels steht seit 2001 auf der Liste der Denkmäler der Volksrepublik China (5-418). Literatur Ling Haicheng: Buddhism in China, ISBN 7-5085-0535-2 Weblinks Shan Dao Pagoda at Xiangji Temple in Chang’an County of Shaanxi Province – Englisch Xi’an Weiqu Tang Xiangji si Shandao ta – Chinesisch Xiangji Temple – Englisch Shandao – Französisch Einzelnachweise
Храм Сянцзи

Храм Сянцзи (кит. упр. 香积寺, пиньинь Xiangji si, палл. Сянцзи сы) — буддийский храм в Сиане. Принадлежал школе Чистой Земли. На месте будущего храма ученик второго патриарха школы Чистой Земли Шань Тао (善导, 613-681) Хуай Юнь (怀恽) в 681 году воздвиг пагоду в память о учители, вскоре «Пагода Шань Тао» (善导塔) привлекла монахов, основавших монастырь в 706 году. Монастырь получил название Сянцзи. Ван Вэй написал о храме знаменитое стихотворение «Проходя мимо Сянцзи» (кит. упр. 过香积寺), перевод Ю. К. Щуцкого: Не знаю, где стоит в горах Сянцзиский храм *. Но на утёс Я восхожу, и путь мой кос Меж круч в туманных облаках. Деревья древние вокруг… Здесь нет тропинок. Между скал Далёкий колокола звук В глуши откуда-то восстал. За страшным камнем скрыт, ручей Своё журчанье проглотил. За тёмною сосною пыл Остужен солнечных лучей. Пуста излучина прудка, Где дымка сумерек легка; И созерцаньем укрощён Точивший яд былой дракон. Мятеж Ань Лушаня привёл к запустению храма, а при гонениях У-цзуна (840—846 год) храм был почти разрушен. В 987 году храм был переименован в Кайли, но вскоре храму вернули прежнее имя. При республике храм был отреставрирован. В 1980 отреставрирована пагода Шань Тао. См. также Сянцзи на сайте Ассоциации буддистов Китая (недоступная ссылка) Shan Dao Pagoda at Xiangji Temple in Chang’an County of Shaanxi Province — (англ.) Xiangji Temple — (англ.) Xi’an Weiqu Tang Xiangji si Shandao ta — (кит.) Xiangji Temple — (англ.) Shandao — (фр.) Xiangji si (недоступная ссылка) — (кит.) Xiangji si (недоступная ссылка) — (кит.) Xiangji si — (кит.) Примечания
Shunling-Mausoleum (Yang Shi)

Das Shunling-Mausoleum (chinesisch 顺陵, Pinyin Shùnlíng) ist das Grab von Yang Shi, der Mutter der Kaiserin Wu Zetian (武则天; 624–705) in Xianyang in der chinesischen Provinz Shaanxi. Die Steinfiguren von Menschen und Tieren – insbesondere seine Löwen – sind berühmt. Das Shunling-Mausoleum steht seit 1961 auf der Liste der Denkmäler der Volksrepublik China (1-172). Weblinks Tangling shidiao / Wu Zetian mu Yangshi / Shunling
Stätte der Hauptstadt Xianyang des Staates Qin

Die Stätte der Hauptstadt Xianyang des Staates Qin (chinesisch 秦咸阳城遗址, Pinyin Qín Xiányáng chéng yízhǐ, englisch Site of Xianyang City, the Capital of the Qin State) aus der Zeit der streitenden Reiche bis Qin-Dynastie liegt auf dem Gebiet von Xianyang in der chinesischen Provinz Shaanxi. Es war die Hauptstadt des Staates Qin und der Qin-Dynastie. Die Stätte liegt ca. 15 km östlich der Stadt Xianyang am nördlichen Ufer des Wei-Flusses (Wei He). Die Stätte der Qin-Stadt Xianyang (Qin Xianyang cheng yizhi) steht seit 1988 auf der Liste der Denkmäler der Volksrepublik China (3-207). Die Stätte des Xianyang-Palastes (咸阳宫, Xiányáng gōng) wurde 1974 ausgegraben. Er war das politische, wirtschaftliche und kulturelle Zentrum des Staates Qin und der Qin-Dynastie. Er wurde 350 v. Chr. erbaut, als Gong Xiao von Qin (秦孝公, 381–338 v. Chr.) die Hauptstadt nach Xianyang verlegte. Später brannte er beim Angriff von Xiang Yu (dem Rivalen von Han Gaozu) auf Xianyang und dem Massaker an der Bevölkerung nieder. Weblinks Qin Xianyang Cheng yizhi (chinesisch) The Xianyang Museum (englisch) Fußnoten
Ruïnes de Shimao

Les ruïnes de Shimao són les restes d'una ciutat que està situada al cantó nord de la Altiplà de Loess a la província de Shaanxi i és considerada la ciutat neolítica de la Xina més gran, amb quatre kilòmetres quadrats d'extensió. La ciutat fou fundada a finals del Període Longshan (entre els segles XXIV i XX aC). Fou abandonada durant la Dinastia Xia (entre els segles XXI i el XVI aC). Es realitzaren sacrificis humans de dones pel segle xx aC durant la Dinastia Shang. Estava formada per una ciutat imperial, una ciutat interna i una externa. Els edificis trobats són: palaus, cases, tombes, altars de sacrificis i tallers d'artesania. D'objectes xicotets s'han trobat ganivets de jade. Referències
Shimao

Shimao ( Chino: 石峁; pinyin: Shímǎo) es un sitio neolítico en el condado de Shenmu, Shaanxi, China. El sitio está ubicado en la parte norte de la meseta de Loes, en el extremo sur del desierto de Ordos. Está fechado alrededor del año 2000 a. C., cerca del final del período de la Cultura de Longshan, y es el sitio amurallado más grande conocido de ese período en China, con 400 ha.​​ Originalmente se creía que las fortificaciones de Shimao eran una sección de la Gran Muralla China, pero el descubrimiento de piezas de jade provocó una investigación arqueológica.​ La ciudad estaba rodeada por muros de piedra interiores y exteriores, en contraste con los muros de tierra apisonada típicos de los sitios de Longshan en la llanura central y Shandong. Los muros tenían un espesor promedio de 2,5 metros, con perímetros de aproximadamente 4200 m y 5700 m respectivamente, y cuentan con puertas, torreones y torres de vigilancia. El sitio más antiguo, el "centro del palacio", era una gran pirámide escalonada basada en una colina de loess que había sido reelaborada para hacer 11 plataformas, con una altura de 70 m.​ Cada uno de ellos estaba reforzado con contrafuertes de piedra. En lo alto de esta pirámide se construyeron palacios de tierra apisonada.​ El centro de la ciudad contenía una plataforma de paredes de piedra, interpretada como un complejo palaciego, y zonas residenciales, cementerios y talleres artesanales densamente poblados. Las características inusuales incluyen jade incrustado en las murallas de la ciudad, posiblemente para proporcionar protección espiritual, esculturas en relieve de serpientes y monstruos, y pinturas de patrones geométricos en las paredes interiores. Aproximadamente 80 cráneos humanos se encontraron bajo la puerta de la ciudad, principalmente de niñas, lo que sugiere un sacrificio ritual.​​​ Desarrollos como el trabajo del bronce, el trigo, la cebada, las ovejas, las cabras y el ganado parecen aparecer aquí antes que en otras partes de China, lo que demuestra que sus habitantes se comunicaban con los pueblos de las estepas euroasiáticas a través de extensas redes comerciales.​ Además, se han encontrado materiales probablemente del sur de China, como tambores de piel de cocodrilo, lo que indica un comercio norte-sur en lo que ahora es la China moderna.​ Se cree que los delgados huesos curvos descubiertos en Shimao son la evidencia más antigua conocida del arpa de mandíbula, un instrumento que se ha extendido a más de 100 grupos étnicos diferentes, lo que sugiere posibles orígenes chinos. La hipótesis predominante sobre el abandono de Shimao está ligada a un cambio rápido a un clima más frío y seco en la meseta de Loess, desde 2000 hasta 1700 a. C.​ Este cambio ambiental probablemente llevó a las poblaciones a trasladarse a la llanura central (China), dejando el sitio para ser olvidado hasta el siglo XXI. Galería Referencias
Shimao

Shimao (chinois : 石峁 ; pinyin : Shímǎo) est un site néolithique du Xian de Shenmu, province du Shaanxi, en Chine. Ce site est situé dans la partie nord du plateau de Loess, à l'extrémité sud du désert d'Ordos. Il est daté d'environ 2000 av. J.-C., vers la fin de la période Longshan. C'est le plus grand site fortifié connu de cette période en Chine, avec 400 ha. La ville était entourée de murs de pierre intérieurs et extérieurs, contrairement aux murs de terre battue typiques des sites de Longshan rencontrés dans la plaine centrale et le Shandong. Les enceintes, comportant portes, tourelles et tours de guet, avaient une épaisseur moyenne de 2,5 mètres, avec des périmètres respectifs d'environ 4200 m et 5700 m. Le premier site, le « centre du palais », était une grande pyramide à gradins reposant sur une colline de Lœss qui avait été retravaillée pour former 11 plates-formes. Chacune d'elles était renforcée par des contreforts en pierre. Au sommet de cette pyramide, des palais de terre battue ont été construits. Le centre-ville contenait une plate-forme aux murs de pierre, interprétée comme un complexe de palais, et un ensemble dense de zones résidentielles, de cimetières et d'ateliers d'artisanat. Les caractéristiques inhabituelles comprennent du jade incrusté dans les murs de la ville, peut-être pour fournir une protection spirituelle, et des peintures de motifs géométriques sur les murs intérieurs. De nombreux crânes humains ont été trouvés sous la porte de la ville, suggérant des sacrifices rituels lors de la construction. Des pratiques telles que le travail du bronze, la culture du blé, de l'orge, l'élevage des moutons, des chèvres et du bétail semblent apparaître ici plus tôt qu'ailleurs en Chine, montrant que ses habitants communiquaient avec des peuples d'Europe de l'Ouest, via de vastes réseaux commerciaux. Galerie Références Portail de l’archéologie Portail de la Chine
Shimao

Shimao (石峁; Shímǎo) är en arkeologisk lokal av en neolitisk stad i Shaanxi i Kina. Shimao, som ligger utanför staden Gaojiapu (高家堡) vid Tuweifloden, 40 kilometer sydväst om Shenmu i Yulin prefektur i norra delen av Shaanxi, är den största neolitiska boplatsen i Kina. Staden uppfördes ungefär 2300 f.Kr under sen Longshankultur och var bebodd fram till ungefär 1800 f.Kr under första delen av Xiadynastin då platsen plötsligt övergavs. Fynden vid Shimao utmanar den traditionella uppfattningen att den kinesiska civilisationen utvecklades på den kinesiska centralplatån. Shimao är en befäst stenstad med stadsmurar och torn strukturerade likt bastioner. Staden är uppbyggd kring en "kejserlig terrasstad", en inre och yttre stad. och upptar mer än 400 hektar Shimaos försvarsmurar har en total längd på ungefär 10 kilometer. I mitten finns en ungefär 70 meter hög pyramid. Arkeologiska underökningar av Shimao påbörjades i mindre skala 1976. 2011 och 2012 gjordes större systematiska undersökningar. Vid Shimao har en stor mängd artefakter av avancerad konstruktionsteknik såsom jadespadar, väggmålningar, stenskulpturer och keramik hittats.. Rester av alligatorskinn som hittats har sitt ursprung långt söder ifrån. Det har även hittats 70 reliefskulpturer i sten föreställande ormar, monster och halvmänskliga bestar som liknar senare bronsåldersikonografi i Kina. Vid den östra stadsporten har 80 mänskliga skallar hittats samlade i sex gropar, vilket är det äldsta fyndet av människooffer i Kina. Största delen av offren var unga kvinnor. Galleri Anmärkningar Referenser Noter Källor Chinese Archaeology, IA CASS.. http://www.kaogu.cn/en/. Archaeology. https://www.archaeology.org. National Geographic. https://www.nationalgeographic.com.
Шимао

Сімао (кит. 石峁; піньїнь: Shímǎo) — стоянка доби неоліту в окрузі Шеньму, Шеньсі, Китай. Ділянка розташована в північній частині Лесового плато, на південній околиці пустелі Ордос. Його датують приблизно 2000 роком до нашої ери, ближче до кінця періоду Луншань, і є найбільшим відомим обгородженим місцем того періоду в Китаї, площею 400 га.. Спочатку вважалося, що фортифікаційні споруди Сімао були частиною Великої китайської стіни, але виявлення шматочків нефриту спонукало до археологічних досліджень, які показали, що це місце належало до неоліту. Місто було оточене внутрішніми та зовнішніми кам'яними стінами, на відміну від утрамбованих земляних стін, характерних для місць Луншань у Центральній рівнині та Шаньдуні. Стіни були в середньому товщиною 2,5 метра, периметром приблизно 4200 м і 5700 м відповідно, і мають ворота, башточки і сторожові вежі. Найдавніше місце, «центр палацу», являло собою велику ступінчасту піраміду, засновану на лесовому пагорбі, який було перероблено, щоб зробити 11 платформ висотою 70 м. Кожен з них був укріплений кам'яними контрфорсами. На вершині цієї піраміди були побудовані палаци з утрамбованої землі. Внутрішнє місто містило обгороджену кам'яними стінами платформу, інтерпретовану як палацовий комплекс, і щільно розташовані житлові зони, цвинтарі та ремісничі майстерні. Незвичайні елементи включають нефрит, вбудований у міські стіни, можливо, для забезпечення духовного захисту, рельєфні скульптури змій і монстрів і малюнки з геометричними візерунками на внутрішніх стінах. Приблизно 80 людських черепів були знайдені під міською брамою, головним чином молодих дівчат, що свідчить про ритуальне жертвопринесення. Такі заняття і ремесла, як обробка бронзи, культивування пшениці, ячміню, розведення овець, кіз і великої рогатої худоби, здається, з'явилися тут раніше, ніж в інших місцях Китаю, що свідчить про спілкування його жителів з народами Євразійського степу через розгалужені торгові мережі. Крім того, знайдено матеріали, ймовірно, з Південного Китаю, такі як барабани зі шкіри алігатора, що вказує на торгівлю з півночі на південь на території сучасного Китаю. Тонкі вигнуті кістки, виявлені в Шимао, вважаються найдавнішими відомими доказами існування в ті часи дримби, інструменту, який поширився серед більш ніж 100 різних етнічних груп, що свідчить про можливе його китайське походження. Переважна гіпотеза про залишення Сімао пов'язана зі швидким переходом до більш прохолодного та сухого клімату на Лесовому плато з 2000 по 1700 рр. до н. е.. Ця зміна навколишнього середовища, ймовірно, призвела до переселення населення на Центральну рівнину, залишивши це місце забутим до 21 століття. Примітки
Universität Nordwestchinas

Die Universität Nordwestchinas (chinesisch 西北大学, Pinyin Xibei Daxue, englisch Northwest University) befindet sich in der Stadt Xi’an, Provinz Shaanxi, Volksrepublik China. Sie gehört zu den führenden Universitäten Chinas. Mit ihrer Gründung im Jahre 1902 ist sie eine der ältesten Bildungsinstitutionen Nordwestchinas. Weblinks Offizielle Website Siehe auch Liste der Universitäten in der Volksrepublik China
Northwest University (China)

Northwest University (Chinese: 西北大学; pinyin: Xīběi Dàxué) is a public university located in Xi'an, Shaanxi, China. It is affiliated with the Province of Shaanxi, and co-funded by the Shaanxi Provincial People's Government and the Ministry of Education. The university is part of Project 211 and the Double First-Class Construction. History The earliest predecessor of the school was the Shaanxi University Hall and the Capital University Hall Accelerated Science and Technology School in 1902. The school was first called Northwest University in 1912 and changed its name to National Northwest University in 1923. In 1937, the school formed the National Xi'an Temporary University with the National Peking University, Peking Normal University, Peiyang University College of Engineering, and Peking Research Institute, which moved west to Shaanxi. In 1938, National Xi'an Temporary University was changed to National Northwest Associated University. In 1939, it was renamed National Northwest University. After the war, the universities that had moved to the west moved back. In 1950, the school was renamed Northwest University. In 1988, Chinese University Ranking (CUAA), placed this university as NO.7 in the Science at that time. Today, Northwest University still keeps a leading position on the Chinese language, economic and so on fields. Rankings The QS World University Rankings ranked Northwest University 296th in Asia in 2025. References External links Northwest University website