NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Zabajkalsk

Zabajkalsk (ryska: Забайка́льск) är en rysk gränsstad i Zabajkalskij kraj i södra Sibirien i östra Ryssland, vid norra stranden av floden Argun, som här utgör gränsen till Kina. Zabajkalsk hade 11 769 invånare 2010. Den transsibiriska järnvägen (Östra kinesiska järnvägen/Transmanchuriska järnvägen) går genom Zabajkalsk. Byn grundades 1904 som Razyezd 86 (Mötesstation 86), tre år efter att järnvägen blev färdig, i enlighet med ett hemligt rysk-kinesiskt avtal som tecknats mellan Aleksej Lobanov-Rostovskij och Li Hongzhang fem år tidigare. 1929–1958 hette staden Otpor, därefter Zabajkalsk. Vid gränsen i Zabajkalsk gör tågen ett långt uppehåll eftersom Ryssland använder bredspår och Kina har normalspår. Detta medför att varje vagn måste lyftas och boggier och hjul bytas. Från juli till september 1929 utkämpades en konflikt om kontrollen över Östra kinesiska järnvägen mellan den kinesiske krigsherren Zhang Xueliangs armé och styrkor ur den sovjetiska Röda armén som leddes av Vasilij Blücher. Sovjetunionen avgick med segern och järnvägen stannade i gemensam rysk-kinesisk förvaltning. Se även Den kinesiska gränsstaden Manzhouli. Källor Wikimedia Commons har media som rör Zabajkalsk.
Забайкальськ

Забайка́льськ (рос. Забайкальск) — селище міського типу, центр Забайкальського району Забайкальського краю, Росія. Адміністративний центр Забайкальського міського поселення. Географія Розташований в прикордонній смузі Російської Федерації, за 46,6 км на південний схід від кордону з Монголією, за 123,7 м від кордону з Китайською Народною Республікою. У селищі розташовується станція Забайкальськ Забайкальської залізниці, на якій знаходиться залізничний пункт пропуску на російсько-китайському кордоні навпроти міста Маньчжурія (КНР). З північного заходу на південний схід селище огинає азійський маршрут AH6 по автодорозі А350. На південний схід від селища розташовується МАПП «Забайкальськ». Історія Засновано в 1904 році як залізничний роз'їзд № 86 Китайсько-Східній залізниці. Після конфлікту на Китайсько-Східній залізниці в 1929 році перейменований в станцію Отпор. Станція відігравала важливе значення в Радянсько-японській війні 1945 року. В 1952 році населений пункт при станції отримав статус села. В 1954 році село Отпор стало селищем міського типу. В 1958 році на прохання уряду Китайської Народної Республіки селище Отпор було перейменовано на нейтральніше — Забайкальськ. В 1966 році Забайкальськ став районним центром. Населення Населення — 11769 осіб (2010; 10210 у 2002). Господарство 6 жовтня 2008 року в Забайкальську відбулося відкриття модернізованого термінала з перевантаження контейнерів зі стандартноколійних платформ на ширококолійні. Оновлений термінал може обробляти до 600 вагонів щодоби, у той час як до модернізації тут перевантажували 100 вагонів на добу. Пропускна спроможність термінала — понад 470 тисяч контейнерів (понад одного мільйона тонн вантажів) на рік. Загальна вартість робіт з модернізації термінала склала 1,5 млрд рублів, при орієнтовний термін окупності — три роки. Див. також Вал Чингісхана Джерела Аркуш карти M-50-91 Маньчжурия. Масштаб: 1 : 100 000. Стан місцевості на 1949 р. Видання 1979 р. (рос.) Примітки Посилання На Вікімапії [Архівовано 25 серпня 2011 у WebCite]
Wanbu-Huayanjing-Pagode

Die Wanbu-Huayanjing-Pagode bzw. Pagode (zur Aufbewahrung) der Zehntausend Bände des Avatamsaka-Sutra (chinesisch 万部华严经塔, Pinyin Wànbù Huáyánjīng tǎ) ist eine buddhistische Pagode in Hohhot, der Hauptstadt des Autonomen Gebiets Innere Mongolei. Sie wird auch „Weiße Pagode“ (Bai ta) genannt. Die im Turmstil errichtete Ziegel- und Holzpagode stammt aus der Zeit der Liao-Dynastie. Das achteckige Bauwerk, das 1055–1110 erbaut wurde, hat sieben Geschosse. Sie enthält heute keine buddhistischen Schriften mehr. Sie steht seit 1982 auf der Liste der Denkmäler der Volksrepublik China (2-18). Weblinks Wanbu Huayanjing Pagode Wanbuhuayanjing Pagoda in Hohhot of Inner Mongolia Autonomous Region – Englisch
Pagode Wanbu-Huayanjing

La pagode Wanbu-Huayanjing (chinois simplifié : 万部华严经塔 ; chinois traditionnel : 萬部華嚴經塔 ; pinyin : wànbù huáyánjīng tǎ) ou resp. « la pagode (pour la conservation) des dix mille volumes du Avatamsaka Sutra » est communément appelée la pagode blanche (Baita) car elle est peinte en blanc. C'est une pagode bouddhiste située dans l'ancienne cité Fengzhou 丰州 à 25 km à l'est de la ville de Hohhot en Mongolie-Intérieure en Chine. Elle ne contient plus de textes bouddhiques. Histoire Construite en forme de tour avec des briques et du bois pour le renforcement, elle remonte à la dynastie Liao. Il est dit qu'elle a été construite sous le règne de l'empereur Shengzong (983-1031). Elle fait partie depuis 1982 de la liste des monuments historiques de Chine (3-166). Description C'est une construction orthogonale à sept niveaux haute de 45,18 mètres. Chaque étage possède un balcon et un avant-toit, un étage sur deux une porte, les autres des fenêtres. Un escalier interne en spirale permet d'atteindre son sommet. Les trois premiers étages sont décorés par des motifs gravés. Ce sont des images bouddhistes, des bodhisattvas, des Hercules et des représentations des Quatre Rois célestes. Une planche indique le nom de la pagode au-dessus de la porte sud. La valeur de cette pagode est renforcée par les nombreuses inscriptions laissées par les visiteurs depuis la dynastie Jin en 1172. Ces textes sont écrits en chinois, mongol, tibétain, khitan, xixia, jurchen ou en phagspa et reflètent les échanges économiques et culturels des temps passés. Le premier étage contient encore six tablettes en pierre portant des inscriptions, il y en avait initialement onze. Annexes Références Wanbuhuayanjing Pagoda in Hohhot of Inner Mongolia Autonomous Region, china.org.cn. Wanbu Huayanjing Pagoda, ChinaCulture.org. (de) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en allemand intitulé « Wanbu-Huayanjing-Pagode » (voir la liste des auteurs). Liens externes Portail du bouddhisme Portail du monde chinois • section histoire de la Chine
Wudangzhao-Kloster

Das Kloster Wudang zhao (chinesisch 五當召 / 五当召, Pinyin Wǔdāngshào, englisch Wudangzhao Lamasery) bzw. Guangjue-Kloster (廣覺寺 / 广觉寺, Guangjue si) auf dem Gebiet der chinesischen bezirksfreien Stadt Baotou (ca. 70 km nordöstlich der Stadt), Innere Mongolei, China, ist ein im tibetischen Stil erbautes, dem Kloster Zhaxilhünbo (Tashilhunpo-Kloster) nachgebildetes buddhistisches Kloster. Der riesige Gebäudekomplex diente einst als Residenz für den höchsten Lama der Inneren Mongolei. Es wurde 1749 in der Zeit der Qing-Dynastie fertiggestellt. Seine mehr als 2500 Räume wurden einst von über 1200 Mönchen bewohnt. Das Kloster steht seit 1996 auf der Liste der Denkmäler der Volksrepublik China in der Inneren Mongolei (4-169). Weblinks http://www.zgwdz.com Wudangzhao Monastery - Englisch Guangjue si
Badekar Monastery

Badakar Monastery (Mongolian script: ᠪᠠᠳᠺᠡᠷ ᠰᠦᠮ᠎ᠡ Badakar Süm), alternatively known as Udin Ju (Chinese: 五当召, transcription Wudang Zhao), is a Tibetan Buddhist monastery of the Gelug sect. It is the largest Tibetan Buddhist monastery in Inner Mongolia, and was designated a Major Historical and Cultural Site Protected at the National Level in 1996. Names Badekar Monastery has three names. One is local Mongolian, which is Wudang Temple (Chinese: 五當召; pinyin: Wǔ dāng zhào); Wudang is a Chinese transliteration of the Mongolian word for willow, whilst zhao is a transliteration of the word for temple. Badakar is the formal Mongolian name from oral Tibetan Bämagar/Pemakar (white peony). The formal quadrilingual name, granted in 1756 by the Qianlong emperor, but rarely used, is Tibetan name: རྒྱ༌ཆེན་རྟོགས་ལྡན༌གླིང༌། (Gyaqên Dog Dänling, Gyaqêndog Monastery) Mongolian name: ᠠᠭ᠋ᠤᢈ ᠶᠡᠬᠡ ᠣᠨᠤᠯᢌᠤ ᠰᠦᠮ᠎ᠡ (Agu'ih Onolt Monastery) Chinese: 廣覺寺; pinyin: Guǎng Jué Sì (Guangjue Monastery) Manchu name: Amba Ulhisu Juktehen History The Qing government was a major patron of Tibetan Buddhism in Hohhot and Inner Mongolia more broadly. The association between the government and religion assisted the Qing in maintaining their power in Inner Mongolia. Badekar Monastery was built sometime after the Kangxi era as part of the rapid construction of Tibetan Buddhist structures. The monastery was expanded on a massive scale under the Qianlong emperor, reportedly to pacify the local Mongolian population after the Qing massacred a rebellious group from the Dzungar Basin. The complex also received generous grants and expansion under the Jiaqing emperor and Daoguang emperor. The monastery is located 54 km from Bugat, but was developed as a major tourist destination during the reform and opening up in the 1980s. In 2001, the area around the monastery was declared a national park. Architecture In contrast to other Tibetan Buddhist institutions in Inner Mongolia, Badekar Monastery was constructed according to the layout of Tashi Lhunpo Monastery in Xigazê, thus it incorporates no Han-style architecture. All structures are positioned horizontally along the mountain, with halls along the central access ascending up into the mountains. Environment From the late 1990s, it was observed that much of the vegetation near the monastery was receding, streams were drying up, and desert was spreading. The problem has been exacerbated by heavy summer rains, which inundate the dry soil, washing it away. The area in front of the monastery has been urbanised and, in 2009, it was noted that very few willow trees could be found in its vicinity, despite them once having been plentiful. References Notes Works cited Liu 刘, Lin'an 临; Ye 叶, Yangyang 阳阳 (2009). "文物保护原则与旅游发展促进相结合的整合性规划——以内蒙古包头市五当召为例" [Integrated Planning Combined with Conservative Principles and Tourist Promotion——Taking Wudang Monastery as an Example]. Journal of Beijing University of Civil Engineering and Architecture (in Chinese) (4). Yao 姚, Guixuan 桂轩; Di 翟, Wen 文 (1988). "五当召及其在内蒙古历史上的地位" [Wudang Temple and its position in Inner Mongolia's history]. Yinshan Academic Journal (in Chinese) (1).
Arxan Yiershi Airport

Aershan Yiershi Airport (IATA: YIE, ICAO: ZBES) is an airport serving the city of Arxan (A'ershan) in the Hinggan League of Inner Mongolia Autonomous Region, China. It is located near the town of Yi'ershi, 16.5 kilometers north of the city center. Construction started in September 2008 with a total investment of 303 million yuan, and the airport was opened on 28 August 2011. Facilities The airport has one runway that is 2,400 meters long and 45 meters wide, and is designed to handle 290,000 passengers per year. Airlines and destinations See also List of airports in China List of the busiest airports in China References
Aeroportul Arxan Yi'ershi

Aeroportul Arxan Yi'ershi (IATA: YIE, ICAO: ZBES) este un aeroport din Tianchi⁠(d), Arxan⁠(d), Hinggan League⁠(d), Mongolia Interioară, Republica Populară Chineză ce deservește zona 阿尔山市⁠(d)[[阿尔山市 (county-level city in Inner Mongolia, China)|​]]. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 20.527 de pasageri. A fost deschis în 28 august 2011 și numit după zona deservită. aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Yiershi Airport

Yiershi Airport är en flygplats i Kina. Den ligger i den autonoma regionen Inre Mongoliet, i den norra delen av landet, omkring 980 kilometer nordost om regionhuvudstaden Hohhot. Runt Yiershi Airport är det mycket glesbefolkat, med 5 invånare per kvadratkilometer. Det finns inga samhällen i närheten. Omgivningarna runt Yiershi Airport är en mosaik av jordbruksmark och naturlig växtlighet. Genomsnittlig årsnederbörd är 702 millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt 214 mm nederbörd, och den torraste är januari, med 5 mm nederbörd. Källor
Kraftwerk Tuoketuo

Das Kraftwerk Tuoketuo ist ein Kohlekraftwerk in der Autonomen Region Innere Mongolei, China. Es liegt ca. 5 km vom Gelben Fluss entfernt. Das Kraftwerk ist im Besitz der Tuoketuo Power Company (TPC) und wird auch von TPC betrieben; TPC ist ein Joint Venture von Datang Power (60 %), Beijing Power (25 %) und Huaneng Thermal Power (15 %). Mit einer installierten Leistung von 6,6 (bzw. 6,72) GW ist Tuoketuo das derzeit leistungsstärkste Kohlekraftwerk weltweit (Stand September 2021). Es dient zur Abdeckung der Grundlast. Kraftwerksblöcke Das Kraftwerk besteht gegenwärtig aus 12 Blöcken. Die folgende Tabelle gibt einen Überblick: Die Blöcke 1 bis 8 gingen zwischen 2003 und 2006 ans Netz; die Blöcke 9 und 10 folgten 2011. Die Blöcke 11 und 12 wurden 2017 in Betrieb genommen. Sonstiges Die Weltbank unterstützte die Errichtung des Kraftwerks durch einen Kreditrahmen in Höhe von 400 Mio. USD; im Jahr 1996 hatte die Weltbank eine Studie hinsichtlich der Umweltverträglichkeit des Kraftwerks durchgeführt. Die englische Zeitung The Telegraph führte Tuoketuo 2007 mit 32,4 Mio. t an Stelle 5 der 25 größten CO2-Emittenten weltweit. Mit einem CO2-Ausstoß von 29,46 Mio. t lag Tuoketuo im Jahr 2018 an Stelle 6 der Kraftwerke mit den größten CO2-Emissionen. Siehe auch Liste der größten Kohlekraftwerke der Erde Liste der größten Kohlenstoffdioxidemittenten Einzelnachweise
Tuoketuo Power Station

The Tuoketuo Power Station (Chinese: 托克托电厂; pinyin: Tuōkètuō Diànchǎng) is the largest coal-fired power station in the world. The plant is located in Togtoh County, Hohhot, Inner Mongolia, China. The plant is estimated to have been one of the ten most carbon emitting coal-fired power plants in the world in 2018, at 29.46 million tons of carbon dioxide, and relative emissions are estimated at 1.45 kg per kWh. The plant was commissioned in November 1995 by the Tuoketuo Power Company, which currently owns and operates the power station. The units of the facility were commissioned in six separate phases, each phase consisting of two units, rated at 600 MW each, all of which run on coal. The 1st and 2nd units were commissioned in June and July 2003, the 3rd and 4th units were commissioned in July and September 2004, the 5th and 6th units were commissioned in September and November 2005, the 7th and 8th units were commissioned in June 2006 and 9th and 10th units were commissioned in 2011. Two more 660 MW ultra-supercritical units were commissioned in 2017. Electricity is delivered to Beijing via 500-kV transmission lines. The interval of 50 days between the commissioning of the two units of Phase I set a new record of the shortest construction time among comparable units in the North China region. Fuel supply The power plant exploits coal from the Junggar Coalfield approximately 50 km (31 mi) away, and meets its water requirements by pumping its needs from the Yellow River, located 12 km (7 mi) away. See also List of coal power stations List of largest power stations List of power stations in China References
Central térmica de Tuoketuo

La central térmica de Tuoketuo (chino: 托克托电厂; pinyin: Tuōkètuō Diànchǎng) es la central térmica de carbón más grande del mundo.​ La planta está ubicada en el condado de Togtoh, en Hohhot, Mongolia Interior, en China. Se estima que la planta fue una de las diez centrales eléctricas de carbón con mayor emisión de carbono en el mundo en 2018, con 29,46 millones de toneladas de dióxido de carbono, y las emisiones relativas se estiman en 1,45 kg por kWh.​ La planta fue puesta en servicio en noviembre de 1995 por Tuoketuo Power Company, que es quien la opera desde entonces.​ Las unidades de la instalación se pusieron en marcha en seis fases separadas, cada fase consta de dos unidades, con una potencia nominal de 600 MW cada una, todas las cuales funcionan con carbón. Las unidades 1 y 2 se pusieron en servicio en junio y julio de 2003, las unidades 3 y 4 se pusieron en servicio en julio y septiembre de 2004, las unidades 5 y 6 se pusieron en servicio en septiembre y noviembre de 2005,​ las unidades 7 y 8 se pusieron en servicio en junio de 2006 y las unidades 9 y 10 se pusieron en servicio en 2011.​​ En 2017 se pusieron en servicio otras dos unidades ultrasupercríticas de 660 MW.​​ La electricidad llega a Pekín a través de líneas de transmisión de 500 kV.​ El intervalo de 50 días entre la puesta en marcha de las dos unidades de la Fase I estableció un nuevo récord del tiempo de construcción más corto entre unidades comparables en la región del norte de China.​ Referencias Enlaces externos
ТЭС Тогто

ТЭС Тогто (кит. упр. 托克托电厂, пиньинь Tuōkètuō diànchǎng, палл. Токэто дяньчан) — крупнейшая угольная электростанция в мире. Расположена в уезде Тогто городского округа Хух-Хото автономного района Внутренняя Монголия, Китай. Введена в эксплуатацию в ноябре 1995 года Тогтоской энергетической компанией. Тогтоская энергетическая компания имеет следующих акционеров: Datang Power: 60 % Beijing Power: 25 % Huaneng Thermal Power: 15 % Блоки электростанции вводились в эксплуатацию в течение 6 периодов. Каждый раз вводились комплексы из двух блоков, мощностью по 600 МВт каждый, которые работают на угле. 1-й и 2-й энергоблоки были введены в эксплуатацию в июне и июле 2003 года, 3-й и 4-й энергоблоки — в июле и сентябре 2004 года, 5-й и 6-й блоки — в сентябре и ноябре 2005 года, 7-й и 8-й блоки — в июне 2006 года и 9-й и 10-й блоки — в 2011 году. Два более крупных блока по 660 МВт были сданы в эксплуатацию в 2017 году. Вся производимая электроэнергия поставляется в Пекин через 500-киловольтную линию электропередач. На станции есть два дополнительных энергоблока мощностью по 300 МВт, энергия которых используется только для работы самой электростанции. Поставка топлива Уголь поступает из Джунгарского угольного бассейна, расположенного приблизительно в 50 км от станции, вода поступает из Хуанхэ (водозабор расположен в 12 км от станции). Примечания
Daqinggou Shuiku

Daqinggou Shuiku (kinesiska: 大青沟水库) är en reservoar i Kina. Den ligger i provinsen Liaoning, i den nordöstra delen av landet, omkring 140 kilometer nordväst om provinshuvudstaden Shenyang. Daqinggou Shuiku ligger 165 meter över havet. Trakten runt Daqinggou Shuiku består till största delen av jordbruksmark. Genomsnittlig årsnederbörd är 918 millimeter. Den regnigaste månaden är juli, med i genomsnitt 169 mm nederbörd, och den torraste är januari, med 7 mm nederbörd. Kommentarer Källor
Flughafen Hohhot Baita

Der Flughafen Hohhot Baita (chinesisch 呼和浩特白塔国际机场, IATA-Code: HET, ICAO-Code: ZBHH) ist ein Flughafen in Hohhot in der Autonomen Region Innere Mongolei. Geschichte Der Flughafen wurde am 1. Oktober 1958 eröffnet. In den 1980er- und 1990er-Jahren wurde der Flughafen zwei Mal erweitert und im Juni 2007 entstand ein neues Terminal. Fluggesellschaften und Ziele Ab Hohhot werden hauptsächlich chinesische Destinationen angeflogen, es stehen aber auch kontinentale Ziele auf dem Flugplan. Weblinks Website des Flughafens Einzelnachweise
Hohhot Baita International Airport

Hohhot Baita International Airport (IATA: HET, ICAO: ZBHH) is an international airport serving Hohhot, the capital of Inner Mongolia, China. It is the largest airport in Inner Mongolia and lies 14.3 km (8.9 mi) east of downtown Hohhot. Its name Baita, meaning White Pagoda, derives from Wanbu Huayanjing Pagoda; one of the historical attractions in Hohhot which lies 5.6 km (3.5 mi) south-east of the airport. In 2025 it served 12,722,692 passengers. History Hohhot Baita Airport was opened on 1 October 1958. When it first opened to air traffic, it had only one dirt runway, three single‑story buildings, and five tents. The taxiway and apron were simple, and the runway measured 1,500 meters in length and 100 meters in width. In the mid-1980s and 1990s, it underwent two expansions and in June 2007 a new terminal was constructed. The new terminal covers an area of 54,499 square metres (586,620 sq ft) with 11 parking jetways and is capable of handling three million passengers each year. Its runway was also lengthened and its widened to accommodate jumbo jets such as the Airbus A380. It served as one of the diversion airports for air traffic during the 2008 Summer Olympics. With the rapid expansion of the city, Baita Airport is now surrounded by urban area and has no more room to expand to accommodate growing traffic. The Hohhot Shengle International Airport is being constructed in Horinger County which will replace Baita Airport and Baita is set to be closed once the new airport opened. Airlines and destinations In 2025, Hohhot Baita International Airport plans to operate 139 routes, serving 92 cities in total, including 83 nonstop destinations and 6 international or regional cities. Passenger Cargo In 2025, Hohhot Baita International Airport handled 60,200 tons of cargo and mail, surpassing the 60,000‑ton mark for the first time, an annual increase of 1.8%. In December alone, throughput reached 7,977 tons, setting a new historical record. Over the year, the airport transported 6,181 tons of fresh meat products, accounting for 10% of total cargo volume, while cold‑chain veterinary pharmaceuticals reached 570 tons, a 30% increase from the previous year. Transport It is served by Bayan (Airport) station on Line 1 of Hohhot Metro. See also List of airports in China References External links Official website
Aeropuerto Internacional de Hohhot Baita

El Aeropuerto de Hohhot Baita​ (en chino: 呼和浩特白塔国际机场) (IATA: HET, ICAO: ZBHH) es un aeropuerto que sirve a Hohhot, capital de Mongolia Interior,​ China.​ Es el aeropuerto más grande de Mongolia Interior y se encuentra 14,3 kilómetros ( 8,9 millas) al este del centro de Hohhot. Su nombre significa Pagoda Blanca deriva de la Pagoda Wanbu Huayanjing, uno de los lugares de interés histórico en Hohhot que se encuentra a 5,6 km ( 3,5 millas) al sureste del aeropuerto. En 2013 sirvió a 6.150.282 pasajeros. El Aeropuerto de Hohhot Baita fue inaugurado el 1 de octubre de 1958. A mediados de los años 1980 y 1990 , sufrió dos expansiones y en junio de 2007 se construyó una nueva terminal. Estadísticas Ver fuente y consulta Wikidata. Véase también Aeropuerto de Baotou Erliban Aeropuerto de Ordos Ejin Horo Referencias
Aéroport international de Hohhot Baita

L'aéroport international de Hohhot Baita (code IATA : HET • code OACI : ZBHH) est un aéroport qui dessert la ville de Hohhot dans la province de Mongolie-Intérieure en Chine. Il a ouvert en 1958. En 2013, l'aéroport de Ningbo Lishe a vu transiter 6 150 282 passagers. l'aéroport international de Hohhot-Shengle en construction remplacera cet aéroport une fois terminé. Situation Compagnies aériennes et destinations Édité le 03/02/2018 Cargo voir aussi L'aéroport international de Hohhot-Shengle, en construction, qui remplacera l'aéroport actuel de Hohhot Baita. Notes et références Portail de l’aéronautique Portail de la Chine