Jez Treh sotesk

Jez Treh sotesk (poenostavljeno kitajsko 三峡大坝; tradicionalno kitajsko 三峽大壩; pinjin: Sānxiá Dàbà), uradno znan kot Projekt varstva vode treh sotesk reke Jangce (poenostavljeno kitajsko: 长江三峡水利枢纽工程; tradicionalno kitajsko: 長江三峽水利樞紐工程) je gravitacijski jez hidroelektrarne, ki prečka reko Jangce blizu Sandoupinga v okrožju Jiling, Jičang, provinca Hubej, osrednja Kitajska, dolvodno od Treh sotesk. Največja elektrarna na svetu po nameščeni moči (22.500 MW), Jez treh sotesk proizvede v povprečju 95±20 TWh električne energije na leto, odvisno od količine padavin v porečju. Po obsežnih monsunskih padavinah leta 2020 je jez v enem letu proizvedel skoraj 112 TWh, s čimer je podrl prejšnji svetovni rekord ~103 TWh, ki ga je leta 2016 postavil jez Itaipu. Telo jezu je bilo dokončano leta 2006; elektrarna je začela v celoti obratovati leta 2012, ko je začela delovati zadnja od glavnih vodnih turbin v podzemni elektrarni. Zadnji večji del projekta, dvigalo za ladje, je bil dokončan leta 2015. Jez, ki meri 185 metrov v višino in 2309 metrov v širino, znatno presega brazilsko hidroelektrarno Itaipu z močjo 12.600 MW in je ena največjih hidroelektrarn na svetu. Vsaka od glavnih vodnih turbin, ki so bile ob namestitvi najsodobnejše, ima zmogljivost 700 MW. Če združimo zmogljivost 32 glavnih turbin jezu z dvema manjšima generatorjema (vsak po 50 MW), ki zagotavljata energijo sami elektrarni, znaša skupna zmogljivost proizvodnje električne energije jezu Treh sotesk 22.500 MW z minimalnimi emisijami toplogrednih plinov. Jez izboljšuje zmogljivost vodnega prometa reke Jangce in zagotavlja nadzor nad poplavami, s čimer pomaga zaščititi milijone ljudi pred hudimi poplavami na ravnini Jangce. Poleg tega je proizvodnja hidroelektrarne spodbudila gospodarsko rast Kitajske. Zato kitajska vlada projekt smatra za vir nacionalnega ponosa in velik družbeni in gospodarski uspeh. Vendar pa je sporen tako doma kot v tujini. Ocene števila ljudi, ki jih je gradnja jezu razselila, se gibljejo od 1,13 milijona do približno 1,4 milijona. Njegova gradnja je poplavila tudi starodavna in kulturno pomembna najdišča. Med delovanjem je jez povzročil nekaj ekoloških sprememb, vključno s povečanim tveganjem za zemeljske plazove. Zgodovina Sun Jat-sen si je v delu Mednarodni razvoj Kitajske (1919) zamislil velik jez čez reko Jangce. Zapisal je, da je jez, ki bi lahko ustvaril 30 milijonov konjskih moči (22 GW), mogoč dolvodno od Treh sotesk. Leta 1932 je nacionalistična vlada pod vodstvom Čjang Kajška začela s predhodnim delom na načrtih za Treh soteskah. Leta 1939 so med drugo kitajsko-japonsko vojno japonske vojaške sile zasedle Jičang in pregledale območje. Leta 1944 je glavni inženir projektiranja pri Uradu za rekultivacijo Združenih držav Amerike, John L. Savage, pregledal območje in pripravil predlog jezu za projekt reke Jangce. Približno 54 kitajskih inženirjev je odšlo na usposabljanje v ZDA. Prvotni načrti so predvidevali, da bi jez uporabljal edinstveno metodo za premikanje ladij: ladje bi vstopile v zapornice na spodnjem in zgornjem koncu jezu, nato pa bi jih žerjavi premikali od vsake zapornice do naslednje. Skupine plovil bi se zaradi učinkovitosti dvigovale skupaj. Ni znano, ali je bila ta rešitev upoštevana zaradi varčevanja z vodo ali zato, ker so inženirji menili, da je razlika v višini med reko nad in pod jezom prevelika za alternativne metode. Zaradi slabšanja položaja nacionalistov v kitajski državljanski vojni gradbena dela niso bila izvedena. Po komunistični revoluciji leta 1949 je Mao Cetung podprl projekt, vendar je najprej začel graditi bližnji jez Gedžouba, gospodarske težave, vključno z velikim skokom naprej in kulturno revolucijo, pa so upočasnile napredek. Po poplavah reke Jangce leta 1954 je Mao leta 1956 napisal pesem »Plavanje« o svoji fascinaciji nad jezom na reki Jangce. Leta 1958, po kampanji Sto rož, so nekatere inženirje, ki so nasprotovali projektu, zaprli. Med kitajskim poudarkom na štirih modernizacijah v zgodnjem obdobju reform in odpiranja je komunistična partija oživila načrte za jez in predlagala začetek gradnje leta 1986. Poudarila je potrebo po razvoju hidroelektrarn. Kitajska ljudska politična posvetovalna konferenca je postala središče opozicije proti predlaganemu jezu. Sklicala je strokovne skupine, ki so priporočile odložitev projekta. Nacionalni ljudski kongres je jez odobril leta 1992: od 2633 delegatov jih je 1767 glasovalo za, 177 proti, 664 se je vzdržalo, 25 članov pa ni glasovalo, kar je zakonodaji dalo nenavadno nizko stopnjo odobritve 67,75 %. Gradnja se je začela 14. decembra 1994. Jez naj bi bil v celoti operativen leta 2009, vendar so dodatni projekti, kot je podzemna elektrarna s šestimi dodatnimi generatorji, polno delovanje odložili na leto 2012. Dvigalo za ladje je bilo dokončano leta 2015. Jez je do leta 2008 dvignil gladino vode v akumulacijskem jezeru na 172,5 m nadmorske višine in do leta 2010 na načrtovano najvišjo raven 175 m. Sestava in dimenzije Jez, izdelan iz betona in jekla, je dolg 2335 m in na višini 185 m nadmorske višine. Za projekt je bilo porabljenih 27,2 milijona m3 betona (predvsem za jez), 463.000 ton jekla (dovolj za gradnjo 63 Eifflovih stolpov) in premaknjenih približno 102,6 milijona m3 zemlje. Betonski jez je visok 181 m nad skalno podlago. Ko je gladina vode najvišja, 175 m nad morsko gladino, kar je 110 m višje od gladine reke dolvodno, je akumulacijsko jezero jezu v povprečju dolgo približno 660 km in široko 1,12 km. Vsebuje 39,3 km3 vode in ima skupno površino 1045 km2. Po dokončanju je rezervoar poplavil skupno površino 632 km2 zemlje, v primerjavi s 1350 km2 rezervoarja, ki ga je ustvaril jez Itaipu. Ekonomija Kitajska vlada je ocenila, da bo projekt jezu Treh sotesk stal 180 milijard juanov (22,5 milijarde ameriških dolarjev). Do konca leta 2008 je poraba dosegla 148,365 milijarde juanov, od tega je bilo 64,613 milijarde juanov porabljenih za gradnjo, 68,557 milijarde juanov za preselitev prizadetih prebivalcev in 15,195 milijarde juanov za financiranje. Leta 2009 je bilo ocenjeno, da se bodo stroški gradnje v celoti povrnili, ko bo jez proizvedel 1000 teravatnih ur (3.600 PJ) električne energije, kar bo dalo 250 milijard juanov; celotno povračilo stroškov naj bi bilo torej končano deset let po tem, ko je jez postal v celoti operativen. Pravzaprav so bili celotni stroški jezu Treh sotesk povrnjeni do 20. decembra 2013. Viri financiranja vključujejo Sklad za gradnjo jezu Tri soteske, dobiček jezu Gedžouba, posojila Kitajske razvojne banke, posojila domačih in tujih komercialnih bank, podjetniške obveznice in prihodke pred in po tem, ko je jez postal v celoti operativen. Dodatni stroški so bili ocenjeni na naslednji način: vsaka provinca, ki prejema energijo iz jezu Tri soteske, je morala plačati dodatnih 7,00 ¥ na MWh, druge province pa so morale plačati dodatno pristojbino v višini 4,00 ¥ na MWh. Tibetski avtonomni regiji ni bila naložena nobena dodatna pristojbina. Vpliv na okolje Emisije Po podatkih Nacionalne komisije za razvoj in reforme bi 366 gramov premoga v letu 2006 proizvedlo 1 kWh električne energije. Med letoma 2003 in 2007 je proizvodnja električne energije ustrezala 84 milijonom ton standardnega premoga. Erozija in sedimentacija Z jezom sta značilni dve nevarnosti: da se projekcije sedimentacije ne strinjajo in da jez stoji na seizmični prelomnici. Na trenutnih ravneh erodira 80 % zemljišč na tem območju, kar letno odloži približno 40 milijonov ton sedimentov v Jangce. Ker je tok nad jezom počasnejši, se velik del teh sedimentov tam usede, namesto da bi tekel navzdol, in navzdol je manj sedimentov. Odsotnost mulja dolvodno ima tri učinke: Nekateri hidrologi pričakujejo, da bodo bregovi dolvodno postali bolj ranljivi za poplave. Šanghaj, ki je oddaljen več kot 1600 km, leži na ogromni sedimentni ravnini. »Prihajajoči mulj – dokler prihaja – krepi dno, na katerem je zgrajen Šanghaj ... manjša kot je tonaža prihajajočega sedimenta, bolj je to največje kitajsko mesto ranljivo za poplave«. Kopičenje bentoskih sedimentov povzroča biološko škodo in zmanjšuje vodno biotsko raznovrstnost. Zemeljski plazovi Erozija v rezervoarju, ki jo povzroča naraščajoča voda, povzroča pogoste večje zemeljske plazove, ki so povzročili opazne motnje na površini rezervoarja, vključno z dvema incidentoma maja 2009, ko se je v poplavljeno sotesko Vušja reke Vu potopilo med 20.000 in 50.000 kubičnih metrov materiala. V prvih štirih mesecih leta 2010 je bilo 97 večjih zemeljskih plazov. Ravnanje z odpadki Jez je kataliziral izboljšanje čiščenja odpadnih voda gorvodno okoli Čongčinga in njegovih primestnih območij. Po podatkih ministrstva za varstvo okolja je aprila 2007 več kot 50 novih naprav lahko obdelalo 1,84 milijona ton na dan, kar je 65 % celotne potrebe. Dodanih je bilo približno 32 odlagališč, ki so lahko vsak dan obdelala 7664,5 tone trdnih odpadkov. Letno se v reko izpusti več kot milijarda ton odpadne vode, ki jo je pred izgradnjo rezervoarja bolj verjetno odneslo. Zaradi tega je voda stoječa, onesnažena in motna. Gozdna pokritost Leta 1997 je bilo območje Treh sotesk 10 % gozdnato, kar je manj kot 20 % v 1950-ih. Raziskave Organizacije Združenih narodov za prehrano in kmetijstvo so pokazale, da bo azijsko-pacifiška regija do leta 2008 pridobila približno 6000 km2 gozda. To je pomembna sprememba v primerjavi s 13.000 km2 neto izgube gozdov vsako leto v 1990-ih. To je v veliki meri posledica velikih prizadevanj Kitajske za pogozdovanje. To se je pospešilo po poplavah reke Jangce leta 1998, ki so prepričale vlado, da mora obnoviti gozdno pokritost, zlasti v porečju Jangce gorvodno od jezu Treh sotesk. Živalstvo in rastlinstvo Zaskrbljenost glede vpliva jezu na divje živali se je pojavila že pred odobritvijo Nacionalnega ljudskega kongresa leta 1992. Ta regija je že dolgo znana po svoji bogati biotski raznovrstnosti. V njej živi 6388 rastlinskih vrst, ki spadajo v 238 družin in 1508 rodov. Od teh vrst jih je 57 ogroženih.[103] Te redke vrste se uporabljajo tudi kot sestavine v tradicionalnih kitajskih zdravilih. Delež gozdnatih površin v regiji, ki obdaja jez Treh sotesk, se je zmanjšal z 20 % leta 1950 na manj kot 10 % leta 2002, kar negativno vpliva na vse rastlinske vrste tam. Regija zagotavlja tudi habitate stotinam sladkovodnih in kopenskih živalskih vrst. Jezovi še posebej prizadenejo sladkovodne ribe zaradi sprememb temperature vode in pretočnega režima. Številne druge ribe se poškodujejo v lopaticah turbin hidroelektrarn. To je še posebej škodljivo za ekosistem regije, saj v porečju reke Jangce živi 361 različnih vrst rib in predstavlja 27 % ogroženih sladkovodnih rib na Kitajskem. Jez je ogrozil tudi druge vodne vrste, zlasti baijija ali jangcejska pliskavka brez plavuti (Neophocaena asiaeorientalis), ki je zdaj izumrla. Pravzaprav kitajski vladni znanstveniki celo trdijo, da je jez neposredno povzročil izumrtje baijija. Od 3000 do 4000 preostalih kritično ogroženih sibirskih žerjavov (Leucogeranus leucogeranus) mnogi preživijo zimo v mokriščih, ki jih je jez Treh sotesk uničil. Jez zagotovo "negativno vpliva" na populacije jesetra (Sinosturio dabryanus). Leta 2022 je bila kitajska mečarica (Psephurus gladius) razglašena za izumrlo, zadnje potrjeno opažanje pa je bilo leta 2003. Vpliv na Zemljo Leta 2005 so znanstveniki NASE izračunali, da bi premik vodne mase, ki jo shranjujejo jezovi, povečal skupno dolžino Zemljinega dne za 0,06 mikrosekunde in naredil Zemljo nekoliko bolj okroglo na sredini in ravno na polih. Študija, objavljena leta 2022 v reviji Open Geosciences, kaže, da sprememba gladine vode v rezervoarju vpliva na gravitacijsko polje v zahodnem Sečuanu, kar posledično vpliva na seizmičnost na tem območju. Plovba po jezu Zapornice Namen namestitve ladijskih zapornic je povečati rečni promet z desetih milijonov na 100 milijonov ton letno; posledično se bodo stroški prevoza zmanjšali za 30 do 37 %. Ladijski promet bo postal varnejši, saj so soteske znano nevarne za plovbo. V bližini jezu (30°50′12″N 111°1′10″E) sta nameščeni dve vrsti ladijskih zapornic. Vsaka od njih je sestavljena iz petih stopenj, s časom prevoza približno štiri ure. Največja velikost plovila je 10.000 ton. Zapornice so dolge 280 m, široke 35 m in globoke 5 m. To je 30 m dlje od tistih na morski poti St. Lawrence, vendar pol manj globoko. Preden je bil jez zgrajen, je bila največja tovorna zmogljivost na lokaciji Treh sotesk 18,0 milijonov ton na leto. Med letoma 2004 in 2007 je skozi zapornice prepotovalo skupno 198 milijonov ton tovora. Tovorna zmogljivost reke se je povečala za šestkrat, stroški ladijskega prometa pa so se zmanjšali za 25 %. Prvotno naj bi skupna zmogljivost ladijskih zapornic dosegla 100 milijonov ton na leto. Leta 2022 je njihov promet tovora dosegel 159,65 milijona ton, kar je 6 % več kot v prejšnjih nekaj letih. In 2022, their cargo turnover reached 159.65 million tons, with an annual increase of 6% over the previous few years. Te zapornice so stopniščne zapornice, pri čemer notranji pari vrat zapornice služijo kot zgornja vrata spodnje komore in spodnja vrata zgornje komore. Vrata so ranljivega tipa na tečajih, ki bi lahko v primeru poškodbe začasno onesposobili celoten prehod. Ker obstajajo ločeni sklopi zapornic za promet gorvodno in dolvodno, je ta sistem učinkovitejši glede porabe vode kot dvosmerne stopniščne zapornice. Dvigalo za ladje Poleg kanalskih zapornic je na voljo tudi dvigalo za ladje, neke vrste dvigalo za plovila. Dvigalo za ladje lahko dvigne ladje do 3000 ton. Navpična prepotovana razdalja je 113 m, velikost bazena dvigala za ladje pa je 120 m × 18 m × 3,5 m. Prehod dvigala za ladje traja od 30 do 40 minut, v nasprotju s tremi do štirimi urami, ki jih potrebuje za prehod skozi zapornice. Eden od zapletenih dejavnikov je, da se gladina vode lahko močno spreminja. Dvigalo za ladje mora delovati, tudi če se gladina vode razlikuje za 12 m na spodnji strani in 30 m na zgornji strani. Zasnova ladijskega dvigala uporablja sistem spiralnih zobnikov za vzpenjanje ali spuščanje po zobati letvi. Ladijsko dvigalo še ni bilo dokončano, ko je bil preostali del projekta uradno odprt 20. maja 2006. Novembra 2007 so lokalni mediji poročali, da se je gradnja ladijskega dvigala začela oktobra 2007. Februarja 2012 je Šinhua poročala, da so štirje stolpi, namenjeni podpori ladijskega dvigala, skoraj dokončani. V poročilu je pisalo, da so stolpi do takrat dosegli 189 m od predvidenih 195 m. Ladijsko dvigalo je bilo dokončano do julija 2015. Preizkušeno je bilo decembra 2015 in dokončano januarja 2016. Lahmeyer, nemško podjetje, ki je zasnovalo ladijsko dvigalo, je sporočilo, da bo plovilo za prevoz dvigala potrebovalo manj kot eno uro. Članek v reviji Steel Construction navaja, da bo dejanski čas dviga 21 minut. Piše, da bodo pričakovane dimenzije 3000-tonskih potniških plovil, za katere je bil zasnovan bazen ladijskega dvigala, 84,5 x 17,2 x 2,65 metra. Gibljiva masa (vključno s protiutežmi) je 34.000 ton. Preizkusi dvigala so se končali julija 2016, prva tovorna ladja je bila dvignjena 15. julija; čas dviga je bil 8 minut. Shanghai Daily je poročal, da je bilo dvigalo prvič operativno uporabljeno 18. septembra 2016, ko se je začelo omejeno 'operativno testiranje' dvigala. Jezovi gorvodno Da bi kar najbolje izkoristili jez Tri soteske in zmanjšali sedimentacijo reke Džinša, zgornjega toka reke Jangce, oblasti gradijo vrsto jezov na reki Džinša, vključno z zdaj dokončanimi jezovi Vudongde, Baihetan, Šiluodu in Šjangdžjaba. Skupna zmogljivost teh štirih jezov je 38.500 MW, kar je skoraj dvakrat več od zmogljivosti Treh sotesk. Baihetan je začel v celoti obratovati leta 2022. Vudongde je bil odprt junija 2021. Še osem jezov je v srednjem toku reke Džinša in osem gorvodno od nje. Glej tudi Jez Guri Jez Itaipu Jez Tucurui Jezovi Inga Seznam največjih elektrarn na svetu Sklici Zunanje povezave Spletna stran China Three Gorges Corporation China Three Gorges Corporation - poročila J. Akkermann, Th. Runte, D. Krebs: Ship Lift at Three Gorges Dam, China – Design of Steel Structures SiOL.net - Kitajska: Slovesno ob končanju največjega jeza na svetu 24ur.com - Svet: Največji jez končan Arhivirano 2007-12-14 na Wayback Machine. Finance - Na Kitajskem slovesno ob končanju največjega jeza na svetu