NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Palace of Heavenly Purity

The Palace of Heavenly Purity, or Qianqing Palace (Chinese: 乾清宫; pinyin: qiánqīng gōng; Manchu:ᡴᡳᠶᠠᠨᠴᡳᠩᡤᡠᠩ; Möllendorff: kiyan cing gung) is a palace in the Forbidden City in Beijing, China. It is the largest of the three halls of the Inner Court (the other two being the Hall of Union and the Palace of Earthly Tranquility), located at the northern end of the Forbidden City. During the Qing dynasty, the palace often served as the Emperor's audience hall, where he held council with the Grand Council. History Originally constructed in 1420 during the early Ming dynasty, the Palace of Heavenly Purity served as the residence of the Emperor. The large space was divided into nine rooms on two levels, with 27 beds. For security, on any one night the Emperor would randomly choose from any of these beds. This continued through the early Qing dynasty. However, when the Yongzheng Emperor ascended the throne, he did not wish to inhabit the palace occupied by his father for 60 years. He and subsequent emperors lived instead at the smaller Hall of Mental Cultivation to the west. The Palace of Heavenly Purity then became the Emperor's audience hall, where he held court, received ministers and emissaries, and held banquets beginning in the early 18th century. At the centre of the palace, set atop an elaborate platform, is a throne and a desk, on which the Emperor wrote notes and signed documents during councils with ministers. At the end of the Qing dynasty, the Palace of Heavenly Purity served as a place primarily for political activity. Architecture The Palace of Heavenly Purity is a double-eaved, hipped-roof building set on a single-level white marble platform. In Chinese architecture, double-eaved hipped roofs were reserved for the most important structures. It is connected to the Gate of Heavenly Purity to its south by a raised walkway. Sitting atop the roof the palace are nine statuettes, signifying the importance of the building. The most significant building in the Forbidden City, the Hall of Supreme Harmony, has 10 statuettes. A caisson is set into the roof, featuring a coiled dragon. Above the throne hangs a tablet with a right-to-left script reading zhèng dà guāng míng (正大光明), penned by the Shunzhi Emperor. This tablet has been translated several ways but the loose transliteral meaning is "let the righteous shine". It is often used as a Chinese idiom, meaning "to be decent, honest and magnanimous", or "to have no secret or do a shameless deed". Beginning with the Yongzheng Emperor, who himself had ascended the throne amid a succession dispute, Qing dynasty emperors had designated their heirs in secret, with one copy of the will hidden behind this tablet and another carried at all times by the Emperor himself. Replicas A near 1:1 size replica of the Palace of Heavenly Purity, as well as the near-entirety of the Forbidden City itself, is included within the Hengdian World Studios in Dongyang Zhejiang Province - a section of which many national Chinese period-films and television shows were filmed. See also Palace of Earthly Tranquility References
Palacio de la Pureza Celestial

El Palacio de la Pureza Celestial, o Palacio Qianqing (en chino: 乾清宫; pinyin: qiánqīng gōng; Manchu: kiyan cing gung) es un palacio en la Ciudad Prohibida en Beijing, en chino, 乾清宫; pinyin, qiánqīng gōng Es la más grande de las tres salas de la Corte Interior (los otros dos son la Sala de la Unión y el Palacio de la Tranquilidad Terrenal), localizada en el extremo norte de la Ciudad Prohibida. Durante la Dinastía Qing, el palacio a menudo sirvió como la sala de audiencias del Emperador, donde se reunía con el Consejo Magnífico. El Palacio de la Pureza Celestial es un edificio con dobles cornisas, y establecido en un solo nivel sobre una plataforma de mármol blanco. Está conectado a la Puerta de la Pureza Celestial por su lado sur a través de un pasillo alzado. En la dinastía Ming, fue la residencia del Emperador. El amplio espacio se dividía en nueve habitaciones en dos niveles, con 27 camas. Por seguridad, cada noche el Emperador escogía al azar una de estas camas para dormir. Esto continuó hasta inicios de la dinastía Qing. Sin embargo, cuando el Emperador Yongzheng ascendió al trono, no deseaba habitar el palacio que su padre Kangxi ocupó por 60 años. Él y los emperadores subsiguientes vivieron en cambio en la Sala de la Cultivación Mental, más pequeña y al oeste.​ El Palacio de la pureza Celestial entonces funcionó como la sala de audiencias del Emperador, donde se reunía con la corte, recibía ministros y emisarios, y celebraba banquetes. En el centro del Palacio, sobre una plataforma elaborada, hay trono y un escritorio, en el que el Emperador escribió notas y firmó documentos durante consejos con ministros.​ Sobre el trono cuelga una tableta con una escritura leída de derecha a izquierda, que dice zhèng dà guāng míng (正大光明), escrita por el Emperador Shunzhi. Esta tableta se ha traducido en varias formas, pero el significado transliteral aproximado es "dejen que el bondadoso brille". A menudo se usa como una frase o aforismo chino, que significa "ser decente, sincero y magnánimo," o "no tener ningún secreto ni hacer una acción desvergonzada." Los emperadores de la dinastía Qing posteriores a Yongzheng designaron a sus sucesores en secreto, con una sola copia de su testamento escondido detrás de esta tableta y otra copia que el Emperador llevaba consigo en todo momento.​ Referencias
Palais de la Pureté céleste

Le palais de la pureté céleste, ou palais de Qianqing (chinois : 乾清宫 ; pinyin : qiánqīng gōng ; Mandchou : ᡴᡳᠶᠠᠨᠴᡳᠩᡤᡠᠩ ; Möllendorff：kiyan cing gung) est un palais de la cité interdite à Pékin, en Chine. C'est le plus grand des trois pavillons de la cour intérieure, qui est située à l'extrémité nord de la Cité interdite. Les deux autres sont le pavillon de l'Union et le palais de la tranquillité terrestre. Durant la dynastie Qing, le palais sert souvent de salle d'audience de l'empereur, où il siège en présidant le Grand Conseil. Le palais de la pureté céleste est un bâtiment à deux niveaux situé sur une plate-forme en marbre blanc qui ne comporte qu'un seul niveau. Il est relié à la Porte de la Pureté Céleste (en), située au sud, par une passerelle surélevée. Sous la dynastie Ming, ce palais était la résidence de l'empereur. Il a été divisé en neuf chambres, réparties sur deux niveaux, et comportant 27 lits. Pour des raisons de sécurité, l’empereur en choisissait une au hasard chaque nuits. Cette façon de faire a perduré au début de la dynastie Qing; mais lorsque l'empereur Yongzheng est monté sur le trône, il ne souhaitait pas habiter le palais occupé par son père pendant 60 ans. Il a préféré s'installer dans le Pavillon de la Culture de l'Esprit (en), plus petit et situé plus à l'ouest. Les empereurs qui lui ont succédé ont fait de même. Le palais de la pureté céleste devient alors la salle d'audience de l'empereur, où il tient sa cour, reçoit des ministres et des émissaires et organise des banquets. Au centre du palais, au sommet d'une plateforme élaborée, se trouvent un trône et un pupitre sur lequel l'empereur écrivait des notes et signait des documents lors de conseils et réunions qu'il tiens avec ses ministres. On trouve dans le plafond de cette pièce un caisson comportant un dragon enroulé. Au-dessus du trône se trouve une tablette sur laquelle est rédigée en script de droite à gauche, le texte zhèng dà guāng míng ( 正大光明 ), écrit par l’ empereur Shunzhi. Cette tablette a été traduite de plusieurs façons, mais la transcription la plus littérale est "laissez le juste briller". Il est souvent utilisé comme un idiome chinois, signifiant "être décent, honnête et magnanime", ou "ne pas avoir de secret ou faire un acte impudique". À partir du règne de l'empereur Yongzheng, qui avait lui-même accédé au trône au milieu d'un conflit de succession, les empereurs de la dynastie Qing ont désigné leurs héritiers en secret, par testament. Un exemplaire dudit testament était caché derrière cette tablette et un autre toujours porté par l'empereur lui-même. Notes et références Portail de l’histoire de l’art Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du patrimoine mondial Portail du monde chinois • section histoire de la Chine
Peking Union Medical College Hospital

Peking Union Medical College Hospital (PUMCH), also known as Peking Union Hospital or Beijing Xiehe Hospital (北京协和医院), is a large teaching hospital in Beijing, China. It was founded in 1921 by the Rockefeller Foundation and is currently affiliated with Peking Union Medical College. It has two locations: the Dongdan Campus in Wangfujing, Dongcheng District and the Xidan Campus in Damucang Hutong, Xicheng District. On September 10, 2002, Peking Union Medical College Hospital merged with Post and Telecommunications General Hospital of the Ministry of Information Industry to become Peking Union Medical College Hospital of the Chinese Academy of Medical Sciences. References External links (in English) Official website of PUMCH
Beijing Guozijian

Die Pekinger Kaiserliche Akademie (chinesisch 北京國子監, Pinyin Běijīng Guózǐjiān) bzw. kurz Guozijian (國子監, Guózǐjiàn, englisch Imperial College/Academy) war die wichtigste Hochschuleinrichtung im kaiserlichen China, die Menschen für die höchsten Staatsämter ausbildete. Heute ist sie ein Museum in Peking. Geschichte Die Regierungsinstitution des Guozijian wurde 1306 gegründet und später mehrfach erweitert und umgebaut, so dass es heute eine Fläche von mehr als 10.000 Quadratmetern hat. Es befindet sich neben dem Pekinger Konfuziustempel und bildet mit diesem einen einzigen Museumskomplex. Die drei Hauptgebäude des Guozijian (die Hallen Biyong dadian 辟雍大殿, Yiluntang 彝伦堂 und Jingyiting 敬一亭) sind auf einer Nord-Süd-Achse angeordnet, östlich und westlich von ihnen befinden sich sechs Hallen. Das Guozijian steht seit 1961 auf der nationalen chinesischen Denkmalsliste (1–113). Verschiedenes In dem Video für den bekannten Feature Song Beijing huanying ni (chinesisch 北京欢迎你, Pinyin Běijīng huānyíng nǐ – „Peking heißt Dich willkommen!“) für den 100-Tage-Countdown der Olympischen Sommerspiele 2008 in Peking ist die Sängerin Gigi Leung (梁詠琪) dort am Ehrenbogen mit glasierten Steinen (Guozijian liuli paifang 国子监琉璃牌坊) zu sehen und später im Video der glasierte Torweg (liuli paifang 国子监琉璃牌坊) dort. Siehe auch Peking-Universität (Geschichte) Weblinks Guozijian (The Imperial College) Beijing Guozijian (Imperial Academy) guozijian 國子監, the Directorate of Education Guozijian, the Imperial College (Video) Einzelnachweise und Fußnoten
Akademia Cesarska w Pekinie

Akademia Cesarska w Pekinie (chin. upr. 北京国子监, chin. trad. 北京國子監, pinyin Běijīng Guózǐjiàn) – dawna akademia cesarska w dzielnicy Dongcheng w Pekinie. Znajduje się tuż obok Świątyni Konfucjusza, z którą jest połączona bramą. Akademia została wzniesiona w 1306 roku, za panowania cesarza Chengzonga z dynastii Yuan. Pełniła swoją rolę aż do upadku monarchii w 1911 roku, kilkukrotnie ją przebudowywano. Obecnie jest jedyną zachowaną akademią z czasów cesarstwa. Cały kompleks obejmuje powierzchnię 37 000 m². Centralną oś dzieli go na dwie symetryczne części. Ma dwie bramy, Jixian i Taixue. Brama Taixue, zbudowana w 1783 roku, ma trzy przejścia i pokryta jest u góry żółtą dachówką. Za nią znajduje się główny budynek kompleksu, pawilon Biyong. Otoczony jest okrągłą sadzawką, przez którą prowadzą cztery mostki. Kwadratowy budynek ma wymiary 17,7×17,7 m. Wewnątrz tego pawilonu cesarze udzielali wykładów. Na terenie akademii znajduje się również 189 kamiennych stel, na których z polecenia cesarza Qianlonga wyryto tekst 13 klasycznych dzieł literackich. Po utworzeniu Chińskiej Republiki Ludowej w 1949 roku w budynkach dawnej akademii umieszczono bibliotekę. Przypisy
Гоцзыцзянь

Гоцзыцзянь (кит. упр. 国子监, пиньинь Guózǐjiàn, букв. «Академия сынов государства») — главное высшее учебное заведение императорского Китая, в котором готовили людей для высших государственных постов. В настоящее время — музей в Пекине. Пекинская Академия сынов государства была основана в 1306 году; впоследствии она не раз расширялась и перестраивалась, в настоящее время её площадь — более 10 тысяч квадратных метров. Находится рядом с храмом Конфуция и составляет с ним единый музейный комплекс. Три основных здания Гоцзыцзянь (павильоны Пиюн, Илуньтан и Цзинъитин) расположены по оси север-юг; к востоку и западу от них расположены шесть залов.
Гоцзицзянь

Гоцзицзянь (кит.: 国子监, піньінь: Guózǐjiàn — «Академія синів держави») — головний вищий навчальний заклад імператорського Китаю, в якому готували людей для вищих державних постів. В даний час — музей в Пекіні. Пекінська Академія синів держави була заснована в 1306; згодом вона не раз розширювалася і перебудовувалася, в даний час її площа — понад 10 тисяч квадратних метрів. Знаходиться поруч з храмом Конфуція і становить з ним єдиний музейний комплекс. Три основних будівлі Гоцзицзянь (павільйони Піюн, Ілуньтан і Цзінітін) розташовані по осі північ-південь; на схід і захід від них розташовані шість залів.
Purple Bamboo Park

Purple Bamboo Park (Chinese: 紫竹院公园; pinyin: Zǐzhúyuàn Gōngyuán; also called Zizhuyuan Park or Black Bamboo Park) is one of the seven largest parks in Beijing, China. It is located in the Haidian District of northwestern Beijing. The park consists of three connecting lakes covering over a total area of 48 hectares. The lakes' eastern shores consist of several small hills, and they were formed with the earth dredged from the lakes, to balance the natural hills on the western shores of the lakes. There are five bridges connecting the lakes, islands and hills into a single integrated area. To the north of the lakes the Changhe River flows through. Typical of classical Chinese garden style, and like many of Beijing's parks and gardens, it is a mountain-water landscaped garden. Constructed around canals and large lakes, the Bamboo Park is known for its liberal use of verdant bamboo groves. The garden has a variety of bamboos on display, with the variety ranging as much as up to 50 species. There is also an art museum located within the park. The three major lakes in the park were formed in 1159. During the Ming Dynasty, the Wanli Emperor built a royal garden on the bank of the lake in 1577, and the bamboo was planted following that. In 1954, the park was rebuilt and open to public. During the 2008 Summer Olympics, it was selected as one of the three protest zones. Gallery References External links Purple Bamboo Park at Beijing Guide 2008
Parc des Bambous pourpres

Le parc des Bambous pourpres, en chinois: 紫竹院公园; pinyin: Zǐ Zhú Yuàn Gōngyuán, appelé aussi parc Zizhuyuan ou parc des Bambous noirs est l'un des sept parcs les plus grands de Pékin, en Chine. Il est situé dans le district de Haidian, au nord-ouest de Pékin. Galerie Voir aussi Notes et références Portail de Pékin Portail des espaces verts
Park Zizhuyuan

Park Zizhuyuan (chiń. upr. 紫竹院公园, chiń. trad. 紫竹院公園, pinyin Zǐzhúyuàn Gōngyuán) – park miejski położony w dzielnicy Haidian w Pekinie, na zachód od ogrodu zoologicznego. Nazwa parku, oznaczająca dosłownie park czarnego/purpurowego bambusa, pochodzi od rosnących na jego obszarze około 50 różnych gatunków tej rośliny. Obejmuje on powierzchnię 14 hektarów, z czego większość zajmują trzy połączone ze sobą sztuczne jeziora. Wykopano je w czasach dynastii Yuan jako zbiorniki retencyjne, a z pozyskanej w ten sposób ziemi usypano okoliczne pagórki. Przez park przepływa także rzeka Chang He. Wzdłuż brzegów jezior znajdują się liczne pawilony i skalniaki. Park stanowi popularne miejsce wypoczynku i rekreacji, z herbaciarniami, kawiarniami i straganem rękodzieła. Historia parku sięga III wieku. W okresie dynastii Ming odbywały się tu obchody święta Qingmingjie, a nad brzegiem rzeki Chang He wzniesiono świątynię. Za rządów Qingów świątynię przekształcono w pałacyk, w którym cesarze wypoczywali w czasie rejsów do Pałacu Letniego. Obecnie budowla ta już nie istnieje, a jedyną pozostałością po niej są dwie kamienne stele i zarysy fundamentów nad brzegiem rzeki. Po upadku monarchii park utracił swoją funkcję i w okresie republikańskim na jego obszarze znajdowały się pola ryżowe. Po utworzeniu Chińskiej Republiki Ludowej w 1949 roku restytuowano park. Przypisy
Parcul Bambușilor Violet

Parcul Bambușilor Violet (în chineză simplificată: 紫竹院公园; pinyin: Zǐ Zhú Yuàn Gōngyuán), numit și Parcul Zizhuyuan sau Parcul Bambușilor Negri, este unul dintre cele șapte mari parcuri din Beijing, China. Acesta este situat în districtul Haidian din nord-vestul Beijingului. Parcul este format din trei lacuri conectate care acoperă o suprafață totală de 48 de hectare. Țărmurile estice constau din mai multe dealuri mici, realizate din pământ scos din lacuri, pentru a echilibra dealurile naturale de pe malul vestic al lacurilor. Există cinci poduri care leagă lacurile, insulele și dealurile într-o singură zonă integrată. Din lacuri curge spre nord râul Changhe. În modul tipic unei grădini chinezești în stil clasic, și ca multe parcuri și grădini din Beijing, Zizhuyuan este o grădină amenajată cu munți și apă. Construită în jurul unor canale și lacuri mari, Parcul Bambușilor este recunoscut pentru utilizarea liberală a plantațiilor verzi de bambus. Grădina conține o varietate mare de bambus, de până la 50 de specii. În cadrul parcului se află și un muzeu de artă. Cele trei mari lacuri din parc s-au format în 1159. În timpul dinastiei Ming, Împăratul Wanli a construit o grădină regală pe malul lacului, în 1577, iar bambusul a fost plantat ulterior. În 1954, parcul a fost reconstruit și deschis pentru public. În timpul Jocurilor Olimpice de vară din 2008, a fost ales ca unul dintre cele trei zone de protest. Galerie Note
Svartbambuparken

Svartbambuparken eller Zizhuyuanparken eller Zizhuyuan Gongyuan (kinesiska: 紫竹院公园) är en park i Peking i Kina. Den ligger i Haidiandistriktet. Svartbambuparken ligger väster om Pekings zoologiska trädgård innanför västra Tredje ringvägen. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Zizhuyuan Gongyuan.﻿
Парк пурпурового бамбука

Парк пурпурного бамбкука (кит.: 紫竹院公园, Цзичжуюань гун'юань) — один з семи найбільших парків Пекіна. Знаходиться в районі Хайдянь (海淀 区) на північному заході китайської столиці, в безпосередній близькості від Третьої кільцевої автодороги (西 三环 北路). Має категорію AAAA туристичної привабливості. Історія Згідно з письмовими джерелами, в цих місцях колись протікала річка Гаолян, через яку був перекинутий однойменний міст. У XIII столітті озера використовувалися для водопостачання Пекіна. В епоху Мін (1368—1644) міст став улюбленим місцем відпочинку містян. На свято Цінмін (清明, день поминання покійних, зазвичай припадає на 5 квітня) тут обов'язково збиралися молоді дівчата. 1577 року на північний захід від озера було побудовано Храм довголіття (Ваньшоуси, 万寿寺). Цінські імператори побудували тут житловий Палац пурпурного бамбука, звідки вони та їхний почт плавали річкою Чанхе до Літнього палацу Іхеюань. Дотепер від цих будівель дійшли дві кам'яні стели та дві пристані. Тут часто полюбляв бувати імператор Гуансюй. Під час повстання іхетуаней 1900 року будови суттєво постраждали. У 1953 тут відкрито парк. Його оформили в класичному китайському стилі: водойми, химерні камені і пагорби. Родзинкою парку є різноманітні бамбуки та інші дерева. У 1981 на березі відкрито комплекс площею 1000 м², що складається з Павільйону пурпурного бамбука, Галереї для милування місяцем та ін. До 1987 роботи завершили, зокрема створили новий кам'яний сад. З 1 липня 2006 вхід до парку безкоштовний. Під час літньої Пекінської олімпіади 2008 в Парку пурпурного бамбука діяв гайд-парк. Опис Площа парку становить 47,36 га, з них майже 16 гектарів припадає на озера (всього їх в парку 3) і канали. Є 2 острови. На східному березі височіють штучні пагорби, які гармонійно доповнюють природні пагорби в західній частині парку. Через озера й канали перекинуті п'ять мостів. У північній частині парку протікає річка Чанхе (长河), якою можна дістатися до Літнього палацу (парк Іхеюань). Парк досить сучасний, разом з тим виконаний у класичному китайському садово-парковому стилі. Тут можна знайти 50 видів бамбука (доволі багато рідкісних) та інших рослин (загалом 16 млн дерев), різноманітні камені — обов'язковий атрибут китайського саду. Камені символізують ян (阳) чоловічий, світлий, активний початок. Деякі бамбукові гаї обгороджені високими перекладинами, щоб сильний вітер не нахиляв стовбури. Також у парку багато квітів. Крім того, у Парку пурпурного бамбука є традиційні китайські Місячні містки. Вони мають форму півкола і, відбиваючись у спокійній воді, утворюють правильне коло. Уздовж ставків йдуть хвилясті містки. Така форма дозволяє візуально розширити простір і милуватися різними ракурсами. Крім того, тут є майданчики для відпочинку, виконані у формі лотоса. Весь ставок біля берега заріс лотосами. Відвідування парку На метро: станція «Національна бібліотека» (国家 图书馆 站), лінії 4, 9. На автобусі: № 114, 300, 323, 334, 374, 811, 814, 817, 334, 347, 360, 320 і 904. Джерела 紫竹院公园
Qinghuayuan Subdistrict

Qinghuayuan Subdistrict (simplified Chinese: 清华园街道; traditional Chinese: 清華園街道; pinyin: Qīnghuáyuán Jiēdào) is a subdistrict of Haidian District, Beijing, It shares border with Dongsheng Town in the northeast, Xueyuan Road Subdistrict in the east, Yanyuan and Zhongguancun Subdistricts in the south, and Qinglongqiao Subdistrict in the northwest. As of 2020, it had a population of 56,592 under its administration. "Qinghuayuan" means Tsinghua (University) Garden, referring to the fact it covers much of Tsinghua's campus, and the subdistrict is therefore administered jointly by Haidian District and university officials. History Administrative Divisions As of 2021, Qinghuayuan Subdistrict was subdivided into 10 residential communities, all of which are listed below: See also List of township-level divisions of Beijing References
Китайска национална библиотека

Китайската национална библиотека (на традиционен китайски: 中國國家圖書館, на опростен китайски: 中国国家图书馆, на пинин: Zhōngguó guójiā túshūguǎn) е националната библиотека на Китай. Намира се в Пекин и със сбирка от 24 милиона единици, включително 5,7 милиона книги, е най-голямата библиотека в Азия. Основана е през 1909 година под името Столична библиотека (от 1928 година – Национална пекинска библиотека). От 1916 година има право на безплатно копие от всички издания в страната. Външни препратки Официален сайт Архив на оригинала от 1998-12-06 в Wayback Machine.
Čínská národní knihovna

Čínská národní knihovna (čínsky v českém přepisu Čung-kuo Kuo-ťia Tchu-šu-kuan, pchin-jinem Zhōngguó Guójiā Túshūguǎn, znaky zjednodušené 中国国家图书馆, tradiční 中國國家圖書館) je národní knihovna v Pekingu, hlavním městě Čínské lidové republiky. Jedná se o největší knihovnu v celé Asii a o jednu z největších knihoven na celém světě. Má celosvětově největší sbírku čínské literatury. Sídlí ve třech budovách v městském obvodě Chaj-tien. V nejstarší sídlí od roku 1931, stará budova byla dokončena v roce 1987 a nová budova v roce 2008. Dějiny Byla založena čchingskou správou 24. dubna 1909 pod názvem Knihovna hlavního města (čínsky v českém přepisu Ťing-š’ Tchu-šu-kuan, pchin-jinem Jīngshī Túshūguǎn, znaky 京师图书馆). K oficiálnímu otevření došlo až v druhé polovině roku 1912 po sinchajské revoluci. Od roku 1916 má knihovna právo povinného výtisku. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Chinesische Nationalbibliothek na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Čínská národní knihovna na Wikimedia Commons oficiální stránky (čínsky)