NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Prison de Qincheng

La prison de Qincheng est une prison spéciale située à Qincheng, une ville de la municipalité chinoise de Pékin. Origine La prison de Qincheng est une des prisons construites par les Japonais durant la seconde guerre sino-japonaise (années 1930-1940). Elle a été réaménagée en 1958 grâce à des fonds soviétiques. Conditions matérielles Selon les témoignages d'anciens prisonniers, les condamnés politiques résident aujourd’hui dans des cellules de 20 m2 équipées de canapés, lits, bureaux et une salle de bains. Les détenus s'habillent comme ils veulent, ont des repas cuisinés par des chefs et peuvent se promener à l'extérieur. Prisonniers politiques La majorité des détenus sont des prisonniers politiques, parmi eux les participants au mouvement démocratique chinois et aux manifestations de la place Tian'anmen. Les détenus célèbres incluent Jiang Qing, Bao Tong, Dai Qing, ainsi que des personnalités tibétaines comme Choekyi Gyaltsen, le 10e panchen-lama, et Phuntsok Wangyal. D’autres détenus ont été de nombreux cadres communistes mis en cause pendant la révolution culturelle comme Bo Yibo, Peng Zhen, Israel Epstein, Sidney Rittenberg et David Crook. Wei Jingsheng célèbre dissident chinois qui fut arrêté le 29 mars 1979 pour avoir « divulgué des secrets d'État », et condamné à 15 ans de prison, a notamment écrit en mars 1979 une lettre dénonçant les conditions inhumaines de la prison de Qincheng où fut incarcéré le 10e panchen-lama qui conduisirent ce dernier à une tentative de suicide. Pendant la Révolution culturelle, le lieutenant-général chinois communiste Chang Ching-wu, persécuté, mourut en 1971 en raison de mauvais traitements à la prison de Qincheng. En 2013, l'ancien dirigeant Bo Xilai y est emprisonné à vie. Notes et références Portail de la prison Portail de Pékin
Carcere di Qincheng

Il carcere di Qincheng è un penitenziario di massima sicurezza situato a Pechino, nel distretto di Changping, nelle vicinanze del Xiaotangshan alla periferia nord-ovest della città. È l'unico a essere gestito dal Ministero della pubblica sicurezza. È il carcere più noto della Cina. Il penitenziario fu costruito nel 1958, grazie ad aiuti concessi dall'Unione Sovietica per la costruzione di 157 opere di interesse economico e di utilità alla difesa nazionale. Il complesso carcerario fu progettato da ingegneri sovietici. È composto da quattro edifici, indicati con la numerazione tradizionale cinese: edificio jia (甲), edificio yi (乙), edificio bing (丙), edificio ding (丁). Gli edifici sono costruiti in mattoni, hanno altezza di tre piani, e ciascuno di essi dispone di una stanza per gli interrogatori. Le celle hanno una superficie media di venti metri quadri, e sono dotate di servizi igienici. Le celle di isolamento usate per la detenzione dei recidivi hanno le mura imbottite, in modo da non consentire il suicidio dei detenuti. Nel 1967 durante la Rivoluzione culturale il complesso fu ampliato fino a raggiungere il numero di sei edifici. A seconda della loro "rango", i detenuti sono rinchiusi in celle individuali o comuni, e ricevono un vitto diverso. Il "rango" di un detenuto è determinato in base alla posizione che ricopriva prima della detenzione, o al grado di partecipazione nel reato a lui contestato. Ciò deriva dal fatto che la maggior parte dei detenuti a Qingchen sono stati accusati di reati politici, come i membri del movimento per la democrazia del 1989, Bao Tong e Wei Jingsheng, o sono figure politiche di rilievo. I lavori manuali che si svolgono a Qincheng consisterebbero nell'intreccio di cappelli di paglia e nella fabbricazione di scatole di cerini. Tra i detenuti a Qingchen si citano Jiang Qing ed i membri della Banda dei Quattro, l'ex sindaco di Pechino Chen Xitong, l'ex governatore del Guangxi Cheng Kejie, il Panchen Lama. Altri detenuti di rilievo sono stati membri dell'ultima casa imperiale, ed i criminali di guerra del Regime nazionalista Shen Zui, Wang Lingji, Zeng Kuoqing, Xu Yuanju, Liao Zongze, Wang Jingyu, Kong Qingkui. Bibliografia Michael Schoenhals, "The Central Case Examination Group, 1966-79." China Quarterly, n. 145 (1996), pp. 87–111.
Циньчэн (тюрьма)

Тюрьма Циньчэн (кит. трад. 秦城監獄, упр. 秦城监狱, пиньинь Qínchéng Jiānyù) — тюрьма в районе Чанпин Пекина. Это единственная тюрьма КНР, которая находится в ведении Министерства общественной безопасности, а не Министерства юстиции. Её неофициально называют «первой тюрьмой Китая», «тюрьмой № 1» (中国第, 监狱). Тюрьма была построена в 1954—1958 годах. Первоначально было построено четыре трёхэтажных корпуса. В 1967 году было построено ещё шесть тюремных корпусов. Тюрьма также включает рабочие цеха и поля для принудительных сельскохозяйственных работ. Архитектор тюрьмы Фэн Цзипин позднее сам стал её заключенным по обвинению в государственной измене. В этой тюрьме содержались многие политические заключённые. Во времена «Культурной революции» в неё помещали высокопоставленных «врагов народа». В этой тюрьме содержались вдова китайского лидера Мао Цзэдуна Цзян Цин, десятый панчен-лама Тибета Чокьи Гьялцен, правозащитник Вэй Цзиншэн, арестованные после протестов на площади Тяньаньмэнь в 1989 году. Бывшие заключённые тюрьмы рассказывали о постоянном голоде и побоях. В настоящее время тюрьма Циньчэн известна прежде всего как место содержания бывших высокопоставленных партийных и государственных деятелей КНР, осуждённых по обвинению в коррупции (Чжоу Юнкан, Бо Силай, Лин Цзихуа, Го Босюн и другие). Для них предусмотрен ряд привилегий: они могут носить свою одежду, а не тюремную униформу, могут смотреть телевизор с двух часов дня до девяти вечера и пить молоко на завтрак. Обеды для них готовит повар одной из местных гостиниц. Очевидцы утверждают, что для некоторых готовили даже суп из акульих плавников. После каждого приема пищи привилегированным заключённым выдают по яблоку. Ссылки Тюрьмы особого назначения Как живут самые опасные преступники на свете В элитной китайской тюрьме закончились камеры для чиновников Циньчэн — тюрьма № 1 в Китае
Qinchengfängelset

Qinchengfängelset (kinesiska: 秦城监狱) är ett fängelse som ligger i distriktet Changping nordväst om Kinas huvudstad Peking. Det byggdes med hjälp från Sovjetunionen 1958, och lyder omedelbart under Ministeriet för offentlig säkerhet. Bland sina fångar kan fängelset räknar personer som Jiang Qing, Bao Tong, Dai Qing och tibetanska fångar som den tionde Panchen Lama och den tibetanske kommunisten Phüntso Wangye samt kommunistledare som arresterades under kulturrevolutionen som Bo Yibo, Peng Zhen och Sidney Rittenberg. Qinchengfängelset var länge okänt för omvärlden, men 1979 avslöjade dissidenten Wei Jingsheng fängelsets existens i en essä kallad "1900-talets bastiljen", där han bland annat använde uppgifter från Phüntso Wangye. Det var här de viktigaste fångarna från demokratirörelsen 1989 hamnade. Se även Drapchifängelset Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från norska Wikipedia (bokmål/riksmål), Qinchengfengselet, 5 augusti 2008. Laogai handbook (på engelska)
В'язниця Ціньчен

В'язниця Ціньчен 秦城监狱 — пенітенціарний заклад КНР, розташований у районі Чанпін (昌平) в північно-західній частині Пекіну. Історія Заснований у 1958 за участю радянських спеціалістів, початково відомий як «проект № 156». Місце утримання політичних в'язнів. Серед найвідоміших: Пен Чжень (1902–1997), Бо Їбо (1908–2007), Цзян Цін (1914–1991), 10-й панчен-лама Чок'ї Ґ'ялцен (1938–1989), а також учасники подій на площі Тяньаньмень 1989, громадські діячі, особи, звинувачені у державній зраді, сепаратизмі та масштабній корупції. Посилання 秦城监狱的由来（姚 伦）Міністерство громадської безпеки КНР Laogai handbook [Архівовано 28 лютого 2012 у Wayback Machine.]
Qinhuangdao Shanhaiguan Airport

Qinhuangdao Shanhaiguan Airport (IATA: SHP, ICAO: ZBSH) is a military airport in Qinhuangdao, Hebei Province, China. It is located in Shanhaiguan District, 15 kilometres (9.3 mi) from the city center. From 1985 to 2016 Shanhaiguan Airport also served as the civilian airport for Qinhuangdao. On 31 March 2016, the newly built Qinhuangdao Beidaihe Airport started operation and all civil flights were transferred to the new airport. History On 13 September 1971, Marshall Lin Biao, China's Vice Premier and Minister of Defense, attempted to flee China in his Hawker Siddeley Trident from Shanhaiguan Airport, allegedly following a failed coup attempt. The plane then crashed in Mongolia, killing all nine people on board, including Lin, his wife Ye Qun, and their son Lin Liguo. Shanhaiguan Airport was opened to civil flights on 15 April 1985. During its three decades of operation, it operated flights to more than 20 Chinese cities. For a time starting in 2007, it temporarily operated international flights to Yakutsk and Blagoveshchensk in Russia. Throughout the thirty years the airport maintained a perfect safety record. Although Shanhaiguan Airport was expanded in preparation for the 2008 Beijing Olympics, its status as a military airport limited its potential for further growth. As a result, the new Qinhuangdao Beidaihe Airport was proposed in 2004, and received approval from the State Council in July 2009. Construction for the new airport officially began in April 2012, and was completed in 2016. On 31 March 2016, Beidaihe Airport started operation, and all civil flights were transferred to the new airport. Shanhaiguan Airport reverted to sole military use, although there are plans to use it for general aviation. In 2015, its last full year of operation, Shanhaiguan Airport served 156,000 passengers. Facilities The airport has a single runway that is 2,500 metres (8,200 ft) long (class 4C). It can handle mid-sized passenger jets such as the Boeing 737 and the Airbus A320. It has six aircraft parking aprons, and 200 car parking spaces. See also List of airports in China List of the busiest airports in China List of People's Liberation Army Air Force airbases References
Aéroport de Qinhuangdao Shanhaiguan

L'aéroport de Qinhuangdao Shanhaiguan (code IATA : SHP • code OACI : ZBSH) est un aéroport militaire desservant la ville de Qinhuangdao dans la province du Hebei, en Chine. Il a été remplacé en mars 2016 par l'aéroport de Qinhuangdao Beidaihe. Voir aussi Liste des aéroports en Chine (en) Liste des aéroports les plus fréquentés en Chine Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Qinhuangdao Shanhaiguan Airport » (voir la liste des auteurs). Portail de l’aéronautique Portail de la Chine
Aeroportul Qinhuangdao Shanhaiguan

Aeroportul Qinhuangdao Shanhaiguan (IATA: SHP, SHP, ICAO: ZBSH) este un aeroport din Shanhaiguan District⁠(d), Qinhuangdao, Hebei, Republica Populară Chineză ce deservește zona Qinhuangdao. Aeroportul a fost tranzitat în 2015 de 155.591 de pasageri. A fost numit după zona deservită. Aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Шаньхайгуань (аэропорт)

Аэропорт Циньхуанда́о-Шаньхайгуа́нь (кит. трад. 秦皇岛山海关机场), (ИАТА: SHP, ИКАО: ZBSH) — аэропорт совместного базирования, обслуживающий коммерческие авиаперевозки города Циньхуандао (провинция Хэбэй, Китайская Народная Республика). К лету 2013 года все рейсы гражданских авиакомпаний будут перенесены в строящийся в настоящее время Циньхуандаоский аэропорт Бэйдайхэ. Авиакомпании и пункты назначения См. также Список аэропортов Китая Примечания Ссылки
Qinhuangdao Shanhaiguan Airport

Qinhuangdao Shanhaiguan Airport (kinesiska: Qínhuángdǎo Shānhǎiguān Jīchǎng, 秦皇岛山海关机场) är en flygplats i Kina. Den ligger i provinsen Hebei, i den norra delen av landet, omkring 290 kilometer öster om huvudstaden Peking. Närmaste större samhälle är Qinhuangdao, 12,8 km väster om Qinhuangdao Shanhaiguan Airport. Trakten runt Qinhuangdao Shanhaiguan Airport består till största delen av jordbruksmark. Genomsnittlig årsnederbörd är 870 millimeter. Den regnigaste månaden är augusti, med i genomsnitt 225 mm nederbörd, och den torraste är januari, med 4 mm nederbörd. Källor
Vaixell de Marbre

El Vaixell de Marbre (en xinès: 石舫, pinyin: Shí Fǎng), també conegut com a Vaixell de la Claredat i el Confort (Qing Yan Fǎng) és un pavelló situat als jardins del Palau d'Estiu de Pequín (República Popular Xina). El pavelló mesura 36 metres de longitud i es troba en la riba nord-oest del llac Kunming, prop de l'extrem oest del Gran Corredor. Va ser erigit per primera vegada el 1755, durant el regnat de l'emperador Qianlong. El pavelló original estava format per una base de grans blocs de pedra que sostenien una superestructura de fusta que seguia un disseny tradicional xinès. El pavelló va resultar destruït l'any 1860 per forces anglofranceses, durant la Segona Guerra de l'Opi. Va ser restaurat el 1893 per ordre de l'Emperadriu Vídua Cixí. En aquesta restauració es va dissenyar una nova superestructura de dos pisos que incorporava elements de l'arquitectura europea. Igual que en el seu predecessor, la nova superestructura, està feta de fusta però la seva pintura imita el marbre. Hi ha un gran mirall, en cada "coberta" i a cada costat del vaixell, que serveix per reflectir les aigües del llac i donar una impressió d'immersió total en el medi aquàtic a més de permetre contemplar el llac a totes les adreces mentre es pren el te. Rodes de paletes d'imitació situades a cada costat del pavelló fan que recordi a un Vaixell de paletes. El pavelló té un sofisticat sistema de drenatge que canalitza l'aigua de pluja a través de quatre pilars buits. Finalment l'aigua és llançada al llac per la boca de quatre caps de drac. El disseny en forma de vaixell del pavelló pot deure's a una cita de Wei Zheng, ministre de la dinastia Tang famós pels seus sincers consells. Es diu que li va comentar a l'emperador que «les aigües que porten el vaixell poden també bolcar-ho», insinuant que la gent pot recolzar a un emperador però també pot, de la mateixa manera, derrocar-ho. Tenint això en compte és possible que l'Emperador Qianlong decidís construir el Vaixell de Marbre sobre una sòlida base de pedra per indicar que la dinastia Qing no seria enderrocada. El Vaixell de Marbre és vist sovint com un element irònic atès que els diners usats per restaurar el Palau d'Estiu van provenir sobretot de fons destinats a la construcció d'una nova armada imperial. El dirigent, el príncep Chun, devia molt de la seva posició social així com del seu nomenament a l'Emperadriu Vídua, que havia adoptat al seu fill gran perquè es convertís en l'Emperador Guangxu. Aquest va ser el motiu que segurament no veiés una altra possibilitat que la d'aprovar aquesta malversació. Referències Bibliografia Aldrich, M.A.. The Search for a Vanishing Beijing (en anglès). Hong Kong University Press, 2006. Graff; Higman, Robine. (en anglès). Westview Press, 2002. Enllaços externs travelchinaguide (anglès)
Marble Boat

The Marble Boat (Chinese: 石舫; pinyin: Shí Fǎng), also known as the Boat of Purity and Ease, is a lakeside pavilion on the grounds of the Summer Palace in Beijing, China. It was first erected in 1755 during the reign of the Qianlong Emperor. The original pavilion was made from a base of large stone blocks which supported a wooden superstructure done in a traditional Chinese design. In 1860, during the Second Opium War, the pavilion was burnt on the orders of Lord Elgin. It was restored in 1893 on order of Empress Dowager Cixi. In this restoration, a new two-story superstructure was designed which incorporated elements of European architecture. Like its predecessor, the new superstructure is made out of wood but it was painted to imitate marble. On each "deck", there is a large mirror to reflect the waters of the lake and give an impression of total immersion in the aquatic environment. Imitation paddlewheels on each side of the pavilion make it look like a paddle steamer. The pavilion has a sophisticated drainage system which channels rainwater through four hollow pillars, which is finally released into the lake through the mouths of four dragonheads. The boat design of the pavilion may relate to a quote attributed to Wei Zheng, a Tang dynasty chancellor. He is said to have told Emperor Taizong that "the waters that float the boat can also capsize it", implying that the Chinese people can not only support an emperor, but can also topple him. With this in mind, the Qianlong Emperor might have chosen to construct the Marble Boat as an auspicious symbol of a stable reign. The Marble Boat is often seen as an ironic commentary on the fact that the money used to restore the Summer Palace largely came from funds originally earmarked for building up a new imperial navy. The controller of the Admiralty, Prince Chun, owed much of his social standing as well as his appointment to Empress Dowager Cixi, who had adopted his eldest son, Zaitian, who was enthroned as the Guangxu Emperor. Because of this, he probably saw no other choice than to condone the embezzlement. The pavilion is 36 meters (118 ft) in length and stands on the northwestern shore of Kunming Lake, near the western end of the Long Corridor. References
Barco de Mármol

El Barco de Mármol (en chino, 石舫; pinyin, Shí Fǎng), también conocido como Barco de la Claridad y el Confort (Qing Yan Fǎng) es un pabellón situado en los jardines del Palacio de Verano en Pekín (República Popular China). El pabellón mide 36 m de longitud y se encuentra en la orilla noroeste del lago Kunming, cerca del extremo oeste del Gran Corredor. Fue erigido por primera vez en 1755,​ durante el reinado del emperador Qianlong. El pabellón original estaba formado por una base de grandes bloques de piedra que sostenían una superestructura de madera que seguía un diseño tradicional chino.​ El pabellón resultó destruido en 1860 por fuerzas anglofrancesas, durante la segunda guerra del Opio.​ Fue restaurado en 1893​ por orden de la Emperatriz Viuda Cixí. En esta restauración se diseñó una nueva superestructura de dos pisos que incorporaba elementos de la arquitectura europea. Al igual que en su predecesor la nueva superestructura está hecha de madera pero su pintura imita el mármol. Hay un gran espejo en cada "cubierta" y a cada lado del barco que sirve para reflejar las aguas del lago y dar una impresión de inmersión total en el medio acuático además de permitir contemplar el lago en todas direcciones mientras se toma té. Ruedas de paletas de imitación situadas a cada lado del pabellón hacen que recuerde a un vapor de ruedas.​ El pabellón tiene un sofisticado sistema de drenaje que canaliza el agua de lluvia a través de cuatro pilares huecos. Finalmente el agua es arrojada al lago por la boca de cuatro cabezas de dragón. El diseño en forma de barco del pabellón puede deberse a una cita de Wei Zheng, ministro de la dinastía Tang famoso por sus sinceros consejos. Se dice que le comentó al emperador que "las aguas que llevan el barco pueden también volcarlo", insinuando que la gente puede apoyar a un emperador pero también puede, de la misma manera, derribarlo [cita requerida]. Teniendo esto en cuenta es posible que el Emperador Qianlong decidiese construir el Barco de Mármol sobre una sólida base de piedra para indicar que la Dinastía Qing no sería derrocada [cita requerida]. El Barco de Mármol es visto a menudo como un elemento irónico dado que el dinero usado para restaurar el Palacio de Verano provino sobre todo de fondos destinados a la construcción de una nueva armada imperial.​ El dirigente del almirantazgo, el príncipe Chun, debía mucho de su posición social así como de su nombramiento a la Emperatriz Viuda, que había adoptado a su hijo mayor para que se convirtiera en el Emperador Guangxu. Este fue el motivo de que seguramente no viera otra posibilidad que la de aprobar dicha malversación. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Barco de Mármol. http://www.travelchinaguide.com/attraction/beijing/summer/boat.htm (en inglés) https://web.archive.org/web/20100106214139/http://arts.cultural-china.com/en/84Arts1411.html (en inglés) https://web.archive.org/web/20121019193546/http://www.beijingwelcome.com/es/beijing_information/Html/10044.aspx
Márványhajó

A Márványhajó (kínai nyelven: 石舫; pinjin átírás: Shí Fǎng), más néven a Tisztaság és könnyedség hajója (Qing Yan Fǎng) egy tóparti pavilon a pekingi, világörökségi Nyári Palota parkjában. A Kunming-tó északnyugati partján áll, a 728 méter hosszú, fedett „Hosszú folyosó” végénél. Először 1755-ben építették fel Csien-lung kínai császár (Qianlong kínai császár) uralkodása idején. Az eredeti épület egy nagy kőtömbökre emelt hagyományos faszerkezet volt. 1860-ban, második ópiumháború idején, a pavilont az angol és francia támadók lerombolták. Ce-hszi kínai császárné (Cixi kínai császárné) állíttatta helyre azt 1893-ban. Tulajdonképpen átépítésről volt szó, hiszen új kétszintes épületet terveztek, európai építészeti elemek felhasználásával. A pavilon elődjéhez hasonlóan fából készült, de festéssel márvány-imitációt hoztak létre. Az építmény minden fedélzetén egy nagy tükör közvetítette a környező víz látványát, szinte a vízbe merülés illúzióját hozva létre. Az épület oldalain a kor gőzhajói kerekeinek az utánzatát helyezték el. A pavilon 36 méter hosszú. Tetőszerkezetébe bonyolult vízelvezető rendszert építettek, ami az üreges pilléreken keresztül négy sárkányfej vízköpőjébe vezeti az esővizet. A márványhajó építését a kínai hagyomány összefüggésbe hozza Vej Cseng (Wei Zheng), a Tang-dinasztia híres kancellárja egy mondásával, miszerint „a víz hordja a hajót, de el is nyelheti azt” amivel a nép szerepének fontosságára utalt a társadalomban. (Vesd össze Petőfi versével: Habár fölül a gálya, és alul a víznek árja, azért a víz az úr.) Állítólag ezért építtette Csien-lung kínai császár (Qianlong kínai császár) kőalapokra a hajót, hogy elsüllyedésről szó se lehessen. Az utókor a márványhajó rekonstrukciójával kapcsolatban gyakran kiemeli, mint a császári Kína hanyatlásának, dekadenciájának jelképét, hogy azt a haditengerészet fejlesztésére fordítandó összegekből építették. Jegyzetek Források ↑ Polonyi: Polonyi Péter. Kína (nagyútikönyv). Panoráma. ISBN 963-243-256-8. : Text "year 1986" ignored (súgó) További információk A Wikimédia Commons tartalmaz Márványhajó témájú kategóriát. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Marble Boat című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Kapcsolódó szócikkek Kínai kert Tiltott Város