Tempelj Wong Tai Sin (Hongkong)

Tempelj Wong Tai Sin (kitajsko 黃大仙祠) je znano svetišče in turistična atrakcija v Hongkongu. Posvečen je Wong Tai Sinu ali Velikemu nesmrtnemu Wongu. Taoistični tempelj, velik 18.000 m2, slovi po številnih uslišanih molitvah: »Kar zahtevaš, to dobiš« (有求必應) s prakso, imenovano kau čim. Tempelj stoji na južni strani Levje skale na severu Kowloona. Zgodovina V začetku 20. stoletja je Leung Yan-am (梁仁菴) iz vasi Namgong (稔岡) blizu gore Sai Čju v Namhoiu v provinci Guangdong razširil vpliv Wong Tai Sina na Wan Čai v Hongkongu. Wong Tai Sin je bil pred Leungom precej neznan. Leung je v Hongkong prispel leta 1915. Najel je stanovanje v Wan Čaju in v svojem stanovanju postavil oltar Wong Tai Sinu. Za podobo je uporabil sliko Wong Tai Sina, ki jo je prinesel iz vasi Namgong. Do marca 1916 je v bližini odprl trgovino z zelišči in oltar preselil na zadnji del trgovine. Stranke, ki so prihajale v njegovo trgovino, so lahko molile pri Wong Tai Sinovem oltarju in poiskale nasvet glede svojih tegob. Leung jim je nato izpolnil recepte. Priljubljenost Wong Tai Sina je nato začela naraščati. Vendar je leta 1918 Leungovo trgovino uničil požar. Nato se je Leung, star 57 ali 58 let, preselil nazaj v Namgong in bi lahko živel le še tri leta. Leta 1921 je Leung povedal, da je od Wong Tai Sina prejel sporočilo, v katerem mu je naročil, naj zgradi novo svetišče s pomočjo Fu Dži (扶乩), tehnike vedeževanja, pri kateri se s pomočjo visečega sita ali pladnja vodi palica, ki v pesek ali pepel kadila piše kitajske znake. Leung Jan-amu in njegovemu taoističnemu tovarišu je bilo svetovano, naj se odpravita peš do mesta, ki je bilo 3600 korakov oddaljeno od pomola. Našla sta mesto, ki je bilo približno na pravi razdalji od mestnega pomola Kowloon. Ko sta prispela v vas Čuk Juen (竹園村), sta v zemljo zakopala kos bambusa kot oznako. Nato sta se posvetovala z Wong Tai Sinom s pomočjo postopka Fu Dži. Rekli so jim, da je to dobra lokacija. Wong Tai Sin jih je tudi naučil določiti bodoče središče templja s 3 kitajskimi čevlji (približno 1 m) na desni in 3 kitajskimi čevlji za oznako, bodoči tempelj pa so poimenovali Svetišče Čik Čung Sin (kitajsko: 赤松仙館; dob.: 'Svetišče božanstva rdečega bora'). Taoistične duhovnike je eden od taoističnih bogov, Ven Čang Di (文昌帝; 'cesar Ven Čang'), prosil, naj 24. dne šestega lunarnega meseca začnejo gradnjo svetišča s postopkom Fu DŽi. Sčasoma je bilo svetišče dokončano in posvečeno 20. dne sedmega lunarnega meseca. Istega leta, 23. dne osmega lunarnega meseca, med praznovanjem rojstnega dne Wong Tai Sina, je najvišji taoistični bog Ju Di (玉帝; 'Žadati cesar') oltar poimenoval Pu DŽi Tan (普宜壇; 'Pu Yi Altar') s postopkom Fu Dži. Kasneje je drugi taoistični bog, Wen Čang Di, prostore poimenoval Sik Sik Juen (嗇色園; 'Vrt Sik Sik'). Medtem je bil ustanovljen upravni organ, Sik Sik Juen. Leta 1925 je taoistični nesmrtni Lü Dongbin (kitajsko: 呂洞賓) s postopkom preimenoval svetišče v Dvorano Čik Čung Vong Sin (kitajsko: 赤松黃仙祠; dob.: 'Dvorana nesmrtnih Wongov rdečega bora'). Od takrat ime Dvorana Čik Čung Vong Sin nadomešča prvotno ime. Gradnjo templja so večinoma financirali štirje bogati poslovneži. Verjetno so bili ti možje stranke Leungovega svetišča za zdravniške recepte v Van Čaju in so postali verniki zaradi koristi, za katere so verjeli, da jih lahko dobijo s temi recepti. Med drugo svetovno vojno in po njej je veliko Kitajcev pobegnilo v Hongkong iz Kitajske in se lahko naselili le na območju Kowloon v bližini templja. Ti priseljenci so postali begunci v Hongkongu. Tempelj Wong Tai Sin, ki je v 1950-ih gledal na velika območja teh neformalnih naselij, je zapolnil potrebo po večjem lokalnem svetišču med tem hitro rastočim prebivalstvom, ki si je želelo višje mobilnosti. Ti ljudje so potrebovali boga, čigar pozornosti domačini še niso posvečali, na srečo pa je bil tempelj Wong Tai Sin pripravljen sprejeti vse nove častilce, kot so bili ti priseljenci. Priljubljenost templja Wong Tai Sin je od takrat hitro naraščala. Po takratnih predpisih je bil Sik Sik Juen zasebno svetišče in vanj so bili dovoljeni le taoisti ali njihovi družinski člani. Šele leta 1934 je Sik Sik Juen uradno zaprosil vlado za odprtje templja za javnost v prvem lunarnem mesecu vsakega kitajskega novega leta. Končno je bilo Sik Sik Juenu leta 1956 dovoljeno, da se v celoti odpre za javnost. Leta 1956 je vlada predlagala, da se tempelj ponovno uporabi za gradnjo javnih stanovanj. Predsednik Wong Wan Tin si je prizadeval, da tempelj ostane odprt. Pri glavnem vhodu so zaračunavali 10 centov vstopnine, ki so jih darovali skupini bolnišnic Tung Vah. Za lažje upravljanje in vodenje je bil tempelj leta 1965 registriran kot delniška družba dobrodelne narave in mu je bila podeljena imuniteta, da imenu organizacije ni treba dodati besede "D.O.O.". Zaradi svojega zgodovinskega pomena je tempelj uvrščen med zgodovinske stavbe I. stopnje. Tempelj je tudi prvi taoistični tempelj, ki mu je vlada dovolila organizirati taoistične poroke in izdajati poročne liste. Objekti Tempelj je sestavljen iz tradicionalne kitajske arhitekture z rdečimi stebri, zlato streho z modrimi frizi, rumenimi mrežami in večbarvnimi rezbarijami. Obstaja Zid devetih zmajev, oblikovan po vzoru pekinškega. Med dvoranami sta Velika dvorana (大雄寶殿) in Dvorana treh svetnikov (三聖堂). Dvorana treh svetnikov je posvečena Lü Dongbinu, Guan Jinu in gospodarju Guanu. Taoistični tempelj, v katerem je portret Konfucija, hrani zbirko konfucijanske, taoistične in budistične literature. V templju so tudi trije spominski oboki, pri prvem je pri vhodu vklesano ime templja. Drugi spomenik je ob stojnicah za vedeževanje, tretji pa nekoliko naprej. Tradicije Vsako leto od 1. do 15. januarja tempelj sprejme številne obiskovalce, na primer tiste, katerih molitve so bile uslišane in se vračajo, da bi se zahvalili nesmrtnemu. Wong Tai Sinov rojstni dan 23. dne 8. lunarnega meseca in prazniki kitajskega novega leta so za tempelj najbolj obremenjeni. Na predvečer kitajskega novega leta na tisoče vernikov čaka pred templjem pred polnočjo in se zgrinja k glavnemu oltarju, da bi Wong Tai Sinu ob prihodu leta ponudili svoje žareče kadilne palčke. Po tradiciji velja, da prej ko darujejo kadilo, več sreče bodo imeli tisto leto. Večina obiskovalcev pride v tempelj v iskanju duhovnega odgovora s prakso, imenovano kau čim. Prižgejo kadilne palčke, pokleknejo pred glavnim oltarjem, si zaželijo željo in stresajo bambusov valj s kadilnimi palčkami, dokler iz njih ne pade palčka. To palčko zamenjajo za list papirja z isto številko, nato pa vedeževalec verniku razloži usodo na papirju. Pogosto se isti list sreče odnese v več kabin za namene preverjanja. Nekatere kabine ponujajo storitev branja z dlani. V zadnjem času so tukaj izvajali taoistične poroke. Sklici Zunanje povezave Virtual Tour to Wong Tai Sin Temple More about the temple Sik Sik Yuen