NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС Hékǒu

ГЕС Hékǒu (河口水电站) — гідроелектростанція на півночі Китаю у провінції Ганьсу. Знаходячись між ГЕС Bāpánxiá (вище за течією) та ГЕС Cháijiāxiá, входить до складу каскаду на одній із найбільших річок світу Хуанхе. У межах проєкту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 38 метрів та довжиною 316 метрів. Вона утримує водосховище з об'ємом 13,6 млн м3 та нормальним рівнем поверхні на позначці 1558 метрів НРМ (під час повені до 1559,1 метра НРМ). Інтегрований у греблю машинний зал обладнали чотирма бульбовими турбінами потужністю по 18,5 МВт, які використовують напір у 5,3 метра та забезпечують виробництво 385 млн кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
ГЕС Cháijiāxiá

ГЕС Cháijiāxiá (柴家峡水电站) — гідроелектростанція на півночі Китаю у провінції Ганьсу. Знаходячись між ГЕС Hékǒu (вище по течії) та ГЕС Xiǎoxiá, входить до складу каскаду на одній з найбільших річок світу Хуанхе. У межах проєкту річку перекрили греблею висотою 33 метри та довжиною 339 метрів. Вона виконана переважно як бетонна споруда, проте включає також невелику насипну ділянку із геомембраною на лівому березі. Гребля утримує водосховище з об'ємом 16,6 млн м3 та припустимим коливанням рівня поверхні між позначками 1548,5 та 1550,5 метра НРМ (під час повені до 1553,1 метра НРМ). Інтегрований у греблю машинний зал обладнали чотирма бульбовими турбінами потужністю по 24 МВт, які використовують напір у 6,8 метра та забезпечують виробництво 491 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Yangguan

f Yangguan (chinesisch 陽關 / 阳关, Pinyin Yángguān – „Südpass / Südlicher Pass“) ist ein Gebirgspass in der Provinz Gansu der Volksrepublik China. Lage Yangguan liegt an Chinas Westgrenze 70 km südwestlich von Dunhuang. Befestigt wurde der Pass in der Zeit der Westlichen Han-Dynastie von Kaiser Han Wudi. Wie der Jadetor-Pass (Yumenguan) führt der Yangguan nach Zentralasien. Die über den Pass führende Yangguan-Straße (陽關大道 / 阳关大道, Yángguān dàdào) war eine wichtige Verbindung nach Xiyu, in die „Westlichen Regionen“ (西域, Xīyù). Sein Name rührt daher, dass er sich im Süden vom Jadetor-Pass befand. Er verlor seit der Song-Dynastie an Bedeutung und verfiel. Wang Wei, der Dichter der Tang-Dynastie, hat Pass und Straße besungen. Die Ruinen der Passanlage aus der Han- und Jin-Zeit standen seit 1961 als Yangguan Yizhi (陽關遺址 / 阳关遗址, Yángguān Yízhǐ – „historische Relikte des Yangguans“) auf der Denkmalliste der Provinz Gansu. Nachschlagewerke Cihai („Meer der Wörter“), Shanghai cishu chubanshe, Shanghai 2002, ISBN 7-5326-0839-5 Siehe auch Denkmäler der Provinz Gansu Hexi-Korridor Vier Garnisonen von Anxi Weblinks Yangguan Pass of Great Wall (Yangguan) - Englisch Anmerkungen
Yang Pass

Yangguan, or Yangguan Pass (traditional Chinese: 陽關; simplified Chinese: 阳关; lit. 'Sun Gate'), is a mountain pass that was fortified by Emperor Wu of the Western Han dynasty around 120 BC and used as an outpost in the colonial dominions adjacent to ancient China. It is located approximately 70 kilometres (43 mi) southwest of Dunhuang, in the Gansu territory to the west of the Shaanxi province in the far Northwest China, which was in ancient times the westernmost administrative center of China. It was established as a frontier defense post, as well as a developed place in China's remote western frontier; Emperor Wu encouraged Chinese to settle there. Today Yangguan is located in Nanhu Village, along the Hexi Corridor. Yangguan was one of China's two most important western passes, the other being Yumenguan. In Chinese, yang means "sun" or "sunny", but it can also be used to mean "south" (the sunny side of a hill being the southern side). Yangguan was therefore so-named because it lies to the south of the Yumenguan Pass. It was an important landmark on the Silk Road. The fortress at Yangguan however had fallen into ruin by around AD 900. Cultural references Yangguan is associated with sad parting in Chinese literature as it was the last stop for Chinese travellers leaving China to the Western Regions. In a famous poem, "Seeing Yuan'er off on a Mission to Anxi", the Tang dynasty poet Wang Wei wrote: Wang Wei's poem inspired one of China's best-known musical pieces, the "Three Variations of Yangguan" (Yangguan Sandie, traditional Chinese: 陽關三疊; simplified Chinese: 阳关三叠) which existed as early as the Tang dynasty. The song became a classic farewell song sung down the centuries, and additional lines were added by others to the song as refrains. The poem is repeated either in part or in whole three times, and each time with some variations. The earliest surviving music score dates back to the Ming dynasty. A current popular version is based on a late Qing dynasty tune; originally it was played on guqin and first published in Introduction to Learning Qin (琴學入門, Qinxue Rumen) in 1864, but it may be traced back to a version from the Ming dynasty. This version is also played on guanzi as well as other instruments, and has also been adapted for a vocal performance. References External links Yangguan Sandie
Yangguan

Yangguan (chinois simplifié : 阳关 ; chinois traditionnel : 陽關 ; pinyin : yángguān ; litt. « Le passage du soleil ») est une ancienne porte de la route de la soie, créée par l'empereur Han Wudi, de la dynastie des Han occidentaux, aux environs de -120 et située sur l'actuel territoire de la ville-district de Dunhuang, dans la ville-préfecture de Jiuquan, province du Gansu, République populaire de Chine. Elle servait alors de poste de garde et d'observation, à 70 kilomètres au sud sud-ouest du centre ville de Dunhuang. Les ruines de la muraille de Chine de l'époque de la dynastie Han s'arrêtent à quelques dizaines de kilomètres de cette porte, tout près de Yumenguan. Une fortification dans le style de cette époque a été rénovée près de cette porte. Elle comporte un musée. Cette porte domine une vaste plaine désertique, faite de sable et de cailloux et comportant une grande oasis. Voir aussi Yumenguan Muraille de Chine Portail de l’archéologie Portail de l’histoire Portail de la Chine
Yangguan

Yangguan 阳关 var tillsammans med Yumenguan Kinas port mot väster under Handynastin för Sidenvägens resenärer. Ungefär 55 km sydväst om Dunhuang i Gansuprovinsen lät kejsar Han Wudi (regeringsttid 141-87 f.Kr.) under första århundradet förre Kristus bygga Yangguan som tillsammans med Yumenguan var portarna in till Hexikorridoren för att skapa ett skydd huvudsakligen mot nomadfolket Hunnerna och Xiongnu som var ständiga rivaler med Handynastin. Namnet Yangguan betyder "Sydlig port" och fick sitt namn på grund av sin placering 50 kilometer söder om Yumenguan. Under åren har Yangguan blivit kraftigt eroderad av öknens sand, och det som finns kvar är idag ett 5 meter högt torn med 8 meters sidor. Noter
Badain Jaran

Badain Jaran je poušť v severní Číně, v autonomní oblasti Vnitřní Mongolsko a provincii Kan-su. Její rozloha je přibližně 49 000 km², od roku 2024 je část pouště (7262 km²) součástí světového přírodního dědictví UNESCO. Popis Nachází se na náhorní plošině Alxa v nadmořské výšce od 1200 m n. m. do 1500 m n. m., je dílčí součástí pouště Gobi. Tato poušť má jedny z největších stacionárních písečných dun na světě – některé z nich dosahují výšky přes 450 metrů. Mezi těmito dunami je více než sto čtyřicet jezer, z nichž některá jsou sladkovodní, některá extrémně slaná. Jsou napájena podzemní vodou a příležitostnými atmosférickými srážkami (i sněhovými). Jezera, která se často nachází v jižní části pouště, dávají poušti její mongolské jméno Badain Jaran, což znamená „tajemná jezera“. Fotogalerie Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Badain Jaran na Wikimedia Commons
Desierto de Badain Jaran

El desierto de Badain Jaran (en chino, 巴丹吉林沙漠; pinyin, Bādānjílín Shāmò) es un desierto en China, que se sitúa en las provincias de Gansu, Ningxia y Mongolia Interior. El desierto cubre una área de 49.000 km² y se encuentra a una altura entre los 1.200 y 1.500 m s. n. m. Este desierto tiene las mayores dunas estacionarias de la Tierra. Algunas de sus dunas alcanzan los 500 m de altura. El desierto es extremadamente seco, llueve apenas 40 mm al año, a pesar de eso tiene aproximadamente 144 lagos permanentes con una superficie total de unos 4.000 km²,​ algunos con agua dulce y otros con aguas extremadamente saladas. Estas aguas provienen, según investigaciones hidrogeológicas recientes, de montañas situadas a unos 350 km de distancia. Estos lagos dan el nombre al desierto, que en idioma mongol significa: desierto de los «Lagos Misteriosos». También es cruzado por un río, el Ruo Shui («agua débil»), que ha formado una gran llanura aluvial en el desierto. En investigaciones recientes (1993), arqueólogos chinos y alemanes han encontrado trazas de animales como avestruces y restos de dinosaurios. En las orillas de algunos lagos han encontrado también trazas de actividad humana que se remonta a 3.000 - 5.000 años atrás.​ Referencias Fuente Badain Jaran Desert Archivado el 28 de julio de 2011 en Wayback Machine. Enlaces externos ESA: Earth from Space: Lakes in the Gobi Desert, China Walker, A. S., Olsen, J. W., and Bagen (1987): «The Badain Jaran Desert: Remote Sensing Investigations». The Geographical Journal, 153 (July), 205-210. China's Tourist Attractions - Badain Jaran Desert (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Desierto Badain Jaran, Mongolia Interior Archivado el 30 de mayo de 2021 en Wayback Machine. (Presentación de diapositivas con texto en español). Proceedings of the International Symposium on Sustainable Water Resources Management and Oasis-hydrosphere-desert Interaction in Arid Regions: 27-29, October 2005, Beijing, P.R. China - Groundwater Availability and Renewal in Inner Mongolia, China: the Minqin Basin and the Badain Jaran (W. M. Edmunds, Jinzhu Ma)
Désert de Badain Jaran

Le désert de Badain Jaran (chinois simplifié : 巴丹吉林沙漠 ; pinyin : Bādānjílín Shāmò) est un désert de Chine qui s'étend sur les provinces du Gansu, de Ningxia et de Mongolie Intérieure et couvre une surface de 49 000 kilomètres carrés. Le désert détient les dunes les plus hautes du monde, s'élevant jusqu'à 500 mètres. Ces dunes se maintiennent dans cette région ventée grâce à la présence de sources souterraines, alimentées par des eaux de fonte qui parcourent des centaines de kilomètres à travers des failles rocheuses. Entre ces dunes, il existe une centaine de lacs, qui sont à l'origine du nom en mongol, le désert des « lacs mystérieux ». Le 26 juillet 2024, le « désert de Badain Jaran – tours de sable et lacs » est inscrit sur la liste du patrimoine mondial par l'UNESCO. Références Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Liste du patrimoine mondial Liste indicative du patrimoine mondial Portail de la Chine Portail des déserts Portail du patrimoine mondial
Patain-Dzsaran

A Patain-Dzsaran (kínaiul: 巴丹吉林沙漠; pinjin: Bādānjílín Shāmò, magyaros átírással: Patancsilin Samo) egy sivatag Kínában. Kanszu, Csingha és Belső-Mongólia Autonóm Terület tartományokban terül el. Területe mintegy 49 000 km². Az északi földrajzi szélesség 39°20' és 41°30' között, a keleti hosszúság 100° és 104° között helyezkedik el. Az UNESCO a világörökség részéve nyilvánította 2024-ben. Klímája szélsőségesen sivatagi, hideg telek jellemzik. Az éves csapadékmennyiség legfeljebb 40 mm. Ebben a sivatagban találhatók a legmagasabb dűnék a Földön, melyek magassága eléri az 500 métert, az átlagos magasság 2–300 m, hosszuk eléri az 5 km-t. A dűnék többsége stabil, ami egyrészt a megkeményedett felszínüknek köszönhető, másrészt belsejükben nedvesség található, ami növeli a belső súrlódást. A sivatag különlegessége, hogy kb. 100 tó található benne, ezek létüket annak köszönhetik, hogy felszín alatti vizek táplálják őket, amik a több száz km-re délnyugatra lévő hegyekből erednek és itt törnek a felszínre. Az éves csapadékmennyiség olyan kevés, hogy az nem tenné lehetővé a tavak folyamatos létét. Mérések szerint a tavak vízszintje csökkenőben van, de ennek mértéke ismeretlen értékű. A tavak némelyike édesvíz, többségük vize azonban sós. Az édesvizű tavak mellett növényzet, kisebb oázis található. A sivatag mongol nevének jelentése: „titokzatos tavak”. Jegyzetek Források Badain Jaran Desert Archiválva 2011. július 28-i dátummal a Wayback Machine-ben Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Badain Jaran Desert című angol Wikipédia-szócikk fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. További információk ESA: Earth from Space: Lakes in the Gobi Desert, China Walker, A. S., Olsen, J. W., and Bagen (1987): The Badain Jaran Desert: Remote Sensing Investigations. The Geographical Journal, 153 (July), 205-210. China's Tourist Attractions – Badain Jaran Desert Desierto Badain Jaran, Mongolia Interior Archiválva 2021. május 30-i dátummal a Wayback Machine-ben (képek spanyol szöveggel) Proceedings of the International Symposium on Sustainable Water Resources Management and Oasis-hydrosphere-desert Interaction in Arid Regions: 27-29, October 2005, Beijing, P.R. China – Groundwater Availability and Renewal in Inner Mongolia, China: the Minqin Basin and the Badain Jaran (W. M. Edmunds, Jinzhu Ma)
Deserto di Badain Jaran

Il deserto di Badain Jaran (林T, 丹S, 吉P, 漠W, lett. "沙"|p=Bā|dān|jí|lín| Shā|mò) è un deserto della Cina che si estende sulle province di Gansu, Ningxia e Mongolia Interna. Con i suoi 49.000 km² di estensione è il terzo più grande deserto della Cina. In questo deserto si trovano dune stazionarie tra le più alte della Terra, con un'altezza che può arrivare fino a 500 m, anche se la maggior parte oscilla attorno ai 200 m. La duna più alta, misurata dalla base alla sommità, è la terza duna più alta del mondo e la prima tra le dune stazionarie. Nonostante la sua aridità, negli interstizi tra le dune del deserto si trovano circa 140 piccoli laghi alimentati da sorgenti sotterranee; alcuni contengono acqua dolce, mentre in altri casi l'acqua è estremamente salina. Sono proprio questi laghetti a dare origine al nome del deserto che in lingua mongola significa "laghi misteriosi". Il deserto è anche attraversato da un corso d'acqua, il Ruo Shui che significa "acqua debole", che ha dato luogo alla formazione di una piana alluvionale nel deserto. Il 26 luglio 2024 è stato inserito nella Lista dei patrimoni dell'umanità dell'UNESCO durante la quarantaseiesima sessione del comitato del patrimonio mondiale, diventando il cinquantottesimo sito cinese del patrimonio dell'umanità. Caratteristiche Con i suoi oltre 49000 km² di estensione, il deserto di Badain Jaran copre una parte importante della Regione Autonoma cinese della Mongolia Interna e della parte settentrionale della provincia di Gansu. È situato nell'altopiano di Axa, tra i 1200 e 1500 m s.l.m. e viene classificato come una sottosezione del deserto del Gobi. È delimitato a nord dal deserto del Gobi e a est dal monte Lang che lo separa dal deserto di Ulan Buh (Pinyin: wū lán bù hé shā mò; Cinese: 乌兰布和沙漠). La maggior parte delle dune del deserto non sono stazionarie, ma le più grandi che superano i 200 metri di altezza, sono stazionarie. Su queste dune solo uno strato superficiale di sabbia risulta in continuo movimento; gli strati intermedi e inferiori si sono compattati nel corso di oltre 20.000 anni di tempo, provocando l'indurimento delle particelle sabbiose che hanno dato luogo alla formazione di strati di sabbia compattata e arenaria. Anche l'elevato livello di umidità all'interno delle dune contribuisce a mantenere il loro stato di stazionarietà. La loro struttura rigida consente anche la formazione di picchi, dirupi, burroni e cavità risultanti dall'opera di erosione delle acque e dal processo di desertificazione. Il deserto di Badain Jaran, come il deserto del Tengger che si trova a est e col quale il deserto di Badain Jaran si sta fondendo a causa dell'intensa desertificazione, è per metà un deserto sterile e sabbioso, e per l'altra metà un misto di letti rocciosi e ghiaia. Il deserto è punteggiato da una serie di laghetti e oasi attorno a cui riesce a crescere una limitata vegetazione. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su deserto di Badain Jaran Collegamenti esterni (EN) Badain Jaran, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Badain Jaranwoestijn

De Badain Jaranwoestijn (vereenvoudigd Chinees: 巴丹吉林沙漠; pinyin: Bādānjílín Shāmò) is een woestijn in China die zich uitstrekt over de provincie Gansu en de autonome regio's Ningxia en Binnen-Mongolië en een oppervlakte heeft van 49.000 vierkante kilometer. De Badain Jaranwoestijn ligt ten westen van de Gobi. Deze woestijn is de thuisbasis van enkele van de hoogste stationaire duinen op aarde, waarvan sommige een hoogte bereiken van meer dan 500 meter, hoewel de meesten een hoogte hebben van 200 meter gemiddeld. De hoogste duin wordt ook gemeten, van basis tot top, als 's werelds op twee na hoogste duin en hoogste stationaire duin ter wereld. Deze duinen worden in deze winderige regio in stand gehouden door ondergrondse bronnen, gevoed door smeltwater dat honderden kilometers door rotsachtige breuken stroomt. Tussen deze duinen liggen meer dan honderdveertig meren, waarvan sommige zoet water zijn en andere extreem zout. De meren, veelal in het zuidelijk deel gelegen, geven de woestijn zijn Mongoolse naam Badain Jaran, wat “mysterieuze meren” betekent. Niet alle meren zijn volledig bestudeerd en meren met een hoge pH herbergen mogelijk uiterst interessante dierengemeenschappen. Werelderfgoed Het natuurerfgoed van de woestijn werd in 2024 tijdens de 46e sessie van de UNESCO Commissie voor het Werelderfgoed bijgeschreven op de werelderfgoedlijst als de "Badain Jaranwoestijn - Torens van zand en meren". De motivatietekst vermeldt: "Gelegen op het Alashan-plateau in het hyperdroge en gematigde woestijngebied van het noordwesten van China, is de Badain Jaranwoestijn een ontmoetingspunt voor drie zanderige regio's van China en is het de op twee na grootste woestijn van het land en de op één na grootste drijvende woestijn. Het natuurerfgoed valt op door zijn hoge dichtheid aan megaduinen, doorsneden met interduinmeren. Het vertoont spectaculaire voortdurende geologische en geomorfologische kenmerken van woestijnlandschappen en landvormen die misschien wel ongeëvenaard zijn. Opmerkelijke kenmerken zijn onder meer 's werelds hoogste, gestabiliseerde zand-megaduin (relatief reliëf van 460 m); de hoogste concentratie van inter-duinmeren; en de grootste uitgestrektheid van zingend zand (dat de resonantie beschrijft die bijvoorbeeld wordt veroorzaakt door wind die droog en los zand verplaatst) en door de wind geërodeerde landvormen. Het gevarieerde landschap resulteert ook in een hoge mate van habitatdiversiteit, en dus van biodiversiteit."
Deserto de Badain Jaran

O Deserto de Badain Jaran (mandarim: 巴丹吉林沙漠, pinyin:Bādānjílín Shāmò) é um deserto da República Popular da China que abrange as províncias de Gansu, Ningxia e Mongólia Interior. Cobre uma área de 49 000 km². O deserto é casa da maior duna estacionária da Terra. Algumas de suas dunas atingem a altura de 500m. As dunas são mantidas em solo por causa da aridez, dos fortes ventos e de fonte subterrânea. Análises das águas subterrâneas indica que é degelo que flui através das montanhas de rochas fraturadas possui distâncias de centenas de quilômetros. Além de dunas, o deserto possui alguns lagos, uns de água doce, e outros, extremamente salinos. Estes lagos dão o nome ao deserto que Mongol significa "Lagos Misteriosos". Passa no deserto, o rio Ruo Shui que se formou de uma grande planície aluvial.
Бадын-Джаран

Бадын-Джаран (кит. упр. 巴丹吉林沙漠, пиньинь Bādānjílín Shāmò) — пустыня, северо-западная составная часть пустыни Алашань, на территории провинции Ганьсу и автономного района Внутренняя Монголия Китайской Народной Республики. Её площадь составляет 49 000 км². В пустыне находятся самые высокие неподвижные дюны на Земле, высота некоторых из них достигает 500 м. Несмотря на сухой и ветреный климат, их удерживают на месте талые грунтовые воды, берущие начало за сотни километров. На территории пустыни также расположены более 100 озёр, которые питают родники. Озера находятся между дюнами, некоторые из них пресные, другие же крайне солёные. Эти озёра дали пустыне её название, которое по-монгольски означает «таинственные озёра». Единственная река Жошуй пересекает пустыню, формируя в ней большую аллювиальную равнину.
Бадајин Ђажан

Бадајин Ђажан је пустиња у Азији у северном делу Кине у Аутономним покрајинама Унутрашња Монголија и Гансу. Захвата површину од 49.000 km². Према типу подлоге спада у песковите пустиње. Види још Гоби Пустиња
Liujiaxia-Talsperre

Die Liujiaxia-Talsperre (chinesisch 劉家峽水壩 / 刘家峡水坝, Pinyin Liújiāxiá Shuǐba) ist eine größere Talsperre in China am mittleren Oberlauf des Gelben Flusses, die diesen zum Liujiaxia-Stausee aufstaut. Der Stausee wird wegen der Bingling-Tempel am Nordufer auch Bingling-(=Zehntausend Buddhas)-See genannt. Die Staumauer und das Wasserkraftwerk stehen in der chinesischen Provinz Gansu im Autonomen Bezirk Linxia bei der Stadt Yongjing. 1,5 km flussaufwärts mündet der Fluss Tao in den Gelben Fluss. Das Absperrbauwerk ist eine 147 m hohe und 204 m lange Gewichtsstaumauer. Die Gesamt-Kronenlänge von 840 m setzt sich aus mehreren Einzelbauwerken zusammen, darin sind auch beidseitige Hilfsmauern und -dämme eingeschlossen. Das Wasserkraftwerk, das 1225 MW produziert, war das erste große chinesische Wasserkraftwerk mit mehr als 1000 MW. Es wurde mit sowjetischer Hilfe geplant. Es hat fünf Francis-Turbinen mit Generatoren, die dreimal 225 MW, einmal 250 MW und einmal 300 MW leisten, zusammen 1225 MW. Anderen Angaben zufolge sind es 1160 MW. Die Bauarbeiten begannen am 27. September 1958 und der Einstau im Oktober 1968. Inbetriebnahme war am 1. April 1969. Die fünfte und letzte Turbine wurde erst am 5. Dezember 1974 in Betrieb genommen. Der Stausee dient folgenden Zwecken: Hochwasserschutz, Bewässerung, Eiskontrolle, Leistungssteigerung um 50 % der unterhalb gelegenen Wasserkraftwerke Yanguoxia (), Bapanxia () und Qingtongxia (), Wasserversorgung, Fischerei, Schiffbarkeit, Freizeiterholung. Quellen Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Liste von Talsperren in China Liste von Talsperren der Welt Weblinks Introduction of Liujiaxia Hydropower Station Project Key Hydropower Station in Danger of Water Shortage – Xinhua News Agency vom 31. März 2003.
Barrage de Liujiaxia

Le barrage de Liujiaxia est un barrage dans le Gansu en Chine sur le fleuve Jaune. Il est associé à une centrale hydroélectrique de 1 225 MW. Sa construction a débuté en 1958 et s'est terminé en 1969. Voir aussi l'hydroélectricité en Chine le fleuve Jaune Notes et références Portail des énergies renouvelables Portail du bâtiment et des travaux publics Portail de la Chine Portail des barrages Portail des lacs et cours d'eau