NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Federação Internacional das Sociedades da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho

A Federação Internacional das Sociedades da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho é uma organização mundial de ajuda humanitária que chega a 160 milhões de pessoas todos os anos através das suas 191 Sociedades Nacionais membros. Atua antes, durante e depois de catástrofes e emergências de saúde para satisfazer as necessidades e melhorar a vida das pessoas vulneráveis. Fará isso de forma independente e imparcial quanto à nacionalidade, raça, gênero, crenças religiosas, classe e opiniões políticas. A Federação, assim como o Comitê Internacional da Cruz Vermelha e as Sociedades Nacionais da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho, faz parte do Movimento Internacional da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho. A FICV tem seu secretariado em Genebra e tem cinco escritórios regionais e vários escritórios de cluster em países e em vários países ao redor do mundo. O secretário-geral é Jagan Chapagain (Nepal). A FICV é governada por um conselho administrativo composto por um presidente, cinco vice-presidentes (um ex-officio), o presidente da comissão de finanças e representantes de 20 Sociedades Nacionais. O órgão máximo da FICV é a Assembleia Geral, que se reúne a cada dois anos com delegados de todas as Sociedades Nacionais. Entre outras tarefas, a Assembleia Geral elege o presidente. A atual presidente da FICV é Kate Forbes (EUA). História Foi Henry Davison, presidente do Comitê de Guerra da Cruz Vermelha dos Estados Unidos, quem propôs formar uma federação de Sociedades Nacionais. Durante uma conferência médica internacional convocada por Davison em 1919, nasceu a Liga de Sociedades da Cruz Vermelha. Em outubro de 1983, a Liga passou a se chamar Liga de Sociedades da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho e, a partir de novembro de 1991, Federação Internacional da Cruz Vermelha e Crescente Vermelho. A FICV entrou em conflito com o CICV em vários momentos, principalmente quando a Cruz Vermelha Americana ameaçou suplantar o CICV com a criação da liga como "uma verdadeira Cruz Vermelha internacional" após a Primeira Guerra Mundial. Vários acordos sobre os respectivos papéis das organizações ajudaram a suavizar as relações, começando com o acordo de 1928, o Acordo de Sevilha de 1997 e, mais recentemente, as Medidas Suplementares de 2005. O Acordo de Sevilha dá à FICV a liderança em qualquer emergência que não ocorra como parte de um conflito armado (caso em que o CICV assume o comando). A discórdia organizacional diminuiu em grande parte. Símbolos reconhecidos pelas Convenções de Genebra Além da cruz vermelha e do crescente vermelho foi introduzido, em 2005, um outro emblema - o cristal vermelho - também chamado "emblema do Protocolo III" (das Convenções de Genebra), a ser usado alternativamente pelas Sociedades Nacionais. Referências Ligações externas Site oficial da Federação Internacional das Sociedades da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho
Federația Internațională a Societăților de Cruce Roșie și Semilună Roșie

Federația Internațională a Societăților de Cruce Roșie și Semilună Roșie este o organizație mondială de ajutor umanitar care ajunge la 160 de milioane de oameni în fiecare an prin intermediul Societăților sale naționale în număr de 190 de membri. Acționează înainte, în timpul și după catastrofe și urgențe de sănătate pentru a răspunde nevoilor și a îmbunătăți viața persoanelor vulnerabile. Ea face acest lucru cu imparțialitate cu privire la naționalitate, rasă, sex, credințe religioase, clase și opinii politice. Referințe Legături externe International Federation of Red Cross and Red Crescent Societies – official site International Red Cross and Red Crescent Movement – official site International Red Cross and Red Crescent Movement Logo
Међународна федерација друштава Црвеног крста и Црвеног полумесеца

Међународна федерација друштава Црвеног крста и Црвеног полумесеца је међународна хуманитарна организација која, путем 190 Националних друштава Црвеног крста и Црвеног полумесеца помаже становништву пре, током и након несрећа како би побољшала животе рањиве популације. Међународна федерација припада Међународном покрету Црвеног крста и Црвеног полумесеца, поред Међународног комитета Црвеног крста и 190 Националних друштава. Рад Међународне федерације заснива се на волонтерском раду, експерата из заједнице, независношћу и неутралности. Поред деловања у несрећама, Међународна федерација ради на томе да побољша хуманитарне стандарде и припремљеност заједнице на несреће. Такође, Међународна федерација врши притисак на доносиоце одлука да делују у интересу угрожених групација популације, исто тако, делује да побољша и створи хуманије и здравије заједнице, смањи рањивост популације, јача њену отпорност и промовише културу мира у свету. Међународна федерација делује на основу седам фундаменталних принципа Међународног покрета, а то су: хуманост, непристрасност, неутралност, независност, добровољност, јединство и универзалност. Историја Оснивање Премештање секретаријата Почетак мисије После другог светског рата Активности и одговорности Организација Председници Међународне федерације Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Internationella rödakors- och rödahalvmånefederationen

Internationella Rödakors- och rödahalvmånefederationen, IFRC är en organisation i internationella Röda Korset som samordnar hjälpinsatser i naturkatastrofer och bistånd i fredstid. IFRC grundades 1919 för att förena de nationella rödakorsföreningarna. IFRC har sitt huvudkontor i Genève, Schweiz. Federationen tillsammans med Internationella Rödakorskommittén (ICRC) och de 192 nationella föreningarna bildar den internationella rödakorsrörelsen. Se även Röda Lejonet och Solen Källor Who we are : Our vision and mission, IFRC:s webbplats Noter
Міжнародна Федерація Товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця

Міжнародна Федерація Товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця (МФЧХ) — гуманітарна організація, яка є частиною Міжнародного руху Червоного Хреста і Червоного Півмісяця разом з Міжнародним комітетом Червоного Хреста та 186 національними товариствами. Заснована в 1919 році і знаходиться в Женеві, Швейцарія. Займається координацією національних товариств для того щоб «покращити життя уразливих людей, мобілізувавши сили гуманості». Діяльність та обов'язки Міжнародна Федерація Товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця координує діяльність національних товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця в усьому світі. МФТЧК і ЧП разом з МФЧХ підтримує заснування нових національних товариств у країнах, де офіційно не існує жодного товариства. Національне товариство приймається в члени МФЧХ тільки після визнання його. МФЧХ співпрацює з національними товариствами постраждалих країн, які називаються приймаючими національними товариствами (HNS), а також з національними товариствами інших країн, які готові запропонувати допомогу, які називаються партнерськими національними товариствами (PNS). Серед 190 національних товариств, допущених до Генеральної Асамблеї МФТЧК і ЧП як повноправних членів або спостерігачів, близько 25-30 регулярно працюють як НТК в інших країнах. Найбільш активними є Американський Червоний Хрест, Британський Червоний Хрест, Німецький Червоний Хрест, Товариства Червоного Хреста Швеції та Норвегії. Іншою важливою місією МФЧХ, яка привернула увагу в останні роки, є його прагнення працювати над кодифікованою, всесвітньою забороною використання наземних мін, а також надавати медичну, психологічну та соціальну підтримку людям, які постраждали від наземних мін. 2023 1 грудня 2023 року, пресслужба МФЧХ повідомила, що білоруське товариство Червоного Хреста виключили з Міжнародної Федерації товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця за причетність до депортації українських дітей. У федерації також повідомили, що білоруський Червоний Хрест позбувається своїх прав члена, втрачає фінансування і не зможе брати участь у Генасамблеї МФЧХ, а також голосувати або бути обраним на будь-яких статутних зборах МФЧХ. У листопаді 2023 року було опубліковано дослідження Єльського університету, згідно з яким, від початку російського вторгнення в Україну, до Білорусі було вивезено понад 2400 українських дітей віком від шести до 17 років. Примітки Посилання Міжнародна Федерація Товариств Червоного Хреста і Червоного Півмісяця [Архівовано 9 березня 2017 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2001. — Т. 3 : К — М. — 792 с. — ISBN 966-7492-03-6.
Cherenkov Telescope Array

Cherenkov Telescope Array (zkratka CTA nebo CTAO, plným názvem Cherenkov Telescope Array Observatory, v překladu Pole Čerenkových teleskopů) je projekt výstavby nové generace pozemních přístrojů pro měření kosmického gama záření. Bude se skládat z více než 60 teleskopů a má být schopen detekovat gama záření v energetickém rozsahu od několika desítek GeV do přibližně 300 TeV. Složení Celá observatoř se bude skládat ze dvou částí: Soustava na severní polokouli (Cherenkov Telesope Array North – CTAN): na observatoři Roque de los Muchachos na španělském ostrově La Palma, se bude zaměřovat na studium extragalaktických objektů při nejnižších možných energiích. Soustava na jižní polokouli (Cherenkov Telesope Array South – CTAS): na observatoři Paranal v chilské poušti Atacama, která má pokrývat celý energetický rozsah a soustředit se na galaktické zdroje. CTAO vychází z technologie pozemních detektorů gama záření současné generace (MAGIC na španělském ostrově La Palma, HESS v Namibii a VERITAS v Arizoně v USA), bude ale desetkrát citlivější a bude mít výrazně vyšší přesnost při detekci gama záření vysokých energií. Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cherenkov Telescope Array na Wikimedia Commons Domovská stránka projektu
Cherenkov Telescope Array Observatory

Das Cherenkov Telescope Array Observatory (CTAO; auch kurz Cherenkov Telescope Array, CTA) ist ein 2010 gestartetes Projekt eines internationalen Konsortiums zur erdbasierten Gammastrahlen-Astronomie. Dabei werden durch die Beobachtung von Tscherenkow-Blitzen in der Erdatmosphäre Rückschlüsse auf astronomische Gammastrahlenquellen wie Galaxien und Supernovae gezogen. Das Projekt befindet sich seit 2010 in der Planungs- beziehungsweise Prototypenphase. Im Januar 2025 wurde das Cherenkov Telescope Array Observatory in der Rechtsform eines ERIC gegründet. Ziele Angestrebt wird die Errichtung zweier erweiterbarer Raster aus bis zu hundert Tscherenkow-Teleskopen (engl. IACTs, Imaging Atmospheric Cherenkov Telescopes). Für die Einzelteleskope sind standardisierte Modelle mit 6, 12 und 24 Metern Reflektordurchmesser vorgesehen, die sich zurzeit in der Entwicklung bzw. Erprobung befinden. Das erste Raster – in der nördlichen Hemisphäre – soll hauptsächlich der Beobachtung extragalaktischer Objekte geringer Energie dienen, während das zweite Raster – auf der südlichen Hemisphäre – den gesamten Energiebereich abdecken und sich auf Quellen in der Milchstraße konzentrieren soll. Mit einem Messbereich von einigen zehn GeV bis über 100 TeV soll das CTAO die Empfindlichkeit der aktuellen Generation von Tscherenkow-Teleskopen wie MAGIC, HESS und VERITAS um eine Größenordnung übertreffen. Die wissenschaftlichen Anwendungen des CTAO reichen von Hochenergie-Astrophysik über Grundlagenphysik bis hin zu Kosmologie. Das CTAO wird in internationaler Zusammenarbeit von Wissenschaftlern geplant und errichtet, mit einer starken Beteiligung europäischer Institutionen wie dem Europäischen Strategieforum für Forschungsinfrastrukturen ESFRI, dem Europäischen Astroteilchenphysik-Netzwerks ASPERA und dem europäischen Astrophysiknetzwerk ASTRONET. Das administrative Projektbüro hat seinen Sitz an der Landessternwarte Heidelberg-Königstuhl. Während der Vorbereitungsphase des CTAO ist es ein Schlüsselziel, das Projekt Studenten, Schülern und der Allgemeinheit näherzubringen. Dazu wurden diverse Materialien herausgegeben. Die Vorbereitungsphase wurde im August 2014 abgeschlossen. Der Baustandort auf der südlichen Hemisphäre – es standen die Atacamawüste in Chile und die Farm Aar in Namibia zur Auswahl – wurde am 15. und 16. Juli 2015 bekanntgegeben. Das CTA-Konsortium entschied sich für Chile. Das nördliche Observatorium wird auf dem Gelände des Roque-de-los-Muchachos-Observatoriums auf La Palma errichtet werden. Weblinks Offizielle Website (englisch) Offizielle CTA-Seite des DESY Spatenstich für CTA-Prototyp, Presseerklärung des DESY, Juni 2012 Das Cherenkov Telescope Array, Episode des Podcasts omega tau über das CTA, November 2013 Einzelnachweise
Museo Municipal de Mejillones

El Museo Municipal de Mejillones es un museo de historia e historia natural, localizado en la comuna chilena de Mejillones, en la Región de Antofagasta. Fue inaugurado en 1979, con el nombre de Museo del Mar,​ debido a su enfoque original, aunque actualmente se le conoce como Museo Histórico y Natural de Mejillones, debido a la ampliación y reenfoque de su guion museográfico en 1997.​​ Este museo se asienta al interior de un edificio histórico de la ciudad, erigido con una función aduanera a inicios del siglo XX.​ Origen En el marco del centenario del combate naval de Angamos, acontecido un 8 de octubre de 1879 frente a las costas comunales, y como celebración que buscaba poner en énfasis la importancia del asentamiento de Mejillones en el devenir histórico del país, la comunidad local organizó un Comité del Centenario, que a su vez tuvo subcomisiones con el propósito de desarrollar diferentes áreas de interés didáctico y recreativo de la ciudad.​ Una de estas subcomisiones, el Comité del Mar, instauró la idea de difundir el patrimonio natural y la biodiversidad que alberga la bahía de Mejillones.​​ De esta manera, durante la década de 1970 se llevaron a cabo esfuerzos con el propósito de reunir objetos afines a este objetivo con miras a la celebración de dicho centenario. De esta manera se creó un Museo del Mar, en 1979, que se asentó en el histórico edificio de la exaduana de la ciudad.​ Un segundo momento en la constitución del museo ocurrió en 1994, cuando el grupo de exferroviarios Nostalgias y Recuerdos de un Pueblo, en el contexto del aniversario de la ciudad, y en memoria del antiguo Ferrocarril de Antofagasta a Bolivia, por entonces ya cesado para la urbe, elaboró una exposición sobre la historia de este.​ Dicha exposición, por entonces momentánea, se realizó justamente en la exaduana, donde se habilitó una, y luego dos salas disponibles para la exhibición de esta colección.​ Sin embargo, la misma perduró durante tres años en el lugar, de manera tal que en 1997 se rediseñó el guion del museo, para dar cabida permanente a este enfoque histórico en adición al enfoque natural previo, gestando el museo histórico y natural en su formato actual.​ Colección La colección del museo incluye: Material audiovisual alusivo al combate naval de Angamos y la captura del Huáscar, ocurrida en el contexto de la Guerra del Pacífico.​ Fotografías y objetos que repasan la historia del antiguo Ferrocarril de Antofagasta a Bolivia a su paso por la ciudad.​ Muestrarios y taxidermia sobre fauna marina de la bahía de Mejillones.​ Una momia datada de la época en que el pueblo chango habitaba la zona.​ Material audiovisual sobre Gamelín Guerra, músico popular, conocido por su canción «En Mejillones yo tuve un amor».​ Referencias
Gobernador regional de O'Higgins

El gobernador de la Región del Libertador General Bernardo O'Higgins será la autoridad elegida por voto popular mediante sufragio universal para ejercer el gobierno de la Región del Libertador General Bernardo O'Higgins, Chile, como su representante natural e inmediato en dicho territorio. Además participará en la administración de la región, como órgano que integra el Gobierno Regional. Historia Una reforma constitucional del año 2017​ dispuso la elección popular del órgano ejecutivo del gobierno regional, creando el cargo de gobernador regional y estableciendo una delegación presidencial regional, a cargo de un delegado presidencial regional, el cual representa al poder ejecutivo y supervisa las regiones en conjunto a los delegados presidenciales provinciales. Tras las primeras elecciones regionales en 2021, y desde que asuman sus funciones los gobernadores regionales electos, el 14 de julio de 2021,​ el cargo de intendente desaparecerá. Atribuciones y competencias Entre las labores que deberá cumplir, un gobernador regional se encuentran las siguientes:​​​ Asumir como Jefe de Servicio del Gobierno Regional (siendo representante judicial, nombramiento de funcionarios, etc). Tendrá competencias normativas, siendo la más relevante la de solicitar al Gobierno Central que le transfiera competencias radicadas en ministerios y servicios públicos, a su Gobierno Regional. Tendrá las atribuciones para planificar, como la política regional de desarrollo o el plan regional de ordenamiento territorial; otra labor de la que se deberá encargar es la del presupuesto regional. Tendrá que coordinar, supervigilar y fiscalizar a los servicios públicos que en el futuro puedan crearse, y que dependan o se relacionen con el Gobierno Regional. Gobernadores de la Región de O'Higgins Véase también Gobernador regional de Chile Organización territorial de Chile Región del Libertador General Bernardo O'Higgins Referencias
Erlöserkirche (Santiago de Chile)

Die Lutherische Erlöserkirche (span. Iglesia Luterana El Redentor), auch bekannt als Lota-Kirche aufgrund ihrer Lage in der Lota-Straße, ist ein lutherisches Gotteshaus in der chilenischen Kommune Providencia in Santiago. Die Kirchengemeinde gehört zur Lutherischen Kirche in Chile (ILCH). Die Gottesdienste der Kirche werden auf Spanisch und Deutsch abgehalten. Geschichte 1884 reiste der deutsche Theologe Wilhelm Sluyter nach Santiago, um die in der Stadt lebenden Lutheraner, die in verschiedenen protestantischen Kirchen unterschiedlicher Herkunft und ohne deutschsprachige Liturgie verteilt waren, zu einer einheitlichen Gemeinde zusammenzuführen. Da sie keine eigene Kirche hatten, begannen sie, sich in den Räumlichkeiten der Deutschen Schule zu treffen, die sich damals im Zentrum der Stadt befand. Am 15. August 1886 wurde der erste Kirchengemeinderat der Evangelischen Kirchengemeinde in Santiago gebildet, wo Slutyer zum ersten Pfarrer ernannt wurde. Damals und bis zum Jahr 1925 war die römisch-katholische Kirche in Chile die offizielle Staatskirche und genoss bestimmte Privilegien, während anderen Religionsgemeinschaften Einschränkungen auferlegt waren. In diesem Kontext wurden die Lutheraner aufgefordert, ihre Liturgie und Aktivitäten in deutscher Sprache abzuhalten, um eine Bekehrung spanischsprachiger chilenischer Bürger zu verhindern. Zudem wurden sie als „Kirche der Ausländer“ kategorisiert. Später wurde in unmittelbarer Nähe zur Schule die erste Kapelle, genannt Christuskapelle, errichtet. Mit der Zeit wuchs die Mitgliederzahl der Gemeinde, wodurch der Bedarf an größeren Räumlichkeiten entstand. Nach der Schenkung eines Grundstücks für den Bau einer neuen Kirche wurde die Evangelisch-Lutherische Erlöserkirche am 27. August 1933 an ihrem heutigen Standort feierlich eingeweiht. Im folgenden Jahr wurde eine Walcker-Orgel aus Ludwigsburg gebracht. Die hölzerne Kruzifixfigur auf dem Altar wurde vom Bildhauer Peter Horn geschaffen. Im Mai 1984 fand hier die Abdankung für den flüchtigen Nazi Walther Rauff statt. Diese wurde von Ricardo Wagner geleitet, der in seiner Rede vor vollen Rängen die Taten Rauffs im Zweifel zu belassen wünschte. Vor der Kirche hatten sich empörte chilenische Juden, sowie zahlreiche Sozialisten und Kommunisten zu lauten Protesten versammelt, auch die Presse war vor Ort. 2014 war die Erlöserkirche-Gemeinde die erste innerhalb der ILCH, die eine Pastorin ordiniert hat. Sie war Pfarrerin Hanna Schramm. Im April 2015 wurde der Dietrich-Bonhoeffer-Chor als Kirchenchor der Gemeinde gegründet. Weblinks Homepage der Erlöserkirche Santiago Einzelnachweise
Iglesia del Buen Pastor (Iquique)

La Iglesia del Buen Pastor es un templo católico ubicado en la ciudad de Iquique, en la Región de Tarapacá, Chile. En conjunto con sus edificios anexos, fue declarada monumento nacional de Chile, en la categoría de monumento histórico, mediante el Decreto Exento n.º 505, del 25 de octubre de 1994.​ Historia Las religiosas de la Congregación de Nuestra Señora de la Caridad del Buen Pastor llegaron a Iquique provenientes de Santiago en 1901. En el año 1906 inauguraron la casa de las religiosas y el hogar, mientras que en 1911 inauguraron la iglesia.​ El titular oficial de la iglesia es el Corazón Eucarístico de Jesús. Descripción Cuenta con un estilo neogótico, con una planta en cruz de tipo griega, y con un altar con estilo propio de su comunidad religiosa.​ Referencias
Edificio de La Nación

El Edificio de La Nación es un inmueble ubicado en la calle Agustinas, al frente de la plaza de la Constitución, en el Barrio Cívico de Santiago, Chile. Hasta 2012 albergó las dependencias del diario La Nación, cuando fue destinado a albergar diversas oficinas de servicios públicos.​ Historia Las obras de construcción se iniciaron en octubre de 1928 por parte de la empresa constructora estadounidense Fred T. Lay. Los cálculos de resistencia de materiales estuvieron a cargo de Alberto Covarrubias, y se estimaba el costo de la construcción en aproximadamente tres millones de pesos de la época.​ El edificio, de estilo art déco, comenzó a ser ocupado en 1929​ y fue inaugurado en 1930 con un torreón de tres arcos y un reloj central, siendo recepcionadas las obras de manera oficial el 7 de enero de 1932.​ En 1935 se encontraban en el último piso del edificio los estudios y equipos técnicos de Radio Cooperativa Vitalicia, que inició sus emisiones el 18 de febrero de dicho año.​ En 1937 se demolió este torreón para esconder crímenes que involucraban al autor del edificio, el arquitecto Roberto Barceló Lira.​​ En 2012 se desocuparon las dependencias del diario La Nación, y el edificio pasó a albergar oficinas de la Dirección del Trabajo. En 2013 el Estado compró la totalidad del inmueble, con la finalidad de albergar diferentes dependencias públicas.​​ Referencias
Чонос (архипелаг)

Чонос (на испански: Archipiélago de los Chonos) е архипелаг в югоизточната част на Тихия океан, край бреговете Южно Чили, състоящ се от 1048 острова и е съставна част от Чилийския архипелаг. Общата му площ заедно с протоците между островите е около 13 000 km. Разположен е в северната част на Чилийския архипелаг, като на юг система от протоци го отделя от полуостров Тайтао, на север протокът Гуафо – от големия остров Чилое, а на изток протокът Мораледа – от бреговете на континента. Северната му част е отделена в самостоятелния подархипелаг Гуайтекас, съставен от няколкостотин малки островчета и скали. Най-големите острови в архипелага са: Мелхиор (864 km²), Бенджамин (618 km²), Трайген (520 km²), Риверо (452 km²), Джеймс (388 km²), Виктория (354 km²), Куптана (320 km²) (за по-подробна информация вижте приложените топографски карти в източниците). Беговете на повечето острови са високи, стръмни, скалисти, изпъстрени с множество малки заливчета и фиорди. Максималната му височина е връх Куптана (1680 m), издигащ се на едноименния остров. Климатът е умерен, океански с много висока влажност през цялата година, поради което повечето от островите са покрити със смесени вечнозелени гори. На архипелага има само едно постоянно селище Маленка, разположено на едноименния остров, в което живеят 1400 души. Техният основен поминък е риболовът и дърводобивът. Бележки Източници Топографска карта М 1:500 000; лист xL-18-А Топографска карта М 1:500 000; лист xL-18-Б