La Silla

A La Silla Obszervatórium egy csillagászati obszervatórium Chilében számos távcsővel, melyek közül a legfontosabbakat az Európai Déli Obszervatórium (ESO) építtette és működteti. A helyszínen további távcsövek is találhatók, melyek egy részét szintén az ESO, másokat pedig különböző tagországok vagy intézmények üzemeltetnek. A Föld déli féltekéjén ez az egyik legnagyobb és legjelentősebb obszervatórium. A La Silla-i távcsövek és eszközök La Serenától körülbelül 160 km-re északkeletre találhatók, a chilei Atacama-sivatag szélén, a világ egyik legszárazabb és legelhagyatottabb vidékén. A térség más obszervatóriumaihoz hasonlóan La Silla is távol esik minden jelentős fényszennyezési forrástól, és a Paranal Obszervatóriumhoz hasonlóan (ahol a Very Large Telescope található) a Föld egyik legsötétebb éjszakai égboltjával büszkélkedhet. Története Chile kormánya 1963-ban egyezett bele, hogy az ESO a La Silla hegyen építse fel obszervatóriumát. A helyszín az Atacama-sivatag déli részén, Santiago de Chilétől körülbelül 600 km-re északra, 2400 méteres tengerszint feletti magasságban található. A helyszín előnye a száraz, stabil légkör és a jó megközelíthetőség volt, ugyanakkor elég elszigetelt ahhoz, hogy távol legyen a mesterséges fény- és porforrásoktól. Eredeti neve Cinchado volt, mai nevét (La Silla) jellegzetes, nyeregre emlékeztető alakjáról kapta (a spanyol „silla (de montar)” jelentése „nyereg”). [mikor?]október 30-án írták alá a szerződést a 627 km² kiterjedésű területről, amelyet az ESO a következő évben vásárolt meg. 1965-ben ideiglenes létesítményeket emeltek. 1969. március 25-én Eduardo Frei Montalva chilei elnök hivatalosan is felavatta a La Silla Obszervatóriumot, a már teljesen működőképes létesítményt, amely magában foglalt lakóépületeket, műhelyeket, szálláshelyeket és több, már üzemelő távcsövet is. Először az 1 méteres és az 1,5 méteres távcsövet helyezték üzembe, majd 1968-ban ezekhez csatlakozott a Grand Prisme Objectif (GPO) távcső, amelyet korábban Dél-Afrikában használtak. 1976-ban a 3,6 méteres távcső is megkezdte működését, amely akkor az obszervatórium legnagyobb távcsöve volt. Ehhez a 3,6 méteres távcsőhöz 1981-ben csatlakoztatták az 1,4 méteres CAT (Coudé Auxiliary Telescope) kiegészítő távcsövet, melyet 1998-ban leszereltek. 1984-ben a 2,2 méteres távcső kezdte meg működését, majd 1989 márciusában üzembe helyezték a 3,58 méteres New Technology Telescope-ot (NTT). 1987-ben üzembe helyezték a SEST (Swedish–ESO Submillimetre Telescope) távcsövet, amely 15 méteres antennájával akkoriban a legnagyobb szubmilliméteres távcső volt a déli féltekén. Ez az ESO és a Svéd Természettudományi Kutatótanács (Swedish Natural Science Research Council) közös projektje volt. ESO 3,6 méteres távcső Az ESO 3,6 méteres Cassegrain-távcsöve 1977-ben kezdte meg működését, és azóta is folyamatosan fejlesztik és korszerűsítik, beleértve egy új másodlagos tükör beépítését és olyan modern műszerek telepítését, mint a HARPS exobolygó-kereső spektrográf. MPG/ESO 2,2 méteres távcső Az MPG/ESO 2,2 méteres távcső La Sillán 1984 eleje óta működik. A távcsövet a német Max Planck Társaság (Max-Planck-Gesellschaft, MPG) építette, és egyezmény keretében működik La Sillán. A távcsőidő megoszlik az MPG és az ESO között. A megfigyelési programokat az MPG és az ESO közösségei külön kezelik, de a távcső üzemeltetése és karbantartása az ESO felelőssége. Leszerelt vagy áthelyezett távcsövek Az obszervatórium területén korábban működő, de azóta leszerelt vagy máshová telepített távcsövek a teljesség igénye nélkül: ESO 1,52 méteres távcső ESO 1 méteres távcső ESO 0,5 méteres távcső (áthelyezve: Observatorio UC, Santiago, Chile) Svéd–ESO Szubmilliméteres Távcső (SEST), 15 méteres Coudé Auxiliary Telescope (CAT), 1,4 méteres Grand Prisme Objectif (GPO) távcső Marly 1 méteres távcső Svájci 0,7 méteres távcső (T70) Holland 0,9 méteres távcső Dán 0,5 méteres távcső Marseille 0,4 méteres távcső Bochum 0,61 méteres távcső Tudományos felfedezések Az obszervatóriumban végzett megfigyelések alapján évente mintegy 300 szaklektorált publikáció születik. La Silla továbbra is jelentős mértékben hozzájárul a csillagászati kutatásokhoz. Számos tudományos felfedezés fűződik La Silla nevéhez, köztük több úttörő eredmény. Különösen sikeres a kis tömegű Naprendszeren kívüli bolygók (exobolygók) felfedezésében, főként a 3,6 méteres távcsőre szerelt HARPS spektrográfnak köszönhetően. Az 1987-es felfedezését követően az ESO La Silla Obszervatórium fontos szerepet játszott a modern korban megfigyelt egyik legközelebbi és legfényesebb szupernóva, az SN 1987A tanulmányozásában és nyomon követésében. február 2-án csillagászok a 2,2 méteres MPG/ESO távcsövön működő Wide Field Imager (WFI) kamerával fedezték fel az NGC 3621 spirálgalaxis szokatlanul tiszta, központi dudor nélküli korongját ("pure disk" galaxis). Galéria Források La Silla Observatory [1] ESO La Silla [2]