NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС Курильїнке

ГЕС Курильїнке (ісп. Curillinque) – гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Мауле (VII Регіон). Знаходячись між ГЕС Ісла (вище по течії) та ГЕС Лома-Альта, входить до складу каскаду каскаду на річці Мауле, яка впадає до Тихого океану в місті Констітусьон. Для роботи станції Мауле перегородили невисокою греблею одразу після впадіння її правої притоки Cipreses та виходу відвідного каналу ГЕС Ісла. Вона спрямовує ресурс до прокладеного по правобережжю дериваційного каналу довжиною біля 6 км, який на одній з ділянок проходить через відріг гори за допомогою тунелю довжиною 0,2 км. Також можна відзначити, що канал минає одну з правих приток Мауле Estero Las Corrientes по перекинутому над нею мосту, після чого отримує з неї ж поповнення за допомогою водозабору,розташованого за дві сотні метрів вище по течії. Наступну ж праву притоку Мауле Rio Seco долають за допомогою прокладеного під її руслом короткого тунелю. В підсумку канал переходить у дериваційний тунель довжиною біля 4 км, котрий подає ресурс до машинного залу. Основне обладнання станції становить одна турбіна типу Френсіс потужністю 89 МВт, яка при напорі у 114,3 метра забезпечує виробництво понад 0,5 млрд кВт-год електроенергії на рік. Для видачі продукції ГЕС до мережі встановлені трансформатори, здатні підіймати напругу до 154 кВ. Примітки
ГЕС Мачикура

ГЕС Мачикура (ісп. Machicura) — гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Мауле (VII Регіон). Знаходячись між ГЕС Колбун (вище за течією) та ГЕС Сан-Ігнасіо, входить до складу каскаду на річці Мауле, яка впадає до Тихого океану в місті Констітусьон. Відпрацьована на ГЕС Колбун вода по відвідному тунелю/каналу потрапляє до сховища Machicura, створеного у сточищі струмка Estero Machicura, який впадає праворуч до Ріо-Рарі, правої притоки річки Путаган, що в свою чергу впадає праворуч до Лонкомілла (ліва притока Мауле). Тут звели земляну гребля висотою 32 метри та довжиною 540 метрів, яка потребувала 1,2 млн м3 матеріалу, крім того, існує бічна дамба довжиною до 2,7 км. Разом вони утримують водойму з площею поверхні 8 км2 та корисним об'ємом 12 млн м3, що забезпечується коливанням рівня поверхні між позначками 255 та 257,5 метра НРМ. Через два тунелі довжиною по 231 метру зі спадаючим діаметром від 8,4 до 5,6 метра вода подається до розташованого неподалік греблі машинного залу. Останній обладнаний двома турбінами типу Каплан загальною потужністю 95 МВт, які працюють при напорі у 37 метрів. Відпрацьована вода відводиться до Мауле через протяжний канал довжиною 23 км, який одночасно виконує іригаційну функцію для оточуючої рівнини. Примітки
Central hidroeléctrica La Confluencia

La central hidroeléctrica La Confluencia es una planta hidroeléctrica de tipo pasada ubicada en el valle del Tinguiririca, en la Región de O'Higgins. Inaugurada en diciembre de 2010,​​ capta a través de tres bocatomas parte del caudal de los ríos Tinguiririca, Portillo y Azufre, así como también de varios cursos menores. Presenta una capacidad instalada de 163 MW.​ La central La Confluencia esta registrada desde 2011 para emitir y comercializar bonos de carbono bajo el Mecanismo de desarrollo limpio del Protocolo de Kioto, es decir, tiene alrededor de 425 mil bonos de carbono anuales, los que pueden ser transados en mercados internacionales.​ La central resultó con daños estructurales tras el temporal de junio de 2023 y debió mantenerse fuera de servicio hasta diciembre de ese año, cuando volvió a ponerse en funcionamiento tras los trabajos que se realizaron.​ Referencias
ГЕС Ла-Конфлуенсія

ГЕС Ла-Конфлуенсія (ісп. La Confluencia) – гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Лібертадор-Хенераль-Бернардо-О'Хіггінс (VI Регіон). Знаходячись перед ГЕС Ла-Ігера, становить верхній ступінь каскаду каскаду на річці Тінґіріріка, лівому витоку річки Рапел, яка впадає до Тихого океану за 120 км на південний захід від столиці країни Сантьяго. Ресурс для роботи станції подається одразу з двох напрямків: 1. Невисока водозабірна гребля перекриває долину Тінґіріріки та відводить ресурс до створеного на правобережжі резервуару площею поверхні 0,2 км2 та об’ємом 1,2 млн м3, від якого прокладено дериваційний тунель довжиною 9,2 км та діаметром 6,4 метра. На своєму шляху він отримує поповнення з водозаборів на правих притоках Тінґіріріки Estero la Gloria та Quebrada el Ciruelo. 2. Інша так само невисока водозабірна гребля перекриває долину річки Portillo неподалік від її впадіння праворуч до Азурфе (в свою чергу є правою притокою Тінґіріріки). Звідси починається прокладений у лівобережному гірському масиві дериваційний тунель довжиною 12 км та діаметром 6,4 метра, який на своєму шляху отримує поповнення спочатку з тільки що згаданої Азурфе (під якою проходить його траса), а потім з водозаборів на лівих притоках останньої Arroyo de los Humos та Estero Riquelme. Максимальний відбір води з Тінґіріріки запроектований на рівні 26,5 м3/сек, з Portillo – 25 м3/сек, тоді як інші водозабори розраховані на показник від 1,5 до 2,3 м3/сек. Два дериваційні тунелі зустрічаються неподалік впадіння Азурфе в Тінґіріріку, де облаштований верхній балансувальний резервуар. Далі ресурс потрапляє до напірної шахти висотою 364 метри, за якою починається водовід довжиною 0,6 км до розташованого на правому березі Тінґіріріки машинного залу. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс загальною потужністю 163 МВт, які при напорі у 348 метрів мають забезпечувати забезпечили виробництво 656 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода потрапляє до створеного на Тінґіріриці за допомогою чергової невисокої греблі нижнього балансуючого резервуару, звідки спрямовується на ГЕС La Higuera. Примітки
Central hidroeléctrica Chacayes

La central hidroeléctrica Chacayes es una Central hidroeléctrica de pasada ubicada en la cuenca del río Cachapoal en la Región de O'Higgins. La central capta aguas de los ríos Cachapoal y de río Cipreses que lleva por canales y túneles con la mínima pendiente posible hasta su cámara de carga donde son guiados a las tubería de presión que los hacen descender hasta 2 turbinas Francis que generan 111 MW. Chacayes esta registrada desde 2012 para emitir y comercializar bonos de carbono bajo el Mecanismo de desarrollo limpio del Protocolo de Kioto. Ubicación La central posee dos bocatomas para la captación de caudales. La bocatoma Chacayes con capacidad 52,5 m³/s está ubicada en el cauce del río Cachapoal aguas abajo de la "estación fluviométrica río Cachapoal 5 km. bajo junta río Cortaderal". La segunda es la bocatoma Cipreses 20 m³/s de capacidad y esta aproximadamente 3 kilómetros aguas arriba del punto de confluencia entre el estero Cipreses y el río Cachapoal. Parte del caudal utilizado por esta central es entregado directamente a la central Coya para su funcionamientos (con una capacidad máxima de 22.5 m³/s). La restitución del caudal utilizado por esta central ocurre parcialmente aguas abajo de su casa máquinas.​ Referencias Bibliografía Pacific Hydro (2012). Central hidroeléctrica Chacayes. Archivado desde el original el 11 de febrero de 2014. Consultado el 24 de septiembre de 2019.
ГЕС Чакайес

ГЕС Чакайес (ісп. Chacayes) – гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Лібертадор-Хенераль-Бернардо-О'Хіггінс (VI Регіон). Знаходячись перед ГЕС Coya, становить верхній ступінь каскаду на річці Качапоаль, правому витоку річки Рапел, яка впадає до Тихого океану за 120 км на південний захід від столиці країни Сантьяго. Варто також відзначити, що існує проект спорудження вище по течії Качапоаль ГЕС Cerrillos. Відбір ресурсу для роботи цієї дериваційної ГЕС починається із лівої притоки Качапоаль Rio de los Cipreses. У ній неподалік від гирла спорудили водозливну греблю, яка відводить ресурс до тунелю довжиною 2,45 км, прокладеного на схід через вододіл з Качапоаль. В останній у свою чергу зведена гребля з п'ятьма водопропускними шлюзами, котра забезпечує подачу води до створеного на правобережжі дериваційного шляху. На першому етапі він виконаний переважно як канал, хоча на трасі також присутні два тунелі довжиною 0,3 та 0,8 км, а також чотири кульверти під руслами потоків, які стікають праворуч до Качапоаль (найбільші під Quebrada de Peralitos та Quebrada el Tinajon). Після обнесеного дамбами накопичувального резервуару Chupallal з об'ємом 0,88 млн м3 та довжиною біля 1 км починається завершальна ділянка каналу, що переходить в тунель до верхнього балансувального резервуару. Від останнього ресурс подається в машинний зал через напірний тунель, який зокрема включає вертикальну шахту. Варто відзначити, що загальна довжина каналів системи склала 6,7 км, а тунелів – 6,5 км, при цьому спорудження станції потребувало земляних робіт об'ємом 2 млн м3, торкретування підземних ділянок 26 тис м3 бетону, а також використання 154 тис м3 бетону для інших споруд. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс загальною потужністю 111 МВт, які при напорі у 181 метр мають забезпечувати виробництво 560 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
Central hidroeléctrica Sauzal

La central hidroeléctrica Sauzal es una planta transformadora de energía hidráulica en eléctrica ubicada a 19 km al oriente de la ciudad de Rancagua en la cuenca del río Rapel en la Región de O'Higgins. Tiene una potencia de 76,8 MW obtenida con 3 turbinas Francis.​ Las cuatro centrales, Pangal, Coya, Sauzal y Sauzalito, se ubican en el cauce superior de la hoya del río Cachapoal. Pangal se emplaza sobre el río Pangal, mientras Coya capta aguas de los ríos Pangal y Cachapoal y está ubicada no lejos de la junta de ambos ríos. Las centrales Sauzal y Sauzalito se encuentran aguas abajo de las anteriores en el río Cachapoal.​ Referencias
ГЕС Саусаль

ГЕС Саусаль (ісп. Sauzal) — гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Лібертадор-Хенераль-Бернардо-О'Хіггінс (VI Регіон). Знаходячись між ГЕС Coya (вище за течією) та ГЕС Саузаліто, входить до складу каскаду на річці Качапоаль, правому витоку річки Рапел, яка впадає до Тихого океану за 120 км на південний захід від столиці країни Сантьяго. Ресурс для роботи цієї дериваційної станції відбирається з річки за допомогою каналу, через який наповнюється створений на лівобережжі резервуар з площею поверхні 0,22 км. Від нього прокладений дериваційний шлях, що складається з ряду каналів, тунелів та труб загальною довжиною 13 км, при цьому траса за допомогою перекинутого над річкою водоводу переходить на правий берег Качапоаль. В підсумку ресурс надходить до верхнього балансувального резервуару відкритого типу з площею поверхні 0,35 гектара, глибиною до 16 метрів та об'ємом 30 тис. м3. Звідси до розташованого на березі річки машинного залу прокладено три напірні водоводи діаметром від 2,74 до 3,05 метра та довжиною по 168 метрів. Основне обладнання станції становлять три турбіни типу Френсіс потужністю по 25,6 МВт, які при напорі у 118 метрів забезпечують виробництво 419 млн кВт-год електроенергії на рік. Для видача продукції встановлені на станції трансформатори підіймають напругу до 67 кВ. Примітки
Central hidroeléctrica Rucatayo

La central hidroeléctrica Rucatayo es una Central hidroeléctrica de pasada ubicada en el río Pilmaiquén (Bueno), en límite entre la Región de Los Ríos y la Región de Los Lagos. Tiene una potencia de 59,5 MW. Está ubicada cerca de 6,4 km aguas abajo de la Central hidroeléctrica Pilmaiquén, a unos 35 km al este de Osorno. La central tiene extrae el caudal necesario desde un embalse, pero esta catalogado como central de pasada. Véase también Lago Rucatayo, solo una coincidencia de nombres. Referencias Enlaces externos Dictamen de la Cuarta Sala de la Corte de Apelaciones de Santiago.
ГЕС Рукатайо

ГЕС Рукатайо (ісп. Rucatayo) — гідроелектростанція на півдні Чилі на межі регіонів Лос-Лагос (X Регіон) та Лос-Ріос (XIV Регіон). Розташована після ГЕС Пільмайкен і становить нижній ступінь у каскаді на річці Пільмайкен, лівій притоці Буено, що впадає в Тихий океан за чотири сотні кілометрів на південь від міста Консепсьйон. У межах проекту річку перекрили греблею висотою 42 метри, довжиною 109 метрів та шириною 10 метрів. Поряд з нею починається короткий канал довжиною 0,4 км, що веде по лівобережній частині долини до шлюзів для перепуску надлишкової води, трохи ближче від яких облаштовано водозабір. З останнього подається ресурс до машинного залу, обладнаного однією турбіною типу Каплан потужністю 52,5 МВт, яка при напорі у 33,5 метра забезпечує виробництво 300 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
ГЕС Пєучен

ГЕС Пєучен (ісп. Peuchen) — гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Біобіо (VIII Регіон). Розташована перед ГЕС Мампіл і становить верхній ступінь у каскаді на річці Duqueco, правій притоці другої за довжиною річки країни Біобіо, яка впадає у Тихий океан в місті Консепсьйон. У межах проекту річку перекрили насипною греблею висотою 15 метрів та довжиною 110 метрів, що утримує водосховище з об'ємом лише 350 тис. м3. Головним завданням цієї споруди є відведення ресурсу до прокладеного по лівобережжю річки дериваційного каналу/тунелю довжиною 12 км, який переходить у напірний водовід до машинного залу довжиною 450 метрів та діаметром 2,8 метра. Основне обладнання станції складають дві турбіни типу Френсіс потужністю по 37,5 МВт, що при напорі у 237 метрів забезпечують виробництво 360 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода може скидатись у річку або спрямовуватись до дериваційного каналу ГЕС Мампіл. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на напругу 220 кВ. Примітки
ГЕС Мампіл

ГЕС Мампіл (ісп. Mampil) — гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Біобіо (VIII Регіон). Розташована після ГЕС Пєучен і становить нижній ступінь у каскаді на річці Duqueco, правій притоці другої за довжиною річки країни Біобіо, яка впадає в Тихий океан у місті Консепсьйон. Ресурс для роботи станції подається за допомогою прокладеного по лівобережжю річки дериваційного тунелю/каналу довжиною 12,3 км, куди потрапляє відпрацьована на ГЕС Пєучен вода. На завершальному етапі він переходить у напірний водовід до машинного залу завдовжки 688 метрів та діаметром 3,5 метра. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 24,5 МВт, які при напорі у 124 метри забезпечують виробництво 231 млн кВт·год електроенергії на рік. Відпрацьована вода по відвідному каналу довжиною 0,2 км повертається у річку, на якій за 3,8 км нижче по течії облаштовано балансуючий резервуар, що утримує арково-гравітаційна гребля Рукакура висотою 15 метрів. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на напругу 220 кВ. Примітки
ГЕС Абаніко

ГЕС Абаніко (ісп. Abanico) – гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Біобіо (VIII Регіон). Знаходячись перед ГЕС Антуко, становить верхній ступінь каскаду у сточищі річки Laja, яка дренує однойменне озеро та впадає праворуч у другу за довжиною річку країни Біобіо (досягає Тихого океану в місті Консепсьйон). В межах проекту річку Laja невдовзі після виходу з озера перекрили греблею висотою 13 метрів та довжиною 150 метрів, яка відводить ресурс до прокладеного по правобережжю дериваційного каналу. За півтора десятки років після початку роботи ГЕС проклали тунель, який починається в озері Laja на глибині в кілька десятків метрів нижче природного рівня та транспортує ресурс в долину річки Laja. Це дозволило перетворити озеро у водосховище з корисним об'ємом в кілька мільярдів м3. Окрім власного водозбору, з 1977 року до сховища перекидається ресурс із верхньої частини сточища Полкури (права притока Laja), де облаштовано три водозабори, два з яких за допомогою тунелів загальною довжиною 4 км під'єднані до центрального, від якого до озера прямує тунель довжиною 9 км. Втім, варто також відзначити, що ресурс з озера Laja подається й на іншу станцію – ГЕС Ель-Торо. Зазначений вище дериваційний канал має довжину 7,1 км та завершується верхнім балансувальним резервуаром з площею поверхні 2100 м2 та глибиною до 9 метрів. Звідси ресурс через шість напірних водоводів довжиною по 270 метрів та діаметром по 2,3 метра подається до розташованого внизу, на березі річки Laja, машинного залу. В останньому у 1948-1952 роках ввели в експлуатацію чотири турбіни типу Френсіс потужністю по 21,5 МВт, а за сім років до них додали ще дві турбіни того ж типу по 25 МВт. Це обладнання працює при напорі у 147 метрів. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 154 кВ. Примітки
Central hidroeléctrica Hornitos

La central hidroeléctrica Hornitos es una planta transformadora de energía hidráulica en eléctrica de 61 MW. La central está ubicada 55 km al este de la ciudad de Los Andes (Chile). Se encuentra certificada bajo el estándar del Mecanismo de desarrollo limpio de las Naciones Unidas.​ Durante la fase de estudio del impacto ambiental, la central en proyecto tenía un costo presupuestado de US$ 62.806.900 y las siguientes dimensiones:​ Superficie total a intervenir: 29,26 ha. Embalse de punta: 3,84 ha, con un volumen de 172.500 m³ Aducción en canal 1,6 km de longitud. Aducción en túnel: 10,51 km de longitud. (obras subterráneas). Línea de alta tensión: 6 km longitud. Caminos de servicio: 4,2 ha En la etapa de estudios se calculaba el caudal necesario (no consuntivo)los siguientes: 8 m³/s de las aguas del río Juncal, 4 m³/s del río Juncalillo y 1 m³/s del estero El Peñón. Referencias
ГЕС Hornitos

ГЕС Hornitos — гідроелектростанція в центральній частині Чилі у регіоні Вальпараїсо (V регіон). Знаходячись перед ГЕС Аконкагуа, становить верхню ступінь каскаду у сточищі річки Аконкагуа, яка впадає в Тихий океан за два десятки кілометрів на північ від Вальпараїсо. Забір ресурсу для роботи станції відбувається в районі впадіння у Juncal (правий витік Аконкагуа) її правої притоки Juncalillo. Тут на мису, утвореному сходженням двох річок, облаштували обвалований дамбами накопичувальний резервуар з площею поверхні 3,84 гектара та об'ємом 173 тис. м3. Звідси починається дериваційний шлях, який одразу проходить під руслом Juncalillo та далі прямує через правобережний гірський масив Juncal. Усього ця траса налічує 12,1 км, з яких 10,5 км припадає на тунелі. Також облаштовано водоводи-переходи над правими притоками Juncal Ojos de Agua та El Peñón, при цьому на останній облаштовано третій водозабір. Всього для роботи ГЕС відбирається 13 м3/с, в тому числі 4 м3/с з Juncalillo та 1 м3/с з El Peñón. По завершенні тунелю по схилу гори до машинного залу спускається напірний водовід довжиною 0,8 км. Основне обладнання станції становить одна турбіна типу Пелтон потужністю 61 МВт, яка працює при напорі у 550 метрів. Відпрацьована вода потрапляє в підвідний канал ГЕС Аконкагуа, який незадовго до того відходить від річки Juncal. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 220 кВ. Примітки
Fuerte de Santa Juana de Guadalcazar

El Fuerte Santa Juana de Guadalcazar es una antigua fortificación ubicada en la comuna chilena de Santa Juana, en la Provincia de Concepción de la Región del Biobío, específicamente a seiscientos metros al oeste de la plaza.​ Fue fundado en 1626, durante el periodo del gobernador Luis Fernández de Córdoba y Arce, para estabilizar la frontera en el río Biobío, tras el desastre de Curalaba y posterior sublevación mapuche en 1598. Forma parte del dispositivo de fuertes creados con esa finalidad en todo el Biobío en esas fechas, es decir aplicar la estrategia de Guerra Defensiva, conteniendo a los mapuches al sur de este río. Controlaba el acceso a Concepción por la ribera sur del río dado que la Cordillera de Nahuelbuta es una barrera natural, dificultaba el paso entre la cordillera y el río. Controlaba además el vado natural que se produce en ese punto. Aprovechando el agua de la laguna cercana de Rayenantú, le permitía estar rodeado con fosos y tener un puente de acceso, sus muros fueron construidos con piedra hexagonal. Destruido y reconstruido en varias oportunidades,[cita requerida] fue declarado Monumento nacional de Chile el 26 de octubre de 1977, en la categoría de «Monumento Histórico».​ Véase también Sistema de fuertes del Biobío Anexo:Monumentos nacionales de la Región del Biobío Referencias
Vallenar Airport

Vallenar Airport (Spanish: Aeródromo de Vallenar, (IATA: VLR, ICAO: SCLL) is an airport serving Vallenar, a city in the Atacama Region of Chile. The airport is on the south side of the city, with hills nearby to the east and south. See also Chile portal Aviation portal Transport in Chile List of airports in Chile References External links Vallenar Airport at OpenStreetMap Vallenar Airport at OurAirports Aeronautical chart and airport information for Vallenar Airport at SkyVector Accident history for Vallenar Airport at Aviation Safety Network
Aeródromo Vallenar

El Aeródromo Vallenar (IATA: VLR, OACI: SCLL) es un terminal aéreo de carácter público,​ ubicado en la ciudad de Vallenar, en la Provincia de Huasco en Chile. Historia El aeródromo fue construido en 1935 por iniciativa de la Dirección de Vialidad y Armando Rossel, aviador y fundador de la Primera Compañía de Bomberos de Vallenar, luego de que la compañía La Hacienda Agrícola de Vallenar cediera a la Línea Aérea Nacional unos terrenos ubicados en el sector sur de la ciudad.​ Antiguamente el aeródromo sirvió como escala para las aerolíneas LAN Chile (años 70), Aeronor Chile (1981-1982) y ALTA (años 90). En febrero de 2004 se desactivaron los servicios del aeródromo debido al poco tráfico aéreo existente.​ Para 2009 las instalaciones del aeródromo fueron remodeladas por un monto cercano a los 1.600 millones de pesos chilenos. La principal obra fue la repavimentación de la pista de aterrizaje, que se encontraba en malas condiciones. El aeródromo fue reinaugurado en enero de 2010, y desde esa fecha comenzó a recibir vuelos ejecutivos de las empresas Agrosuper y la minera Barrick, cual posee el proyecto Pascua Lama en la provincia de Huasco y que fomentó la remodelación del terminal aéreo.​​​ En julio de 2011 Aerocardal anunció que operará la ruta Santiago-Vallenar.​ El primer vuelo regular entre estas ciudades ocurrió el 16 de agosto en un Dornier 328.​ Aerolíneas y destinos Aerocardal Santiago - Aeropuerto Internacional Arturo Merino Benítez Antiguos destinos Aeronor Santiago - Aeropuerto Los Cerrillos Véase también Lista de aeropuertos de Chile Enlaces externos Historial de accidentes del Aeródromo Vallenar en Aviation Safety Network (en inglés) Información del Aeródromo Vallenar en Great Circle Mapper. (en inglés) Información meteorológica y de navegación aérea sobre Aeródromo Vallenar en FallingRain.com Información sobre el Aeródromo Vallenar (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Referencias
Aeroportul Vallenar

Aeroportul Vallenar (IATA: VLR, ICAO: SCLL) este un aeroport din Provincia Huasco, Regiunea Atacama, Chile ce deservește zona Vallenar. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 525 m, aeroportul dispune de o singură pistă. Infrastructură Piste Terminale Note Vezi și
Vallenar (flygplats)

Vallenar är en flygplats i Chile. Den ligger i provinsen Provincia de Huasco och regionen Región de Atacama, i den centrala delen av landet, 500 km norr om huvudstaden Santiago de Chile. Vallenar ligger 525 meter över havet. Terrängen runt Vallenar är huvudsakligen kuperad, men västerut är den platt. Närmaste större samhälle är Vallenar, 2,3 km norr om Vallenar. Trakten runt Vallenar är ofruktbar med lite eller ingen växtlighet. Runt Vallenar är det mycket glesbefolkat, med 6 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor