NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Национальный стадион (Сантьяго)

Национальный стадион «Хулио Мартинес Праданос», или «Насиональ де Чили», — национальный стадион в Сантьяго (Чили). Самый большой стадион в Чили с вместимостью 63 649 зрителей, является частью большого спортивного комплекса, который включает в себя теннисные корты, плавательные бассейны и современный гимнастический зал. Является местом проведения домашних матчей футбольного клуба «Универсидад де Чили» и сборной Чили. В 2008 году стадиону присвоено имя известного чилийского футбольного комментатора Хулио Мартинеса Праданоса. На арене проходили матчи футбольного чемпионата мира 1962 года, включая финал. История Строительство началось в феврале 1937 года, а 3 декабря 1938 года стадион был введён в эксплуатацию. Архитектура была позаимствована у берлинского «Олимпиаштадиона». С 11 сентября до 7 ноября 1973 года стадион использовался для интернирования 40 000 задержанных противников военного режима Аугусто Пиночета после государственного переворота в том же году, где интернированных также пытали и убивали. На поле и трибунах стадиона держали мужчин, женщин в раздевалках плавательного бассейна и смежных зданиях, а допросы проводились на велодроме. Эта страница истории стадиона нашла отражение в картине болгарского художника Светлина Русева «Стадион Сантьяго-де-Чили» (1974), изображающей измождённых узников, скованных красной колючей проволокой. 21 ноября 1973 года за право выхода в финальную часть чемпионата мира 1974 года сборная СССР должна была играть стыковой матч со сборной Чили. Федерация футбола СССР направила коммюнике тогдашнему президенту ФИФА Стэнли Роузу, в котором отказалась ехать на матч из-за нежелания играть «на стадионе, обагрённом кровью чилийских патриотов». Однако технического поражения сборной СССР засчитано не было. В назначенный день сборная Чили вышла на матч и беспрепятственно, ввиду отсутствия на поле соперника, забила один мяч и выиграла встречу. В результате на мундиаль поехала команда Чили, где попала в одну группу с ФРГ, ГДР и Австралией, и не вышла в следующий этап. Стадион используется в основном для проведения футбольных матчей и был одним из четырёх стадионов чемпионата мира 1962 года, приняв на своём поле матч открытия, четвертьфинал, полуфинал, матч за третье место и финал. На этом стадионе национальная команда Чили добилась самого большого своего успеха в выступлениях на чемпионатах Мира, обыграв в матче за третье место 16 июня 1962 года сборную Югославии со счётом 1-0. Сегодня «Насиональ» служит домашним стадионом для национальной команды и для клуба «Универсидад де Чили». Также здесь проводятся политические митинги, празднования и благотворительные мероприятия. Рекорд посещаемости в 85 268 зрителей был зарегистрирован 29 декабря 1962 года во время матча Премьеры, когда в сантьягском дерби «Универсидад де Чили» крупно обыграл «Универсидад Католика» со счётом 4-1. Примечания Ссылки Стадионы Чили Заявление Федерации Футбола СССР
Стадион Насионал де Чиле

Стадион Насионал де Чиле (шп. Estadio Nacional de Chile) је вишенаменски стадион Који се налази у Сантијагу у Чилеу. Највише се користи за фудбал. Насионал је стадион са највећим капацитетом у Чилеу. Реновирањем и прилагођавањем новим правилима ФИФАе капацитет смањен на 66.660 седења. Поред фудбалског, на стадиону се још налазе тениска игралишта, пливачки базен и гимнастичка дворана. Изградња стадиона је почела у фебруару 1937. године а пуштен је у употребу 3. децембра 1938. године. Архитектура стадиона је у основи била копија Олимпијског стадиона у Берлину. Стадион је постао познат после одигравања финалне утакмице светског првенства 1962. године и познат, у негативном смислу за време Хладног рата, после претварања стадиона у политички затвор 1973. године, када је свргнут Салвадор Аљенде од стране чилеанске армије. Историја Стадион се највише користи за одигравање фудбалских утакмица и био је једно од места одржавања утакмица светског купа 1962. године и самог финалног сусрета. Стадион је остао у сећању чилеанских љубитеља фудбала као место највећег успеха чилеанске фудбалске репрезентације. У утакмици за треће место 16. јуна 1962. године, репрезентација Чилеа је са резултатом од 1:0 победила репрезентацију Југославије. Стадион такође служи као место одигравања утакмица, како за националну фудбалску селекцију, тако и за фудбалски клуб Универсидад из Сантијага. Стадион се такође користи за одржавање значајнијих великих такмичења. Стадион Насионал био је домаћин Светског првенства у кошарци 1959. године. Светско првенство у фудбалу до 20 година 1987. Утакмице одигране на стадиону: Посета Највећа посета на стадиону од 85.268 гледалаца је забележена 29. децембра 1962. године на утакмици прве чилеанске лиге између тимова Универсидад де Чиле (Universidad de Chile) и Универсидад Католика (Club Deportivo Universidad Católica) (4:1). Војни пуч Стадион Насионал је кориштен током војног пуча, септембра, октобра и новембра, 1973. године као концентрациони логор за око 40.000 политичких затвореника. Мушкарци су били држани на терену и делу за гледаоце а жене у просторијама пливачког клуба и свлачионица. У то време ФИФА је тражила да на овом стадиону репрезентација Совјетског Савеза игра квалификациону утакмицу за светско првенство 1974., али су Совјети то одбили. Због овога се репрезентација Чилеа директно квалифоковала на завршницу светског првенства у Немачкој. Направљен је и документарни филм о овим догађајима на стадиону. Референце Спољашње везе Фудбалски стадиони, Чиле Политички затвори, оригинал Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (26. јануар 2010) затвори, енглески (Google превод)
Estadio Nacional de Chile

Estadio Nacional de Chile är Chiles nationella stadion som ligger i området Ñuñoa i huvudstaden Santiago. Estadio Nacional är landets största arena med en maximal kapacitet på nästan 67 000 åskådare och är också ett multisportkomplex med tennisbanor, simhallar och ett modernt gym. Efter noggrann planering och kartläggningar började stadion byggas i februari 1937 och redan 3 december 1938 invigdes den. Arkitekten Karl Brunner inspirerades av Berlins Olympiastadion i Tyskland när han skissade ritningarna till Estadio Nacional. I dagens läge är stadion mycket populär, främst för fotbollsfantaster och musikfantaster, men under militärkuppen 1973 blev den minst sagt impopulär när den användes som koncentrationsläger för motståndare till militärregeringen. Idag är stadion hemmaarena för fotbollslaget CF Universidad de Chile, men även för det chilenska fotbollslandslaget.
Національний стадіон імені Хуліо Мартінеса Праданоса

«Національний стадіон імені Хуліо Мартінеса Праданоса» (ісп. Estadio Nacional Julio Martínez Prádanos) — багатофункціональний національний стадіон в муніципалітеті Нюньоа, Сантьяго, Чилі, головна спортивна арена Чилі. Загальний опис Стадіон побудований та відкритий 1938 року як «Естадіо Насіональ». При проєктуванні арени за основу був взятий берлінський «Олімпіаштадіон», а вартість будівництва склала $ 18 млн. У 1960 році за правління уряду Хорхе Алессандрі стадіон був реконструйований та розширений у рамках підготовки до Чемпіонат світу з футболу 1962 року, матчі якого арена приймала. Тоді стадіон вміщував 95 000 глядачів. Після військового перевороту 1973 року в Чилі стадіон використовувався як ізолятор для опозиціонерів та противників нового режиму. 2008 року арені було присвоєно ім'я відомого чилійського спортивного журналіста та коментатора Хуліо Мартінеса Праданоса. У 2009 році президент Чилі Мішель Бачелет оголосила про капітальну реконструкцію Національного стадіону і наголосила на тому, що після здійснення будівельних робіт «Естадіо Насіональ Хуліо Мартінес Праданос» стане найсучаснішим стадіоном у Південній Америці. 2010 року «Національний стадіон імені Хуліо Мартінеса Праданоса» був офіційно відкритий після реконструкції, вартість якої склала $ 2 млрд, що робить Національну арену Чилі однією із найдорожчих у світі. Стадіон нині відповідає всім міжнародним нормам і є одним із найсучасніших та найфункціональніших у Південній Америці. Арена входить до національного спортивного комплексу, який займає загальну площу 62 га та до складу якого ще входять тенісний корт, центр водних видів спорту, сучасний тренажерний зал, велодром та цілий ряд спортивних зал. Стадіон є домашньою ареною для збірної Чилі з футболу та ФК «Універсідад де Чилі», а також місцем проведення різного роду спортивних змагань та політичних і культурних заходів. Арена приймала матчі в рамках Чемпіонату світу з футболу 1962 року, Чемпіонату світу з футболу серед молодіжних команд 1987 року, Чемпіонату світу з футболу серед юнацьких команд 2015 року, матчі, зокрема фінальні, Кубка Америки з футболу, фінали Південноамериканського кубка та Кубка Чилі з футболу. З 1995 року «Естадіо Насіональ Хуліо Мартінес Праданос» є традиційним місцем закриття щорічного чилійського «Телемарафону». Стадіон є місцем проведення концертів, зокрема відомих музичних гуртів та виконавців, які виступають тут у рамках світових турів чи музичних фестивалів. Наприклад, Майкл Джексон дав тут концерт 23 жовтня 1993 під час його Dangerous World Tour. Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Національний стадіон імені Хуліо Мартінеса Праданоса Estadio Nacional Julio Martínez Prádanos на footballtripper.com (англ.) Estadio Nacional de Chile на stadiumguide.com (англ.) Фотогалерея (нім.)
La Recova

La Recova es un edificio ubicado en La Serena, Chile, construido como mercado de abastos y feria artesanal. El edificio que alberga a La Recova está distribuida en dos grandes patios centrales, en el primero se ubica la feria artesanal con productos típicos de la zona, mientras que en el segundo piso se encuentra una serie de restaurantes que sirven productos del mar, vinos y licores de la zona y tradicionales platos serenenses. Historia Los orígenes de La Recova como centro de abasto se remontan a los tiempos de la colonia. En 1698 el Cabildo de La Serena ordenó por bando a los comerciantes para que vendieran sus productos en la plaza central. Luego, en 1758 obligó a todo género de abasto, en especial la carne, el pan y la pesca, a concentrarse en el mismo lugar. Para suerte de los comerciantes, en 1795 se fundó La Recova y de este modo quedó delimitado el lugar donde se podrían realizar este tipo de transacciones de mercadería.​ Sin embargo, el primer edificio destinado especialmente a albergar a los comerciantes fue construido recién entre 1819 y 1844. El primer reglamento de la Recova fue publicado el 27 de mayo de 1844.​ El 4 de septiembre de 1965 el antiguo edificio del Mercado resultó parcialmente destruido por un incendio que afectó a seis locales (un almacén, un restaurante, una frutería y tres establecimientos menores).​ El edificio antiguo que albergaba al Mercado Municipal resultó con severos daños tras el terremoto de 1975, por lo que los locatarios fueron trasladados a un galpón ubicado en la esquina de las calles Cienfuegos y Cordovez, en el sitio donde actualmente se ubica un supermercado Santa Isabel. El actual edificio fue inaugurado el 26 de agosto de 1981 por Augusto Pinochet y las autoridades locales de la época, emplazado en la misma plazoleta del antiguo centro de abasto.​ Su costo fue de 104 millones de pesos de la época y cuenta con la primera escalera mecánica instalada en la ciudad.​ Este centro de abastos ha sido visitado por todos los presidentes chilenos desde su inauguración, dada su relevancia histórica y económica.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre La Recova. La Recova
Lago Toro (Huerquehue)

El lago Toro es un pequeño lago chileno ubicado en el interior del Parque Nacional Huerquehue (Provincia de Cautín, IX Región de la Araucanía), se encuentra en la cima de un cerro del parque a más de 1320 m s. n. m. junto a los lagos Chico y Verde.​ (Este lago no aparece bajo este nombre en el inventario público de lagos de Chile de la Dirección General de Aguas.) Ubicación y descripción Sus aguas son frías, tranquilas y cristalinas. Sus riberas están coronadas por hermosas araucarias milenarias. El acceso para el público es a través de un sendero de unos 7 km que se inicia en la entrada del parque nacional, a orillas del lago Tinquilco y que llega hasta la zona de los tres lagos ya mencionados. Su espejo de agua cubre un área de 27,5 hectáreas y sus márgenes son escarpados, sus riberas fangosas y de difícil acceso por lo cual ​ Hidrología El Toro acumula sus aguas con los deshielos de las nieves del invierno y desagua finalmente a través del estero La Cascada en el lago Tinquilco.​ Historia Población, economía y ecología Véase también Anexo:Cuencas hidrográficas de Chile Hidrografía de Chile Referencias Bibliografía CONAF (1999). Plan de manejo PN Huerquehue.
Lago Toro

Lago Toro är en sjö i Chile. Den ligger i regionen Región de Los Lagos, i den södra delen av landet, 800 km söder om huvudstaden Santiago de Chile. Lago Toro ligger 718 meter över havet. Arean är 0,19 kvadratkilometer. Den sträcker sig 0,5 kilometer i nord-sydlig riktning, och 0,6 kilometer i öst-västlig riktning. I omgivningarna runt Lago Toro växer i huvudsak blandskog. Runt Lago Toro är det mycket glesbefolkat, med 6 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Laguna Conchalí

La laguna Conchalí es un humedal costero léntico ubicado unos kilómetros al norte de la ciudad de Los Vilos, en la Región de Coquimbo. Se alimenta del cauce del estero Pupío (a veces conocido como estero Conchalí) y de los aportes que deja la marea alta y tiene una excepcional relevancia por el rol que desenvuelve para la flora y fauna terrestre y acuática de interés con alta diversidad de especies, tanto migratorias como de la región.​ La laguna esta desde 1997 bajo la administración de Minera Los Pelambres.​ Población, economía y ecología Véase también Quebrada Santa Julia, un sitio arqueológico vecino a la laguna. Estero Pupío Anexo:Cuencas hidrográficas de Chile Hidrología de Chile Referencias
Laguna El Blanquillo

La Laguna el Blanquillo es un pequeño lago que se encontraba en las cercanías de Altos de Lircay, en la región del Maule, Chile, desaparecido en 2009.​ Una expedición en febrero de 2009 se percató que la laguna se había secado.​ Una de las causas probables para su desaparición es que la gran cantidad de lluvia caída durante el año 2008 pudo haber destruido el dique natural que la mantenía,​ aunque también se asocia su desaparición al calentamiento global,​ tal como ocurrió con el Lago Témpanos, desaparecido en 2007.​ La laguna era parte de circuitos turísticos, pues queda camino al volcán Descabezado Grande.​​ Referencias Enlaces externos Galería de fotos de la Laguna, antes y después de la desaparición. La Nación (Chile) Ecoturismo en la zona. Biota Maule Fotografía de la Laguna (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).. Reise Bilderbuch.
Laguna El Peral

La Laguna El Peral es un humedal situado en la comuna de El Tabo, Chile, considerado una reserva ecológica. Es Monumento Nacional en categoría de "Santuario de la Naturaleza", así dictado por el Ministerio de Educación, según decreto N.º 631, del 31 de julio de 1975.​ Es administrada por CONAF, a partir de 1983; cuando es cercada y se instalan guardaparques​ Está ubicada entre los balnearios de Las Cruces y Playas Blancas. Es sitio de anidación de cisnes de cuello negro, huairavo, garza grande, garza boyera, gaviota cáhuil, tagua común, pidén y picurio, entre otras. Hidrografía La laguna tiene en invierno una profundidad máxima de 4 metros, cuando es alimentada por un pequeño estero que se seca en verano. Su área total es de aproximadamente 16 hectáreas.​ Arqueología En la década de 1980, se encontraron en la zona complejos funerarios a lo que se suman otros descubrimientos precerámicos, pero sin esqueletos de hombres, que se han hallado en Curaumilla, El Convento y Algarrobo norte, los que se dataron en alrededor de 1500 a 2000 años a. C., teniendo a la fecha unos 4.000.​ Se han encontrado conchales con cerámicas e instrumentos líticos.​ Aves Hasta antes de 2012, llegaron a avistarse más de 106 especies de aves, 55 de ellas acuáticas.​ Mamíferos Contaminación y sequía En octubre de 2012, la laguna fue severamente contaminada por una empresa contratista de Esval, con el vaciamiento de aguas servidas provenientes de pozos sépticos de cabañas aledañas; y también por vaciamientos de camiones limpiafosas, según indican vecinos del lugar. La contaminación del agua y del suelo provocó la proliferación de microorganismos anaeróbicos por la falta de oxígeno (dando un color rojizo al agua), lo que llevó a la muerte y migración de gran parte de las especies que habitaban el Santuario (a esto hay que sumar la falta de agua a causa de las pocas lluvias desde 2010). A comienzos de 2012, la laguna fue cerrada para el público. Con el objetivo de mejorar la salud de la laguna; se comenzó un trabajo conjunto, donde participaron diversos organismos públicos y privados, además de las juntas de vecinos de Las Cruces y Playas Blancas. Se determinó como urgente, eliminar los focos de contaminación y controlar la población de ranas africanas (considerada dañina).​ En marzo de 2016 la laguna estuvo a punto de desaparecer, tras la sequía y las altas temperaturas de los últimos 7 años.​​ Sin embargo, gracias a las lluvias en abril de 2016; la laguna recuperó parte de su nivel normal de agua, y parte de su población de flora y fauna.​ Véase también Anexo:Cuencas hidrográficas de Chile Referencias y notas Notas Bibliografía Falabella, Fernanda y M. Teresa Planella. 1987. Informe de investigaciones arqueológicas. Sitio Laguna El Peral-C. Actas del I Congreso de Antropología Informe de investigaciones arqueológicas. Sitio Laguna El Peral-C. Actas del Primer Congreso de Antropología, pp. 526-539. Santiago. Guía de manejo Sanuario de la naturaleza El Peral, Rogenar Leiva Fuentes, 1985 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Laguna El Peral.
Laguna Esmeralda (Melipilla)

Laguna Esmeralda es una pequeña laguna artificial ubicada en él sector de Esmeralda(Melipilla) en la comuna de Melipilla, Provincia de Melipilla, Región Metropolitana, Chile. Esta laguna se forma entre los años 1990 y 1992, de napas subterráneas cuando se extraían áridos para construir un tramo de la Autopista del Sol. Posee sectores de pícnic, natación, pesca deportiva y observación de avifauna. Se cobra entrada por ingresar[1]. Véase también Anexo:Cuencas hidrográficas de Chile Referencias Enlaces externos Sitio web de la administración Fotos de Laguna Esmeralda
Laguna Inka Coya

La laguna Inka Coya también conocida como laguna Chiu Chiu, se encuentra ubicada al norte de Chile, Región de Antofagasta, 6 km a oriente de la localidad de Chiu Chiu,​ corona la belleza de uno de los poblados más emblemáticos de la cultura atacameña. Su forma de óvalo asimétrico tiene una superficie de 1,30 hectáreas, su agua es dulce y se encuentra rodeada de una variada fauna y flora Xerofítica. Su simple existencia es todo un misterio para científicos e investigadores, quienes afirman que es alimentada por aguas subterráneas provenientes del Río Loa que desembocan por medio de napas (similares a las del río más largo de Chile) en el Río Salado, ubicado en la misma zona. Lugareños le atribuyen erróneamente la particularidad de no tener fondo.​​ Hidrografía Tiene un diámetro de aproximadamente 50 m y una profundidad de por lo menos 20 m. Algunos suponen que pudo haberse formado por el quiebre de una capa de yeso durante el Pleistoceno.​ Leyenda Colque-Coillur era la más hermosa de las Ñustas, su dulzura y candidez conquistaron al Inca Atahualpa Yupanqui, quien había llegado a las bellas tierras chiuchiuanas. Una promesa de su amado convenció a la joven y le ofrendó la más preciada piedra de su ser, su vientre acuñó a un niño. Luego una traición de Atahualpa hizo que la princesa Colque-Coillur se sumergiera en las aguas de la laguna junto a su niño y nunca más se supo de ella. Aunque intrépidos y experimentados nadadores buscaron a la dolida ñusta, no lograron hallarla, atribuyendo su desaparición a que aquella laguna no tenía fondo. Fue por la tragedia que se le denominó Inca Coya, que significa esposa del Inca o la nena del inca".​ ​ Véase también Anexo:Cuencas hidrográficas de Chile Referencias Enlaces externos El norte de Chile Mito e historia Chiu Chiu
Laguna La Posada

La Laguna La Posada es una laguna ubicada en el sector La Posada de la comuna chilena de Coronel, en la Provincia de Concepción, Región del Biobío. Ubicación Situada entre la autopista Concepción-Lota (tramo de la ruta 160) y la ladera occidental de la Cordillera de Nahuelbuta, sirve como un recurso de agua dulce y de control hidrológico entre las aguas provenientes de la Cordillera y la comuna aledaña de San Pedro de la Paz, que desembocan en el Océano Pacífico a través del Estero La Posada.​ Historia Hasta el siglo XIX, esta laguna era frecuentada como punto de descanso para las diligencias que iban desde Concepción hacia Coronel y Lota. Sin embargo, luego de la llegada del ferrocarril en 1880, esta vía quedaría en desuso, hasta que en 1955 un grupo de ingleses llegados a principios del siglo XX adquirieran un predio junto a la laguna para colocar una cancha de golf.​ Este predio sigue existiendo hoy en día para los mismos propósitos, y se conoce como Club de Campo La Posada. En la actualidad, alrededor de este Club se distribuyen varios otros, además de zonas de camping y otros atractivos turísticos.​ Población, economía y ecología Referencias
Laguna La Señoraza

La Laguna La Señoraza es realmente un lago ubicado en la comuna de Laja (Chile) en la Región del Biobío, en el sector sureste de la ciudad. El 46 % del perímetro del lago se encuentra rodeado por zona urbana. Su costanera es un lugar agradable para caminatas, donde en temporada estival se desarrollan actividades artísticas y culturales. A pesar de que sus aguas son aptas para la práctica de deportes náuticos, las disciplinas motorizadas están prohibidas debido al daño que ocasionan a los nidos de las aves silvestres ubicados en los totorales. Leyenda de la laguna existen muchas versiones de leyendas locales con respecto al nombre de este lago, pero son dos las versiones que más se repiten entre las personas: En siglo XVI, Inés de Suárez, viajó a estas tierras en busca de un amor perdido, para terminar enamorada nada menos que de Pedro de Valdivia. Pero ese era un amor prohibido, porque el conquistador estaba ya casado, de modo que finalmente doña Inés termina casada con Rodrigo de Quiroga. El nombre de la laguna se debe a que Don Pedro de Valdivia ve a doña Inés de Suárez bañándose desnuda bajo las estrellas y en la oscuridad de una cálida noche en las aguas del lago, Don Pedro suspiró profundamente enamorado de ese amor prohibido y dijo Inés del alma mía eres una Señoraza.​ Se dice que la dueña más antigua de los alrededores del lago, una mujer hermosa que solía dar órdenes a sus trabajadores montada en un caballo que cabalgaba imponente y señorial. Esta, fue engañada por un afuerino al que le entregó su amor, y de ahí viene esta leyenda de "la laguna" que siempre se lleva un hombre afuerino con ella, a sus profundidades.​ Referencias
Laguna La Señoraza

Laguna La Señoraza är en sjö i Chile. Den ligger i regionen Región del Biobío, i den södra delen av landet, 500 km söder om huvudstaden Santiago de Chile. Laguna La Señoraza ligger 52 meter över havet. Arean är 0,38 kvadratkilometer. Den sträcker sig 0,7 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,3 kilometer i öst-västlig riktning. Följande samhällen ligger vid Laguna La Señoraza: La Laja (16 550 invånare) Trakten runt Laguna La Señoraza består i huvudsak av gräsmarker. Runt Laguna La Señoraza är det ganska tätbefolkat, med 108 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor