NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Taittinger

Huset Taittinger är det tredje äldsta ännu verksamma specialiserade Champagnehus. Företaget grundades 1734 och huvudkontoret ligger i staden Reims i regionen Champagne-Ardenne. Grundaren Huset grundades av Jacques Fourneaux som senare överlät det åt sin son. Företaget Huset grundades som Fourneaux et Cie Maison de Champagne 1734. Tillverkningsmetoderna för mousserande viner hade utvecklades av Dom Pérignon redan i slutet på 1600-talet. Vinet förvarades dock då i fat vilket omöjliggjorde transporter. Först efter ett Arrêté royal (Kungligt dekret) utfärdad den 25 maj 1728 av Ludvig XV av Frankrike tilläts nu vin att även transporteras på flaskor och förutsättningarna för champagnehusen grundlades. Efter faderns död övertog Jérôme Fourneaux ledningen. Kring 1912 kom Pierre-Charles Taittinger som då jobbade som champagnegrossist i kontakt med huset. 1931 köpte Taittinger champagnehuset som då bytte namn till Ets Taittinger Mailly & Cie. Under denna tid flyttades verksamheten från Mailly till staden Reims. Husets prestigechampagne (La Cuvée Prestige) heter "Comtes de Champagne" och "Comtes de Champagne Rosé". Referenser Externa länkar Taittingers internetsida Om Taittinger på Union de Maisons de Champagne (UMC) Den svenska importörens infosida
Теттенже

Taittinger — фірма-виробник шампанського, один з найпрестижніших брендів шампанських вин. Має найбільші в регіоні площі винограду. Колишня назва фірми — Форе-Фурно (фр. Forest-Fourneaux). Історія У 1734 році Жак Фурно засновує торговий дім шампанських вин і співпрацює з бенедиктинськими монастирями, що в той час володіли більшістю найкращих виноградників Шампані. Після першої світової війни осідок фірми знаходився у старовинному замку по вулиці Тамбур, де в XIII столітті зупинявся граф Тібо IV Шампанський. Саме Тібо IV Шампанський з хрестового походу привіз виноград, що сьогодні відомий як сорт шардонне. Теттенже - родина торговців шампанських вин, яка оселилася неподалік від Парижа, виїхавши в 1870 році з Лотарингії, яка внаслідок Франкфуртського договору за результатами франко-пруської війни стала німецькою. У 1932 році П'єр Теттенже перекуповує у фірми Форе-Фурно замок Маркетрі, головний осідок фірми. З 1960 по 2005 рік фірмою керував Клод Теттенже. З 2006 року фірмою керує П'єр-Емманюель Теттенже. Виробництво Група Теттенже у 2005 році продала близько 4,6 млн пляшок шампанського, 70 % якого пішло на експорт. Теттенже є головним закупівником винограду «Кот де Блан» (фр. Côte des Blancs). Особливістю шампанських вин Теттенже є використання винограду сорту шардонне, натомість інші виробники надають перевагу сорту піно нуар. Найпрестижніші міллезіми "Comtes de Champagne", спеціальне біло-біле кюве з винограду шардонне. Міллезіми: 1990, 1995, 1996, 1998, 1999 та 2000 роки. "Les Folies de la Marquetterie", виключно з винограду Теттенже. Фахівці відзначають персиковий аромат вина в поєднанні з відтінком аромату абрикосового компоту. "Prélude", десертне шампанське. Посилання Українська правда: Амбруаз Бобтчефф про останній шампанський дім в сімейній власності Офіційний сайт фірми Теттенже Генеалогія родини Теттенже Генеалогія родини Форе-Фурно
Chapelle Sainte-Croix de Reims

La chapelle Sainte-Croix est un monument historique de Reims. Présentation La chapelle se trouve à l'entrée du cimetière du Nord, ouvert en 1787, qui est le plus ancien de la ville, il supplanta lentement les anciens cimetières paroissiaux aujourd'hui disparus. L'édifice est actuellement enclavé par l'emprise de la voie ferrée, la rue du Champ-de-Mars. La chapelle Sainte-Croix, qui reçut le corps d'Alexandre Gonsse de Rougeville, connu sous le nom de chevalier de Maison-Rouge, par le roman d'Alexandre Dumas, est classée Monument historique. Cet ensemble fait l’objet d’un classement au titre des monuments historiques depuis le 15 novembre 1927. Elle sert aussi de sépulture pour l'abbé André Nicolas Savart qui décédait le 3 avril 1819 et l'abbé Nicoals Malherbe mort le 1er janvier 1820.Elle fut construite sur les plans de l'architecte diocésain Nicolas Serrurier, composée d'un péristyle de quatre colonnes surmonté d'un fronton triangulaire, elle comportait un autel de marbre noir et un décor peint imitant les draperies funéraires. Le tout seulement éclairé par un oculus sommital. Elle est ronde avec un dôme. Fortement endommagée lors de la Grande guerre, elle est entièrement remontée par Henri Deneux. Construit à la fin du XVIIIe siècle et inauguré le 8 juillet 1787, le cimetière contient les restes de la plupart des citoyens qui depuis ont illustré la ville. Notes et références Annexes Liens internes Liste des monuments historiques de la Marne Portail des monuments historiques français Portail de l’architecture chrétienne Portail du catholicisme Portail de Reims
Place de Stalingrad (Reims)

La place de Stalingrad est une place de la commune de Reims, dans le département de la Marne, en région Grand Est. Situation et accès Elle se trouve sur la rue de Vesle proche du pont franchissant la Vesle. Elle est d'art déco pour les façades et décorée de statues de Christian Lapie. Origine du nom Le nom de cette place commémore la ville de Russie où les armées russes remportèrent une victoire décisive sur les armées allemandes du 19 septembre 1942 au 2 février 1943. Historique Ancienne place de la Magdeleine, elle porte sa dénomination actuelle depuis 1946.Il est a noter que les constructions sont d'une hauteur relativement limitée. Une des explications, couramment avancée, tient à une reconstruction tardive après les destructions de la première guerre mondiale. Les dommages de guerre n'ont pu financer des bâtiments plus haut en raison de l'inflation de la monnaie. Notes et références Voir aussi Bibliographie Jean-Yves Sureau, Les rues de Reims, mémoire de la ville, Reims, 2002, 356 p. Prosper Tarbé, Reims, essais historiques sur ses rues et ses monuments, Res Comédit, Paris, 1994. Michel Thibault, Memoire en images Reims, Alan Sutton, Saint-Cyr-sur-Loire, 2000. Articles connexes Liste des voies de Reims. Portail de Reims Portail des routes
Реймска катедрала

Реймската катедрала „Света Богородица“ (на френски: Notre-Dame de Reims) е сред най-известните образци на лъчистата висока готика във Франция. Благодарение на своята архитектура и скулптурни композиции влиза в Списъка на световното наследство на ЮНЕСКО. От Средновековието до XIX век тя е място за коронация на всички френски монарси. Строеж след пожар Катедралата в Реймс е традиционното място за коронация на династията Капетинги и поради тази причина ѝ е придадено специално величие и значение. Пожар през 1210 г. унищожава голяма част от старата катедрала, давайки възможност за изграждане на по-амбициозна структура, работата започва през 1211 г., но тя е прекъсната от местен бунт през 1233 г. и се възобновява едва през 1236 г. Хорът е завършен до 1241 г., но работата по фасадата започва едва през 1252 г. и е завършена едва през 15 век със завършването на камбанариите. За разлика от катедралите на Ранната готика Реймс е построена само на три нива вместо на четири, което дава по-голямо пространство за прозорци в горната част. Тя също използва по-усъвършенствани нервюри с четири части, което позволява по-голяма височина и повече хармония на кораба и хора. Вместо редуващи се колони и стълбове сводовете се поддържат от заоблени арки, всяки от които е заобиколен аот група от четири прикрепени колони, които поддържат тежестта на сводовете. В допълнение към големия розетен прозорец на запад към трансептите и над порталите на западната фасада са добавени по-малки розетни прозорци, заемайки мястото на традиционния тимпан. Друга нова декоративна функция е сляпата ажурна аркада, прикрепена както към вътрешните стени, така и към фасадата. Дори контрафорсите са получили сложна украса: те са увенчани с малки ниши, съдържащи статуите на светци, които са увенчани със заострени върхове. Повече от 2300 статуи покриват предната и задната страна на фасадата. Източници Външни препратки ((fr)) Официален сайт на Реймската катедрала „Материали по история“ – фотоалбум и информация за Реймската катедрала
Catedral de Reims

La catedral de Notre-Dame de Reims, del segle xiii, és una de les grans obres de l'art gòtic a França, tant per l'arquitectura com per les escultures. Està inscrita com a patrimoni de la Humanitat de la UNESCO. La catedral era, durant l'Antic Règim, el lloc de la coronació dels reis de França. Història Una primera catedral fou edificada a Reims al segle v pel bisbe Sant Nicasi a sobre d'unes antigues termes romanes. Ja dedicada a la Santa Verge, aquest edifici va acollir el bateig de Clodoveu I (498) consagrat per l'arquebisbe Sant Remi. El 816, el fill de Carlemany, Lluís I el Pietós escull Reims per consagrar-se emperador. És allí que hom custodiava la Sainte Ampoule, un petit recipient portat, segons la tradició per una colomba, i que contenia un oli que va servir per a la unció de Clodoveu, rei dels francs, quan va ésser batejat. La potència política dels arquebisbes de Reims va permetre que Enric I (1027) fixés aquesta catedral com a lloc de la consagració dels monarques de França. Aquesta catedral és coneguda com la Catedral Màrtir, a causa de les destruccions que patí durant la Primera Guerra Mundial i també com a Catedral dels Àngels. Restauracions molt acurades varen retornar-li la bellesa. Arquitectura i escultura L'edifici es caracteritza per una arquitectura gòtica de gran unitat, no obstant el fet que la construcció es va allargar sobre dos-cents anys, però principalment durant el segle xiii, i les proporcions són grandioses. La façana principal, façana oest, està dedicada a la santíssima Mare de Déu, presenta dues torres de 81,50 m. Una galeria dels reis de grandiosa factura, una magnífica rosassa i tres grans portals. Al centre del principal una gran estàtua de la Mare de Déu somrient, al costat dret les escenes de l'Anunciació (amb l'àngel Gabriel també somrient) i la Visitació; al costat esquerre la Presentació de Jesús al Temple, amb una singular estàtua de Sant Josep representat amb caràcter simpàticament picardiós. En la part superior central la Coronació de la Verge Maria. El famós "Àngel del somriure", símbol de Reims, és al portal esquerre. Molts dels grups escultòrics semblen conversar, mirant-se uns personatges amb altres. La façana interior és, ella mateixa, decorada amb figures esculpides d'entre les quals les cèlebres de la «Comunió del cavaller». Al portal de la façana nord hi ha al centre una majestuosa estàtua de Crist, coneguda com el Bell Déu de Reims. Havia perdut el cap al bombardejos i va ser restaurat per l'esculptor Leandro Barra el 2014. La nau central a l'interior de la catedral és d'una elegància incomparable. Referències
Katedrála Notre-Dame (Remeš)

Katedrála Notre-Dame je gotická katedrála ve městě Remeši. V 11.–19. století byla místem korunovace francouzských králů. Katedrála byla postavena v letech 1211–1345 a jako mistrovské dílo gotiky harmonicky spojující architekturu a sochařství je zapsána na seznamu Světového dědictví UNESCO. Kostel je zasvěcen Panně Marii a jedná se o katedrální kostel remešské arcidiecéze. Historie Tradice konsekrace a korunovace francouzských králů v Remeši je založena na připomínce křtu Chlodvíka I., prvního vládce franské říše a předchůdce francouzských králů, který křest přijal z rukou biskupa sv. Remigia z Remeše někdy kolem roku 500. Jako první se v Remeši nechal korunovat syn Karla Velikého Ludvík Pobožný papežem Štěpánem IV. v roce 816. Po tomto obřadu bylo rozhodnuto o vybudování nové katedrály, která by odpovídala významu takové události. Vysvěcená byla roku 862 za přítomnosti západofranského krále Karla Holého. Karolínská katedrála byla částečně přestavěna goticky ve 12. století. Kostel zachvátil rozsáhlý požár dne 6. června 1210. Po požáru bylo za vlády krále Filipa II. rozhodnuto o stavbě nového kostela, ke kterému remešský biskup položil základní kámen 6. června 1211. Korunovace Ludvíka VIII. (1223) a Ludvíka IX. Svatého (1226) se konaly uprostřed staveniště. Katedrála byla poškozena požárem v roce 1481, který vznikl při opravě střechy. Podruhé katedrála vyhořela v roce 1914 v důsledku německého bombardování na počátku první světové války. Popis Stavba je dílem francouzské vrcholné gotiky. Její zvláštností je účel jako místo pro korunovaci a sochařská výzdoba, která je rozšířena až na vnitřní stranu západního portálu. V sochařské tvorbě se projevuje politický význam hodnostářů, kteří ji využívali. Stavitelé využili při stavbě vzor z Chartres, až na některé obohacující detaily z místní tradice. Sochařská práce byla ve středověku plně ve službách náboženské ideje, jako didaktický prostředek a současně liturgická potřeba. Tesání a řezání soch, s výjimkou pro využití pro výzdobu architektury interiérů i exteriérů, se ve středověku dělá v závislosti na liturgických potřebách. Význam Katedrála je ve 21. století hlavním chrámem remešské arcidiecéze. Zároveň se stala předlohou pro mnoho dalších chrámů po celém světě. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cathédrale Notre-Dame de Reims na francouzské Wikipedii. Související články Katedrála Notre-Dame (Chartres) Katedrála Notre-Dame (Paříž) Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála Notre Dame na Wikimedia Commons
Notre-Dame de Reims

Notre-Dame de Reims (fransk for Vor Frue af Reims) er den romersk-katolske domkirke i Reims i Frankrig. Kirken er viet til Jomfru Maria og er bygget i gotisk stil. Den er en af Frankrigs største katedraler og er berømt for sin rigt udsmykkede facade. Katedralen var til 1825 kroningskirke for Frankrigs konger. Som katedral er den sæde for ærkebiskoppen af Reims. Historie Domkirken er bygget på samme sted som en kirke, der blev ødelagt af brand i 1211. Den blev i sin tid bygget på stedet for den basilika, hvor Klodvig 1. blev døbt af Sankt Remigius biskop af Reims i 496. Den første basilika lå, hvor det romerske bad lå tidligere. Kirkebyggeriet blev hovedsageligt udført i 1200-tallet med stridigheder og pengemangel. Den sidste del af taget kom ikke på plads før i 1299, da kongen indførte en særskat. Vestfacaden blev fuldført i 1300-tallet. Kirkens enhedspræg betyder, at denne byggefase må være gennemført med udgangspunkt i planer fra den første anlægsperiode. Navnene på katedralens fire arkitekter eller byggeledere er kendt fra en labyrint i kirkegulvet: Jean d’Orbais, Jean le Loup, Gaucher de Reims og Bernard de Soissons. Labyrinten blev ødelagt i 1779, men er kendt fra tegninger. Navnene tolkes som et tegn på, at arkitekters status var usædvanlig høj. En restaurering blev påbegyndt i 1875. I 1991 kom katedralen, Klosterkirken Saint-Remi og Tau-paladset på UNESCO's verdensarvsliste som Reims Ærkebispesæde. Bygningsbeskrivelse Tårnene er 81 m høje, men var planlagt til 120 m. Kirkeskibet har en indvendig længde på 138,75 m og en største indre højde på 38 m. Hver af de tre indgange på vestfronten er viet til en helgen. Midterindgangen er viet til Jomfru Maria, da hele kirken er viet til hende. Over midterindgangen er et rosevindue indbygget i sin egen portal. Vestfacaden viser skulpturer af konger, som er kronet her. Sideskibene har deres egne skulpturfacader: På nordsiden ses kirkens biskopper, dommedag og Kristus. På sydsiden ses apostler og profeter. Kirkens historiske skatte omfatter et vævet tapet fra 1500-tallet, som viser Marias liv. Det er nu udstillet i Tau-paladset, den tidligere bispebolig. Den ampul, som blev brugt ved kroningerne, blev knust i 1793 af revolutionsregimet. I forbindelse med kroningen i 1825 blev fragmenter af den samlet og monteret på en ny; den er også i Tau-paladset. Galleri Eksterne links Katedralen i Reims' hjemmeside
Katedrala Notre-Dame u Reimsu

Katedrala Notre-Dame u Reimsu je dostojanstvena i skladna krunidbena katedrala francuskih kraljeva koja se izdiže iznad današnjeg Reimsa; UNESCO-ov spomenik svjetske baštine od 1991. god. Izgradnja i oblik Katedrala se počela graditi 1211. godine, pa iako nije bila dovršena prije 1481., stilski je izvanredno jedinstvena. Crkva ima križni tlocrt i da bi se osigurao prostor za krunidbene svečanosti koje su se na tom mjestu održavale od 496. godine, prošireni su glavni brod, pobočni brodovi i istočni dio da obuhvate transepte. Osjeća se tendencija kratkoće, širine, simetrije i kompaktnosti. Transepti se neznatno ističu, a glavni brod ima dvostruke pobočne brodove. Deambulatorij (pobočni brod koji okružuje oltar) i kapele se radijalno šire tvoreći na istočnom dijelu tipičnu francusku zaobljenu apsidu. Svečana, suzdržano ukrašena unutrašnjost sugerira bezgraničnu visinu i prostran glavni brod. Red snopastih (svežnjastih) stubova poredanih duž glavnog broda dugog 140 metara privlači pogled na križne svodove visoke 38 metara. Reimski graditelji upotrijebili su klasični raspored arkada, triforija i visoko postavljenih prozora, ali umjesto jednostavnih prozora sa šiljastim lukovima kao u katedrali u Chartresu primijenili su dvostruke šiljaste lukove i na razini pobočnih brodova i visoko na razini glavnog broda. Rozeta s vitrajima iznad vrata zapadnog pročelja zamjenjuju tradicionalni zabat "razgrađujući" zid obojenim svjetlom. Vještina ugradnje vitraja u tanke kamene okvire (mullions) doživjela je savršenstvo upravo u Reimsu. Katedrala u Reimsu glasovita je po svom složenom sustavu elegantnih potpornja koji podupiru i rese kipovima ukrašeni eksterijer. Na zapadne tornjeve visoke 82 metra nikada nisu dodane krovne kape. Čvrsta konstrukcija ove katedrale svjedoči o vještini visokogotičkih majstora zidara (masona); za Prvog svjetskog rata izdržala je bombardiranje od oko 3,000 granata. Na zapadnim portalima katedrale nalazi se gotovo 500 isklesanih likova od kojih su neki veći od prirodne veličine. Najprije su klesani u tradicionalnom strogom stilu izduženih figura (danas vidljiv na skulpturama desnog portala), a kasnije (osobito u rekonstrukciji nakon požara u 14. stoljeću) u stilu tzv. reimske skulpture s klasičnim pozama i životnijim pokretima (danas vidljiv na skulpturama lijevog portala). Izvori Laurie Schneider Adams, A History of Western Art, McGraw Hill, New York, 2001. ISBN 0-7-231717-5 Velike arhitekture svijeta, urednik John Julius Norwich, Marjan tisak, Split, 2005. ISBN 953-214-266-5 Poveznice Katedrala Bazilika Saint-Remi u Reimsu Gotička arhitektura Kiparstvo gotike Notre-Dame u Parizu Notre-Dame u Chartresu Crkvena arhitektura Kršćanska umjetnost Vanjske poveznice Cathedrale-reims.com (fr.) Fotografije Arhivirana inačica izvorne stranice od 7. lipnja 2011. (Wayback Machine) Panoramske fotografije Arhivirana inačica izvorne stranice od 9. prosinca 2020. (Wayback Machine)
Reimsi katedrális

A reimsi katedrális (franciául: Cathédrale Notre-Dame de Reims ) Franciaország északi részén, Reimsben található, az ország egyik legfontosabb gótikus temploma, építészeti remekmű. Évszázadokig itt koronázták a francia királyokat. A székesegyház 1991 óta az UNESCO Világörökség része. Leírása A háromhajós bazilikának kialakított katedrális a nyugati homlokzat kivételével már a 13. században (1211–1311) elkészült. Végleges formáját a 14. században nyerte el, miután a hajót meghosszabbították, hogy így több helyet alakítsanak a koronázási szertartásokon jelen levők számára. A tető és a tornyok egy 1481-es tűzvészben leégtek. A templom legmarkánsabb jellegzetessége a domborművekkel és szobrokkal gazdagon díszített nyugati homlokzat – a középkori szobrászat nagyszerű példája. A két zömök és alacsony torony 81 méter magas, eredetileg tetőcsúcsot terveztek, így a magasságuk 120 méter lett volna. A főbejárat Szűz Máriának van szentelve. Közvetlenül a főbejárat fölött található a gótikus csúcsíven belül egy rózsaablak. A nyugati homlokzat közepét a fő rózsaablak foglalja el, alatta a Királyok galériája I. Klodvig keresztelését, valamint utódait ábrázolja. Belül a katedrális 139 méter hosszú, az öthajós keresztháznak dupla négyezete van, és 55 méter széles, a háromhajós hosszház 32 méter széles. A katedrálist 1870-ben IX. Piusz pápa nevezte ki ún. basilica minornak. A templom az első világháborúban súlyosan megsérült, többek között teljesen leégett a 15. századi fa tetőszerkezet. A felújítást 1919-ben kezdték el, amely húsz évig tartott. A második világháborút szerencsésen átvészelte. 1974-ben szentelték fel a Marc Chagall készítette színes ablakokat. Galéria Jegyzetek Források Werner Schäfke: Frankreichs gotische Kathedralen. DuMont Kunst-Reiseführer. DuMont, Köln, 1994 (192. oldal és képek) B. Szűcs Margit: Franciaország építészete I-II. Budapest: Corvina. 1977. = Az építészet világa, 3, 8. ISBN 963 13 0195 8
Katedra w Reims

Katedra Notre-Dame w Reims (fr. Cathédrale Notre-Dame de Reims) – gotycka katedra pod wezwaniem Najświętszej Marii Panny w Reims, we Francji. Jest uznawana za najbardziej harmonijną i klasyczną w proporcjach we Francji, często nazywana „Katedrą Aniołów” z powodu bogatej dekoracji rzeźbiarskiej. Katedra z biegiem czasu stała się miejscem koronacji królów Francji. W sumie w katedrze odbyło się ich dwadzieścia pięć. Historia Świątynia została zbudowana w latach 1211–1300 na miejscu poprzedniej świątyni z 401 r. Zaprojektował ją Jean d’Orbais. Dwuwieżowa fasada katedry przypomina swym wyglądem fasadę paryskiej Notre-Dame. W obydwu świątyniach z fasad wyrastają nieprzykryte hełmami wieże. W fasadzie znajdują się trzy ogromnych rozmiarów portale. Są tak duże, że w tympanon środkowego wbudowana została rozeta. Druga z rozet znajduje się ponad portalem i jest wypełniona witrażem z XIII w, który przedstawia NMP w otoczeniu apostołów i muzykujących aniołów. Po obydwu jej stronach wybudowano strzeliste gotyckie okna oświetlające dwie boczne nawy. Wieńczący je dach zdobiony jest licznymi rzeźbami, częściowo przeniesionymi z pałacu biskupiego. Katedra posiada potrójną nawę poprzeczną i krótkie, pięcionawowe prezbiterium. Zamknięta jest w części wschodniej ambitem, do którego przylega pięć kaplic. Część wschodnia została ukończona już w 1241 roku. Całe wnętrze (wraz z głębokością środkowej kaplicy) mierzy 141 m długości, a wysokość trójkondygnacyjnej nawy głównej osiąga 38 m. Wnętrze silnie akcentują linie pionowe. Żebra sklepienia schodzą poprzez pas triforium na półkoliste kolumny. Otwory okienne ambitu i kaplic wzbogacono jednymi z pierwszych maswerków. Katedra słynie z witraży zaprojektowanych przez Marca Chagalla i bogatej rzeźbiarskiej kompozycji fasady. W czasie rewolucji francuskiej zniszczono lektorium i witraże, ale bryła budynku ocalała. Do 1996 r. usuwano bardzo poważne zniszczenia z czasów I wojny światowej. Tu w 1429 r. Joanna d’Arc kazała koronować odsuniętego od władzy króla Karola VII. Eugène Viollet-le-Duc uważał katedrę w Reims za szczyt rozwoju katedralnej architektury gotyckiej we Francji i uważał, że jej fasada może stanowić wzór dla współczesnej architektury. Przypisy Linki zewnętrzne Katedra w Reims (fr.) Zdjęcia katedry. kunsthistorie.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-06-07)]. Katedra w bazie danych archINFORM Historia i galeria zdjęć katedry Najświętszej Maryi Panny w Reims