NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Igualada-Òdena Aerodrome

The Igualada-Òdena Aerodrome, known officially as the Igualada-Òdena General Vives Aerodrome, is an airfield located in the municipality of Òdena (Anoia). It has an asphalt runway 900 meters and 330 meters above sea level (1083 feet). The aerodrome is named after General Pere Vives Vich, a pioneer from Igualada in the field of aeronautics. The airfield has a lot of sport aviation traffic, in which the Igualada-Òdena Sailing Club, the Airbet company, several schools and ultralight clubs operate, as well as a pilot school. It is the headquarters and factory of Ultramagic, a Catalan company that manufactures hot air balloons and is the only manufacturer of hot air balloons in Spain, and the second largest in the world. The aerodrome is also the headquarters of the Aerosport air show, which has been held annually since 1993, organized by Fira d'Igualada. The show includes displays, demonstrations and flights of ultralight aircraft, autogyros, gliders, acrobatic aircraft, paramotors, helicopters, amateur aircraft, aeronautical accessories, flight training schools, clubs and a secondhand market. References External links
Aeródromo de Igualada-Ódena

El Aeródromo de Igualada-Ódena​ (en catalán Aeròdrom d'Igualada - Òdena General Vives) es un aeródromo situado en el municipio de Ódena (Barcelona), a 2 km de Igualada y 45 km de Barcelona. Dispone de una pista de aterrizaje asfaltada de 900 metros. La frecuencia de uso es 123.175 aeronáutica. El aeródromo tiene como sobrenombre General Vives por Pere Vives Vich, pionero de la aeronáutica nacido en Igualada. El aeródromo es la sede de Ultramagic, una empresa fabricante de globos aerostáticos, única de su tipo en España.​ Existen diferentes escuelas de ULM entre las que se encuentra la del Aeroclub Igualada-Òdena que es además de Aeroclub de Aeronaves Ultraligeras en General también Escuela de autogiros. La Generalidad de Cataluña tiene planes para transformar al aeropuerto en un centro de referencia para la aviación general de la zona con el proyecto de Aeropuerto Corporativo Empresarial. Alrededor del aeropuerto se han clasificado 210 hectáreas de suelo destinadas a zona industrial.​ Véase también Aeropuertos de España Enlaces externos Datos de los Aeródromos de Cataluña (en catalán) Explicación del proyecto (en catalán) Referencias
Cementiri d'Horta

El cementiri d'Horta és un recinte funerari al barri homònim de Barcelona, just a sobre de la Ronda de Dalt, catalogat com bé amb elements d'interès (categoria C). Història A mitjan segle xix, el cementiri parroquial de l'església vella de Sant Joan d'Horta (actualment desapareguda) s'havia quedat petit i obsolet, i el 1865 es prengué la decisió de construir un nou cementiri en uns terrenys cedits per Hermenegild de Llauder i Bransí, marquès de la Vall de Ribes. Finalment, però, va ser escollit un altre emplaçament, als voltants de la pedrera de can Baliarda i al costat de la carretera de Cerdanyola, en uns terrenys cedits per Marià d'Oriola-Cortada, comte de la Vall de Merlès. El cementiri es va inaugurar el 1867. Descripció Té planta rectangular i és el cementiri més petit de Barcelona, amb una extensió de 12.982 m² i un total de 1.359 enterraments. De disposició simètrica s'estructura al voltant d'un eix longitudinal amb xiprers a banda i banda, que comença a l'entrada i acaba a la capella. Hi ha també un altre eix transversal arbrat de menor importància. Les sepultures s'ordenen perimetralment amb dues fases d'alçada. En els quatre espais definits pels dos eixos, s'hi troben tombes i panteons. Entre les tombes destaquen: Gaietà d'Amat i d'Amat, marquès de Castellbell Santiago Dexeus i Font (Barcelona, 1897 - 1973), tocoginecòleg català, creador de l'Escola Dexeus d'obstetrícia i ginecologia (panteó 7) Josep Marsans i Rof, fundador de la Banca Marsans Francesc Miró-Sans, president del FC Barcelona entre 1953 i 1961. Referències Bibliografia Paredes, Andrés «Cementiri d'Horta, la memòria silenciosa». EL POU, publicació del Grup d'Estudis de la Vall d'Horta i la Muntanya Pelada, núm. 8, 2018, p. 55-60. Enllaços externs «Cementiri d'Horta». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Cimetière d'Horta

Le cimetière d'Horta (en catalan : cementiri d'Horta) est le cimetière de l'ancien village d'Horta, désormais quartier de la ville de Barcelone. Crée en 1867, il est situé dans le quartier d'Horta, dans le district d'Horta-Guinardó. Présentation D'architecture néo-classique, il est créé en 1867 et accueille à ce jour 1450 sépultures. Sépultures de personnalités Gaietà d'Amat i d'Amat, marquis de Castellbell; Santiago Dexeus i Font (1897-1973), tocoginecòleg català, creador de l'Escola Dexeus d'obstetrícia i ginecologia (panthéon 7); Francesc Mitjans i Miró (1909-2006), architecte; Josep Marsans i Rof, fondateur de la Banque Marsans; Francesc Miró-Sans (1918-1989), président du FC Barcelone entre 1953 et 1961. Références Liens externes Voir aussi Horta (Barcelone) Horta-Guinardó Portail du néo-classicisme Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la mort Portail de Barcelone
Menfis de Berga

El Menfis Berga va ser una discoteca ubicada a l'antiga entrada sud de la ciutat de Berga. Va estar operativa des de finals dels setanta del segle xx, erigint-se en la discoteca més gran i concorreguda de tota la comarca del Berguedà, i sent, juntament amb Menfis Manresa, una marca d'oci nocturn propi de la Catalunya central que anys més tard es va desplaçar a Vilalba (Vallès oriental). Va funcionar ininterrompudament fins al tomb del segle xxi, quan se'n va decidir el tancament després d'una davallada important dels clients deguda, entre d'altres, a la corba descendent demogràfica de la comarca i a la millora de les comunicacions que afavoria l'oci transcomarcal cap al Bages i Osona. Nombroses alternatives situades dins de la ciutat de Berga mateix feien innecessari desplaçar-se fins a la ubicació de la icònica discoteca, ara relegada a una localització marginal a la carretera secundària C-1411a que connecta Berga amb Cal Rosal i els veïnats de la Serra de Noet. Dues iniciatives endegades a partir dels anys 2000 van intentar reviure l'espai. El primer, amb el nom de 4You, va ser un fracàs estrepitós, mentre que el segon, el Xocolat, va aconseguir un èxit relatiu fins a l'any 2014, quan va tancar definitivament. Tot aquest temps, la propietat del Menfis Berga havia estat de l'empresa Discgar 2 SL, ara extingida. Des del 2014 l'espai ha estat abandonat, esdevenint punt de conflicte de sanitat pública per l'acumulació de deixalles en els antics pàrquings i l'entorn. L'indret també ha estat escenari d'algun crim no esclarit i d'ocupacions il·legals. L'any 2020 se'n va anunciar la compra per part de la Funerària Ferran, l'empresa encarregada dels serveis funeraris a la ciutat de Berga i bona part de la comarca del Berguedà, amb la intenció tot just embrionària de tirar a terra les dues icòniques piràmides i aixecar-hi un equipament funerari que inclouria sales de vetlla i tot l'equipament necessari per a la disposició dels difunts, sense descartar la possible instal·lació d'un forn crematori. L'Ajuntament de Berga va fer una consulta ciutadana per tal de modificar el POUM que només contemplava un ús per a discoteca en l'espai on hi ha l'edifici en ruïnes. L'indret és avui lloc de trobada per a molts caminadors i ciclistes, que deixen els cotxes als antics pàrquings i fan esport per l'indret de la Serra de Noet. Nom L'edifici de la discoteca, fidel al seu nom ambientat en l'antic Egipte, consta de dues piràmides a diferents nivells, talment com les necròpolis egípcies, però segurament deu el reclam del nom al fet que l'any 1976 Elvis Presley vivia a la ciutat homònima de Memphis (Tennessee), on moriria l'any 1977 a la seva mansió de Graceland. Quan morí l'artista, la discoteca de Berga ja feia un any que tenia les portes obertes al públic, així que se'n pot endevinar la vigència del nom en aquell moment i el fet que s'exportés el nom al Bages i al Vallès. Referències
Torre de Barta

La Torre de Barta, situada a Salàs de Pallars (Pallars Jussà), Catalunya, és un conjunt de tres edificacions unides que formen part de la vila fortificada de Salàs de Pallars. Inclou una de les torres de defensa i part de la muralla que antigament protegia el nucli urbà. És declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Consisteix en una torre medieval de més de 1000 anys d'antiguitat. Al ser una casa formada per tres parts ben diferenciades, es tracta d'estructures construïdes en èpoques diferents i amb utilitats totalment dispars. Descripció La torre basteix el cos principal de la casa i és l'estructura més antiga, datada vers l'any 1000. De les tres torres que hi havia a la població, aquesta defensava l'entrada nord a intramurs. La segona zona de la casa la conforma l'habitatge original que dona al carrer Bon Jesús i que forma part del nucli urbà primigeni de Salàs. La darrera ampliació data del segle xviii i es tracta d'un annex de la torre a extramurs, és ben visible des de la carretera que travessa el poble. Espai visitable En aquest espai hi ha exhibida una exposició permanent d'escultures de ferro i pedra de Joan Fàbregas i una col·lecció de més de tres-centes eines antigues pertanyents a la casa, totes elles restaurades. Les eines i les estances de la torre, com el celler, són originals i mostren una aproximació històrica de la vida quotidiana d'una família pallaresa durant els darrers quatre-cents anys d'història. Referències
CEM Parc de la Ciutadella

El Centre Esportiu Municipal Parc de la Ciutadella és una instal·lació esportiva de propietat municipal de l'Ajuntament de Barcelona d'uns 4.000 metres quadrats. Té una pista de bàsquet, gimnàs, una piscina descoberta, una piscina coberta, un hidromassatge, saunes i sales d'activitats dirigides. A l'exterior de la instal·lació hi ha una pista de futbol i una pista de Skate que són d'ús gratuït. Ocupa un lloc dintre del recinte del Parc de la Ciutadella, justament en una de les entrades principals del parc, entre l'entrada principal del zoològic i al costat de l'estació de França. És un edifici dissenyat per l'estudi d'arquitectes Batlle i Roig. La constructora Copisa va finalitzar l'obra a finals de 2009 i l'empresa UTE Club Natació va començar a explotar en març de 2010 l'edifici. Es el camp on entrena actualment el Club de Basquet Ciutat Vella i on el club de karate Ciutat Vella té la seva seu.
Edifici de la Companyia d'Indústries Agrícoles

L'edifici de la Companyia d'Indústries Agrícoles està situat als carrers de Balmes, 99-105 i de Mallorca, 225-229 de Barcelona i està catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Història El 1947, les oficines de la Companyia d'Indústries Agrícoles es van traslladar a un edifici de nova planta al carrer de Balmes cantonada amb el de Mallorca, projectat per l'arquitecte Francesc Solà i Gené (1875-1948). El 1953 es va projectar una ampliació cap al carrer de Mallorca seguint el mateix estil. A principis del segle xxi, l'edifici va ser adquirit per la cadena Hoteles Center (grup Noga), presidida per l'empresari Nicolás Osuna García, que el va reformar per a convertir-lo en l'hotel Barcelona Center, de 4 estrelles i 270 places. Descripció Es tracta d'un edifici construït en dos moments diferents de la postguerra, amb un llenguatge classicista i un cert caràcter monumentalista. Les plantes baixa i primera, destinades a oficines, tenen un tractament diferenciat de la resta; al xamfrà hi un gran portal d'arc de mig punt flanquejat per dos parells de columnes, i el primer pis té balcons de balustres amb frontons. Les tres plantes següents tenen un tractament més pla, i l'última planta està enretirada, excepte uns cossos sobresortint al xamfrà i al tram central del carrer de Mallorca. De forma semblant a l'edifici del carrer de la Fusina, les obertures de la planta baixa tenien reixes amb les inicials CIA (Companyia d'Indústries Agrícoles), desaparegudes amb la reforma, a excepció dels dos portals d'escala dels extrems. Referències Vegeu també Magatzem de la Companyia d'Indústries Agrícoles Fàbrica d'alcohol de la Companyia d'Indústries Agrícoles Bibliografia Cabana, Francesc «La Companyia d'Indústries Agrícoles SA». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Grup Enciclopèdia, 1992. Vilanova i Omedas, Antoni «Anàlisi històrica i informe patrimonial de valorització dels elements arquitectònics del conjunt industrial del passatge de Mas de Roda, 5-13 al Poblenou». Pla de Millora Urbana (PMU) del Passatge Mas de Roda, 5-13 i 6-14. Passatge del Sucre, SL, 11-2002. Vives, Xavier. Centres de decisió empresarial i activitat econòmica: els efectes de la globalització (Papers d'Economia Industrial 17). Departament de Comerç, Indústria i Turisme. Generalitat de Catalunya, 2002. ISBN 84-393-5673-0.
Plaça de Maragall (Barcelona)

La plaça de Maragall es troba al passeig del mateix nom de Barcelona, que la travessa de nord a sud, i està situada entre els barris del Guinardó (costat oest) i el Congrés i els Indians (costat est). Història Era un antic encreuament dels camins que unien Barcelona amb els pobles d'Horta, Sant Andreu de Palomar i Sant Martí de Provençals. El projecte d'urbanització data de la dècada del 1920, però no es va efectuar, i amb l'esclat de la Guerra Civil va quedar aturat. La construcció d'edificis es va iniciar a la dècada de 1940, desenvolupant-se a la dècada següent. Hi ha un parc infantil i un gimnàs a l'aire lliure, i els dissabtes al matí hi ha mercat de pagès. En el subsòl hi ha un aparcament municipal i s'hi està construïnt l'estació de Plaça de Maragall de la línia L9/L10. Referències
Sant Basili de Pení

Sant Basili de Pení era una església visigòtica situada a la muntanya del Pení, al terme municipal de Roses (Alt Empordà), que suposadament correspon a les ruïnes existents a la falda del Puig Alt, prop de Can Figa. Tanmateix aquestes ruïnes també podrien correspondre a la cel·la monàstica de Sant Tomàs de Mont Pení, documentada al segle x. Per tant, la seva atribució a Sant Basili és dubtosa. Hi ha indicis, però, de que Sant Tomàs de Pení es trobava on ara hi ha l'església de Sant Sebastià de Pení. Història Les restes foren descobertes el 1952 per l'historiador cadaquesenc Josep Rahola, el 1954 les visità l'arqueòleg Miquel Oliva, i foren excavades el 1972 per Joan Badia. Miquel Oliva cità també dues necròpolis tumulàries al puig Alt. Un document de dotació de l'abadia de Santa Maria de Roses pel comte Gausfred I d'Empúries-Rosselló i el seu fill Sunyer, bisbe d'Elna, de l'any 976 esmenta un cenobi anomenat Magrigul, construït per monjos, en honor de Déu i de Santa Maria, després que pagans saquegessin i cremessin la muntanya, en temps de l'emperador Carles III de França. Aquest cenobi podria haver estat després l'església de Sant Basili de Pení. L'única referència a l'església de Sant Basili de Pení és un document de 1408, del rei Martí l'Humà, en què s'interessava pels vasos antics trobats vora l'església, que devien ser les urnes d'una de les necròpolis. Descripció L'església presenta una planta rectangular de 15 x 14 m. Se'n conserva només el basament, tant dels murs perimetrals com dels que compartimenten l'interior. El gruix dels murs revelaria l'existència d'una coberta de fusta. S'identifica com a molt primitiva i podria estar relacionada amb els corrents monacals que s'originaren a Orient al s. IV. La capçalera, orientada cap a l'est, està dividida en tres estances rectangulars, un tret característic d'aquests temples antics, així com l'accés, pel costat de migdia. L'edifici està construït amb la tècnica de la pedra seca i s'hi observen filades de lloses de pissarra disposades en spicatum, predominant en els murs d'època altmedieval. Referències
Ayuntamiento de Santa Coloma de Gramanet

El Ayuntamiento de Santa Coloma de Gramanet (en catalán: Ajuntament de Santa Coloma de Gramenet) es el órgano encargado del gobierno y administración del municipio de Santa Coloma de Gramanet, situado en la provincia de Barcelona, Cataluña, España. Está presidido por el alcalde. En 2023 ocupa dicho cargo Mireia González, del PSC.​ Alcaldes Pleno Resultados electorales Evolución de la deuda viva municipal El concepto de deuda viva contempla sólo las deudas con cajas y bancos relativas a créditos financieros, valores de renta fija y préstamos o créditos transferidos a terceros, excluyéndose, por tanto, la deuda comercial. Véase también Santa Coloma de Gramanet Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ayuntamiento de Santa Coloma de Gramanet. Sitio web oficial
Edifici Antares

L'edifici Antares és un gratacels residencial que es troba a la cruilla del passeig del Taulat, l'avinguda Diagonal i la rambla de Prim, al barri de Diagonal Mar de Barcelona. Història i descripció És obra de l'arquitecta francesa Odile Decq. Era propietat de la promotora Espais, però l'any 2009 la crisi immobiliaria va deixar l'edifici a mig construir. L'any 2015 va ser adquirit pel fons Shaftesbury, que en va atorgar el projecte a l'arquitecta Odile Decq per a convertir-lo en un edifici d'apartaments de luxe, inaugurat el 2022. Vegeu també Llista de gratacels del Barcelonès Referències
Antares Barcelona

Antares Barcelona es un edificio residencial que se encuentra en el cruce del paseo del Taulat, la avenida Diagonal y la rambla de Prim, en el barrio de Diagonal Mar de Barcelona. Es obra del estudio de la arquitecta francesa Odile Decq.​​​ Historia En 2008, la inmobiliaria Espais, de la familia Casamitjana, comenzó la construcción de una torre de oficinas en la parcela de la actual torre.​ La construcción se paralizó después de que la compañía propietaria se viese implicada en el caso Pretoria en 2009, quedando el edificio a medio terminar.​ En 2015, el fondo Shaftesbury Asset Management compra el edificio y en 2016 el Ayuntamiento de Barcelona cambió el uso de la parcela de oficinas a residencial.​Finalmente, éste fue inaugurado en 2022.​ Véase también Anexo:Edificios más altos del área metropolitana de Barcelona Referencias
Hostal de la Rosa

L'Hostal de la Rosa és un conjunt d'edificis situats als carrers del Rec (antigament Vora del Rech), 22-22 bis i dels Flassaders, 31 de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental) atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella. Història A finals del segle xviii, l'hostaler Oleguer Garrigosa va adquirir en emfiteusi unes cases situades entre els carrers dels Flassaders i la vora del Rec Comtal, on va establir l'hostal. El 1804, va demanar permís per a reconstruir la façana a aquest darrer, segons el projecte del paleta Joan Ferrer, i poc després per a obrir una finestra al carrer dels Flassaders. Posteriorment, la propietat va passar a mans del seu fill i hereu Antoni Garrigosa i Arteman, que el 1830 va demanar permís per a fer-hi reformes. Segons el periodista Lluís Gonzaga Manegat del diari El Noticiero Universal, la seva proximitat al port va fer que fos freqüentat per mariners, capitans de vaixell, majoristes de peix i altra gent relacionada amb el comerç marítim. Pel que sembla, l'hostal va funcionar fins a mitjans del segle xix, ja que a partir d'aleshores no se'n troben més referències. El 1863 hi havia el magatzem del majorista de fruits colonials Rafael Morató: «Rech, 22. Almacen por mayor de frutos coloniales y extranjeros: azúcares, cacaos, cafés, etc. Expediciones á todos puntos. D. Rafael Morató.», i després de la Guerra Civil el majorista de plàtans Joan Duch i Grau. També hi hagué agències de transport com la de Costa i Jané, després Josep Costa i Casablancas. El tancament del Mercat del Born el 1971 va provocar el cessament d'aquest tipus d'activitats i la decadència del barri. Referències
Biblioteca Jaume Fuster

La biblioteca Jaume Fuster està situada a la plaça de Lesseps de Barcelona. És la biblioteca central del districte de Gràcia, juntament amb la Biblioteca Vila de Gràcia i la Biblioteca de Vallcarca i els Penitents - Maria Antonieta Cot. Història Es va inaugurar el 13 de novembre del 2003 i forma part de la Xarxa de Biblioteques Municipals. Porta el nom de l'escriptor barceloní Jaume Fuster. Acull a la segona planta l'Arxiu Municipal del Districte de Gràcia. Va heretar part del seu fons de l'antiga biblioteca Antoni Julià de Capmany, situada des del 1970 al carrer del Torrent de l'Olla i molt vinculada al barri de Gràcia. Està especialitzada en la Cultura Juvenil i els Viatges. Disposa d'un auditori i una sala d'exposicions on s'hi efectuen exposicions temporals relacionades amb aquesta especialització. El 2025 va guanyar el premi Liber a la millor iniciativa de foment de la lectura en biblioteques obertes al públic. Arquitectura Està construïda a l'illa de cases que formen la plaça de Lesseps, el carrer Riera de Vallcarca i l'avinguda de Vallcarca, que havia estat ocupada per les cotxeres i tallers de la línia 3 del Metro de Barcelona, quan tenia el final en aquesta plaça. Obra dels arquitectes Josep Antoni Llinàs i Carmona i Joan Vera i Garcia, l'edifici té una geometria romboïdal que intenta fondre el volum propi amb els edificis posteriors de grans dimensions amb accés a l'avinguda de la República Argentina, i la gran superfície oberta que representa la plaça de Lesseps. Està conformat per quatre plantes, amb un total de 5.026 m², amb una coberta metàl·lica amb un conjunt de plans inclinats a similitud de les muntanyes properes, i amb una marquesina que fa de frontera entre l'edifici i la plaça. El 2006 va guanyar el premi FAD. Referències Enllaços externs Biblioteca Jaume Fuster - Lloc web oficial (català, castellà)