NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Eugènia de Saldet

Santa Eugènia de Saldet és una església de Ventalló (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada dins del petit nucli de Saldet, a l'extrem nord-est del municipi de Ventalló al qual pertany, tot i que força és proper a la població de l'Armentera. El temple està situat al bell mig del reduït nucli, a la plaça de Santa Eugènia. Descripció És una església d'una sola nau amb absis semicircular, orientat a llevant. La nau és coberta amb volta de canó seguida, amb un tram pròxim a la capçalera corresponent a alguna reforma, doncs és lleugerament apuntat. En el punt d'unió d'aquests dos sectors hi ha un arc toral apuntat. L'absis és cobert amb una volta ametllada, amb l'arc triomfal lleugerament apuntat. El sòl interior de l'edifici és molt més baix que el nivell de circulació exterior, fet que obliga a accedir-hi baixant quatre graons que condueixen a la porta d'entrada. L'accés principal al temple està ubicat a la façana sud. Es tracta d'una portalada romànica formada per dos arcs de mig punt en gradació, llinda i timpà llis. La façana original de l'edifici, orientada a ponent, fou transformada a mitjans del segle xix. Actualment, tant aquest parament com el de la banda nord, es troben adossats a altres construccions. L'absis presenta una finestra d'arc de mig punt de doble esqueixada. Al costat del portal d'accés s'alça un campanar de cadireta d'un arc de mig punt bastit amb maons, i a l'altre extrem de l'edifici, entre la nau i l'absis, n'hi ha un altre, aquest últim de dos arcs. La construcció original està bastida amb carreus de pedra ben escairats. En algunes parts, corresponents a intervencions posteriors, s'ha utilitzat el pedruscall i el maó. Història Les característiques estructurals de l'església de Santa Eugènia permeten situar-ne la construcció entre les segles xi i xii. El segle xix, en allargar-se la nau per l'oest, es va perdre els frontis original de l'edifici. De la mateixa època és el campanar de cadireta situat a l'esquerra de la porta d'accés. Cal destacar que l'església conserva en el seu interior una pica baptismal del segle xvi. Fins al 1936 conservà un retaule d'altar i sis taules de pintura representant els misteris del Rosari, procedents del convent dels servites de Santa Maria de Gràcia d'Empúries, que va ser traslladats a Saldet després de l'exclaustració de 1835. Diversos autors, han confós aquesta església amb la de Sant Sadurní de Saldet, anomenada així en la documentació medieval, que cal identificar amb la de Sant Sadurní de l'Heura, al Baix Empordà, on hi havia, també, el castrum de Salzeto, un altre motiu de confusions. Referències
Santa Eugènia de Vila-romà

Santa Eugènia de Vila-romà és una església parroquial al veïnat de Sant Joan de Palamós (Baix Empordà). Apareix documentada l'any 1314 com a capella de Sant Joan. Posteriorment s'hi trasllada la parròquia de Santa Eugènia de Vila-romà (que ho era des de 1319) i es converteix en capella de la Pietat. L'edifici actual es basteix el 1765, segons resa una inscripció. Hi ha dates i peces d'èpoques anteriors que possiblement provenen de l'antiga parròquia. En les darreres reformes quan desapareix el púlpit es trasllada la base a una capella lateral amb funció de petit altar (1968). Un any més tard es fan les construccions adossades a l'absis que desfiguren el conjunt. La construcció és d'una sola nau de quatre trams amb tres capelles a cada costat i capçalera poligonal. La coberta de la nau i l'absis és de volta de canó amb llunetes apuntades. Una grossa motllura ressegueix el perímetre interromput per unes mènsules decorades (àngels i motius ornamentals). Als peus hi ha el cor que ha estat convertit en biblioteca. Els murs estan emblanquinats però els angles mostren els carreus ben escairats. La façana s'orienta a ponent i té una portalada decorada amb relleus escultòrics diversos: capitells pseudocorintis, una fornícula central amb la imatge de Santa Eugènia i, a banda i banda, unes grans gerres. A la llinda un escut amb l'emblema d'una torre. Al capdamunt un rosetó. Sobre la fornícula la data 1778. El campanar, a l'esquerra, és de planta quadrangular amb un pis d'esveltes arcades i de mig punt. El parament exterior és de carreuons i els murs estan consolidats per vuit contraforts. Notes
Santa Magdalena de la Cortada dels Llucs

Santa Magdalena de la Cortada dels Llucs és una església de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una capella de planta quadrada i coberta a quatre vessants. Tot el parament de la capella està fet amb carreus grossos i regulars de pedra ben treballada col·locats a trencajunt. Els carreus que hi ha sobre la porta estan col·locats de forma escairada. A la façana principal hi ha la porta, allindada, amb una motllura que ressegueix la part superior decorada en els extrems amb uns monstres estilitzats. Per sobre la porta hi ha una cornisa que divideix la façana en dues meitats. Història La data de construcció de la capella de Cortada dels Llucs és l'any 1557. A la llinda de la porta s'especifica que fou renovada l'any 1890 s'hi poden apreciar dues inscripcions on s'hi pot llegir "JOAN CORTADA 1552" i "RENOBAT 1890" (sic). Referències
Santa Margarida del Mercadal

Santa Margarida del Mercadal és una obra de l'Espunyola (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Petita església d'època romànica que consta d'una sola nau de planta rectangular coberta amb volta de canó capçada per un absis semicircular a llevant amb volta de quart d'esfera. La porta és adovellada, d'arc de mig punt. Les finestres de doble esqueixada es reparteixen pels murs de l'edifici; la de l'absis és formada per una pedra monolítica amb forma d'arc. El parament és fet amb blocs regulars col·locats a contrapeu i en filades, units amb morter. Història Situada prop de la masia de Mercadal, n'és la seva capella familiar. Depenia de la parròquia de Sant Sadurní del Cint. El 1312 la trobem esmentada en la visita pastoral al deganat de la vall de Lord (capella mercadalt). Al segle xv hi havia fundat un benefici eclesiàstic que mantenia les despeses de pa i vi donades un dia a l'any als pobres del lloc. Referències
Santa Maria de Ginebret

Santa Maria de Ginebret és una santuari de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Conegut com el Santuari de la Mare de Déu de Ginebret o de Pinós. Es troba en un altiplà amb una vista privilegiada del Berguedà i el Lluçanès. Descripció Església d'una sola nau rectangular coberta amb volta de canó i reforçada amb arcs torals. Un absis semicircular obert vers llevant està cobert amb quart d'esfera i presenta una ornamentació típica de l'arquitectura llombarda: un fris d'arcuacions cegues separades en grups de tres per bandes llombardes. Al mig de l'absis, hi ha una petita finestra de doble esqueixada, coberta amb un arc de mig punt de petites dovelles; aquesta és l'única ornamentació de tot el conjunt, ja que les parets i els murs de l'edifici són completament llisos. A ponent s'aixecà el campanar quadrat molt massís i reformat, així com la porta d'entrada que, situada a migjorn, resta avui tapiada. La porta actual és a ponent, on hi ha un porxo posterior. Història Situada a la demarcació parroquial de la veïna església romànica de Sant Pau de Pinós, la seva existència es manifesta en un llegat testamentari de l'any 1169. Al segle xiv apareix sovint esmentada com un santuari depenent de Sant Pau de Pinós. Durant la Baixa Edat Mitjana el seu terme passà a la parròquia de Santa Maria de Merlès, de la qual s'independitzà l'any 1778, quan passà a dependre de Sant Pau de Pinós. L'edifici fou reformat forces vegades, sobretot l'any 1803, amb la construcció del pòrtic, i l'any 1865, en què es construí un senzill altar, s'arrebossà l'interior i es va refer la teulada i el paviment. Referències
Santa Maria de la Fortesa

Santa Maria de la Fortesa és una obra del municipi de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta moderna construïda l'any 1961 per l'arquitecte Jordi Bonet, d'una sola planta de forma triangular que dona un aspecte prou innovador a l'exterior on es combinen diferents materials de construcció com són, pedra, estucat, teulada de pissarra i vidrieres que ocupen els dos laterals al costat del campanar. El vèrtex de la teulada perpendicular s'enfila cap al Nord provocant una forta pendent a la façana davantera que provoca una petita portada d'entrada sense cap mena de decoració exterior. Els elements emprats i el joc de formes donades a la construcció fan recordar-nos en certa manera a l'estil gaudinià. Referències
Mare de Déu de Cérvoles

La Mare de Déu de Cérvoles és un santuari al terme municipal d'Os de Balaguer (Noguera) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església és d'una sola nau construïda en pedra. A l'exterior hi ha tres contraforts a banda i banda. S'accedeix a l'església per una porta d'arc de mig punt protegida per un porxo. Sobre el porxo hi ha dues obertures: la primera més gran que la segona. Culmina l'església un campanar d'espadanya, de petites dimensions, amb una petita campana. La teulada és de doble vessant. Abans d'aquest santuari a Cérvoles n'hi havia un altre que ocupava el mateix emplaçament que l'actual. Pel material bibliogràfic se sap que l'any 1787 es van fer reformes al santuari: un casal per a l'hospitalitat damunt la primitiva capella gòtica i es va construir l'actual capella. El 1915 la finca on hi ha el santuari es va posar a nom del bisbe de Lleida, i els rectors d'Os en van ser els administradors. El 12 de setembre de 1954 es va entronitzar la nova imatge de Maria, obra de l'artista i fill d'Os, Leandre Cristòfol. El 1964 en una reunió de representants de seglars i mossens del lloc es va prendre l'acord de celebrar cada any l'aplec comarcal per motius pastorals. El 1975 van robar la imatge i es va enderrocar el casal que hi havia al costat de la capella. Notes
Santuari de la Mare de Déu dels Torrents

La Mare de Déu dels Torrents és un santuari al terme municipal de l'Espunyola (Berguedà) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Documentat ja al segle xiv, tot i que la devoció sembla fins i tot anterior. El primer edifici romànic fou substituït al segle xviii per l'actual barroc. Fou fins a la Guerra Civil Espanyola (1936 - 1939) un lloc de culte arrelat de la gent de l'Espunyola i els termes veïns. La talla romànica de la Mare de Déu dels Torrents es conserva a l'església veïna de Sant Martí de Correà. Església de construcció barroca del segle xviii que reprodueix un model d'església força comú a la comarca. És de planta rectangular sense absis i amb una torre de planta quadrada als peus de l'església. La façana és força senzilla, només hi ha un òcul a mitjana alçada i la porta, una obertura allindada flanquejada amb pilastres amb motllures que dibuixen un frontó de perfil el·líptic amb una M inscrita al centre. El parament és de pedra irregular unida amb morter i la coberta, a dues aigües amb teula àrab. Notes
Santa Maria de Castellmeià

Santa Maria de Castellmeià, també coneguda com la Mare de Déu de la Llet, forma part del conjunt de construccions disperses del llogarret de Castellmeià (entitat de població de Torrefeta i Florejacs), dit antigament Meià, situat a migdia del poble de Llor. És situada prop del castell que l'hi dona el nom. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història El lloc fou conquerit al segle xi pels comtes d'Urgell. La primera referència a la fortalesa, dita «castrum Mediani», es troba l'any 1044 i consta que n'era feudatari Guillem Elomar. És versemblant creure que en aquest moment ja s'havia bastit l'església de Santa Maria, la qual formà part del bisbat d'Urgell. Se sap que era sufragània de la parròquia de Sant Julià del Llor. Arquitectura Edifici de nau única, orientada de llevant a ponent i que mesura 14'3 metres de llargada per 5'8 d'amplada. Coberta amb volta de canó apuntada que arrenca d'una cornisa motllurada que ressegueix el perímetre de la nau i capçada a llevant amb un absis semicircular sobrealçat, cobert amb volta de quart d'esfera també apuntada. L'absis s'obre a la nau mitjançant un arc presbiteral. Al mur sud, s'adossa una capella coberta amb volta de canó apuntada després de la qual, en direcció a ponent, neix un banc de pedra que ressegueix interiorment els murs de la nau. A la façana de ponent hi ha la porta d'entrada, feta amb un doble arc de mig punt en degradació amb l'escut dels Vergós esculpit a la clau. A damunt hi ha una petita finestra. Aquesta façana, és coronada per un campanar d'espadanya d'un sol ull. La part superior de l'absis sota la cornisa, és resseguit per un ràfec motllurat que fa uns petis arquets i, mig soterrada hi ha una finestra de doble esqueixada i arc de mig punt. La capella afegida a migjorn, d'època posterior, té una coberta d'un sol pendent. L'aparell és de carreus de sauló de mida mitjana i gran, de talla irregular i disposats en filades amb tendència a la uniformitat, que palesen les formes pròpies de la plenitud del segle xii. Referències Enllaços externs Santa Maria de Castellmeià a Catalunya Medieval
Can Portell

Can Portell, anomenada també Ca n'Amigó de Dalt o Mas Ferran, és una casa situada a la Serra de Collserola dins del municipi de Molins de Rei. Descripció Gran casa de caràcter modernista tancada per un pati i formada per planta baixa i dos pisos. La façana es caracteritza per l'obertura de grans finestres rectangulars, les del primer pis obertes a un balcó. Totes estan emmarcades per esgrafiats tapats per la pintura. A la part superior de la façana es pot llegir a un costat "VILLA NARCISA" i a l'altre "1917". El conjunt de l'edifici està rematat per un frontó esglaonat amb una elevació a la part central. L'interior de la construcció està reformat i adaptat a la seva utilitat actual. Història La primera notícia d'aquest mas pertany a l'any 1503, en relació amb la família Amigó. L'any 1917 es va reformar completament la casa, donant-li un aire modernista Referències «Can Portell, Ca n'Amigó de Dalt, Mas Ferran». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 setembre 2015].
Sant Miquel d'Orpí

Sant Miquel d'Orpí és una església del poble d'Orpí (Anoia), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Va ser construïda aprofitant part de la capella romànica del castell, esmentada des del 1099. En una dovella de l'arc d'entrada hi consta la data de 1653. Fou restaurada el 1875. Descripció És difícil descriure'n la tipologia, ja que incorpora la rectoria i l'antiga capella de Sant Miquel. Té planta rectangular i l'ingrés en un dels dos costats laterals llargs. La planta deu d'acabar en semicercle corresponent a l'antic absis romànic incorporat al mur. Està coberta amb volta de canó i té capelles laterals. És de pedra el sostre de teules i té un campanar de torre poligonal (octogonal) que acaba en barana. El petir absis romànic conserva les arcuacions llombardes i la coberta amb volta de canó, amb arcs torals. A l'interior hi ha pintures del segle xix que imiten l'estil romànic. Referències
Plaça de l'Oli (Girona)

Plaça de l'Oli és una plaça situada al barri Vell de Girona esmentada amb aquest nom l'any 1368. El carrer del Sac, que després va perdre el seu nom i va quedar integrat en el conjunt de la plaça, ja és documentat des del segle XV. El carrer del Sac era i és el cul de sac que surt del costat de la porta de l'església del Carme en direcció est. Els registres de documents històrics on apareix el nom de la plaça indiquen que inicialment va servir de mercat de l'oli. Configuració Té una forma de triangle irregular i s'hi arriba des del carrer Ciutadans i caminant en direcció nord, actualment està indicada com el punt d'intersecció entre els carrers Cort Reial (esquerra), del Sac i Pujada Sant Domènec (dreta), Ciutadans (sud) i Força (nord), però en realitat la Plaça de l'Oli és la petita plaça que hi ha arribant al final del carrer del Sac, el qual queda tancat per un edifici on hi ha unes oficines de la Diputació de Girona. Dins d'aquestes oficines es pot veure encara part d'una antiga façana del segle xiii al costat del qual circulava un carrer que, tot fent ziga-zagues, pujava fins a la zona de l'actual seminari. En aquesta plaça hi afronten diverses cases senyorials: Palau de Caramany Al carrer de Carreras Peralta, situat a la plaça de l'Oli, hi ha el palau de Caramany, també conegut com la casa Pérez Xifra, un edifici senyorial dels segles XVI-XVIII que pertanyia originàriament a la família Caramany. Any de construcció: s.XVI-XVIII Estil arquitectònic: Renaixentista. Casa de Pol Pl. de l'Oli, 1. Any de construcció: a mitjan s. XIX. Estil arquitectònic: Neoclassicisme-romàntic. Casa propietat del Dr. Lluís Batlle i Prats Casa propietat del Dr. Lluís Batlle i Prats, que la té per herència materna, casa de nobles proporcions i amb sales molt ben decorades segons el gust de mitjans del segle passat. Antic Casal de la plaça de l'Oli Pl. de l'Oli, 5. Any de construcció: s.XVI Estil arquitectònic: Obra popular. Història Entre els segles XII i XIV es va produir a Girona un creixement urbà fora murs que va fer augmentar la superfície urbana cinc vegades i la població fins a nou vegades. Al sud del carrer Ballesteries s'hi obria l'Areny (s'ubicava a l'espai comprès entre els actuals carrers Mercaders i la Rambla), zona en la qual se celebrava el mercat, aquesta zona es va urbanitzar intensament i va esdevenir el burg amb més pes demogràfic i comercial de Girona. L'expansió es va estendre fundant barris nous i va arribar a formar un gran espai urbà que s'estenia des de les Pedreres fins al riu Onyar i des de la plaça de l'Oli fins al començament del carrer del Carme. Referències
Caves Pagès Entrena

Caves Pagès Entrena és un edifici del municipi de Piera (Anoia) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un conjunt format per dues naus disposades en forma de L, de planta rectangular i coberta de teulada a dues vessants. El gran nombre d'obertures denota el seu origen fabril. Recentment una part de la nau més gran s'ha reformat aixecant la façana amb un frontó circular que amaga la teulada emfatitzant les llindes de les obertures i arrebossant-la. Anteriorment havia estat una fàbrica de tractament de teixits, però sembla que en els seus orígens fou una fàbrica de paper. I abans fou molí fariner. Referències
Sant Miquel de les Canals

Sant Miquel de les Canals és una església romànica ubicada a les Canals de Sant Miquel, al terme municipal de Vilada, el Berguedà que està inventariada com a patrimoni immoble al mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número d'element IPAC-3724. Originàriament era utilitzat pel culte catòlic. Està en mal estat de conservació. Situació geogràfica i accessos Sant Miquel de les Canals està a les Canals de Sant Miquel, al sud del Pantà de la Baells. S'hi arriba des d'una pista forestal que surt del km 39 de l'antiga carretera C-1411 entre Gironella i Cal Rosal, que és la que mena a Sant Pere de la Portella però 3 km abans d'arribar a la Portells s'ha de girar a una altra pista a l'esquerra. Està situada al bell mig d'uns planells dalt de tot d'una carena, amb un paisatge obert, a 1.000 m d'alçada, a tocar d'una casa de pagès. Descripció i característiques Sant Miquel de les Canals és un temple de reduïdes dimensions, només té una nau coberta amb volta de canó i acabada amb un absis cobert amb volta de quart d'esfera, situat a llevant. El portal principal d'arc de mig punt adovellat, actualment està tapat. L'actual porta d'accés és posterior, i està situada al mur frontal, sota del campanar d'espadanya. Història Sant Miquel de les Canal és un edifici del segle XII Referències Vegeu també Llista de monuments del Berguedà
Sant Miquel de les Canals

Sant Miquel de les Canals (San Miguel de las Canales en castellano) es una iglesia románica situada en el término municipal de Vilada, comarca del Bergadá, provincia de Barcelona. Está inventariada como patrimonio por la Generalidad de Cataluña con el número de elemento IPAC-3724. Había sido utilizada para el culto católico, y actualmente se encuentra en mal estado de conservación.​ Situación geográfica Sant Miquel de les Canals está situada en el sitio de las Canals de Sant Miquel, en el sud del municipio de Vilada. El acceso al templo es desde la carretera que une Sant Pere de la Portella (en el municipio de La Quart con la colonia industrial de La Plana, en Aviá. Descripción y características Sant Miquel de les Canals es un pequeño templo. Solo tiene una nave cubierta con bóveda de cañón y terminada con un ábside cubierto con una bóveda de horno en el este. La puerta principal es de arco de medio punto con dovela que en la actualidad está tapiado. La puerta de acceso actual está detrás de la iglesia, en el muro frontal debajo del campanario en espadaña.​ Historia Sant Miquel de les Canals es un edificio del siglo XII. Referencias
Ca l'Estany (plaça Orpí)

Ca l'Estany o Cal Gareny és un edifici del municipi de Piera (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa composta de planta baixa, pis i golfes, aquestes amb galeries d'arcs escarsers suportats per pilars amb capitell i basament i resseguits per un balcó de fusta. Els balcons del primer pis són de ferro colat. A la planta baixa hi ha una porxada amb arcs de mig punt i un arc apuntat a la cantonada de la plaça Joan Orpí. La façana és de mamposteria arrebossada i les cantonades són de pedra tallada. Història S'han trobat restes de ceràmica romana als soterranis de la casa. També se sap que va haver-hi un convent de Trinitaris que ocupaven diverses de les cases de la plaça; en algunes parets encara es conserven creus esculpides a la pedra. El soterrani és l'única part de la casa que conserva un aire medieval, amb les seves arcades gòtiques. La primera planta correspon a les millores que es van fer al segle XVII; les altres són obra del segle xix. És important el plafó ceràmic que està situat a l'entrada, datat al segle xvii, d'autor desconegut. L'edifici, que estava en molt mal estat, ha estat reformat per acollir les dependències de l'Ajuntament. Referències
Cal Tatxer (Vilada)

Cal Tatxer és un antic molí fariner i una masia ubicat al municipi de Vilada, el Berguedà. Està inventariat com a patrimoni immoble en el mapa de patrimoni de la Generalitat de Catalunya amb el número d'element IPAC-3738. Originàriament tenia un ús agropecuari i en el moment de fer la fitxa del mapa de patrimoni era una casa de colònies. Està en bon estat de conservació. Situació geogràfica i accessos Cal Tatxer està situat a la carretera que uneix Vilada amb Castell de l'Areny. Descripció i característiques Cal Tatxer fou un antic molí fariner i, posteriorment una masia. És un edifici de planta rectangular cobert a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana de ponent on fa uns anys es va adossar una construcció moderna que amplià la construcció. Adaptat al desnivell del terreny, té una planta baixa i dos pisos; les obertures, senzilles finestres rectangulars, es reparteixen al mur de llevant i són d'arc rebaixat amb la pedra col·locada a plec de llibre. Història El molí fariner es va construir a finals del segle xvii o començaments del xviii però al segle XX fou adaptat a masia on s'hi fabricaven tatxes per a les soles de sabates. Fa uns quants anys que funciona com a Casa de Colònies. Referències Vegeu també Llista de monuments del Berguedà