NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Casa Manuel Dolcet

La casa Manuel Dolcet és un edifici de Sarrià (Barcelona), catalogat com a bé cultural d'interès local. Història El 1906, Manuel Dolcet encarregà a l'arquitecte Joan Rubió i Bellver la seva residència a l'antic municipi de Sarrià, que fou enllestida el 1907. Entre els anys 1966 i 1994, acollí les dependències de l'Escola de Disseny EINA. Descripció Es troba a l'avinguda de Vallvidrera, 44, encara que sense arribar al carrer, ja que l'accés directe està tallat per la línia fèrria dels Ferrocarrils de la Generalitat, i cal creuar un pont per accedir-hi a la porta de la finca. La situació en un vessant muntanyós fa que la parcel·la es divideixi en terrasses, amb l'edifici a la part més alta. L'accés es fa mitjançant un jardí amb una pèrgola i escales que salven el desnivell fins a l'edifici. Aquest es troba aïllat d'altres construccions i consta de planta baixa semisoterrada i dos pisos. La planta és rectangular amb tres façanes rectes i una quarta més trencada que conté l'escala, coronada per una coberta de pavelló que sobresurt dels altres volums; la part posterior del cos principal està coberta amb terrat i la part davantera amb coberta a dues aigües. Al segon pis la façana s'endarrereix, formant una galeria tancada amb balustrada dividida per columnes salomòniques de maó vist que sustenten la coberta. D'aquesta galeria sobresurt el balcó circular col·locat en una de les cantonades amb barana de ferro forjat. Les façanes es caracteritzen per la utilització de maó vist contraposat als paraments llisos d'estucat blanc. És un edifici format per elements artesanals tradicionals, on abunda el maó com a decoració sobre fons blanc, amb retocs de ceràmica. Aquest sistema decoratiu dona un bonic relleu a les llindes de les portes, finestres, balustrades, coronament i ràfecs. Les finestres rectangulars tenen una llinda ondulada amb elements decoratius vegetals fets amb la tècnica del trencadís. Les bigues estan recobertes d'elements classicistes, com tríglifs i greques. Referències
Casa Giol

Casa Giol és una casa modernista de Barcelona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La casa Giol és un habitatge aïllat a la cantonada del passeig de la Font d'en Fargas amb el Passeig de Maragall. Està formada per diferents cossos amb coberta a quatre vessants. Tota la casa està arrebossada i pintada de blanc excepte el sòcol, de paredat irregular, i alguns elements de maó vist. Les teulades són de ceràmica vidriada. La façana principal és la que es troba al passeig de la Font d'en Fargas. Aquí hi ha un cos de planta baixa i un pis amb una torre adossada de planta baixa i dos pisos. Les obertures de la planta baixa són d'arc ogival amb la part superior emmarcada amb maons. Les obertures dels pisos superiors són allindades. Els murs acaben amb un fris de dents de serra que decora el ràfec de les teulades. Al passeig Maragall hi ha un altre cos de característiques similars a l'anterior. Té adossat una petita construcció de només una planta on s'obre una finestra amb un fals arc esglaonat. La cantonada té forma axamfranada i és on es concentra la decoració. Els dos cossos anteriors s'adossen a una torre de planta baixa i tres pisos. La planta baixa és d'obra vista i té tres finestres, la central d'arc ogival i les laterals d'arcs esglaonats. Al primer pis s'obre una terrassa de tres angles amb la barana de maó calada. L'angle central es recolza sobre un arc ogival esglaonat fet de maó, i els laterals en mènsules de forma esglaonada, del mateix material. En aquest nivell s'obren dos portes amb arcs esglaonats. Les finestres del segon pis són molt estretes amb la part superior esglaonada mentre que les de l'últim pis són dobles, d'arc rebaixat, i amb la part superior emmarcada amb maons. La torre acaba amb una teulada molt punteguda acabada amb un pinacle i el ràfec decorat amb un fris de dents de serra. Història La casa Giol és un dels primers habitatges que es van construir al passeig de Maragall. És obra de l'arquitecte Guillem Busquets, el qual també va dissenyar l'estructura urbanística d'aquesta zona per convertir-la en una ciutat jardí. La casa ha estat residència de la família Giol, una escola que va dirigir l'escriptor Josep Maria Folch i Torres, la redacció d'una revista de dietètica i una llar d'avis. Actualment és un centre terapèutic. Referències Enllaços externs «Casa Giol». Cercador Patrimoni Arquitectònic. Ajuntament de Barcelona.
Botiga Nova

La Botiga Nova és una obra modernista de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Aquest edifici es construí sota la influència de la Secessió vienesa. És un edifici entre mitgeres amb planta baixa, on es troba la botiga, i un pis, on hi ha l'habitatge. Els dos pisos estan separats per un balcó corregut amb una gran volada i una barana de ferro. L'immoble sobresurt una mica de l'edifici de un dels costats així que fa una cantonada. El pis superior està decorat amb ceràmica de colors verd, groc i vermell, com unes motllures horitzontals, una a mitja alçada i altre a la part superior, o els guardapols de les tres obertures. En el gir de la cantonada arrodonida, hi ha un gran plafó ceràmic que sobresurt per la part superior de la façana, a sota té esgrafiada la data «1912» i altre plafó de ceràmica. Història Una de les primeres obres del Ramon Puig i Gairalt, la va construir l'any 1912. Referències
Cal Fusteret

Cal Fusteret és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una construcció de planta baixa amb dos pisos superiors, rematats per un acabament ondulat en el centre del qual hi veiem les lletres "MM" i la data "1915". Amb posterioritat s'ha aixecat una terrassa coberta que trenca l'originalitat de la casa. Destaca sobretot pels elements decoratius de la façana, feta amb estuc i pedra artificial (?), dibuixant unes formes en relleu que recorden elements vegetals estilitzats. A la línia de forjats i sota els balcons hi ha una sanefa que simula el tronc dels arbres. Història Construïda l'any 1915 és popularment coneguda com "Cal fusteret" per ser aquesta la professió del seu propietari. Referències
Cal Tom Badia

Cal Tom Badia és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La façana és l'única part conservada amb elements ornamentals de tipus floral a la llinda de les finestres. Façana de gran harmonia, dues portes, avui una d'elles tapiada. Actualment es troba en procés de reforma. Sembla que només es conservarà part de la façanai la resta es farà nou. Ara però ja ha perdut la cornisa que el coronava i han estat arrencats els motius decoratius florals, que ornamentaven les finestres i balconades. Alhora també manca un balcó. Història Construïda l'any 1910. Va servir de granja de gallines. Referències
Cal Serra (Juneda)

Cal Serra és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa composta de baixos, dues plantes i terrassa. Façana amb ornamentacions de tipus floral i coronament amb les inicials "J. S.". És un exemple de proporció i armonia, feta d'obra vista estucada. Durant la dècada de 1960-1969 va ser variada la gran porta d'entrada, però aquesta reforma no altera sensiblement la composició del conjunt. Exteriorment la part més malmesa correspon a la cornisa i a la barana de la terrassa. Història L'any 1912 va ser inaugurada aquesta casa encomanada pel seu propietari Sr. Josep Sedó. Avui l'interior conserva totes les característiques de l'època: elements ornamentals modernistes i els sostres pintats, predominant els motius florals i escenes del camp. Sembla que fa temps els baixos de la casa havien allotjat el primer banc de Juneda, anomenat "Hispano Colonial". Més tard fou absorbit pel Banc Central. El nom Serra, pel qual és coneguda la casa, correspon al malnom de la família. Consta que la casa fou feta pel Sr. Madrona, mestre d'obres de Bràfim. Referències
Can Riera (Santa Coloma de Farners)

Can Riera és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici està situat a tocar de l'Eix Transversal, a uns 10 m de la balla, és una casa de grans dimensions de planta quadrangular i quatre pisos amb coberta a dues vessants amb caiguda a la façana. El portal és rectangular amb brancals i llinda de pedra que porta la inscripció: “Riera 1860”. A la dreta d'aquesta entrada, hi ha una finestra protegida amb una reixa de ferro fotjat on apareix la data de 1899 i les inicials “J.R.”. Pel que fa a les obertures de les plantes superiors són portes que devien tenir baranes de ferro, avui desaparegudes i a l'últim pis les set obertures són amb arcs de mig punt. Al costat esquerre hi ha un cos adossat amb una galeria les obertures de la qual són també d'arcs de mig punt i, a la dreta un altre cos més senzill que devia servir de magatzem. L'interior de l'edifici es troba en molt mal estat, el forjats, tan les voltes com les bigues de fusta, estan totalment enrunats, així com les escales que menen als pisos superiors. Es veuen restes de pintures decoratives a les parets i als sostres. El seu estat actual és de total abandó i procés d'enrunament. Referències
Casa Prat (Olot)

La Casa Prat és un habitatge a la ciutat d'Olot (la Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Arquitectura Casa de planta rectangular, amb planta baixa, pis i terrassa. La primera va ser estucada imitant pedra. Té una àmplia porta central de mig punt amb pilastres i capitells decorats amb fullatges i la clau decorada amb volutes i un escut heràldic emmarcat per fullatges. A l'entrada hi ha un doble arquet de mig punt amb una pinya penjant en la intersecció dels dos arcs. Cal remarcar que els batents de la porta són de l'època, en fusta treballada, amb decoració de fullatges. Les finestres de cada costat estan igualment decorades amb motius florals. El primer pis té una gran balconada sostinguda per mènsules, amb tres portes d'accés decorades igualment amb motius florals. És destacable el gran fris que corre sota la cornisa, amb fullatges i tres medallons amb les obertures de ventilació del cel ras, també decorades. La terrassa té la balustrada amb grans fullatges estilitzats i quatre pilastres coronades per sengles cistells de flor de pedra artificial. Als laterals hi ha dos cossos afegits posteriorment. Història El barri de Sant Ferriol va començar com un barri extramurs. On avui hi ha botigues hi havia corts de porcs, xais i fins i tot cavalls i bous. Durant el segle xix es tira endavant el projecte d'urbanització de Plaça Clarà i del Firal o Passeig d'en Blay; les muralles varen ser aterrades i es començà a donar forma urbanística al carrer que fins aleshores havia estat extramurs. Es basteix la capella dedicada al Sant que es troba al final del carrer; molts casals seran bastits de nova planta i altres seran profundament renovats, com les cases núm. 46, 27 i 29. Referències
Casa Escubós

La Casa Escubós és una obra d'Olot (Garrotxa). Descripció És un edifici que resulta de la reforma d'una antiga casa probablement del segle xvii, que s'inscriu dins el corrent modernista. Destaca la formalització de les seves façanes als carrers Major, Baix Tura i plaça del Conill. Les obertures estan disposades sobres eixos verticals de composició i presenta balcons correguts en dues de les façanes. Els treballs de ferro forjat en les baranes són molt simples. Les obertures resten emmarcades amb motius modernistes en els que apareixen peces de ceràmica vidriada. El ràfec és de fusta amb colls vistos. Referències
El Besòs i el Maresme

El Besòs i el Maresme és un barri del districte de Sant Martí de Barcelona. Es troba a la zona nord-est, al límit amb el municipi de Sant Adrià del Besòs (al barri també anomenat El Besòs). El barri va créixer per la construcció d'habitatges durant les dècades de 1950 i de 1960 per donar resposta al dèficit d'aquests que hi havia a la ciutat. Antigament els terrenys havien estat regats per séquies com el de la Madriguera i de la Verneda, restes d'un antic braç del riu Besòs que desembocava al Camp de la Bóta. El barri s'estén al llarg del tram sud de la Rambla de Prim. Al barri s'hi troben el Museu de Ciències Naturals de Barcelona i les instal·lacions del Parc del Fòrum, construïdes per al Fòrum Universal de les Cultures el 2004 i el Campus Diagonal-Besòs de la UPC. Estava previst construir-hi el Zoo Marí però el projecte s'aturà l'any 2011. Equipaments Centre Cívic Besòs El Centre Cívic Besòs és un equipament sociocultural de proximitat, situat al barri del Besòs i el Maresme, al districte de Sant Martí de la ciutat de Barcelona. La seva titularitat és municipal. El centre cívic, inaugurat el novembre de 1993, ofereix activitats culturals. L'equipament presenta una projecte singular especialitzat en flamenc, fonamentat en la difusió, la formació i el suport a la creació. Un dels seus màxims exponents és el Cicle de Flamenc al Besòs (in)fusión flamenca, que se celebra al mes de novembre des de l'any 2003. L'equipament també acull altres serveis de caràcter social i cultural: el Punt d'Informació Juvenil de Sant Martí, el Casal Infantil Municipal ‘El Vaixell', la Biblioteca Ramon d'Alòs-Moner, el Centre de Serveis Socials del Besòs l'Escola d'Adults ‘Martinet de Nit’, la seu del Pla de Desenvolupament Comunitari del Besòs-Maresme i la seu dels Tècnics de Barri del Besòs-Maresme. Institut Barri Besòs Institut d'Educació Secundària Obligatòria. Després d'ocupar l'edifici Cristòbal de Moura 223, el curs 1982-83 l'Institut es trasllada al seu edifici actual, al carrer Pujades, 397 Institut Rambla Prim Institut d'Educació Secundària postobligatòria (formació professional). La ubicació actual (1962) en Cristòbal de Moura 223 (cruïlla Rambla Prim i Cristòbal de Moura), va tenir diversos noms i tipus d'ensenyament durant la seva història. Referències Vegeu també Port Fòrum Barcelona Enllaços externs El Besòs i el Maresme, a la web de l'Ajuntament de Barcelona Arxivat 2011-10-23 a Wayback Machine. Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Polígon Sud-Oest Besòs
El Besòs i el Maresme

El Besòs i el Maresme (Catalan pronunciation: [əl βəˈzɔz jəl məˈɾɛzmə]) is a neighborhood in the Sant Martí district of Barcelona, Catalonia (Spain). Originally the land had been irrigated by the irrigation of the burrow and the Verneda, remains of an old arm of the river Besòs that empties into the Camp de la Bóta. The neighborhood stretches along the Rambla de Prim. In the neighborhood there is part of the Parc del Fòrum, built for the event of 2004 Universal Forum of Cultures and there will be built the campus Diagonal-Besòs and Zoo Marine. References
El Besòs i el Maresme

Besòs i el Maresme é um bairro integrado no distrito de Sant Martí da cidade de Barcelona, na zona nordeste da cidade, limitando com o término municipal de Sant Adrià de Besòs. Deve seu nome ao núcleo habitado com nome do rio homônimo próximo e ao Maresme, um núcleo habitado tradicional. Transportes Três estações de metro chegam a este bairro: Estação El Maresme - Fòrum, Estação Besòs mar, Estação Besòs. Assim mesmo numerosas linhas de autobus e de elétricos comunicam ao bairro com o centro de a cidade de Barcelona e com outras localidades próximas de sua área metropolitana. Referências Ligações externas Ajuntamento de Barcelona, El Besòs i el Maresme
Escola Infant Jesús

L'Escola Infant Jesús, o també Jesuïtes de Sant Gervasi, és un centre educatiu privat de Barcelona amb entrada pels carrers de l'Avenir, 9-19 i la Travessera de Gràcia, 53-65. Història i descripció Va ser fundada el 1860 per les Germanes de l'Infant Jesús, conegudes popularment com a Dames Negres, institut religiós femení dedicat a l'ensenyament i creat el 1662 a Rouen per Nicolas Barré. La seva primera seu estava situada al Portal de l'Àngel, 10, però el 1863 es van traslladar a un local més ampli a la plaça de Santa Anna, 9. El 1865, arran de l'epidèmia de còlera, es van traslladar a un local de Sant Gervasi i el 1867 la comunitat es va instal·lar a l'actual emplaçament. El 1907, l'arquitecte Enric Sagnier i Villavecchia va projectar l'església, d'estil neogòtic, acabada el 1910. Entre 1913 i 1916, el mateix arquitecte va construir un edifici d'estil neoromànic (1913-1916) al passeig de Gràcia, 33 xamfrà amb el carrer de la Diputació, ocupat posteriorment per la companyia Union des assurances de Paris. El 2008, es va instal·lar a la façana del poliesportiu, que dona a la Travessera de Gràcia, una pissarra de 500 m² amb una resta, un mapa d'Europa, una suma, vares, una família i una frase que resumeix l'objectiu de l'escola: «Distingir bé el fruit, conservar-lo i conduir-lo cap a la perfecta maduració» que vol dir distingir la manera de ser de cadascú i educar segons la seva manera de ser, fer l'educació personalitzada. N'han estat directores: Pilar Maynar, Asuncion Brandoly, Núria Gelpí i Vintró i Mireia Galobart, totes elles religioses de la Congregació. El 2015, l'escola es va traspassar als Jesuïtes per falta de monges catalanes que poguessin fer-se'n càrrec, i n'han estat directors: Joan Blasco, Josep Maria Ramon i, des del 2018, Francesc Moreno. El 2017, els seus alumnes de 3r i 4t d'ESO, juntament amb l'artista italià Jupiterfab, van participar en un projecte d'Arrels Fundació per cridar l'atenció sobre l'existència de 3.000 persones sense sostre a la ciutat, pintant un mural de 4 m d'alt per 10 m d'ample en el mur que dona al carrer de l'Avenir. Referències Enllaços externs «Infant Jesús centre educatiu». Arxivat de l'original el 02-10-2014. «Església de l'Infant Jesús». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Colegio Infant Jesús (Barcelona)

El Colegio Infant Jesús, también conocido como Jesuïtes de Sant Gervasi​ o las Damas Negras, es una escuela fundada en 1860 que se encuentra en la isla formada por las calles de Aribau, Travessera de Gràcia, Alfons XII y Avenir de Barcelona, España. En el año 2015, la escuela fue traspasada a los Jesuitas de Cataluña.​ Fue fundada por el instituto religioso femenino Hermanas del Niño Jesús, dedicado a la enseñanza y creado en 1662 en Ruan, Francia, por Nicolás Barré.​​ La escuela fue traspasada a los jesuitas por falta de monjas catalanas en la Congregación que pudieran hacerse cargo. El nombre de «Damas Negras» proviene de la época cuando había monjas francesas (en francés dames) que iban vestidas de negro.​ Su primera sede estaba situada en la calle Portal de l'Àngel, 10, pero en 1863 se trasladaron a un local más amplio en la plaza de Santa Anna 9. En 1865, dada la epidemia de cólera, se trasladaron a un local de Sant Gervasi y en 1867 la comunidad se instaló en la actual sede entre Travessera de Gràcia y la calle de Avenir.​​ A principios del siglo XX, la actividad educativa de las Damas Negras se extendió y se encargó al arquitecto Enric Sagnier i Villavecchia la construcción de un edificio (1913-1916) en el Paseo de Gracia 33 de Barcelona, de estilo románico, que destaca por su austeridad y solidez.​​ En la fachada del polideportivo, en el lado de Travessera de Gràcia, se instaló en el año 2008 una pizarra de 500 m² con una resta, un mapa de Europa, una suma, varas, una familia y una frase que resume el objetivo de la escuela: «Distinguir bien el fruto, conservarlo y conducirlo hacia la perfecta maduración» que quiere decir distinguir la manera de ser de cada cual y educar según su manera de ser, hacer la educación personalizada.​ En el año 2017, sus alumnos de 3º y 4º de ESO, junto con el artista italiano Júpiter Fab, participaron en un proyecto de Arrels Fundació para llamar la atención sobre la existencia de 3.000 personas sin techo en Barcelona, pintando un mural de cuatro metros de alto por diez de ancho en el muro norte de la escuela que da a la calle Avenir, entre Aribau y Alfonso II.​ Han sido directoras del Colegio Infant Jesús: Pilar Maynar, Asunción Brandoly, Núria Gelpí i Vintró​ y Mireia Galobart (todas ellas religiosas de la Congregación).​​ Desde 2015, bajo la gestión de Jesuitas Educación: Joan Blasco, Josep Maria Ramón y, desde 2018, el director actual Francesc Moreno. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Colegio Infant Jesús. Jesuïtes de Sant Gervasi - Escola Infant Jesús Antigua web del Colegio Infant Jesús - Religiosas Infant Jesús (2014)
La Coromina (Sant Martí del Clot)

La Coromina és un xalet al disseminat de Sant Martí del Clot de (la Vall de Bianya, la Garrotxa). Va ser bastida a principis de segle XX segons els gustos del propietari, que havia viatjat per tot el món i, en instal·lar-se a la vall de Bianya va decidir construir la casa amb els estils que més li agradaven. És una casa on es barregen línies i gustos arquitectònics molt diferents. Té planta rectangular i disposa de baixos, pis i terrassa. Aquesta darrera està envoltada de merlets vidriats i té una part coberta amb teulat a quatre aigües, finestres rectangulars de fusta i murs enrajolats amb dibuixos de vegetals estilitzats. La resta d'obertures de la casa tenen la forma de l'arc islàmic. A migdia té adossada la masoveria. Malgrat els pocs anys d'existència, la casa va ser reformada i en va ensorrar una galeria amb vidrieres que, acabada en cúpula d'estil oriental, sobresortia de la façana de sol ixent. La porta d'entrada és d'estil modernista i línies sinuoses amb rajoles amb la Mare de Déu del Roser a la part externa i Sant Josep a l'interior. Referències
Cimetière de Gérone

Le Cimetière de Gérone (en catalan: Cementiri Municipal de Girona) est une enceinte funéraire de la ville de Gérone, classée à l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne. Présentation L'architecture du cimetière est influencée par les arts et l'architecture de Catalogne. Ainsi, on retrouve de nombreuses oeuvres inspirées du néoclassicisme, style majeur du XIXe siècle, qui se retrouve dans la chapelle qui domine l'enceinte, mais également du modernisme.en vogue à l'époque. Personnalités Maria Gay (Llagostera, 24 octobre 1813 - Gérone, 18 mars 1884), fondatrice de la congrégation des Sœurs de Saint Joseph de Gérone; Bru Barnoya i Xiberta (Gérone, 15 mai 1808 - Gérone, 9 février 1888), architecte; Laureà Figuerola i Ballester (Calaf, Anoia, 4 juillet 1816 - Madrid, 28 février 1903), économiste et politicien, créateur de la peseta;. Rafael Masó i Valentí (Gérone, 16 août 1880 - Gérone, 13 juillet 1935), architecte; Carles Rahola i Llorens (Cadaqués, 28 juin 1881 - Gérone, 15 mars 1939), journaliste, écrivain, historien et politicien; Josep Ensesa i Pujadas (Sarrià de Ter, 12 octobre 1865 – Barcelone, 28 février 1940), industriel; Joaquim Pla i Pujadas (Gérone, 5 novembre 1881 - Gérone, 22 avril 1978), éditeur, libraire, publiciste, érudit et chroniqueur officiel de Gérone; Xavier Cugat (Gérone, 1er janvier 1900 - Barcelone, 27 octobre 1990), musicien, dessinateur et star de cinéma; Miquel Gayolà i Gardella (Gérone, 28 février 1901 - Gérone, 29 juillet 1996), serrurier, ouvrier métallurgique, dirigeant syndical et politicien communiste; Juan José Moreno Cuenca, alias Le Vaquilla (Barcelone, 19 novembre 1961 - Badalone, 19 décembre 2003), acteur; Carmel Rosa Baserba (Barcelone, 1912 - Banyuls-sur-Mer, 16 novembre 2006), activiste politique catalane; Antònia Adroher i Pascual (Gérone, 22 juin 1913 - Banyuls-sur-Mer, 15 septembre 2007), enseignante et activiste politique catalane, fondatrice du POUM. Références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail du tourisme Portail de la Catalogne Portail de la mort