NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Red Force

Red Force è una montagna russa del parco divertimenti spagnolo Ferrari Land, situato nei pressi di Salou, in Catalogna. Della tipologia launched coaster, l'ottovolante fu realizzato dall'azienda svizzera Intamin e aperto il 7 aprile 2017. Con un'altezza di 112 m e una velocità massima di 180 km/h, Red Force è la montagna russa più alta del mondo e la più veloce d'Europa al 2020. Descrizione Tracciato Una volta che il treno lascia la stazione, viene accelerato da motori sincroni lineari da zero a 180 chilometri all'ora in 5 secondi. Il treno sale quindi fino al top hat alto 112 metri, ruotando di 90 gradi a destra. Una volta che il treno supera il top hat, scende di nuovo verso il basso, ruotando di nuovo di 90 gradi a sinistra. Questa svolta fa passare il treno parallelamente al binario di lancio ma nella direzione opposta. Il treno quindi entra in una corsa di frenata e poi sale su una piccola collina prima di entrare nell'ultima serie di frenate. Treni I treni della Red Force hanno tre vagoni ciascuno. Ogni vagone può trasportare quattro passeggeri, consentendo un totale di 12 passeggeri per treno. La corsa può essere fatta da circa 1.200 persone all'ora. Binario I binari in acciaio della Red Force misurano circa 880 metri di lunghezza e 112 metri di altezza. Il binario è grigio scuro e i supporti sono rossi. Lancio Il Red Force utilizza motori lineari per accelerare il treno da 0 a 180 chilometri all'ora in 5 secondi. La corsa utilizza supercondensatori per immagazzinare e dissipare l'energia necessaria per lanciare il treno, riducendo il carico di punta dalla rete elettrica necessario per lanciare i vagoni. Note Voci correlate Top Thrill Dragster Kingda Ka Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Red Force Collegamenti esterni Red Force, su Roller Coaster DataBase.
Red Force

Red Force is een stalen achtbaan in attractiepark Ferrari Land in Salou in Spanje. Met een hoogte van 112 m en een snelheid tot 180 km/h, bereikt na vijf seconden, is het de hoogste en snelste werkende achtbaan ter wereld sinds de sluiting van Kingda Ka, Top Thrill Dragster en Formula Rossa. De opening werd verricht door 1500 testers, begeleid door Ferrari-testpiloot Marc Gené. De achtbaan werd gebouwd door Intamin. Per uur kunnen circa 1200 passagiers gelanceerd worden die hen via een verticale spiraal 90° omhoog brengt. Aan de achtbaan werden in 2016 de Ferrari-schilden gemonteerd, elk 12 meter hoog. Het geluid van de achtbaan benadert het brullen van Ferrari-racemotoren. Afbeeldingen
Red Force

Red Force – stalowa kolejka górska typu giga coaster firmy Intamin w parku Ferrari Land w Hiszpanii. Najwyższa (112 m) i najszybsza (180 km/h) kolejka górska o najwyższym spadku (105,2 m) w Europie, a od listopada 2024 roku, po usunięciu kolejki Kingda Ka, jest też 2. najwyższą kolejką górską na świecie. Pod względem trasy przejazdu Red Force stanowi niższy odpowiednik dwóch wybudowanych wcześniej kolejek tego typu: Top Thrill Dragster (obecnie Top Thrill 2) w parku Cedar Point i Kingda Ka w parku Six Flags Great Adventure w USA. Tematyzacja 161 podpór podtrzymujących szary tor kolejki zostało pomalowanych na charakterystyczny kolor czerwony rosso corsa. Na wieży podpierającej główne wzniesienie kolejki umieszczono trzy tarcze – jedną z przodu, dwie z tyłu – z logo Ferrari. Pociągi stylizowane są na pojazdy formuły jeden. Opis przejazdu Po opuszczeniu stacji pociąg wyjeżdża powoli na segment startowy, a następnie zostaje przyspieszony za pomocą napędu LSM umieszczonego w torze do prędkości 180 km/h, którą osiąga w czasie 5 s na odcinku o długości 140 m (średnie przyspieszenie 1,02 g). Pociąg wspina się pionowo na główne wzniesienie (przeciążenie dodatnie 4,8 g u dołu wzniesienia), wykonuje obrót wokół osi podłużnej o 90° w prawo i osiąga szczyt wzniesienia. Następnie zjeżdża ze wzniesienia pionowo w dół o 102,5 m, wykonując przy tym obrót o 90° w lewo. Po zjechaniu ze wzniesienia głównego pociąg zostaje spowolniony przez pierwszy segment hamulców, pokonuje niskie wzniesienie i zostaje zupełnie wyhamowany, po czym wykonuje skręt w lewo o 180° i wraca na stację. Miejsce w rankingach Kolejka górska Red Force zajęła 1. miejsce w rankingu European Star Award dziesięciu najlepszych nowych kolejek górskich w Europie wybudowanych w 2017 roku. Przypisy Linki zewnętrzne POV – film z przejazdu z punktu widzenia pasażera
Aqualeón

Aqualeon est un parc aquatique situé à Albinyana, Province de Tarragone, Espagne. Le parc reçoit environ 150 000 visiteurs par an[réf. nécessaire]. Il s'appelait initialement Rioleón Safari Park. Parc aquatique Aqualeón propose dix attractions aquatiques. Sept toboggans aquatiques ou lazy rivers, deux piscines pour enfants et une grande piscine. Black Hole : toboggan de plus de 100 mètres. Kamikaze : toboggan extrême. Crazy Race : trois toboggans à bouées. Super Slalom : deux toboggans zigzagants. Toboloko : toboggans à bouées biplaces. Anaconda : deux toboggans tubulaires s'enroulants. Surf Beach : 1 400 m2 de piscine avec vagues d'un mètre de haut. Trois Mini Parks : espaces aquatiques pour les plus petits. Rapid River : lazy river à bouées. Speed Boats : toboggans avec bouées Précédemment, Aqualeón combinait parc aquatique, parc zoologique et parc safari. Il abritait plus de six cent animaux. Il était le seul en Europe à combiner parc aquatique et parc safari. Le Safari des herbivores: 490 000 m² à visiter avec son véhicule où évoluaient des herbivores (éléphants, zèbres, lamas, cobes noirs, watusis, etc.). Le Safari des carnivores: le bus à impériale du parc emmènait les visiteurs observer une famille de lions africains, traverse une vaste prairie habitée par des ours bruns et termine le circuit par les tigres. Le parc animalier abritait la majorité des animaux d'Aqualeón comme des lapins, tortues de Floride, chimpanzés, chiens de prairie à queue noire, capucins bruns, macaque crabier, chèvres, iguanes, wallabys à cou rouge, serpents, chlorocebus, cobayes domestiques, jaguars, suricates, pélicans, émeus, gloutons, falabellas, poneys, mulets, etc. L'École prestigieuse de la Nature se situait dans le parc animalier. Ludique et éducative, elle accueillait les écoliers en quête de connaissance sur les animaux, leur habitat et l'environnement. Enfin, un spectacle de rapaces et une présentation de perroquets complétaient l'offre du parc animalier. Voir aussi Liens internes Aspro-Ocio Parc Safari (Hemmingford) Liens externes Site officiel Portail des parcs de loisirs Portail de l’eau Portail de la zoologie Portail de la Catalogne
Ajuntament de Tornabous

La Casa dels Pujalt, actual seu de l'Ajuntament de Tornabous és un edifici de Tornabous (Urgell) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici quadrangular de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha el portal principal caracteritzat per una llinda rectangular amb una motllura que el ressegueix a la part superior; just al centre hi ha un medalló de pedra amb l'escut nobiliari de la família dels Pujalt amb la data 1586, any de construcció de l'edifici. Aquesta porta és flanquejada per dues petites finestres. A l'interior, a la planta baixa, hi ha dos grans arcs peraltats de pedra sostinguts per tres columnes cilíndriques amb base i capitell llis i una escalinata de pedra. A la planta noble de l'edifici hi destaquen tres finestres rectangulars amb llindes motllurades, molt senyorials, totes idèntiques. A les golfes hi ha una galeria que recorre tota la part superior de la façana; al centre hi ha tres arcs de mig punt aguantats per columnes toscanes i, a banda i banda, s'obren obertures quadrangulars fruits d'una reforma moderna. Història Aquest edifici fou propietat del monestir de Poblet, després de la família dels Pujalt i actualment fa les funcions de casa de la vila. Referències
Faro de las islas Medas

El faro de las islas Medas es un faro situado en la más grande de las islas Medas, a menos de un kilómetro de L'Estartit, en la costa Brava, en la provincia de Gerona, Cataluña, España. Está gestionado por la autoridad portuaria de Barcelona.​ Historia Fue inaugurado el 1 de junio de 1868, siendo el último faro del reinado de Isabel II. Posee cerca otros restos de edificaciones antiguas, pero el hecho de estar alejado dificultó el trabajo de los fareros. Ante la imposibilidad de vivir allí se decidió que el farero de Rosas llevara el combustible del faro cada semana, pero el 29 de noviembre de 1933 sufrió un naufragio.​ Esto ocasionó que su atención fuese desde l’Estartit.​ Referencias
Església Nova del Pont de Suert

L'Església Nova del Pont de Suert és l'església parroquial del Pont de Suert (Alta Ribagorça protegida com a bé cultural d'interès local.) S'anomena Església Nova perquè el 1955 va passar a ser l'església parroquial de la població, em substitució de l'Església Vella, que actualment serveix com a museu i custòdia la col·lecció d'art sacre de la Ribagorça. És dedicada a l'Assumpció de la Mare de Déu (o Assumpció de Maria) i pertany al bisbat de Lleida. És obra de l'enginyer Eduardo Torroja Miret i constitueix un destacat exemple de la renovació de l'arquitectura religiosa a Catalunya cap a les dècades centrals del segle xx. També constitueix un destacat exemple de l'experimentació en lús del formigó en la construcció, camp en el que Eduardo Torroja sobresurt de manera especial. Història i característiques Va ser promoguda per l'empresa hidroelèctrica ENHER que va promoure moltes noves construccions per als seus treballadors al Pont de Suert i va tenir un fort impacte econòmic a tota la Ribagorça. El projecte data de 1952. La construcció es va dur a terme entre 1953 i 1955. Va ser consagrada el 7 de setembre de 1955. El projecte arquitectònic es deu a l'enginyer Eduardo Torroja Miret, que va comptar amb la col·laboració de l'arquitecte José Rodríguez Mijares. Les pintures interiors i la talla de la Verge de l'altar major són obra de la pintora Maria Röesset Mosquera i el relleu de la portada i la resta d'escultures, de Jacinto Higueras Cátedra. En planta, l'edifici es resol amb una sola nau, rematada amb un absis. La nau es cobreix amb una volta apuntada de cinc trams, cada un resolt amb làmines que s'adapten a un arc apuntat. A l'espai entre els lòbuls triangulars s'allotgen llosetes de vidre que fan la funció de vitralls i deixen entrar la llum de l'exterior. A la base de cada tram hi ha un nínxol que fa la funció de capella lateral. La volumetria de la nau es complementa amb dos petits volums, situats a un dels costats: el Baptisteri i la Capella del Santíssim Sacrament. El baptisteri està cobert per una triple cúpula, oberta en el centre. La Capella del Santíssim Sacrament té forma de pinya o d'aglà, resolta amb una única cúpula amb nombroses obertures en forma d'estrella. El conjunt es complementa amb un campanar exempt de 16 metres d'alçada, situat al costat de la porta principal. En la construcció d'aquesta església es van utilitzar, preferentment, dos tipus de materialsː maons der a les voltes i carreus de granit per als revestiments. També destaca l'ús de llosetes de vidre fent la funció de vitralls. Referències Enllaços externs L'Església Nova al web de l'Ajuntament d'El Pont de Suert Article dedicat a l'Església Nova a la revista "Informes de la Construcción" (1962) Arxivat 2016-09-16 a Wayback Machine.
Estació FEVE

L'Estació FEVE és una antiga estació del ferrocarril de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. Es va construir per donar servei a la Línia Olot-Girona que era explotada per Companyia del Ferrocarril d'Olot a Girona. Descripció És un edifici aïllat de planta rectangular i coberta de teula plana a dos vessants amb el carener paral·lel a les façanes principals. Les quatre façanes presenten les parets arrebossades i pintades marcant línies horitzontals imitant l'especejament de la pedra. Són rematades amb ràfecs suportats per bigues de fusta. Uns senzills elements decoratius a manera de trencaaigües, diferenciats per un canvi de color, es troben a la part superior de les obertures, cantonades i façanes. Al costat de l'edifici principal es conserva un petit cos de serveis que presenta les mateixes característiques constructives que l'edifici principal. Adossat a ell hi ha un cos annex que desvirtua el conjunt. Història L'estació de Salt forma part de l'antiga línia del tren d'Olot a Girona. Va ser inaugurada el 14 de novembre de 1911 i la van tancar definitivament el 16 de juliol de 1969. Al llarg de tot el recorregut hi havia 10 estacions i 12 baixadors. Les estacions entre Amer i Girona tenen un criteri constructiu anàleg d'unitat i jerarquia, però en les etapes successives fins a Olot els edificis són diferents. La localització de la parcel·la on se situava l'estació definia un carrer d'accés que duia el seu nom i molt sovint donava peu a un canvi de direcció del creixement urbà. En el cas de Salt, el traçat rectilini de la via anava quasi paral·lel al de la carretera d'anglès i generà el creixement cap a aquesta banda. Originàriament es localitzà a la banda nord de la via, al costat del veïnat. Més modernament s'ha construït al vessant sud. El traçat de la via es convertirà en avinguda d'unió entre Salt i Girona. Referències
Can Negrell

El Can Negrell és una masia fortificada entre Montjuïc i Campdorà al terme de Girona. inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia de planta rectangular, amb una torre de defensa adossada a l'angle nord-oest i amb la façana orientada a ponent, la qual conserva un gran portal d'arc de mig punt adovellat. Està formada per dos cossos, de planta baixa i un pis. El cos sud, protegit per un pati tancat, presenta unes interessants finestres gòtiques,de permòdols i arc conopial, algunes d'elles tapiades o fruit de reformes posteriors. El cos nord és, possiblement, posterior, dels segles XVI-XVII, amb finestres de llinda plana, amb cadenes de carreus a les cantonades. La torre és de planta quadrada, de 4,5 metres per costat, de planta baixa, pis i unes golfes, i se situa fora de línia de les façanes. Conserva finestrals de llinda plana i una d'elles amb espitllera. No és visible cap més element de caràcter defensiu. Referències Enllaços externs Mas de Can Negrell, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Edifici Sant Ponç

L'edifici Sant Ponç del Grup Excursionista i Esportiu Gironí és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta allargassada de planta baixa i 2 pisos, adossat a una piscina climatitzada existent i la que s'obra en part. L'edifici conté els serveis de control d'entrada (a nivell del primer pis i obrint-se amb una terrassa als jardins i instal·lacions esportives posteriors), de bar, i escala de triple espai que relaciona verticalment els 3 nivells. L'accés general puja des de nivell de carrer al primer pis per una llarga escala. Al segon pis hi ha pistes de squash i un gimnàs per una segona fase (ja que l'obra és la primera fase). A la planta baixa hi ha els vestidors, serveis i accés a piscines. Els materials són de bloc torho i de formigó vist pintat. La façana principal se'ns mostra com un joc de massissos de bloc amb vidre, donant llum a l'espai de l'escala. El lloc de l'entrada es potencia amb un element massís de bloc, forma corba i volat. A nivell del primer pis apareix un ràfec unificador. Al segon pis el cos es retira de façana per crear llum a squash. Història Projecte del 1984 i obra del 1985 (primera fase). Referències
Can Lliure

Can Lliure és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de diferents cossos i a diferent desnivell. La part més elevada és la pallissa, d'una planta, amb teulat a un pendent. S'hi accedeix per una porta d'arc de mig punt gran. El conjunt s'obre a la vall per la façana posterior. Al costat de la pallissa s'hi adossa una masia, guanyant el desnivell d'una planta, de planta baixa i un pis, a un vessant. Per davant d'aquest cos s'hi adossa una quadra, de planta baixa i teulat amb el vessant contrari a ell. S'hi accedeix a través d'una porta de llinda planera datada 1722. Aquesta porta dona a un pati tancat. Aquest cos del pati està desplaçat respecte al cos més alt, deixant espai per una porta i una finestra de llinda planera a sobre. Les cantonades del cos més alt són de pedra clara polida, visibles des de lluny. Història Les llindes estan datades: 1722, 1759. Referències
Mas Terrats

El Mas Terrats és un molí conservat des del segle xvi, al terme de Girona, un exemple de molí-habitatge que reuneix diversos estils constructius. El mas s'alça en planta rectangular dividit clarament en habitatge i molí. A la part posterior és visible la divisió, murs en paret de carreuons i algunes parts en paredat. Al lateral del molí hi han quatre contraforts molt ben conservats. A la part superior de la façana sobre una finestra, un blasó informa de l'any de finalització del mas. Notes
Can Gordi

Can Gordi és una masia de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història La part més antiga de la masia correspon possiblement als segles xvi-xvii. A l'interior hi ha una columna que té gravada la data 1594, i a fora, una pedra corresponent a una ampliació amb la data 1629. A mitjan segle xix, quan s'extingí la família que li donava nom), fou venuda en dos ocasions; la darrera, al Patronat de Llibertats, dirigit per mossèn Josep Pedragrosa, cap a l'any 1912. L'administració, en els seus inicis, corresponia al rector de Plegamans, mossèn Jaume Vendrell, després s'encarregà un director tècnic, Àngel Grau. Cap a l'any 1920, administrava la finca Ramon Albó, que la destinà a la Protecció de la Infància, i començà a denominar-se La Granja. Actualment es troba sota la Protecció del Menor de la Conselleria de Justícia de la Generalitat de Catalunya i és el centre educatiu Els Castanyers. L'edifici del paller sembla que fou refet el 1856, data que figura gravada a la façana principal sobre la ceràmica al·lusiva a Sant Antoni Abat. Descripció Consta de planta baixa, pis i golfes. El parament es presenta arrebossat, exceptuant els marcs de les obertures i un alt sòcol fet de pedra irregular. Al nivell de les golfes es succeeixen arcs de mig punt, de petites dimensions, creant una galeria. Remata la façana un ràfec en voladís força pronunciat. A la façana principal conserva alguns elements de la masia original, com són: el portal d'entrada d'arc de mig punt adovellat, les finestres i balcons del primer pis amb emmarcaments de pedra treballada i guardapols motllurat. Les ampliacions amb galeries i porxades han estat conseqüència de la seva funció com a Patronat de les Llibertats. El paller és un cos aïllat respecte de la masia. La fàbrica dels murs és de còdols amb una base de pedres més grans. A la façana principal, el mur és obert mitjançant dues arcades d'arc de mig punt de fàbrica de maó. La teulada, d'escassa inclinació, és a dues vessants, teules i ràfec inexistent. Carener perpendicular a la façana. Referències Enllaços externs «Can Gordi». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Sant Blai de la Floresta

Sant Blai de la Floresta és una església de la Floresta (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'una sola nau coberta a dues aigües amb teula àrab. Fou construïda l'any 1760; és dedicada a St. Blai i està ubicada al mateix solar que el castell. Té un transsepte al que s'hi ha adossat una altra nau a la zona dreta, creant així la capella de Crist crucificat, i per sobre del braç del creuer, la sagristia. Es tracta d'un edifici de petites dimensions i molt auster, de carreus irregulars, tret de les pedres que envolten la portada i el finestral. Està tota policromada; als peus de l'església hi ha el cor i, adossat a la zona esquerra, el campanar. Aquest és de base quadrada; al capdamunt de tot té un pis de finestres on hi ha les campanes i una senzilla coberta de teula àrab a quatre aigües. Fou construït entre 1815- 1820 i s'hi aprecia un tractament més acurat de la pedra. Al portal no hi veiem cap mena de decoració, tan sols un relleu incís a la llinda on hi ha un escut i la data de 1760. a l'interior. A l'altar major hi ha imatges de St. Blai, la Immaculada i St. Josep. Història L'església fou aixecada pel poble on antigament hi havien hagut les quadres del castell. La primitiva església estava dedicada a Sta. Maria dels Castellots; ja en origen era parròquia del poble. Castellots és el nom primitiu que després passà a dir-se la Floresta. L'església la trobem documentada ja el 1216. L'edifici actual està adossat al castell i és que de fet, l'església fou aixecada pel poble on antigament hi havien hagut les quadres. A la llinda d'entrada hi apareix la data 1760. Referències
Mas de la Cisquella

El Mas de la Cisquella és una obra de Juncosa (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un mas de planta baixa i tres pisos superiors, de planta més aviat quadrada i cobert a dues aigües amb teula àrab. Està fet a base de pedra i fang, segurament aprofitats d'una construcció anterior. La construcció principal està datada el 1786, segons consta a una inscripció al portal. Ha estat molt modificat amb el temps, es veuen noves obertures, s'ha fet una terrassa, s'hi han adossat noves edificacions. Destaca prop de la masia un arc apuntat, possiblement dels segles XII- XIII, que es desconeix la construcció de la que deuria formar part. Al darrere també hi ha alguns contraforts medievals. Història Dicionario Madoz (Madrid 1847) "Una quinta denominada Cisquella, donde existió un pueblo pequeño, que según tradición fue destruído en tiempos de la denominación árabe del cual quedan todavía un pedazo de torre, algunos aljibes, un horno de pan y otros vestigios". Avui el mas de la Cisquella resta deshabitat; el seu actual propietari és Francisco López, però anteriorment ho havia estat la família Piñol. Referències
Torre Guasch

La Torre Guasch és un edifici de Capellades (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció La casa de la família Guasch s'alça com una de les construccions mes significatives de Capellades. Es tracta d'un edifici senyorial, de planta baixa i dos pisos, tot envoltat per un ampli jardí i envoltat per un mur perimetral i una tanca de ferro forjat d'una gran sumptuositat. L'edifici, de planta rectangular, presenta una arquitectura i estètica similar als palaus neoclassicistes. Les façanes mostren una simetria en la composició així com elements clàssics destacables. Les façanes destaquen per l'emplaçament dels porxos de doble alçada que se situen en els eixos centrals de cada una. Estan formats per columnes i semi columnes amb capitell jònic, a la façana anterior i posterior, i capitell toscà, a les façanes laterals. Tot l'edifici és cobert amb coberta plana, limitada per una balustrada interrompuda amb trams massissos que fan de pedestal de les hídries, tot recolzant-se en una corbisa sobre cartel·les estriades. Té un especial interès, també, la tanca del jardí, formada per dos cossos d'obres, de gran sumptuositat, lligats pel gran portal reixat. Referències
Els Fitons

Els Fitons és una obra de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un conjunt de dues masies amb construccions adossades, avui gairebé voltades de bosc. La construcció original ha sofert reformes i addicions, modificant l'alçat basilical de la més gran. Al costat de ponent es pot observar la degradació que ha sofert una part dels edificis annexos. L'accés és per un trencall del Camí de Mas Panyella, que passa per la font de les Febres i ben a prop hi ha la masia. Història Originàriament pertanyia a Can Planas, segons figura en una Concòrdia del 1576. La construcció dels Fitons és molt posterior. Segons sembla, fou heretada per un dels fills, en desfer-se o vendre's la finca els Planas, per a rescabalar-se de la legítima no cobrada. El nom "Els Fitons" sembla un motiu sobreposat. Als anys 1980, els propietaris es deien Oliver. Referències