Castell d'Alta-riba

El Castell d'Alta-riba és una fortalesa en ruïnes del municipi d'Estaràs (Segarra), declarada bé cultural d'interès nacional. S'alça al cim del Tossal d'Alta-riba, un turó acabat amb un planell, damunt de la petita vall del torrent de Malacara, afluent per la dreta del riu Sió. Història Els seus orígens es deuen remuntar al segle xi, quan el comtat de Berga emprengué la reconquesta de la vall de Sió. Cap a la meitat d'aquest segle, el comte de Barcelona Ramon Berenguer I va fer una convinènça amb Bonfill, potser senyor de Llobera, per la qual li cedí el castell d'Alta-riba, amb la torre i les cases de l'entorn. En el mateix moment o poc després, Bonfill va prometre al comte, a Pere Mir i a Bernat Pere que donaria potestat del castell. El 1079 era senyor o castlà del lloc Ramon Miró, que el llegà a les seves filles. Del segle xii es coneixen altres senyors feudataris. Bernat de Biosca, casat amb Dolça de Freixenet n'era feudatari el 1112. Guillem Sarroca, emparentat amb els vescomtes de Cardona i amb els Llobera, n'era senyor el 1199. Al segle xii apareix el llinatge dels Alta-riba, inicialment castlans del terme i posteriorment senyors. El 1110 apareix Arnau d'Alta-riba, i el 1183, el cavaller Berenguer d'Alta-riba deixà el castell al seu fill Arnau, que tenia pels Pujalt, aleshores senyors del terme i que poc després consten com a senyors de Cervera. El 1208, Arnau d'Alta-riba, que tenia el castell per Guillem de Cervera, el llegà a la seva filla Berenguera, que el 1238 el va vendre al monestir de Santes Creus. El monestir també va adquirir el domini eminent als Cervera, i el 1251, Arnau de Cervera va confirmar la venda. Segons el fogatges del segle xiv, Santes Creus hi tenia quatre focs, i senyorejà el lloc fins al segle xix, quan foren abolides les senyories. El 27 de novembre del 2010 es va crear l'Associació d'Amics del Castell Sant Miquel d'Alta-riba (AACSMA) amb la finalitat d'obtenir recursos econòmics, humans i materials per a restaurar, estudiar, i retornar l'esplendor i la vida del castell. Intervencions arqueològiques Entre el 5 i 9 d'agost del 2013 s'hi va realitzar una intervenció arqueològica, sota la direcció de l'arqueòleg Joan Ramon Renyer, que constatà la inexistència d'estructures al nord-oest de la torre; només es va localitzar la pedrera emprada per a bastir les construccions, que es va reomplir amb posterioritat quan es construeix el celler i el cup. Entre el 14 i 17 d'abril del 2014 s'hi va realitzar un nova intervenció sota la direcció del mateix arqueòleg, amb l'objectiu de comprovar l'estat i la potència de les restes arquitectòniques del sector sud-est i de la torrassa del castell. Arquitectura Aquesta fortificació era formada bàsicament per una torre de planta circular, construïda directament sobre la roca, amb un diàmetre exterior d'uns 5 m. Actualment només se'n conserva fins a una alçada de 6 m a la banda nord, que correspon al nivell del pis principal, havent deasparegut la resta, on devia estar la porta d'entrada. Està realitzada amb carreus regulars de mitjanes dimensions units amb morter, on encara s'hi poden observar els forats de la bastida que es va utilitzar durant la construcció. L'interior de la part baixa de la torre tenia una planta quadrada. Els costats interns només tenien una longitud de 1,30 m. Si bé en aquest espai inferior el gruix del mur depèn de la forma de la petita cambra quadrangular que incloïa, a partir del pis principal, l'espai intern era també circular i el gruix de la paret era de 1,40 m. La cambra rectangular inferior de la torre, anomenada forat del càstig, era coberta per una volta que separava aquest espai del primer pis, on hi devia haver la porta d'accés. En aquesta falsa volta s'obria l'accés: una obertura rectangular, amb menys d'1m d'amplada, construïda a base de fer sobresortir més les dues filades superiors de les parets laterals. Els murs són edificats amb carreus treballats i units amb morter. Els carreus són força allargats i amb unes alçades irregulars. Si bé predominen les filades de 20 cm, n'hi ha, de tant en tant, d'altres que fan 40 cm d'alt. Hom veu alguns forats per a suportar la bastida que es degués utilitzar quan es va construir aquesta fortificació. No solament hi ha tots els pisos superiors enderrocats, sinó també la part meridional del nivell inferior. En aquesta cara sud, al nivell del primer pis, com s'ha dit, cal pensar que hi havia la porta d'entrada. Hom pot assenyalar una semblança entre aquesta torre i la torre del castell de Gàver, situada en aquest mateix municipi. En tots dos casos hi ha una cambra inferior, sense cap obertura lateral i amb una planta quadrada. Al seu voltant hi ha restes d'una construcció més recent, amb la presència de cellers i cups. Referències Bibliografia Dalmau, Rafael. Els Castells Catalans. vol. VI, 1966, p. 597-. ISBN 978-8423201570.