NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mare de Déu de Montdois

El santuari de la Mare de Déu de Montdois és una església del terme municipal de Rupit i Pruit catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici actual data del segle xviii, tot i que ja es menciona una capella de Santa Maria de "Mont Doys" a la parròquia de Fàbregues l'any 1263. Se sap que en aquest temple hi havia hagut dues imatges de la Mare de Déu, una de romànica i una de gòtica d'alabastre policromat del segle XV. La imatge romànica va ser traslladada al Museu Episcopal de Vic el 1915, mentre que la imatge gòtica es va perdre durant la Guerra Civil espanyola. Actualment s'hi celebra un aplec anual cinc setmanes després del dilluns de Pasqua. Arquitectura L'edifici va ser construït a mode de masia d'una sola nau, amb el carener transversal coronat amb una cúpula semiesfèrica i un absis carrat orientat a llevant. La nau està coberta amb una volta de canó amb llunetes, dividida en tres trams mitjançant arcs torals sostinguts amb unes pilastres amb els basaments i els capitells motllurats. Disposa de dues capelles laterals a cada banda obertes a la nau mitjançant arcs de mig punt amb les impostes motllurades. La cúpula està sostinguda amb petxines, les quals descansen damunt d'unes pilastres decorades amb pintures murals. L'absis és cobert amb un empostissat de fusta i compta amb un cambril sense accés amb la imatge de la Mare de Déu. Als costats de l'altar, dos portals rectangulars emmarcats amb carreus de pedra donen accés a la sagristia, la cambra auxiliar i el cambril. El cor ocupa la part superior del pòrtic de la façana principal. Els murs laterals de l'absis i el creuer estan decorats amb una motllura rectilínia i un sòcol de pedra, ornamentacions que es repeteixen als capitells i als basaments de les pilastres. A la façana principal hi ha un atri porticat que s'obre a l'exterior a través de tres arcs de mig punt adovellats, sostinguts amb pilars de pedra. El pòrtic és coronat amb una fornícula de mig punt amb la imatge de la Verge Maria amb el Nen, emmarcats amb dues orles de pedra. L'espai interior de l'atri està cobert amb un empostissat de fusta, damunt del qual hi ha el cor. El portal d'accés al temple és rectangular, amb els brancals bastits amb carreus de pedra i una llinda plana monolítica. Està tot decorat amb una successió de motllures rectilínies. A la resta del parament hi ha finestres rectangulars emmarcades amb carreus de pedra i les llindes planes. Els finestrals que laterals situats damunt les capelles laterals tenen uns grans ampits motllurats. L'edifici comptava amb un adossat destinat a hostatgeria i la casa de l'ermità, que va ser enderrocada l'any 2011. Referències
Xalet Güell

El Xalet Güell és una obra modernista de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Casa familiar situada a tocar de les vies del tren de la línia Saragossa-Lleida-Manresa-Barcelona, al nord del nucli antic. El Xalet Güell es troba en una finca de secció triangular que ocupa una superfície d'uns 3.000m2. L'accés al conjunt es fa des d'un cos amb tester esglaonat on s'hi obren tres finestres d'arc de mig punt, emmarcades amb aparell de maó a la vista i destacant dues línies d'imposta decorades amb tessel·les. La casa, que es disposa després d'un gran pati amb jardineres a banda i banda, és de secció rectangular i té una distribució de planta baixa i dos pisos. En planta, no presenta cap novetat però la seva originalitat en el context cerverí rau en la vistositat de l'alçat de les façanes, decorades a base de maó vist i ceràmica vidriada. La part baixa presenta un aparell de pedra del país que contrasta amb l'arrebossat de la part alta i la policromia propiciada per la presència dels plafons romboidals de ceràmica que decoren la galeria -que transcorre al voltant de gairebé la meitat del perímetre de la casa- i el color groc vermellós dels murs i la torre quadrangular amb coberta piramidal, oberta a la part alta i amb motius d'inspiració aràbiga. Història La casa, situada al costat de la fàbrica de galetes "La Palma", propietat dels Güell, es començà a construir l'any 1918. Referències
Sant Bartomeu del Sitjar

Sant Bartomeu del Sitjar és una església romànica propera a la casa del Sitjar, dins l'antic terme de Creixenturri. Actualment és dins del municipi de Camprodon, al Ripollès, ja a les envistes de la Vall del Bac És una capella a escassa distància al sud-est de la casa en un avançat replà herbat i voltada de grossos roures. Es tracta d'una obra del segle XII, romànica, petita, de volta de canó seguit, amb absis rodó, de línies senzilles i amb una sola finestreta espitllerada en forma de creu damunt de la portada. Té un petit campanar d'espadanya. En la finestra s'hi veu part d'un tronc de roure, i conta la tradició que, pasturant les cabres del Mas Fàbrega, s'alçaren algunes a trencar branques d'un vell roure, i que les que tal feren quedaren cegues a l'acte. Van fer estellar el roure i s'hi trobà en son cor una antiga imatge de Sant Bartomeu. En el seu honor hi van alçar allí mateix l'actual capella. La imatge avui no hi és, perquè va desaparèixer en una de les guerres d'invasió. A l'altar s'hi guarden relíquies del Sant. Hi ha un retaule, representant el martiri de Sant Bartomeu, i en un seu costat el miracle de les cabres. Es Obra del pintor olotí Basil, de primers del segle XVIII. Hi ha també una antiga imatge de Nostra Senyora de Gràcia. Aquesta església fou habilitada durant alguns anys, segons consta en antics documents, com a parroquial de Creixenturri, quan aquesta va quedar destruïda en gran part pels terratrèmols de 1428. Referències
Torre de Fellines

La Torre de Fellines és una torre de telegrafia òptica de Vilademuls (Pla de l'Estany) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Descripció Torre de planta quadrangular amb planta baixa i dos pisos. Té la base atalussada i s'obren espitlleres. Una línia feta amb maó que recorre tot l'edifici separa la planta baixa dels pisos superiors. Al primer pis es troba la porta d'entrada i una altra obertura (possiblement una segona porta) i al segon pis hi ha dues finestres; aquestes obertures tenen la llinda i els brancals fets amb totxo. Història Construïda a mitjans del segle xix, va formar part de la línia civil de telegrafia òptica de Madrid a la Jonquera, que només va funcionar en pràctiques, i durant les Guerres Carlines es va incorporar a la línia militar de telegrafia òptica de Barcelona a la Jonquera. Vegeu també Telegrafia òptica Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya Referències
Tapioles (Cruïlles)

El veïnat de Tapioles pertany a l'antic municipi de Cruïlles, actualment Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura. Aplegava vàries cases al camí de missa que porta a Sant Cebrià de Lledó (Els Metges). La principal casa actualment és Can Font de Tapioles. Referències
Santa Maria de la Fosca

Santa Maria de la Fosca, inicialment anomenada l'Assumpció de la Fosca, és una capella del municipi de Palamós (Baix Empordà), situada al barri de la Fosca, prop de la platja de sa Tamardia. Història Fou construïda el 1946 amb les aportacions dels propietaris de les cases d'estiueig que s'anaven construint al voltant de la platja de la Fosca des de principis del segle xx, en un solar donat per Maria Torras de Tarrés. El bisbe de Girona, Josep Cartañá, va donar el vist-i-plau a l'avantprojecte que dissenyà Antoni Badrinas. L'arquitecte fou Damià Ribas. El 7 d'abril de 1947, el rector de Sant Joan de Palamós, mossèn Gaspar Coll, va beneir la capella. El 27 de juliol de 1947, el bisbe Josep Cartañá va beneir la campana que havia estat donada pel senyor Josep M. Piera i Caparà. El 14 d'agost de 1952, es va beneir la imatge de la verge de l'Assumpció. El presbiteri de l'altar va ser dissenyat per l'artista Narcís Comadira el 1968. Descripció És un edifici inspirat en l'arquitectura religiosa popular. És una nau rectangular, capçada amb absis semicircular. Al frontis hi ha la porta, de mig punt, una finestra lateral i un òcul, envoltats amb pedra, a l'antiga, i un porxo de teules. Al capdamunt, una petita espadanya. Referències
Sant Amanç de Morassac

Sant Amanç de Morassac és una església del municipi de Peralada (Alt Empordà), al petit nucli d'El Morassac, al cantó de la carretera GIP-6021. Aquesta capella, depenent de la parròquia de Sant Martí de Peralada, és un edifici probablement del segle xvii, encara que podria tenir un origen medieval, percebible a la base de l'absis. De fet, aquesta capella ja havia estat esmentada al Segle XI, com a alou del Monestir de Sant Quirze de Colera. L'edifici actual té una nau única amb absis semicircular amb contraforts, i té una coberta moderna sinuosa. El portal és adovellat i se'n pot endevinar l'espadanya. Referències
La Bassa Nova (Reus)

La Bassa Nova és una bassa situada al terme de Reus, de forma hexagonal, que es troba vora el camí de la Pedrera del Coubi i a la banda de ponent. Està documentada des de l'any 1862, però probablement existia des d'abans, ja que la va construir la Companyia Hidrofórica fundada l'any 1842 amb la finalitat d'emmagatzemar l'aigua que les seves mines recollien i que es destinava a l'agricultura i a l'ús de boca. S'hi accedeix també pel camí de la Bassa Nova, que va des del passeig de la Boca de la Mina fins al camí de la Pedrera del Coubi. A aquest últim camí fins aquell punt se'n diu també camí Fondo de la Bassa Nova. El camí de la Bassa Nova es va obrir per iniciativa de la junta de la Companyia Hidrofórica, degut a la gran afluència de persones que anaven a aquell indret, a l'estiu, ja que estava ombrejat per uns grans plàtans. Era un lloc habitual d'esbarjo i per anar-hi a berenar, per part dels reusencs. Rebia l'aigua a través de l'anomenada Mina de La Hidrofórica, que els reusencs anomenaven mina de la Bassa Nova. Aquesta mina té dos braços principals, que se subdivideixen en tres més. Segons Ramon Amigó, tenia 850 pous i 20 quilòmetres de llargada, i les mines passen per cinc termes municipals. Un dels ramals travessava Riudoms i arribava a Maspujols, i l'altre braç s'iniciava vora el mas de Cercós, a l'Aleixar on recollia les aigües de la riera de Suvià (o Salvià), i baixava cap a Castellvell fins a la bassa. A partir de 1863 la bassa recollia també les aigües de la mina La Salvadora de Maspujols. Aquell any es va arreglar el voltant de la Bassa Nova, plantant arbres nous, i l'any anterior s'hi havia construir una tanca per «evitar desgrácias». L'any 2025 l'Ajuntament de Reus ha recuperat la bassa, abandonada des de la desaparició de La Hidrofórica, convertint-la en un lloc de preservació del patrimoni i endreçant-lo per l'esbargiment dels ciutadans. L'obra restaura diversos elements dels que hi havia originalment i s'ha dotat d'espais per jocs infantils i de descans. S'han construït grades d'obra vista i s'ha restaurat el camí de la Bassa Nova, el que va del Passeig de la Boca de la Mina fins al camí de la Pedrera de Coubi. Referències
Refugi Juli Soler Santaló

El Refugi Juli Soler Santaló o Xalet-Refugi Juli Soler Santaló és un xalet refugi de muntanya propietat del Centre Excursionista de Catalunya (CEC), situat a 1.270 metres d'altitud, al nucli urbà de Salardú del municipi de Naut Aran, a la comarca de la Vall d'Aran. El xalet-refugi de grans dimensions, es troba al peu de la carretera C-28, en direcció al Port de la Bonaigua, a 4 km de l'estació d'esquí de Baqueira-Beret, té una capacitat per a 112 places repartides entre un dormitori comú amb lliteres i diversos dormitoris de quatre llits, lavabo i dutxa. Envoltat de jardí i terrassa, disposa de tota mena de comoditats: restaurant, bar, telèfon, WC, estufa, electricitat i sala d'estar. Fou inaugurat l'any 1968 i deu el nom a l'enginyer i excursionista Juli Soler i Santaló, soci del Centre Excursionista de Catalunya (CEC), pioner de l'excursionisme i divulgador d'excursions pels Pirineus, que l'entitat li va dedicar com a reconeixement. Degut a la seva ubicació és utilitzat com a base per la pràctica de l'alpinisme, l'escalada, el muntanyisme i el senderisme, amb ascensions i travesses per la Vall d'Aran, i a l'hivern és punt de trobada d'esquiadors. Referències Bibliografia Sales, Mònica «Resseguint la petjada de Juli Soler i Santaló». Revista d'Etnologia de Catalunya, Núm. 41, 2016, pàgs. 129-133. ISSN: 1132-6581 [Consulta: 3 juliol 2021]. Enllaços externs Refugi Juli Soler Santaló
Palau de Justícia (Lleida)

El Palau de Justícia és l'edifici que acull avui dia els jutjats de Lleida (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici amb un desplegament lineal i horitzontal vinculat a la geografia, més que a la ciutat (adopta l'escala del tossal de la Seu). Donada la seva adaptació a la topografia, la construcció té una planta de traçat serpentejant: «l'edifici reconeix la seva vinculació a la muntanya més que a la ciutat, i és per això que recull les topografies orgàniques del tossal més que els traçats racionals i rectilinis de la ciutat», afirmen Marzà i Subirà. L'edifici és capaç de resoldre, a més, la necessitat d'ubicar una torre de telecomunicacions que fos respectuosa amb el campanar de la Seu Vella, que domina la ciutat i tot el Pla de Lleida. Aquesta torre permet introduir un element vertical a la configuració horitzontal de l'edifici dels jutjats i, a més, proporciona un accés des de la part baixa de la ciutat a la part més elevada del turó mitjançant un ascensor. Referències
Cercle Bredenc

El Cercle Bredenc és una obra de Breda (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edificiació de planta baixa i pis amb coberta inclinada a dues aigües de teula àrab i el carener paral·lel a la façana principal. El gruix del mur de lea planta baixa denota que es tracta d'una estructura antiga que ha estat profundament modificada, perdent el seu caràcter original. És probable que es tractés de dues parcel·les independents que es van ajuntar. A la planta pis hi ha una gran balconada correguda amb una peculiar barana amb decoració vegetal de caràcter geomètric. Història Aquest local l'any 1899, funcionava com a cafè i rebia el nom de can Cuera. S'hi allotjaven diferents societats i una d'ulleres era "La Unión Bredense, anomenada l'any 1930 "Centre Popular". Era un lloc de reunió dels simpatitzants de les tendències polítiques d'esquerres, contràriament als que es reunien a l'antic casino. L'any 1933 tornà a canviar de nom, passant a dir-se "Centre Popular Republicà Federal de Breda". Aquest nom es mantingué fins l'arribada de les tropes de l'exercit nacional. A partir d'aquest moment el local fou habilitat com a prefectura local del "Movimiento Nacional" fins que l'any 1942 la societat "Ateneo Cultural Bredense", que tenia la seva seu a l'antic casino, s'hi va traslladar. L'any 1946 passà a anomenar-se "Circulo Bredense", nom que ha mantingut fins a l'actualitat. Referències
Palau d'Esports Catalunya

El Palau d'Esports Catalunya és un pavelló poliesportiu construït amb motiu de la celebració dels Jocs Mediterranis l'any 2018, edició celebrada a la ciutat de Tarragona. Descripció L'edifici es resol en un volum de planta oval amb coberta voltada, desenvolupat en dos nivells. Compta amb unes dimensions de 95x65, les quals permeten l'ús simultani de tres pistes d'handbol i futbol sala contigües, proporcionant a l'equipament d'una gran versatilitat. Des de l'exterior l'edifici sembla soterrat, cosa que permet que aquest es fongui amb el paisatge que l'envolta, a més de millorar la seva eficiència energètica. L'exterior de l'edifici té com a element protagonista la ceràmica, en referència a l'antiga Tàrraco Romana. Referències
Santa Maria de Porredon

Santa Maria de Porredon és una capella romànica de Lladurs (Solsonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una capella rural aïllada situada al Serrat de Porredon, a prop de la masia del mateix nom, entre boscos i conreus, dins de l'entitat de població de Montpol al municipi de Lladurs. La capella és d'una nau de planta rectangular amb absis semicircular i coberta a dues aigües de teula àrab amb el carener perpendicular a la façana principal. Al frontis presenta un portal d'arc de mig punt adovellat amb brancals de blocs de pedra escairada. Al mur de l'absis hi ha una petita obertura de doble esqueixada amb arc de mig punt. El revestiment és de maçoneria de pedres treballades de diferent grandària disposades en filades més o menys regulars. La part superior està coronada per un campanar d'espadanya d'un sol arc. A l'interior hi ha un altar de pedra i un retaule datat de l'any 1814, la coberta del sostre és de fusta a doble vessant amb bigues. Història La capella d'origen romànic només conserva l'absis semicircular. La resta de la nau és de construcció posterior, probablement del segle xix, coincidint amb la data del retaule i de l'ampliació del mas. Referències
Sant Vicenç de Foix

Sant Vicenç de Foix és una capella romànica de Lladurs (Solsonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una petita capella situada en un entorn boscós davant la masia Foix a l'entitat de població dels Torrents-Vilanova de Lladurs. La capella és d'una nau de planta rectangular amb absis semicircular asimètric, més estret en un dels costats, que presenta volta de canó. La coberta de la nau és a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. Situada sobre una roca s'hi accedeix a través d'un esglaonament de pedra. Està bastida amb murs de pedres treballades unides amb morter de diferents mides, més grans i escairades al portal i a les cantonades. En algunes zones del mur les pedres estan disposades en opus spicatum. A la façana principal destaca el portal d'arc pla de grans dimensions que està reculat respecte del plom de la façana. L'extrem del carener que dona a la façana principal està coronat per una esvelta creu amb els braços trilobulats. Història Es tracta d'una construcció preromànica, probablement del segle x, tot i que va ser reconstruïda posteriorment d'estil romànic. Després d'anys d'enrunament, es troba restaurada. Referències
Ajuntament de la Canonja

L'Ajuntament de la Canonja és una casa consistorial neoclàssica de la Canonja (Tarragonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici entre mitgeres de planta baixa més dos. A la planta baixa, una portalada principal centrada en l'eix de la façana. Sobre la clau de l'arc un escut policromat del municipi. Al primer pis, una balconada correguda sobre cartel·les en forma de modilló amb tres obertures amb llinda sobre les quals existeix un timpà de forma semicircular en la porta central i triangulars en les dues laterals. A sobre, unes llegendes: "any", "casa consistorial", "1883". A segon pis, seguint la mateixa disposició d'obertures, tres finestres, la central cegada. Corona la façana una balustrada que s'entrega a uns murets en els extrems i, al centre, decorats amb un element central de forma romboidal. Referències Enllaços externs «Ajuntament de la Canonja». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Casa Martí Verdú Escarrà

Casa Martí Verdú Escarrà és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici d'habitatges entre mitgeres amb planta baixa, i tres pisos construït al 1871 per Martí Verdú Escarrà sota la direcció de Magí Tomás Secall. Ocupa una parcel·la que permet col·locar tres, obertures per pis a la façana. Es busca establir una ordenació jeràrquica a l'edifici pel tipus de balcó i trencaaigües més refinat al principal. Les façanes són simètriques i tota la decoració es concentra en el tipus d'arrebossat imitant pedra escairada i els esgrafiats a l'altura dels respiralls de forma rectangular. Les obertures dels baixos són arcs escarsers de pedra escairada, el central de més petites proporcions. Els balcons amb marc i llosana de pedra, amb balustres de forja. El tractament del ferro forjat és molt acurat. L'acabament de l'edifici ve també donat per un frontó amb balustres de terra cuita. La planta baixa ha estat transformada. Tot l'interès de la construcció rau en la decoració historicista, en la disposició acadèmica dels balcons, en l'arrebossat de la façana, en el treball de la forja, en els elements decoratius i en la disposició harmònica amb la resta d'alçats. Referències
Sant Domènec de les Puelles

Sant Domènec de les Puelles és una església neoclàssica d'Agramunt (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Al centre del petit poble de Les Puelles es troba l'església de Sant Domènec. És de planta rectangular, absis pla i teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. Al centre de la façana hi ha la porta d'arc de mig punt adovellat; a la clau de l'arc hi ha un relleu on apareix la data 1862. La porta està coronada per un timpà triangular amb l'interior buit. Per sobre la porta hi ha un petit òcul i la façana queda rematada per un gran timpà triangular. Pel costat dret de la façana sobresurt un campanar de torre de planta quadrangular. A la part superior s'obre a cada cara una finestra d'arc de mig punt on s'ubiquen les campanes i està coronat per una teulada triangular i pinacles als angles. El parament és de maçoneria irregular, tret de les pedres cantoneres que són carreus ben escairats. La part superior del campanar sembla feta amb carreus aprofitats de construccions antigues. Referències
Santa Maria de la Guàrdia d'Urgell

Santa Maria de la Guàrdia d'Urgell és una església de Tornabous (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial de Santa maria es troba als peus de la carretera, a l'entrada del poble de La Guàrdia. És de planta basilical amb teulada a doble vessant en la nau central i a una vessant en les laterals. A la façana principal hi ha dues portes laterals aixoplugades per un porxo de forma triangular amb molt voladís. Del centre de la façana, i travessant el porxo hi ha un gran campanar format per un cos cilíndric amb tres grans contraforts atalussats que sobresurten per la part superior del cos central fins a convergir al capdamunt. Sostenen una petita plataforma on habitualment hi nuen les cigonyes; en l'espai que queda entre la plataforma i el cos cilindrin hi pengen les campanes. En el cos cilíndric del campanar s'obren rengleres de petites finestres allargades seguint un ritme regular i que el recorren de dalt a baix. En els murs laterals s'obren quatre grans òculs en la nau central i petites finestres quadrangulars disposades de forma piramidal en les laterals. El parament és de maó vist. A l'interior destaca l'ús d'arcs parabòlics de clara influència gaudiniana. L'absis és pla i està cobert per una volta amb forma d'arc parabòlic on s'obren dues grans finestres molt allargades. Història Va ser construïda l'any 1967, projectada per Isidre Puig Boada, deixeble d'Antoni Gaudí, que va ser arquitecte diocesà del Bisbat d'Urgell entre 1956 i 1968. Referències