NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
GasGas

GasGas Motos S.a. ist ein spanischer Motorradhersteller. GasGas fertigt vor allem Wettbewerbsmaschinen für den Trial- und den Endurosport. Das Unternehmen hat seinen Sitz in Salt bei Girona und rund 350 Beschäftigte. Die Produktpalette umfasst Offroad-Motorräder für die Disziplinen Trial, Motocross, Enduro, Supermoto sowie Quads. 2005 betrug der Marktanteil in Europa bei den Trialmotorrädern 40,8 % und bei Zweitakt-Enduro-Motorrädern 28,8 %. Geschichte 1971 gründeten der Bultaco-Werksfahrer Narcis Casas und Josep M. Pibernat mit 600 US-Dollar einen Motorrad- und Zubehörhandel für den Trialsport. Die durch Casas im Sport erworbenen Erfahrungen flossen schließlich 1985 in die Konstruktion des Trialmotorrades Halley 327 ein. 1986 konnte mit dieser Maschine ein 14. Platz in der Weltmeisterschaft errungen werden. 1990 präsentierte man das Modell GT, erstmals wurden in einer Trialmaschine ein Deltaboxrahmen und eine Upsidedown-Gabel verbaut, dieses Modell wurde erfolgreich im Wettkampfsport eingesetzt und war ein Verkaufsschlager. 1992 begann man dann mit der Produktion von Modellen für den Endurosport, zuerst waren dies Motorräder der Klassen 125 cm³- und 250 cm³-Zweitakt. Von 1993 bis 1996 setzte man Motoren von TM Racing ein, bevor man dann auf selbstentwickelte Triebwerke umstieg. 1996 gelang Paul Edmondson der erste Enduro-Weltmeistertitel für das Werk, 1999 und 2003 folgten weitere Titel. 2001 stellte man ein neues Produktionsgebäude fertig, in dem jährlich 14.000 bis 16.000 Motorräder produziert werden. 2002 stellte man das erste Enduromotorrad mit einer elektronischen Einspritzanlage vor. 2015 stellte das Unternehmen einen Konkursantrag und wurde danach durch Torrot Electric übernommen. Im Oktober 2019 verkaufte Torrot Electric 60 % von GasGas an KTM, im Juli 2020 wurde bekannt, dass KTM GasGas vollständig übernimmt. Im Oktober 2025 gab KTM bekannt die Produktion nach Österreich zu verlagern. Modellpalette Die 2017er Modelle von GasGas waren: Das Enduroprogramm wurde im März 2020 an Rieju verkauft. Erfolge 1993–1995: Jordi Tarrés, Weltmeistertitel Trial Outdoor 2003–2006: Adam Raga, Weltmeistertitel Trial Indoor 2005–2006: Adam Raga, Weltmeistertitel Trial Outdoor 1996: Paul Edmondson, Weltmeistertitel Enduro 250 cm³-Zweitakt 1999: Petteri Silvan, Weltmeistertitel Enduro 250 cm³-Zweitakt 2003: Petri Pohjamo, Weltmeistertitel Enduro 125 cm³-Zweitakt 2005: Cristobal Guerrero, Junior-Weltmeistertitel Enduro 2009: Ludivine Puy Frankreich Damen-Wertung 2010: Ludivine Puy Frankreich Damen-Wertung 1996, 1997, 2000 und 2004: Christian Pfeiffer, ErzbergRodeo auf Enduro EC300 2022: Sam Sunderland, Sieger Rallye Dakar Rennsport Seit 2021 tritt GasGas in der Moto3-Klasse der Straßen-Weltmeisterschaft an und rüstet das Aspar Team aus. 2022 trat das GasGas-Factory-Racing-Team mit Sam Sunderland und Daniel Sanders zur Rallye Dakar 2022 an. Literatur Sascha Christof: 25 Jahre GasGas. In: ENDURO. Nr. 1. ENDURO-Verlagsges. mbH, 2008, ISSN 0948-2881, S. 68–70. Weblinks Website des Unternehmens (Spanien) Website des deutschen Importeurs Einzelnachweise
Gas Gas

Gas Gas est un constructeur espagnol de motocyclettes fondé en 1985 et basé à Salt, près de Gérone. La marque a fusionné avec le constructeur espagnol Ossa en 2014, puis a été rachetée par l'autrichien KTM en 2019. En 2021, Gas Gas se construit une équipe solide pour le célèbre rallye du Dakar avec le rookie Daniel Sanders et l'expérimenté Sam Sunderland. À l'issue d'une édition 2022 mouvementée et forte en sensation, Gas Gas remporte son premier Dakar grâce à Sam Sunderland. Présentation Le constructeur élabore surtout des motos tout-terrain de 50 cm3 et moins (mini motos), 80 cm3, 125 cm3, 200 cm3, 250 cm3, 280 cm3, 300 cm3 et 450 cm3, des quads (et line K) 50 cm3, 125 cm3, 250 cm3, 450 cm3. Il ne fabrique ses propres moteurs que depuis 1996, ceux-ci étant auparavant fournis par TM, un constructeur italien. La marque propose des motos de trial, d'enduro et de moto-cross (jusqu'en 2004) dont les modèles phares sont les EC (enduro) 125, 200, 250 et 300 cm3, et TXT 125, 250 et 280 (trial). Avant 2007, Gas Gas avait pour principale caractéristique de produire chaque cylindrée enduro/cross dans une couleur différente : jaune pour le 125/200, rouge pour le 250 et bleu pour la 300 EC. À partir de 2007, les motos ont évolué vers un habillage unique rouge avec de nombreuses innovations (phare à LED, double courbe d'allumage au guidon, etc.). En 2010 puis 2012, les motos ont encore subi de nombreuses améliorations. En 2010 apparaissent au catalogue des modèles 4-temps de 250 et 450 cm3 équipés de moteurs Yamaha (par ailleurs montés sur les WRF de chez Yamaha). En 2013 est apparu également un modèle 300 cm3 4-temps, toujours sur la base du moteur yamaha 250 wrf. Les Gas Gas sont également disponibles en série limitée à la « gloire » de pilote de la marque ou en replica « six days », avec un niveau d'équipement revu à la hausse ainsi que leur tarif. On peut les acheter également en version « öhlins », équipées de l'amortisseur et de la fourche TTX de cette fameuse marque. Gas Gas construit également des motos 250 cm3 spécialement conçues pour jouer au moto-ball. Cette fabrication a commencé en 1998. Ces machines sont vendues dans les sept pays où le moto-ball est pratiqué : la France, l'Allemagne, la Russie, la Biélorussie, l'Ukraine, la Lituanie et les Pays-Bas. Palmarès Vainqueur du Rallye Dakar Notes et références Annexes Liens externes (fr + en) Site officiel Portail des sports motocyclistes Portail de la moto Portail du génie mécanique Portail de l'industrie Portail des entreprises Portail de la Catalogne
GasGas

GasGas is een merk van motorfietsen. GasGas is een Spaans bedrijf van Josep Pibernat en Narcis Casas, gevestigd even buiten Girona. Het bedrijf begon als Bultaco-dealer, later werden Italiaanse SWM’s geïmporteerd. Toen SWM net als Bultaco failliet ging begon GasGas in 1987 zelf met groot succes trialmotorfietsen te maken. Men gebruikte hiervoor de fabriek van Ignacio Bultó, die het merk Merlin tot die tijd had geproduceerd. Gas Gas gebruikt eigen motorblokken, maar ook blokken van Cagiva en TM. In 2019 nam het Oostenrijkse KTM-Sportmotorcycles GmbH een belang van 60% in GasGas. KTM kreeg hierdoor toegang tot kennis van elektrische motoren. GasGas profiteerde van het bij KTM beschikbare kapitaal en het distributienetwerk van KTM en Husqvarna. GasGas ging voortaan modellen produceren die gebaseerd waren op KTM's. KTM had geen interesse in de voor de overname ontwikkelde modellen van GasGas. Hierdoor kon Rieju in 2020 de rechten overnemen van het enduro-platform van GasGas.
Gas Gas

Gas Gas é uma fabricante de motocicletas da Catalunha, especializada em motocicletas fora de estrada. A empresa surgiu em 1985 da falência de outra fabricante, a Bultaco. Sua sede localiza-se em Salt, Catalunha. Brasil A Gas Gas, que é representada no Brasil desde 1994, onde o Grupo empresarial Celeghini de Belo Horizonte detém os direitos da marca no país. Em 2012 no lançamento da Cami EC 250F, foi anunciado a construção de uma fábrica na cidade de Contagem, Minas Gerais, visando atender a demanda brasileira e do Mercosul. Referências Ligações externas «Sítio oficial» «Gas Gas Museum» «GasGas Riders Club (Enduro)»
GasGas

GasGas är en spansk tillverkare av motorcyklar, mopeder och fyrhjulingar i Girona, norra Katalonien. Produktionen inleddes 1990 med att bygga trial-motorcyklar i en f d Bultaco-fabrik. Specialiteten är fortfarande tävlingsmotorcyklar för enduro, motocross, Supermotard och framför allt trial. GasGas har haft störst framgång i trial med den spanske superstjärnan Adam Raga i sadeln. Raga och GasGas är flerfaldiga världsmästare både i inomhus- och utomhusklasserna. Modeller Alla GasGas motorcykelmodeller har encylindriga tvåtaktsmotorer med mellan 50 och 300 cm3 cylindervolym eller tillika encylindriga fyrtaktsmotorer med 450 cm3 cylindervolym. Trial TXT Pro 125/250/280/300 - tävlingsmaskiner för trial, alla med encylindriga tvåtaktsmotorer trimmade för kraft genom hela registret med 125, 250, 280 resp 300 cm3. TXT Rookie 80 - tävlingsmaskin för ungdomar TXT Boy 50 - trialmaskin för barn, 2-växlad Motocross MC125/MC250 - motocross-maskiner med encylindriga tvåtaktsmotorer på 125 resp 250 cm3 MC65 - liten barncross med 14/12" hjul och 65 cm3 tvåtaktsmotor MC50 Boy (ej längre i produktion 2007) Enduro EC 450 FSR - enduromaskin med 450 cm3 egenutvecklad encylindrig fyrtaktsmotor, tidigare även med 400 cm3 EC 250 F - enduromaskin med 250 cm3 Yamaha tillverkad encylindrig fyrtaktsmotor, introducerades till 2010 års modell. 3 EC 125/200/250/300 - enduromaskiner med encylindriga tvåtaktsmotorer på 125, 200. 250 resp 300 cm3 EC 50 (ej längre i produktion 2007) Supermotard SM 450 FSR - med samma 450 cm3s fyrtaktsmotor som i FSE 450 SM 250 - motardvariant av EC250 med tvåtaktsmotor (ej längre i produktion 2007) SM 125 - motardvariant av EC125 med tvåtaktsmotor Off-road Pampera 450 - allround-motorcykel med endurostuk och fyrtaktsmotor på 450 cm3 Pampera 125 - allround-motorcykel med endurostuk och tvåtaktsmotor på 125 cm3 Quad Wild HP 450 - sportquad med samma motor som FSE450 Quad 250 4T/RV - bruksquad med 250 cm3 Moped EC50SM Rookie - Mopedmodell med Morini 50cc, Supermotard-fälgar. EC50RR - Mopedmodell med Morini 50cc, Cross fälgar. Blå och röd. Externa länkar GasGas webbplats
Gas Gas

Gas Gas — це іспанський виробник мотоциклів, заснований у 1985 році Нарсісом Касасом і Хосепом Пібернатом у Салі, Жирона. Компанія спеціалізується на позашляхових мотоциклах для тріалу та змагань ендуро. Gas Gas був придбаний компанією KTM мотоциклів у 2019 році. Після продажу KTM іспанський виробник мотоциклів Rieju придбав право на виробництво старих позашляхових моделей Gas Gas. Історія компанії У 1973 році Narcìs Casas і Josep Pibernat почали керувати франшизою мотоциклів Bultaco у Салі. Після фінансового закриття фабрики Bultaco в 1979 році Casas і Pibernat почали імпортувати італійські мотоцикли SWM до 1984 року, коли виробник припинив свою діяльність. Тоді Касас і Пібернат розпочали програму виробництва пробних мотоциклів для продажу у своєму магазині. Компанія Gas Gas почала виробництво мотоциклів для триалу в 1985 році, мотоциклів для ендуро та мотокросу в 1989 році та квадроциклів у 2002 році. Назва Gas Gas буквально означає «газувати» (розганятися, дати газ, повернути газ — їхати швидше.) Засновники Gas Gas часом висловлювали побоювання щодо обраної назви, оскільки вона викликає плутанину за межами Іспанії. Інші жартували, що Gas Gas настільки гарні, що їм довелося називати їх двічі. Слоган «Gas Gas = Fast Fast» використовувався американським імпортером GasGas North America у 1999–2002 роках, щоб допомогти людям зрозуміти унікальну назву. У 2014 році Gas Gas об’єдналася з іспанським виробником мотоциклів Ossa та була придбана Torrot Group у 2015 році. У 2019 році компанія Gas Gas була придбана Pierer Mobility AG із зв’язками з мотоциклами KTM. Імпорт Газові велосипеди наразі імпортуються в багато країн Європи та всього світу, включаючи Австралію, Нову Зеландію, Канаду, Південну Америку, Південну Африку та Сполучені Штати. Моделі Примітки
Hisop (restaurant)

Hisop és un restaurant ubicat al barri de Sant Gervasi Galvany de Barcelona, creat l'any 2001 i dirigit pel xef Oriol Ivern. Situat al número 9 del passatge Marimon del barri de Sant Gervasi de Barcelona, el restaurant Hisop va aconseguir la primera Estrella Michelin l'any 2010, i des d'aleshores l'ha mantingut cada any, evolucionant gastronòmicament. Al restaurant Hisop es barrejen experiència i innovació amb un alt nivell de qualitat, especialitzant-se en la cuina catalana contemporània amb productes de primera qualitat per crear nous sabors, a més d'un toc original i sofisticat en la presentació exquisida dels seus plats. Els elements que diferencien Hisop de la resta de restaurants i que li aporten una personalitat pròpia són la carta i el menú que es modifiquen quatre vegades l'any, l'oferta de productes de qualitat i estricta temporalitat, un exercici de creació constant que impedeix la repetició de plats, els preus molt ajustats, i la oferta d'una cuina personal que parteix de la tradició catalana sense estridències, ni abús de tècniques moleculars, ni elements que distorsionen el producte i els sabors. Entre els integrants de l'equip del restaurant es troben Jordi Tarré, cap de cuina, Carmeta Torrents, cap de sala amb Mireia Andreu i Sophie Glossin, Mario Ubieto, a la cuina dolça, i l'Alam Shaharia, al capdavant de la de la neteja. El 2023, precisament, la xef pastissera de l'Hisop, Mar Ibáñez, fou reconeguda amb el Premi Sosa a les millors postres creatives 2023 en el marc del Fòrum Gastronòmic celebrat a Barcelona. Entre els premis que ha rebut Hisop, a més de l'estrella michelín l'any 2010, destaquen els 'Dos Sols' de la Guia Repsol 2021 o el Grand Prix Le Fooding del 2004. A més, l'any 2007 Oriol Ivern també va rebre el premi al millor cuiner jove de l'Acadèmia Catalana de Gastronomia. Referències Enllaços externs Hisop
Republikańska Lewica Katalonii

Republikańska Lewica Katalonii (katal. Esquerra Republicana de Catalunya, ERC) – centrolewicowa nacjonalistyczna i demokratyczno-socjalistyczna partia polityczna postulująca niepodległość Katalonii z ziem należących do Hiszpanii i Francji. Utworzona w 1931, nielegalna w latach 1939–1975 za rządów generała Franco, od 2003 członek trójpartyjnej koalicji rządzącej Katalonią. Polityczne pryncypia Na XIX Kongresie partyjnym w 1993 ERC przyjęła dokument programowy, który obowiązuje do dziś. Organizuje on działalność partyjną w trzech obszarach: esquerra (kultywowanie ideałów lewicowych podczas debaty politycznej), república (opowiadanie się za republikańskim ustrojem państwa w opozycji do monarchii konstytucyjnej, jaką jest obecnie Hiszpania) i Catalunya (dążenie do niepodległości Katalonii). Historia Pod przywództwem Francesca Macii w 1931 partia zadeklarowała niepodległość Republiki Katalońskiej, co nie zgadzało się jednak z postanowieniami nowej konstytucji Drugiej Republiki Hiszpanii. W 1934 partia pod przywództwem Lluísa Companysa ponownie ogłosiła niepodległość Katalonii, jednakże w ramach „Hiszpańskiej Federacji” zaproponowanej przez Companysa. Była to reakcja na wejście prawicowych ministrów do rządu Republiki. Jednakże liderzy partyjni (Companys także) i cały skład rządu katalońskiego (Generalitat) zostali zaaresztowani, a specjalna autonomia Katalonii została zawieszona do 1936. W 1936 ERC postanowiła wejść w skład Hiszpańskiego Frontu Ludowego, aby w ten sposób wziąć udział w wyborach, które Front wygrał. Esquerra stała się jego wiodącym elementem w Katalonii próbując jednocześnie zachować jego jedność w obliczu narastających sprzeczności pomiędzy POUM i komunistami. ERC została zdelegalizowana (wraz z innymi członkami Frontu Ludowego) przez generała Francisco Franco po tym, jak doszedł on do władzy w 1939. Companys został aresztowany przez niemieckich agentów na terenie Vichy, sprowadzony z Francji i rozstrzelany w 1940. Przewodniczący Esquerra Republicana de Catalunya Francesc Macià i Llussà (1931–1933) Lluís Companys i Jover (1933–1935) Carles Pi i Sunyer (1933–1935) Lluís Companys i Jover (1936–1940) Heribert Barrera i Costa (1993–1995) Jaume Campabadal i Farré (1995–1996) Jordi Carbonell i de Ballester (1996–2004) Josep-Lluís Carod-Rovira (2004–2008) Joan Puigcercós i Boixassa (2008–2011) Oriol Junqueras i Vies (od 2011) Sekretarze Generalni ERC Joan Lluís Pujol i Font (marzec 1931 – kwiecień 1931) Josep Tarradellas i Joan (kwiecień 1931 – marzec 1932) Joan Tauler i Palomeras (marzec 1932 – brak danych) Josep Tarradellas i Joan (1938–1957) Joan Sauret i Garcia (1957–1959) Heribert Barrera i Costa (1976–1987) Joan Hortalà i Arau (1987–1989) Àngel Colom i Colom (1989–1996) Josep-Lluís Carod-Rovira (1996–2004) Joan Puigcercós i Boixassa (2004–2008) Joan Ridao i Martín (2008–2011) Marta Rovira i Vergés (od 2011) Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona (kat.) Joventuts de l'Esquerra Republicana de Catalunya (kat.) Strona młodzieżówki
Esquerra Republicana de Catalunya

Esquerra Republicana de Catalunya (ERC; 'Kataloniens republikanska vänster') är ett demokratiskt socialistiskt politiskt parti i Katalonien, Spanien. Det strävar efter en självständig stat och är medlem i Europeiska fria alliansen (EFA). Partiet bildades den 19 mars 1931. Dess partiledare är Oriol Junqueras. Historik Partiet har under större delen av sin historia varit ett av fler konkurrerande vänsterpartier i Katalonien. Man har varit i lokal regionregeringsställning vid flera tillfällen. Det har skett: 1931–32, 1932–33 och 1934–39 (under den självutropade Republiken Katalonien) 1977–80 (under Spaniens återgång till demokrati 2003–06, 2006–10 (i koalition med PSOE:s katalanska systerparti PSC) 2016–17 (som del av valplattformen Junts pel Sí) Partiet har sedan 2011 haft Oriol Junqueras som partiledare. Han har sedan 2016 haft de båda rollerna som finansregionråd och vice regionpresident. Efter att Junqueras i början av november 2017 satts i spanskt fängsligt förvar, som delansvarig för det olagliga utropandet av Republiken Katalonien, kom partisekreteraren Marta Rovira att leda det dagliga partiarbetet. När även hon hotades av fängslande i mars 2018, gick hon i schweizisk exil. Därefter har Pere Aragonès, vicepresident i Kataloniens regionregering och sedan 2021 regionens president, i praktiken fungerat som partiledare. 2011 var ERC med om att bilda valalliansen ERC–CatSí som i 2017 års katalanska parlamentsval erövrade 32 parlamentsplatser (av totalt 135). Referenser Externa länkar Partiets officiella webbplats
Республіканські ліві Каталонії

Республіканські ліві Каталонії (кат. Esquerra Republicana de Catalunya, скорочено ERC) — ліва партія Каталонії, головною політичною метою якої є незалежність каталонських земель від Іспанії та Франції. Ідеологію партії можна оцінити як соціалістичну чи соціал-демократичну, націоналістичну та незалежницьку. Офіційним кольором партії є помаранчевий. Головні політичні принципи партії визначено у Декларації про ідеологічні принципи (кат. Declaració Ideològica), розроблені у 1992 р. та ухвалені у грудні 1993 р. на 19-ому Національному конгресі партії. Згідно з ними «Республіканські ліві Каталонії» головною метою визначають територіальну єдність та незалежність каталонської нації, побудову власної демократичної держави, яка стала б частиною «європейського дому», захист довкілля, прав людини та народів, соціальний прогрес та національну солідарність каталонців. Згадані вище принципи визначаються словами, які є частиною назви партії: «республіканський лад» на відміну від іспанської конституційної монархії, «ліві» — соціалістична програма, «Каталонія» — незалежність усіх каталонських земель. Попри те, що у програмних принципах йдеться про незалежність Каталонії, у 2006 р. партія виступила проти змін до Статуту Автономної області Каталонія, які передбачали розширення самоуправління, оскільки не йшлося про справжню незалежність. Ця позиція призвела до парламентської кризи та дострокових виборів до Парламенту Каталонії того ж року. За результатами виборів 1 листопада 2006 р. до Парламенту Каталонії партія представлена 21 депутатом (третя за чисельністю депутатська група). «Республіканські ліві Каталонії» є складовою частиною панівної парламентської коаліції, т. зв. «трипартиту» (кат. tripartit). В іспанському парламенті представлена 3 депутатами (п'ята за чисельністю група депутатів), у європейському парламенті — 1 депутатом. Партія представлена 4 радниками (депутатами) у Міській раді Барселони. Партія представлена і в парламентах інших автономних каталаномовних територій: 1 депутатом у Парламенті Балеарських островів (пані Аспара́нса Марі́, кат. Esperança Marí) та 1 радником на острові Майорка (п. Жуа́н Лязо́, кат. Joan Lladó). Партія представлена у 8 муніципалітетах острова Майорка та одному на острові Ібіса. Див. також Декларація про суверенітет Каталонії Посилання Офіційна вебсторінка «Республіканських лівих Каталонії» (кат.), коротка інформація — (англ.), (ісп.), (італ.), (сард.) Молодіжне крило «Республіканських лівих Каталонії» (кат.)
Torre dels Escipions

Das Monument Torre dels Escipions (spanisch Torre de los Escipiones, deutsch Turm der Scipionen) ist ein römisches Grabmal an der spanischen Nationalstraße N-340 ca. 6 Kilometer nördlich von Tarragona, nahe dem Ort Altafulla. Es ist eines der bedeutendsten Grabmonumente aus römischer Zeit auf der iberischen Halbinsel und Bestandteil des archäologischen Ensembles von Tarraco, das 2000 zum UNESCO-Welterbe erklärt wurde. Der Turm der Scipionen wurde im 1. Jahrhundert an der ehemaligen Via Augusta errichtet, einer der wichtigsten Fernstraßen der römischen Provinz Hispania. Seine Grundfläche ist annähernd quadratisch mit einer Abmessung von 4,47 × 4,72 m, die Höhe (ohne den heute fehlenden Abschluss) beträgt 9,17 m. Der Bau, der sich auf drei Ebenen nach oben hin verjüngt, ist aus großen Steinquadern lokalen Ursprungs gebaut, die vermutlich aus dem nahen Steinbruch Punta de la Creueta stammen. Dieser liegt ca. 500 m südlich vom Turm entfernt an der Küste des Strandabschnitts Platja Llarga. Dieser kleine Steinbruch wurde vermutlich alleine für die Beschaffung der Steine des Turms der Scipionen und die angrenzende Villa eröffnet. Die Vorderseite des Monuments (d. h. die ehemals der Via Augusta zugewandte Seite) ist auf der zweiten Ebene mit zwei männlichen Figuren in Form eines Hochreliefs verziert. Irrtümlicherweise wurden diese Figuren als die Scipionen-Brüder Publius Cornelius Scipio und Gnaeus Cornelius Scipio Calvus identifiziert – daher auch die heute üblichen Benennung –, sie stellen jedoch aller Wahrscheinlichkeit nach Attis dar, eine römische Todesgottheit mit Ursprung in der griechischen Mythologie, die zur Symbolisierung der Trauer um die Verstorbenen auf Grabmalen abgebildet wurde. Die dritte Ebene enthält eine Kammer, in der die Urnen mit der Asche der hier beigesetzten Personen aufbewahrt wurden. Die Außenseite zeigt Reste einer stark verwitterten Inschrift, eines Epitaphs, die bis auf das Wort „Cornelius“ nicht mehr zu entziffern ist. Darüber hinaus ist hier ein Flachrelief in Form eines Torbogens, in dem zwei Menschen stehen, zu erkennen. Vermutlich handelte es sich um die Abbildung der hier beigesetzten Personen, die – in Anbetracht des monumentalen und prachtvollen Charakters des Grabmals – einer der führenden Familien Tarracos entstammen müssen. Den Abschluss des Monuments bildete eine Pyramide, die jedoch nicht mehr erhalten ist. Literatur Xavier Aquilué, Xavier Dupré, Jaume Massó, Joaquín Ruiz de Arbulo: Tarraco. Ein archäologischer Führer. Médol, Tarragona 1992, ISBN 84-86542-54-5, S. 88. Theodor Hauschild in: Walter Trillmich, Annette Nünnerich-Asmus (Hrsg.): Hispania Antiqua – Denkmäler der Römerzeit. von Zabern, Mainz 1993, ISBN 3-8053-1547-3, S. 332f. und Tafel 115. Anna Gutiérrez Garcia-M.: Roman Quarries in the Northeast of Hispania (Modern Catalonia), Tarragona 2009, S. 166ff Weblinks Ansichten des Monuments auf der Website Historia de la Arquitecturaen España (spanisch) Archäologisches Ensemble von Tarraco – UNESCO-Welterbe (englisch, französisch)