NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Montmeló

Santa Maria de Montmeló és una església de Montmeló (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'un edifici religiós d'una sola nau amb capelles laterals (6) i un absis quadrat que l'encapçala. Pilastres amb capitells compostos sostenen la volta de canó. Els trets bàsics de l'interior responen a l'estil neoclàssic i es troba totalment arrebossat. Als peus de l'església fins ara descrita, i situada transversalment, s'hi troba l'església romànica. A l'esquerra de la façana hi ha un campanar de base quadrada. La façana resta inacabada per la seva part superior i està formada per una porta adovellada d'arc de mig punt, una sèrie d'arcuacions cegues de tipus llombard, de mig punt, i una finestra central atrompetada i també de mig punt. El material utilitzat és la pedra excepte en les arcuacions restaurades. A l'absis de l'antiga construcció romànica hi ha les pintures romàniques que es descobriren durant la restauració de 1968. Es representen el Pantocràtor, els Mags i l'Anunciació. Són del segle xii. Sobre l'absis hi ha pintures dels segles xiii i xiv que representen uns àngels. Història Hi ha referències d'aquesta església des de l'any 975, i se la vincula al monestir de Sant Pere de les Puel·les. Malgrat que la primitiva església és fonamentalment medieval, del segle X al XVI, l'església ha estat ampliada en èpoques successives i gran part de l'església actual és del segle xix. Referències
Santa Maria de Piera

Santa Maria de Piera és una església de Piera (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història En la relació de possessions del monestir de Sant Cugat del 1002 s'anomena el castell de Piera amb la capella de Santa Maria. El 1159 ja era església parroquial i el 1260 se'n va fer l'acta de consagració. El 1630 s'hi va fer la primera gran restauració, edificant la capella del Sant Crist, l'altar del Roser i l'altar major. El 1792 es construí la porta del Sagrat Cor, orientada a llevant. El 1819 es va posar la primera pedra del nou campanar amb el mestre d'obres Joan Marió de Capellades. El 1883 es va dur a terme la construcció del cimbori, i entre el 1914 i el 1934 la del nou cambril del Sant Crist. Més tard, el 1966 es van fer les pintures interiors per l'autor Torras i Viver i desaparegué el cor. Un any després, es va enderrocar la rectoria i es va fer una restauració exterior de pedra vista. Descripció És una església d'una sola nau amb capelles laterals (quatre al costat nord i tres al costat sud, una de les quals es transformà en portal lateral). Coberta amb volta de canó (part amb arc de mig punt i part amb arc ogival). Les arcades que formen les capelles i la diferent secció de la volta de canó ens demostren l'origen romànic de l'església i la seva posterior ampliació allargant-se la nau. La posterior construcció de la capella del Sant Crist, l'altar del Roser i la transformació de l'altar major li donen la forma definitiva de planta de creu, així com el campanar, els absis de la capella del Sant Crist i el cimbori, li donen el seu aspecte actual. Referències Enllaços externs «Església de Santa Maria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Santa Maria de Rubinat

Santa Maria de Rubinat és l'església parroquial de Rubinat, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una església de planta basilical amb tres naus cobertes amb volta de canó i teulada a doble vessant. Les naus es capçaven per tres absis semicirculars, dels quals l'únic que s'ha conservat és el del nord, que té la seva estructura original, on és present un fris continu d'articulacions sota ràfec de pedra, amb els timpanells monolítics, sobre una finestra de doble esqueixada situada a un nivell inferior. L'absis central va es va veure substituït per un cos rectangular que allotjava el cambril i la sagristia. Al costat nord de la nau, a l'angle nord-est, hi ha un campanar de planta quadrada, amb quatre ulls d'arc de mig punt i coberta a quatre vessants, que s'incorpora posteriorment, en el segle xvii o XVIII, sobre la planta baixa del primitiu campanar d'època altmedieval. A la seva part baixa encara conserva lesenes angulars que devien ser acompanyades per una decoració de motius llombards semblants a les de l'absis nord. A la façana nord hi ha dues portes d'accés a l'edifici amb arc de mig punt. L'edifici presenta una obra feta amb carreus o carreuó ben treballat, disposat ordenadament i restes d'un arrebossat enguixat. Història La parròquia de Santa Maria de Rubinat ja apareix relacionada amb el bisbat de Vic a partir de la meitat del segle xi, amb el nom de "Rabinat". Aquesta va ser vinculada amb el priorat de Sant Pere dels Arquells. A partir de 1957, l'església passà a mans del bisbat de Solsona. Malgrat que aquest edifici ha patit notables remodelacions que han suposat la mutilació d'elements constructius i decoratius del primitiu edifici, és un bon exemple de l'arquitectura del segle xi a la Segarra, amb gairebé l'únic vestigi, juntament amb Biosca, del campanar de torre d'estil llombard a la comarca de la Segarra. Referències
Santa Maria de Veciana

Santa Maria de Veciana és una església de Veciana (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau amb absis semicircular ornamentat amb una finestra d'arquivolta. Coberta amb arcades de mig punt sobre la qual es construí la teulada. Porta a la façana sud amb una triple arquivolta de les que destaca la central decorada amb dibuixos de llaçades. Una de les impostes és d'escacada i l'altre té dibuixos geomètrics. S'ha de dir que els capitells i les columnes són moderns. El campanar és d'espadanya i al davant del tester un atri, ambdós moderns. Està envoltada pel l'edifici de la rectoria i té adossat el cementiri. Actualment està en fase de restauració que posa en valor els elements romànics (s'ha eliminat el sobrealçat de l'absis) i s'han substituït carreus i s'ha fet la teulada de nou. Història La parròquia de Sta. Maria tingué la jurisdicció senyorial de gairebé la meitat de les terres del terme fins al segle xix. N'era sufragània la de Sant Pere de Montfalcó. En el darrer terç del segle xii es va fer una reconstrucció i a mitjans del segle xvii es va esfondrar la volta i la teulada. Aleshores s'hi feu una volta gòtica superficial per damunt de l'original d'arc de mig punt. Referències
Santa Maria del Castell de Santa Maria

Santa Maria del Castell de Santa Maria és una església del nucli del Castell de Santa Maria, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església situada a l'entrada del poble, aïllada d'edificacions però perfectament integrada dins del seu nucli urbà. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, capçalera plana i coberta exterior a doble vessant amb ràfec de teula al voltant del seu perímetre. L'interior de l'església presenta una coberta amb volta de canó reforçada per dos arcs torals. A la façana principal s'obre la porta d'accés adovellada, presentant a la clau un treball motllurat d'un escut en forma d'ametlla i una creu llatina. Per sobre d'aquesta porta, es disposa un petit òcul i corona la façana un campanar de paret de dos ulls amb coberta a doble vessant. A la façana sud, s'obre una finestra d'arc de mig punt monolítica, actualment mig paredada. A la façana est situada a la capçalera de l'edifici troben una obertura cruciforme, mig paredada. A la façana nord, sobresurt la sagristia de l'església. L'obra presenta un parament de carreus o carreuó irregular disposat regularment. Història Són molt tardanes les notícies que es tenen d'aquest lloc, com també de la seva església. La vinculació d'aquesta amb Sant Pere de Sant Domí es fa evident en la documentació que ens parla de la visita pastoral d'Antoni Pasqual el 1685. L'edifici ha sofert remodelacions que han afectat la seva estructura primitiva. L'antic absis va desaparèixer quan es va allargar la nau, amb la construcció d'una altra de volta apuntada. L'eix d'aquesta nau tampoc coincideix amb el de la primitiva. S'obren dos arcs de mig punt, un dels quals, al cantó nord, dona accés a la sagristia. Referències
Santa Maria Magdalena del Pla del Penedès

Santa Magdalena és una església parroquial a la Plaça Major del Pla del Penedès (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici d'una sola nau, amb creuer i cimbori, que descansa sobre trompes. La coberta és de volta de canó. L'absis, envoltat exteriorment per altres construccions, té tres finestres i conserva restes de pintures al fresc amb motius geomètrics. Aquestes pintures policromes estan adossades a les parets de les esqueixades de les finestres de l'absis i petites zones de les parets vora amb temàtica diversa. Dels dues absidioles originals només se'n conserva una, decorat amb bandes llombardes i arcuacions cegues a l'exterior. El campanar és de planta quadrada, amb obertures d'arc de mig punt i un rellotge a la part superior. L'església es troba documentada des del 1080. El 1097 pertanyia a la canònica de Santa Maria de Solsona. Fou parròquia independent des del 1778. L'edifici ha sofert diverses modificacions al llarg del temps. Una de les absidioles va ser destruïda entre el 1500 i el 1600 per fer l'escala del campanar. Posteriorment van fer-se obres d'ampliació, als voltants del 1800. L'última restauració, que ha recuperat la part romànica, data del 1972. Notes
Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià

Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià és una església de Pontils (Conca de Barberà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici preromànic de nau rectangular al qual es va afegir una coberta de fusta. En època romànica, a la zona del presbiteri es va afegir un sistema d'arcs formers de reforç, immediats al mur originari i també una volta de mig punt en substitució de la primitiva. El presbiteri va ser realitzat al segle xiv amb volta de canó apuntat. La porta originària d'accés a l'edifici és un arc de mig punt, dovellat i fet amb carreus de pedra vermella. Va ser construïda en època del romànic al mur sud de l'església i al segle xiv es va tapiar. L'edifici conserva els murs primitius preromànics i els paraments gòtics de la zona del presbiteri, mentre que del període romànic són els arcs formers que trobem a la nau immediats al mur originari i a la volta. L'església està situada per damunt de les restes de l'antiga església romànica, avui en ruïnes. Consta d'una sola nau i dues capelles. Conserva una notable portalada romànica, però l'edifici està fet en estil gòtic tardà. Consta d'una nau amb capelles laterals ubicades entre els contraforts. Totes les dependències (nau, capelles, transsepte, capçalera) són diferenciades tant interiorment com exteriorment. La façana és força senzilla, amb una porta allindanada, petit òcul superior i coronament de línies trencades. El campanar, de torre, amb planta quadrada i cos octogonal, s'alça en un dels angles laterals de la façana. Les finestres de la torre són d'arc de mig punt. Història El terme del castell de Sta. Perpètua ja s'esmenta com a afrontació en la venda del castell de Queralt l'any 975. Deuria ser un dels primers indrets colonitzats en la línia del Gaià i potser un dels primers també a tenir un nucli humà (colons, específicament) establert a redós de la fortalesa. L'església de Sta. Susanna apareix documentada en una data tan primerenca per la zona com és el 1012. Les diferents vicissituds per les quals va passar la zona en els primers moments de l'assentament, fa creure que durant un curt període l'empresa repobladora va veure's interrompuda (invasions sarraïnes), això no obstant es reprendria immediatament. El lloc va pertànyer primer als Sala i posteriorment als Cervelló. L'esglesiola de Sta. Susanna depengué de la parròquia de Santa Maria de Santa Perpètua de Gaià, inclosa dins l'arxidiòcesi de Tarragona. Referències Enllaços externs «Santa Susanna de Santa Perpètua de Gaià». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Torre Amat

La Torre Amat és un edifici a la vila de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. La Torre Amat fou construïda dos anys després d'acabada la carretera de Caldes. Per l'estil d'aquesta fou construïda amb posterioritat al viatge que feu al seu arquitecte, Ramon Puig Gairalt, a Viena. Aquesta s'insereix en l'època de més activitat constructiva de la vila a la carretera de Caldes i, per tant, entre els anys 1910-1920, quan Cardedeu es transformà en un lloc d'estiueig per excel·lència. Edifici aïllat de tipologia ciutat jardí. Consta de planta baixa, soterrani i pis amb coberta a quatre vessants i torreta mirador de secció quadrada on s'inclou l'escala d'accés a les diferents plantes. Als laterals de l'edifici hi ha mansardes. La porta principal disposa d'una gran escalinata i marquesina. Els materials emprats són grans blocs de carreus a la planta baixa i laterals, i estucat a la resta de l'edifici. Certa influència vienesa a la configuració formal de l'edifici. Vegeu també Alqueria Amat Notes
Torre de Contrast

La torre de Contrast és una torre de defensa que presideix les masies de Contrast, petit nucli format per tres cases i la capella de Sant Maur. La fortificació fou declarada bé cultural d'interès nacional. Arquitectura Es tracta d'una torre cilíndrica, alta i esvelta, composta de tres trams concretats en uns baixos i dos pisos superposats, separats per voltes cupulars de pedra. La seva alçada és d'uns 20 m aproximadament, bé que originàriament en tenia uns dos més, corresponents probablement al terrat, que li foren llevats durant unes restauracions. El diàmetre extern de la base circular és d'uns 6,40 m, mentre que l'intern no supera els 2,40 m, d'on es desprèn una gruixària del mur a la base d'uns 2 m. El gruix del mur, com ja és habitual en aquesta mena de construccions, disminueix en cadascun dels pisos a mesura que guanyen alçada, de tal manera que el diàmetre intern del primer pis fa uns 3 m i el del segon uns 3,40 m. La porta, encarada a migjorn, s'obre al nivell del primer pis. D'estructura simple, és coronada amb un arc de mig punt adovellat. A l'entorn de la porta hi ha un seguit d'espitlleres que es repeteixen al segon pis, acompanyades d'un ampli finestral obert posteriorment. Malgrat la seva transformació funcional com a dipòsit d'aigua, el seu estat de conservació, gràcies a la restauració portada a terme pels seus propietaris, és excel·lent. Tot i que una bona part de les torres rodones que trobem a Catalunya són datables al segle xi, tanmateix aquesta, per l'estructura del seu aparell fet amb blocs irregulars, però ben carejats, sembla que fou aixecada en una època més tardana, probablement entre la fi del segle xii i el principi del xiii. Història Presidia una quadra documentada des del 1241, bé que l'origen és més remot com ho indica la capella, en part romànica, i la torre (feta al segle XII-inici del XIII). El lloc fou de domini abacial de Sant Pere dels Arquells i de Montserrat; en l'aspecte civil, pertangué als Jorba i més tard als Rocabertí. Fou restaurada el 1983 pel seu propietari Josep Cortès. Referències
Věž Contrast

Věž Contrast je obranná věž v katalánské obci Argençola. První zmínka o ní pochází z roku 1241. Je to kruhová stavba z 12. nebo 13. století ve velmi dobrém stavu. Patří k usedlosti Contrast. Kamenná stavba nemá střechu a je vybavena střílnami. V současnosti je zde nádrž na vodu a televizní antény. Je španělskou kulturní památkou národního významu. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Věž Contrast na Wikimedia Commons
Torre de la Guàrdia

La Torre de la Guàrdia és una torre de telegrafia òptica al cim del turó de la Guàrdia, de 385 metres d'altitud i prop del nucli de Sant Pau de l'Ordal, al terme municipal de Subirats (Alt Penedès), protegida com a bé cultural d'interès local. El nom prové d'una antiga torre de guaita de petites dimensions, que servia per a vigilar el camí durant l'alta edat mitjana, de la que queden unes restes a tocar de la torre de telegrafia. Formava part de la línia de telegrafia òptica civil de Madrid a La Jonquera. La torre anterior era la de Vilafranca del Penedès, i la següent la torre de l'Ordal, a Subirats. La torre és de planta quadrada, d'uns dos metres d'alçària, amb una mena de sòcol, tot de pedra de marge enganxada amb fang, que envolta la construcció. Hi ha una mancança absoluta de documentació sobre aquesta torre. Probablement l'origen de la torre annexa sigui alt-medieval i formés part del sistema de guaita, juntament amb la torre de Can Llopart que alertava el castell de Subirats. La torre coincideix amb un vèrtex geodèsic. Vegeu també Telegrafia òptica Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya Notes
Torre Lligé

La Torre Lligé és un edifici del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici civil, Ajuntament. Alineat a tres carrers. Està format per planta baixa i dos pisos. La coberta és composta a quatre vessants. A la planta baixa de la façana principal sobresurt un cos de coberta plana coronat per una balustrada, formant un porxo tancat per arcs. La façana principal és de composició simètrica. Els elements formals i decoratius són historicistes. De la coberta es sobresurt una torre mirador. La part de darrer de l'edifici correspon al jardí. Història Segons l'extracte dels acords municipals del secretari Artigues, en 1884 s'inicia un període d'intensa activitat constructiva amb un gran nombre d'expedients (Plec de l'Arxiu Municipal). Aquesta eufòria constructiva coincideix amb un bon moment de l'economia local. És el moment també de l'arribada dels primers estiuejants-cardedeuencs establerts a Barcelona que construeixen a la vila. Referències
Vil·la Paquita

Vil·la Paquita és un edifici a la vila de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Vil·la Paquita s'emmarca dintre del context de construccions bastides des de finals del s. XIX a la carretera de Caldes, quan aquesta es converteix en l'eix principal de la vila. Al llarg de la carretera podem veure una gran varietat d'estils arquitectònics des de l'eclecticisme, modernisme, noucentisme i els edificis moderns. L'època de més activitat constructiva és la dècada del 1910-1920, quan la vila es transforma definitivament en una vila d'estiueig. És un habitatge de temporada amb jardí. De planta baixa, pis i coberta a dues vessants. La façana principal està composta d'esgrafiats amb motius vegetals i florals i figurats. La composició és simètrica. El portal d'entrada té una petita marquesina. El capcer és de forma piramidal truncat, l'obra presenta un gran caràcter noucentista. Notes
Ermita de Sant Antoni (la Torre de l'Espanyol)

Sant Antoni és una ermita catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, al sud del nucli urbà de la Torre de l'Espanyol, al peu de la muntanya del lo Tormo (Ribera d'Ebre) Edifici de planta rectangular que consta d'una sola nau amb absis no marcat en planta. L'interior presenta la nau coberta amb una volta de canó dividida per un arc toral que es recolza sobre una pilastra. Entre l'arc i la pilastra hi ha una cornisa que envolta la nau, interrompuda a l'alçada de la fornícula, que és d'arc de mig punt i està situada a la zona de l'absis. Aquesta conté la imatge de Sant Antoni de Pàdua. La capella està coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. A l'exterior la fornícula sobresurt del mur i es recolza damunt d'un sòcol i un banc de pedra. Com a coronament destaca un petit capcer ondulant, al centre del qual hi ha el nom de "Sant Antoni" amb lletres de ferro. Sota d'aquest hi ha un òcul. Té un petit porxo obert en arc de carpanell que cobreix l'entrada. La porta d'accés és d'arc rebaixat adovellat que incorpora la inscripció 1861 a la clau. La construcció es troba arrebossada i pintada de color blanc. Referències Enllaços externs «Ermita de Sant Antoni». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Ermita de Sant Blai (Tivissa)

Sant Blai és una ermita a 2,5 km a migdia de la vila de Tivissa, en un vessant del Coll del Ventall, que està coronat per les restes del castell de Sant Blai. Antigament, al lloc hi havia existit una capella, suposadament relacionada amb el castell al cim del turó, que rep el mateix nom. D'aquesta no en resta cap vestigi. Enlloc seu, l'any 1858 es va erigir una nova ermita, sota la direcció del llavors rector de Tivissa, Pere Rius. Ermita de planta rectangular i una sola nau amb capelles laterals i absis semicircular. La nau està coberta amb volta ogival lleugerament apuntada, dividida per arcs torals que descansen sobre una cornisa, que envolta la nau, i pilastres. La volta canvia de dimensions en el presbiteri: es fa més estreta i queda flanquejada per dues portes, una de les quals de la sagristia. Les capelles laterals presenten voltes de canó i s'obren a la nau amb arcs formers de mig punt. Als peus del temple hi ha el cor, suportat per un arc lleugerament apuntat i delimitat per una senzilla barana de forja. La il·luminació de la nau es fa a través d'òculs situats als laterals de la nau i de la rosassa. S'hi accedeix per un portal de pedra acarada amb un arc de descàrrega que incorpora a la part central un rellotge de sol amb data de 1889. A sobre la porta hi ha una petita finestra de mig punt i la rosassa. La façana queda rematada per un campanar d'espadanya ceràmic d'un sol ull. La nau central està reforçada a l'exterior a través de contraforts. En un lateral de la façana posterior trobem adossada la rectoria. El parament dels murs és de maçoneria, amb les cantonades definides amb carreus escairats i els sòcols i cornises ceràmiques. Notes Enllaços externs «Ermita de Sant Blai». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Ermita de Sant Isidre (Ginestar)

Sant Isidre és una ermita catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya al sud-est del nucli urbà de la població de Ginestar, al camí del Collet de la Basseta, a poca distància de l'encreuament amb la carretera C-12 i davant del cementiri municipal. Ermita d'una sola nau amb capelles laterals i absis no marcat en planta. Està coberta per una volta de canó decorada amb llunetes i dividida en cinc tramades d'arcs torals, recolzats damunt d'una cornisa motllurada sostinguda per pilastres adossades als murs laterals. Les capelles laterals, situades entre els contraforts que s'observen des de l'exterior, estan cobertes per voltes de punt rodó lleugerament rebaixades, i s'obren a la nau mitjançant arcs de mig punt també. Cal destacar les abundants restes conservades de pintures murals policromes, sobre temes ornamentals, que decoraven tot l'interior del temple al segle xviii. La sagristia està situada a la part posterior de l'altar i s'hi accedeix per una petita porta. Aquest espai està cobert per una volta de canó amb llunetes i arcs torals, que probablement és la continuació de la de la nau, tot i que en aquest cas sense pintures murals. Als peus del temple hi ha el cor, sostingut per un sostre de biguetes i revoltons. La façana principal presenta un portal d'arc de mig punt amb l'emmarcament arrebossat. Damunt seu hi ha una petita fornícula de punt rodó buida, amb l'ampit motllurat. Sota seu hi ha una làpida encastada amb una inscripció gravada que recorda la riuada de l'any 1617. Damunt la fornícula hi ha una obertura circular a manera de rosassa. La façana està coronada per un campanar d'espadanya d'un sol ull de punt rodó, amb els brancals ondulats. La construcció està arrebossada i emblanquinada. La làpida de la façana fa referència a la riuada de l'any 1617, quan tota la gent de la població es refugià a l'ermita en quedar la vila totalment inundada. Presenta pintures murals del segle xviii sobre temes ornamentals. Dins l'ermita es guarda la imatge de Sant Martí, patró de la vila, que a la vigília de la Festa Major (del 5 al 9 de novembre) es trasllada a l'església parroquial. Notes Enllaços externs «Ermita Sant Isidre». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.