NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mas Miquelet (Oristà)

Mas Miquelet és una casa d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta rectangular formada per planta baixa i dos pisos, coberta a doble vessant amb caiguda a la façana principal. Els murs estan construïts amb pedres irregulars i morter, actualment restaurat amb ciment. S'ha conservat la distribució original, amb una sala central que funciona com a distribuidor per les diverses habitacions. A l'interior es conserva la tina que es feia servir per a magatzem d'aigua. Totes les finestres i la porta estan emmarcades per pedra tallada i llindes. La de la porta conté inscrita la data de 1691 i Miquel Aulina. Pou Construït amb parament de pedres irregulars i molt morter. De planta circular situada en un terreny amb molt desnivell, cosa que fa que per la part del brocal hi hagi només un parell de metres de construcció, però que per la part del darrere hi hagi més de tres metres de cilindre fet de pedra. Actualment es troba arreglat pels amos de la casa, que hi ha posat una reixa i una corriola amb decoració. Sembla ser ce construcció contemporània a la casa. Història Del nom de la inscripció de la llinda de la porta prové el diminutiu de Miquelet, que dona nom a la casa. A l'interior de la sala hi ha una altra data: 1716. A una de les llindes del primer pis apareix 1787. Referències
El Castellot (Oristà)

El Castellot és una obra d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Les restes arquitectòniques anomenades el Castellot actualment forment part de la planta baixa d'un habitatge unifamiliar Aquestes restes consisteixen en els murs d'una antiga casa reaprofitats en la nova construcció. Els murs són de pedres rectangulars ben tallades formant fileres regulars i lligades amb morter. En una de les llindes, de fusta, d'aquesta part antiga hi ha la data 1896. Història La tipologia de la construcció ens fa pensar en restes de construcció d'època romànica. Referències
La Calvaria (Calldetenes)

La Calvaria és una obra de Calldetenes (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Ampli casal de planta quadrada cobert a quatre vessants amb una llanterna al centre. El casal està envoltat per murs i altres dependències i abasta gran part de l'antiga horta. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La façana està situada a llevant, amb un portal rectangular, una finestra inscrita dins un antic portal adovellat i un portal d'arc rebaixat. Al primer pis hi ha balcons i finestres; distribució que es repeteix al segon pis. A les golfes s'hi pinten òculs. A la part nord s'hi adossa una cabana datada el 1868. A ponent hi ha diverses obertures: un balcó conopial, a sota el ràfec on, també, s'hi pinten òculs. A migdia s'hi obren galeries, d'arcs rebaixats, al primer i segon pis, sostingudes per pilars quadrangulars i impostes motllurades. En els pilars hi ha la data de 1779. Els del segon no són de pedra. A l'interior de la casa es conserven una dovella decorada i un capitell, romànics del segle xii, de l'església parroquial de Sant Martí de Riudeperes. Petita capella adossada a l'angle nord-est del casal, a la qual s'hi accedeix des d'un corredor interior. La façana es troba orientada a migdia, el portal de l'arc és rebaixat amb un òcul de pedra al damunt i el capcer és decorat per un campanaret d'espadanya datat del 1857. Està coberta a una sola vessant, que vessa les aigües a tramuntana. L'interior és cobert amb volta, enguixat i pintat al damunt. Al centre de la volta hi ha uns rosetons d'estuc amb evocacions florals i marianes; també hi ha pintures sobre el mur. L'estat de conservació és bo. Història Mas documentat cap al segle xii. El trobem registrat en els fogatges de la parròquia i terme de Sant Martí de Riudeperes de l'any 1553, en què habitava el mas un tal Sagimon Calvaria. També és registrat en el Nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 i consta com "Alqueria casa de Labor". Com podem veure per les dades constructives i per alguns elements arquitectònics (portal adovellat tapiat), la casa ha estat ampliada successivament fins que se li donà la fesomia d'ampli casal que avui ostenta, deguda segurament a la reforma del segle xviii quan s'hi van bastir els porxos. Els seus hereus es fusionaren amb els del Mas Albó de Castanyet de la Selva. Dades constructives: 1596: "IHS: EN : NOM DELS : DE / TI : CALVARI AS : TE / MORT RECORT / 1596" 1774 Galeries 1807 Portal de llevant 1854 Finestra del segon pis 1906 Reixa de la lliça La capella està dedicada a la Concepció. El campanar d'espadanya fou construït a mitjans del segle xix, al voltant del 1860. Referències
Can Felip del carrer Joaquim Codina

Can Felip és un xalet al carrer Dr. Joaquim Codina de la Cellera de Ter (la Selva) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici rectangular, aïllat i envoltat de jardí, de planta baixa i terrassa amb coberta plana i una destacada balustrada. El frontal de la balustrada mostra a tot vianant i observador la data pintada de 1928. Està situat en una posició elevada des del carrer, on s'accedeix per una escala, un cop passada la porta de ferro senzillament monumentalitzada amb dos pilars d'uns tres metres d'alçada culminats amb motllures i pintats de color similar al de la casa, és a dir, de color crema-rosat i blanc. La façana, de tres crugies, conté una porta d'accés i dues finestres, emmarcades de motllures, amb petites baranes decoratives de ferro forjat i pintades de color blau. Les llindes d'aquestes obertures són convexes. Les crugies estan limitades, així com la cornisa, per pilastres verticals i frisos horitzontals pintats de diferent color que la façana. La cornisa està formada per diverses motllures estretes i una d'ampla que distingeixen bé la terrassa de la planta baixa. Les línies dels angles i de la separació de crugies culminen amb copes decoratives a la balustrada de la terrassa, que són en nombre de dotze. La terrassa, envoltada d'una balconada que recorre els laterals de la casa, està culminada per un frontó convex amb la data de finalització de les obres. Als laterals les finestres són rectangulars, encara que hi ha una finestra el·líptica d'òcul al lateral esquerre. A la part posterior hi ha una escala amb barana de ferro per accedir a la terrassa superior. Referències
Molí de la Pardina

El Molí de la Pardina és una obra de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El molí està compost per l'afegiment i adossat de diverses construccions, la suma de les quals dona com a resultat el complex fabril actual, conegut popularment com “el Molí de la Pardina”. L'edifici central, de planta rectangular, es tracta d'una construcció de dues plantes coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals i coronat amb un frontó triangular i esgraonat. Tant el primer com el segon pis, han estat resolts amb el mateix plantejament formal, que consisteix en la disposició de tres obertures rectangulars per pis, emmarcades amb una solució de rajol arrebossat. En l'actualitat les tres obertures de la planta baixa estan tapiades per tal d'evitar, de ben segur, els espolis i els actes vandàlics. A l'esquerra trobem adossat un gran cos longitudinal de dues plantes i coberta a dues aigües de vessants a façana. Tant les obertures de la planta baixa com les del primer contemplen la mateixa solució, és a dir obertures rectangulars emmarcades per una solució de rajol arrebossat. Tot i això, aquest ritme o uniformitat compositiva queda estroncada per la presència, en la planta baixa, d'un gran portal que consta de llinda monolítica conformant un arc pla i muntants de pedra ben escairats. Aquestes dues construccions, les quals esdevindrien la part nuclear del molí, estan ubicades sobre un pòdium d'uns 50 centímetres d'alçada. Immediatament adossat a la part dreta de l'edifici central, trobem una important construcció de planta baixa i coberta a dues aigües de vessants a laterals que comprèn una sèrie d'obertures rectangulars, emmarcades per una solució de rajol arrebossat. Darrere del molí trobem un element decisiu per a la funcionalitat del molí com és la bassa d'aigua. Història El Molí de la Pardina va tenir un funcionament continuat i ininterromput de 120 anys, concretament des del 1850 - data en què es va construir- fins al 1970 - any en què es va clausurar-. Tot i ser conegut popularment com el Molí de la Pardina, també se'l coneixia com el molí d'en Sabench o de la Cellera. Pertanyia originàriament a la propera casa de la Pardina i estigué en funcionament al llarg del segle xix i fins als anys quaranta del XX. El 1944 va ser totalment reformat amb maquinària molt moderna i un sistema d'estructures de fusta que esmorteïa les vibracions. Amb aquesta modernització es va convertir en un dels molins fariners més importants de les comarques de Girona, i va estar en funcionament fins als anys setanta del segle passat. Referències
Molí de les Pipes

El Molí de les Pipes és una obra d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al trencall que surt de la crtra. d'Arbúcies a Viladrau a l'alçada del km. 2. Descripció El casal del Molí de les Pipes es troba tocant la riera d'Arbúcies i al costat d'un pont romànic epònim. Funciona actualment com a restaurant. L'edifici ja surt documentat com a molí del Congost el 1313, tot i que l'actual edifici sembla que fou construït al segle xv. El nom prové d'una de les seves velles funcions, quan el molí va ser un important centre de fabricació de pipes de fumar. Vegeu també Pont del Molí de les Pipes Referències
Ca l'Ayats

Ca l'Ayats és una obra neoclàssica d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Ca l'Ayats és una casa senyorial situada al costat de la Capella de la Pietat que va ser feta pel mateix arquitecte de la capella. Descripció És un edifici de planta quadrangular amb tres plantes i coberta a quatre aigües amb mènsules de fusta a la cornisa. A la planta baixa destaca un porxo amb cinc arcades de mig punt, sostentat per pilastres de pedra. Sota aquest hi ha la porta principal de fusta i també emmarcada amb pedra. Tota la paret d'aquesta planta presenta un revestiment aplacat de pedra. Les obertures estan protegides per reixes de ferro treballades. Per damunt d'aquest porxo hi ha una terrassa correguda que correspon al primer pis, amb barana senzilla de ferro forjat i tres obertures rectangulars emmarcades amb pedra. La del mig està flanquejada pel dibuix egrafiat de dos grans gerros amb flors. Cal destacar els tres frontons en relleu, que decoren la part superior de les obertures. El del centre té un petit escut motllurat al damunt amb l'any 1965. A l'últim pis les finestres són rectangulars amb motllura de pedra al centre. El parament d'aquesta façana destaca pel color rosat i l'esgrafiat en blanc de motius florals i geomètrics. Tan els angles com sota la cornisa es troben protegits per un aplacat de pedra. El cos central s'amplia pels laterals i a la part esquerra hi ha altres dependències, com la piscina de la part posterior de la casa. Es troba envoltada per un jardí molt ben cuidat tot i ser enmig del nucli urbà. Antigament quedava isolada. L'interior fa anys es va reformar, ja que acull dos habitatges, l'entrada d'una de les quals és fa per l'ala afegida a la part esquerra de l'edifici. Història La família Ayats és una de les famílies fundadores de la indústria carrossera de la vila. Referències
Cementiri d'Arbúcies

El Cementiri d'Arbúcies és una obra neoclàssica d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La majoria dels cementiris creats al llarg del segle xix i XX segueixen una mateixa estructura. És el cas també del cementiri d'Arbúcies, situat en l'extrem nord-est del nucli, als afores, en direcció Sant Hilari Sacalm. La porta principal es troba a ran de carretera, situada en un mur revestit de pedres irregulars ajuntades amb ciment. Està emmarcada en blanc i presenta un arc rebaixat, la gran portalada és de ferro amb la decoració de dues creus en relleu a la part inferior. El mur no és recta sinó que fa ondulacions i els angles són arrebossats i pintats de blanc. Damunt de l'entrada, hi ha una part triangular on es disposen les lletres de ferro de “CEMENTIRI MUNICIPAL”. Per la part del darrere, a l'esquerra hi ha una altra entrada i un espai per als cotxes. A l'interior, hi ha una escalinata central que va fent replans, des d'on es distribueixen els diferents carrers a banda i banda, esglaonats també a diferents nivells. Són cossos rectangulars plens de nínxols i coberts amb teula àrab. El parament és arrebossat i pintat de blanc. A la part de dalt, hi ha panteons de diferents estils que es troben arrenglarats en un dels passadissos. També hi trobem la capella, amb entrada d'arc apuntat protegida amb reixa de ferro forjat. Com a tots els cementiris, els xiprers són els arbres que envolten els diferents carrers. Història Com molts dels cementiris municipals cal cercar el seu origen en la disposició reial de Carles III que a finals del segle xviii ordenava la construcció dels cementiris fora de les poblacions adduint raons higièniques i sanitàries. Però tot i aquesta disposició, la creació dels nous cementiris no es va generalitzar fins a la segona meitat del segle xix, i en algunes poblacions el segle xx. Era comu en els cementiris de l'època tenir una mateixa estructura: un espai destinat a l'administració, una plaça per als carruatges/cotxes, un edifici destinat a dipòsit de cadàvers, una fossa comuna (per a les persones que no tenien nínxols ni panteó), parcel·les i nínxols particulars, una capella, un espai per a nonats, etc. La zona dels nínxols i els panteons sovint es resolia en un clos amb jardí. La inauguració d'aquest cemnetiri es va fer l'any 1909. Referències
Can Riera (Arbúcies)

Can Riera és una casa d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici de grans dimensions, situat a la plaça de la Vila, amb diversos accessos i diverses dependències destinades a diferents usos, cosa que fa complicada la seva descripció. Degut al desnivell del terreny, hi ha algunes parts de l'edifici que són de dues plantes, i altres de tres plantes. La façana principal, es troba a la Plaça de la Vila, la coberta és amb vessant a la façana i les obertures són rectangulars algunes emmarcades amb pedra. Podem distingir tres trams de façana, a la planta baixa hi ha els accessos, que són un total de quatre portes des de les quals pots entrar a l'edifici. Algunes són de construcció moderna, el que destaca és un portal des d'on s'accedeix en una perruqueria, amb una porta de fusta i unes escaletes de pedra al davant, ja que a partir d'aquest punt comença el desnivell. Al primer pis hi ha alguns balcons, senzills de ferro, i al segon, les obertures són senzilles quadrangulars, menys dues que destaquen al cos central per l'arc de mig punt rebaixat, es troben tapiades amb rajols. De la façana cal destacar, malgrat el seu mal estat, l'esgrafiat de formes geomètriques en algunes parts, així com un petit relleu amb la imatge del sagrat cor situat a la llinda de pedra del finestral amb balcó del cos central, al segon pis. Des del carrer Camprodon, a la part de sota posterior, un mur delimita el jardí que es troba darrere la casa. De la façana posterior destaca la galeria de dos pisos amb arcades d'arc de mig punt. A l'interior trobem la inscripció de 1655. Fornícula a la tanca del jardí de can Riera Es tracta d'una fornícula situada sobre la cantonada d'un mur baix que delimita un jardí particular i el separa del carrer. En aquest cas, el buit no està incrustat dins la paret, sinó que sobresurt per damunt. Ara bé, la fornícula està protegida per una porteta amb marc metàl·lic i vidre, acabada amb arc apuntat. A l'interior s'aprecia el mur en forma semicircular i volta, pintat de blanc. Al centre hi ha l'escultura d'una verge, amb les mans unides, mantell blau i túnica blanca, porta també un nimbe daurat i als seus peus hi ha diversos angelets. Es tracta de la Immaculada Concepció. Aquesta figura està flanquejada per dos canalobres daurats que enlloc de portar una espelma, porten una bombeta allargada. Degut a la vegetació del jardí que hi ha al darrere, la fornícula queda coronada per un arbre, la qual cosa dificulta veure-la en la seva totalitat. Història La casa, originàriament pertanyia a la família Milans que estava emparentada amb Sant Josep Oriol el qual s'havia hostatjat diverses vegades a l'edifici (es conserva un brevari del Sant). Referències
Can Rinsa

Can Rinsa és una obra gòtica d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa de tres plantes, amb coberta a dues vessants i caiguda a la façana. Es troba en un extrem de la plaça de la Vila, al vell mig del nucli urbà, prop de l'església parroquial. Forma part d'una de les cases que té arcada amb pòrtic a la planta baixa des d'on s'accedeix a l'habitatge. En aquest cas, l'entrada dona a la planta baixa on hi ha una carnisseria. És per aquesta raó que l'interior és totalment reformat. Es mantenen però algunes obertures de pedra així com l'arcada d'arc de mig punt lleugerament rebaixat de la façana. El més interessant però, és la finestra gòtica, amb arc conopial tardà dentat amb arquets i amb relleus d'hèlix a les impostes i a l'arc, situada a la segona planta de l'edifici. Els cantos de l'edifici i les voltes són de carreus vistos. Juntament amb la casa del costat, reformada de fa poc i pintada de color teula, formaven un sol habitatge. A l'interior es poden apreciar les obertures tapiades que comuniquen una casa amb l'altra. L'estructura de l'edifici ha canviat, ja que la masia original ara es troba dividia en tres habitatges. De l'interior es conserven les bigues i algunes parts del paviment amb mosaic hidràulic antic, però la majoria ha canviat, A Can Rinsa, a la planta baixa, darrere la botiga hi ha una cuina i les cambres de refrigeració on es guarda la carn, hi ha una escala al lateral des d'on s'accedeix al primer pis que és un habitatgei al segon que n'és un altr de la mateixa família. La façana lateral, que dona a la plaça de les olles, és fruit d'una restauració posterior, en la que es va ampliar l'entrada perquè els cotxes poguessin entrar al pati del darrere. Aquesta façana té les obertures envoltades en pedra i balcons de ferro amb elements de vidre de colors. L'únic que es conserva són les dues arcades d'arc de mig punt i carreus de pedra ben tallats. Una d'elles correspon a l'aparador de la botiga, l'altra correspon sota la porxada. A la part posterior de l'edifici, hi ha annexos de construcció moderna destinats al negoci familiar però destaca un altre edifici fet de rajol que antigament habia estat una fàbrica tèxtil. Després es va utilitzar com a quadres pel bestiar i secador per les pells dels xais a la part de dalt. Actualment és un espai buit i a la part inferior s'ha adaptat una petita sala per laboratori fotogràfic, d'ús particular. Encara existeixen però les menjadores del bestiar. Història Darrere de la casa hi ha un altre edifici que havia sigut propietat d'Agustí Masferrer i utilitzat com a fàbrica tèxtil fins a finals del segle xix i principis del XX, fins que es va obrir la indúctria tèxtil Filatures Lama. Referències
Can Gultresa

Can Gultresa és una casa eclèctica d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici entre mitgeres de quatre plantes, tres crugies i terrassa cobert a doble vessant cap a la façana posterior. Està situada al racó nord-oriental de la plaça i destaca per tenir les arcades al nivell del primer pis en lloc de la planta baixa, com la resta de les cases de la plaça. Està arrebossada i decorada amb un fals encoixinat d'aparença de petits rectangles. La casa destaca per la decoració de ferro de les baranes dels balcons. La planta baixa conté dues arcades de mig punt peraltades amb una columna octogonal amb base i capitell motllurats. La volta interior és plana i allà hi ha dues portes, emmarcades de pedra calcària i una finestra al primer pis, inclòs sota les arcades. A la llinda d'un de les portes de la planta baixa hi ha una inscripció amb el nom de PELGRÍN ALTARRIBA. El segon pis, sobre les arcades, presenta un balcó corregut amb sis mènsules decorades amb motius vegetals i una barana de ferro de forja amb fulles de figuera, plataner i vinya. Aquesta decoració està disposada dins i fora d'uns cercles concèntrics que ressegueixen la barana. Les tres grans finestres emmarcades amb motllures tenen cadascuna un guardapols amb tres mòduls circulars als angles i al centre de la llinda amb decoració geomètrica. Al tercer pis es repeteix la decoració de l'anterior, però els balcons són individuals, amb dues mènsules per balcó, i més reduïts. La cornisa, emergent, consta de 8 mènsules amb decoració vegetal i zoomòrfica. Sobre d'aquesta hi ha una balustrada de ferro amb els mateixos motius de fulles inserides en cercles concèntrics. Història Casa reformada a finals del segle XIXI (1883). És l'única casa de la plaça que no conserva les arcades originals al nivell de la planta baixa. Durant les obres dels anys 80 del segle xix presumiblement es van substituir per les actuals, també de mig punt, però a nivell de les primeres plantes de la resta de la plaça i de la mateixa casa. Els edificis que es conserven a la plaça són d'origen medieval, reformats durant els segles XV i XVI, i sobretot durant els segles xviii i xix. Tot i que es conserven reminiscències medievals a les façanes com ara alguna finestra geminada o trevolada, escuts en relleu, inscripcions, etc. la majoria d'edificis són dels segles XVIII-XX amb tres o quatre plantes i la particularitat d'ésser suportades parcialment pels porxos i arcades. L'origen d'aquests porxos és comercial, d'antigues parades cobertes de tendals i estructures de fusta o pedra que s'acaben cobrint i edificant a sobre. Així passà aVic, també a Girona, entre altres poblacions properes. Referències
El Güell (Sora)

El Güell és un antic molí, actualment un habitatge, de Sora (Osona). És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil de petites dimensions amb teulada i desaigua a la façana principal. La seva orientació és d'oest. Totes les cantoneres de la casa són de pedra treballada. A la façana principal hi ha quatre finestres i un balcó també amb pedra treballada i un portal de forma rectangular. Al davant hi ha una cabana a la mà dreta. A la banda esquerra de la casa hi ha la data de 1882, única que es conserva. Història El Güell és una antiga casa ja documentada en una llista de masies de la parròquia de Sant Pere de Sora i del Terme del Castell de Duocastella feta l'any de 1338 i escrit "Mas Goells". Antigament se li va unir el Mas Jules. L'actual edificació sembla del segle xviii. Referències
L'Hostal (Sora)

L'Hostal és una casa de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de planta rectangular construïda de pedra i posteriorment arrebossada. Totes les portes i finestres tenen una llinda d'una sola peça i els brancals de pedra. Posteriorment es van fer construccions annexes a la part lateral dreta. La teulada és a doble vessant i està feta de teules. El nom de L'Hostal és fruit de l'antiga utilització de l'edifici. Adossat a la part esquerra de la façana principal encara es conserva una placa ceràmica on es pot llegir: Pueblo de Sora, partido de Vich, provincia de Barcelona. Referències
Cal Ferrer (Sora)

Cal Ferrer és una casa de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de planta rectangular construïda amb carreus irregulars i morter. En alguns dels murs encara és visible el parament de fang. Adossat a la façana principal hi ha un cos teulat, de dos pisos que a la planta baixa fa d'entrant a la casa i en el primer pis amplia l'habitatge. La coberta és de teules a doble vessant. Referències