NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Castell-llebre

Santa Maria de Castell-llebre és un monument del municipi de Peramola (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció L'estructura de l'església posa de manifest l'estreta relació d'aquesta amb els edificis del voltant, alguns dels quals han desaparegut i s'adapta a l'orografia rocallosa del terreny. Es tracta d'una església d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil apuntat, reforçada per arcs torals. És capçada per un absis semicircular, més estret que la nau que connecta amb aquesta mitjançant un arc apuntat. L'absis té dues finestres de dobles esqueixada. La porta principal, situada a la façana sud, és formada per un senzill arc adovellat, sobre el qual hi ha dues carteles que podrien pertànyer a un porxo inexistent. Hi ha dues portes més, totes dues a la façana de ponent. El campanar és una torre de planta quadrada, situat damunt la roca, amb dos pisos que tenen finestres geminades. L'aparell és de petits carreus de mides irregulars disposats en filades no gaire regulars. Les cantonades del campanar són formades per carreus més grans. L'església de Castell-llebre presenta dues etapes constructives ben clares. La primera correspon a finals del segle xi o inicis del segle xii. D'aquest moment es conserva el mur de ponent, el campanar, una part de mur sud i l'absis. La resta es pot situar a partir del segle xiii. Història El lloc de Castell-llebre és esmentat l'any 942 com a Kastro Veteri en la donació de les possessions d'aquest castell que feren el comte Borrell i la seva muller Engelrada. El capellà de Castro Veteri figura en la relació de la dècima dels anys 1279 i 1280, dins del deganat d'Urgell. L'any 1575, en el llibre de visites, documenta els problemes que hi havia a les teulades. L'any 1904, però, perdé la categoria de parroquial i es constituí en santuari annex a la parroquial de Peramola. Actualment s'hi continua celebrant un aplec el tercer diumenge després de Pasqua. Referències «Santa Maria de Castell-llebre». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012]. Enllaços externs «Santa Maria de Castell-llebre». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2010-07-16. [Consulta: 4 maig 2012].
Kostel Panny Marie (Peramola)

Kostel Panny Marie, katalánsky Santa Maria de Castell-llebre, je románská stavba v obci Peramola. Roku 1904 přestala být farním kostelem. Popis Kostel s jednou lodí má valenou klenbu vyztuženou oblouky. Je zakončen půlkruhovou apsidou, užší, než je loď a spojenou s ní lomeným obloukem. Apsida má dvě štěrbinová okna. Hlavní vchod, který se nachází na jižním průčelí, se skládá z jednoho klenutého oblouku. K dispozici jsou dvoje dveře, druhé na západní straně. Zvonice je hranolová věž, která stojí na skále a má dvě dvojitá okna nad sebou. Budova je postavena z malých bloků nepravidelné velikosti uspořádaných v pravidelných řadách. Kostel má zřetelné dvě stavební fáze. První proběhla na konci 11. nebo počátkem 12. století. Z té doby pochází západní stěna, zvonice a část apsidy. Zbytek lze datovat do 13. století. Je španělskou kulturní památkou lokálního významu. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Santa Maria de Castell-llebre na katalánské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Panny Marie na Wikimedia Commons
Santa Maria de Castell d'Aro

Santa Maria de Castell d'Aro és una església protegida com a bé cultural d'interès local a municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà). Arquitectura És una església d'estil gòtic tardà amb façana barroca. Té una nau amb capelles laterals i capçalera poligonal de cinc cares. A la façana occidental hi ha una portalada de pedra, decorada amb pilastres acabades en falsos capitells i sobre la llinda hi ha una fornícula emmarcada amb relleus. A la banda de migdia del temple, s'alça el campanar, torre de planta quadrada que té un pis amb parells d'arcades de mig punt i coronat amb coberta de pinacle. A la banda Sud s'afegeix al temple una sagristia (1765). La nau pot datar-se als segles XVI-XVII, i la façana, exemple típic del senzill barroc local, a la segona meitat del xviii. Tot l'edifici és fet en pedra de la rodalia. Història Dedicada a Santa Maria fou consagrada el 1018, sufragània de la de Santa Cristina d'Aro fou la capella del Castell. Fins al 1691 no apareix com a parròquia independent, format un sol districte amb la de Santa Maria de Fanals. L'actual edifici no conserva restes de la primera edificació. Avui dia és parròquia de primer ascens, pertany a l'arxiprestat de la Bisbal, després d'haver sigut de l'ardiaconat de la Selva. Referències «Santa Maria de Castell d'Aro». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 29 abril 2012].
Kostel Panny Marie (Castell i Platja d’Aro)

Kostel Panny Marie, katalánsky Santa Maria de Castell d'Aro, je stavba v obci Castell i Platja d'Aro. Je katalánskou kulturní památkou lokálního významu (IPAC 6992). Popis Pozdně gotický kostel s barokní fasádou má loď s bočními kaplemi a polygonální závěr. V západním průčelí je kamenný portál s pilastry a falešnými hlavicemi a na nadpraží je orámovaná nika. Na jižní straně kostela stojí zvonice s čtvercovým půdorysem. Na stejné straně byla přistavěna sakristie (1765). Původ budovy sahá až do 16.–17. století a fasáda, typický příklad jednoduchého místního baroka, do druhé poloviny 18. století. Celá stavba je z kamene z okolí. První kostel byl vysvěcen v roce 1018 – do roku 1691 se neobjevuje jako samostatná farnost. Pozůstatky první budovy se nezachovaly. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Santa Maria de Castell d'Aro na katalánské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel Panny Marie na Wikimedia Commons
Santa Maria de Castellbò

Santa Maria de Castellbò és una antiga col·legiata, actualment església parroquial de Castellbò, del municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), protegida com a bé cultural d'interès local. Arquitectura Es tracta d'una església de grans proporcions, d'una sola nau i tres absis a la capçalera. En aquest edifici es distingeixen clarament les diferents etapes constructives. Els tres absis són d'estil romànic, mentre que la nau ha estat modificada per capelles i restauracions de les voltes primitives. A la façana es troben els vestigis gòtics més rellevants. La portada és d'arcs apuntats en degradació, amb dues columnes per banda amb capitells de fulles llises que sostenen les arquivoltes. Destaca el treball de forja de la porta, de tradició romànica. A la nau s'obren set capelles laterals, tres a llevant i quatre a ponent, a través d'arcs apuntats. Les dues capelles adjacents al presbiteri són de planta semicircular, visibles des de l'exterior, i aporten a la planta de la capçalera un aspecte trilobulat. El conjunt presenta un cos afegit a l'extrem meridional de la nau, projectat a una alçada considerable, que acull les campanes de la col·legiata en tres ulls que s'obren al nivell superior, i coronat per un campanar d'espadanya de tres ulls. L'església col·legiata de Castellbò ha estat restaurada en diverses ocasions. A mitjan segle XX es va fer una intervenció que va donar a l'interior un cert aire neomodernista. En la dècada dels seixanta el bisbat d'Urgell va haver de fer una actuació d'urgència per assegurar l'estabilitat de l'edifici. El 1996 es va haver de reforçar un mur lateral. Història L'esment més antic de la parròquia de Castellbò, que no figura a l'acta de consagració de la catedral de la Seu d'Urgell, data de 1233, tot i que se sap que anteriorment el vescomte Arnau ja n'havia expulsat el rector. La dedicació a Santa Maria figura al llibre de visites que els delegats de l'arquebisbe de Tarragona dugueren a terme els anys 1312 i 1314. L'any 1436, amb la supressió del monestir de Santa Cecília d'Elins el papa Eugeni IV creava la col·legiata de Castellbò amb les rendes d'aquell cenobi. La col·legiata perviuria com a tal fins al segle xix, moment en què s'extingiria l'any 1851, i l'església tornaria a ser parroquial d'aleshores ençà. Referències Enllaços externs «Santa Maria de Castellbò». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 8 maig 2012].
Santa Maria de Colera

Santa Maria de Colera és una església romànica a uns dos-cents metres a la vora del monestir de Sant Quirze, en el municipi de Rabós (Alt Empordà). És en el parc natural de l'Albera. La consagració s'hi va fer en l'any 1123. És un petit temple d'una sola nau rectangular, de gairebé 20 m de llarg, amb volta apuntada, la capçalera és en un absis semi-circular dels segles XII o XIII. Al mur sud hi ha la porta d'entrada, adintellada. Santa Maria havia estat l'església parroquial del terme. Als anys 1973 i 1974 es va fer una primera intervenció que va supervisar l'arqueòleg Miquel Oliva i Prat. I no va ser fins al 2011 que es van fer excavacions a l'interior de l'església i s'hi va instal·lar una passarel·la de fusta que permet veure els enterraments descoberts. Referències
Santa Maria de Colera

Santa Maria de Colera ist eine romanische Kirche im Norden Kataloniens, die in unmittelbarer Nähe der Abtei Sant Quirze de Colera im 12. Jahrhundert errichtet wurde. Lage Santa Maria de Colera ist nur 100 Meter westlich von der Basilika der Abtei Sant Quirze de Colera erbaut worden. Auch sie ist Teil des Naturparks der Serra de l’Albera (Paratge Natural d’Interès Nacional de l’Albera) und gehört zur im Alt Empordà gelegenen Gemeinde Rabós. Ihre Meerhöhe beträgt 175 Meter. Beschreibung Anlässlich der zweiten Einweihung der Abtei Sant Quirze im Jahr 1123 wurde auch Santa Maria de Colera geweiht. Die relativ kleine rechteckige, 20 Meter lange und 10 Meter breite Kirche besteht aus einem einzigen Kirchenschiff mit durchhaltendem Spitztonnengewölbe. Ihre Längsachse ist nach Ost-West ausgerichtet. Die Chorseite im Osten wird von einer halbrunden Apsis mit mandelförmigem Gewölbe aus dem 12. und 13. Jahrhundert abgeschlossen. Die Apsis öffnet zum Kirchenraum mittels zweier spitz zulaufender Bögen. Auf der Nordseite überragt die Mauerbasis etwas die restliche Wandflucht. Der Kirchenraum wird von insgesamt fünf Fensteröffnungen erhellt. Es handelt sich um recht schmale, längliche Rundbogenfenster mit doppelt geschrägter Laibung. Auf der Südseite sind drei, auf der Westseite und in der Apsis je eine Fensteröffnung eingelassen. Die Eingangstür befindet sich auf der Südseite. Sie wird nach oben von gestuften Doppelrundbögen abgeschlossen, die über einem mächtigen Türsturz mit halbkreisförmigem Tympanon aufsitzen. Als Baustein wurde grob behauener Bruchstein aus anstehendem Schiefergestein verwendet, der wie üblich hintereinander in Reihe vermauert wurde. Die Kirche diente einst als Pfarrkirche. In den letzten Jahren wurden diverse Konsolidierungs- und Restaurierungsarbeiten an der Kirche durchgeführt, die nach wie vor andauern. Photogalerie Einzelnachweise
Santa Maria de Fenals d'Amunt

Santa Maria de Fenals d'Amunt és una església protegida com a bé cultural d'interès local, al municipi de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró (Baix Empordà). Descripció Enlairada en un turó a l'indret de Fenals d'Amunt, prop del mas dels Monjos, és una església d'una sola nau coberta amb volta de canó, i absis semicircular amb volta de quart d'esfera i decoració llombarda, amb arcuacions entre lesenes. L'absis mostra una finestra centrada d'arc de mig punt i doble esqueixada, del mateix tipus que les dues situades al parament de migdia de la nau. El frontó de ponent no és original; és un afegit d'època molt posterior. L'aparell de l'edifici és petit i irregular, amb carreus a les cantonades. Història L'església vella de Santa Maria de Fenals és un notable edifici romànic. Fou bastida durant els segles X-XI, època en què apareix documentada com a possessió del monestir de Sant Feliu de Guíxols. La morfologia accidentada del terreny va motivar a partir del segle xvi una expansió del poblament cap a Fenals d'Aro, proper al litoral i millor comunicat, cosa que var fer imprescindible la construcció d'un nou temple. L'església vella va romandre encara oberta al culte fins a l'any 1749, quan en una visita pastoral, el bisbe decretà la "interdicció" per amenaça de ruïna. L'església, que durant un temps va ser utilitzada com a pallissa de la masia veïna, fins que aquesta va quedar deshabitada, es trobava fins fa poc en estat d'abandonament i en perill d'esfondrament definitiu. L'ajuntament de Castell d'Aro, Platja d'Aro i s'Agaró, però, la va adquirir i restaurar. Referències
Santa Maria de Corroncui II

Santa Maria de Corroncui II és la nova església perroquial romànica del poble de Corroncui, de l'antic terme de Viu de Llevata, actualment pertanyent al terme municipal del Pont de Suert, a l'Alta Ribagorça. Està refeta amb la incorporació de bona part dels elements de l'església vella. És un temple d'una sola nau, sense absis exempt, que ha sofert nombroses modificacions al llarg de la història. Fou construïda al pla, a l'actual poble de Corroncui, incorporant les pedres de l'església vella, que era al lloc conegut com a Corroncui vell. Té molt elements, fins i tot ornamentals, procedents del temple antic. Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert [et al.]. "Santa Maria de Corroncui", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7. Vegeu també Santa Maria de Corroncui I Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria de Ginestar

Santa Maria de Ginestar és una església del municipi de Sant Gregori (Gironès). Descripció És una petita església d'origen romànic de planta rectangular, una sola nau i absis semicircular a la part posterior. Les parets portants són de maçoneria arrebossada a les façanes, deixant a la vista els carreus de les cantonades i els que emmarquen la porta d'accés. La coberta és de teula àrab a dues vessants. El campanar, adossat a una façana lateral, és de planta quadrada i coberta de pedra a quatre vessants. La capella és situada paral·lelament a un alt marge natural del terreny, des de la seva part superior s'accedeix a l'últim pis del campanar per un petit pont de pedra. La façana principal presenta, a la part superior, un frontó abarrocat molt senzill i la porta d'accés és emmarcada amb carreus bisellats. La nau interior és coberta amb volta de canó. A la part posterior hi ha un cementiri. Història És esmentada en un document del segle xii (1184), testament de Da. Dolça, senyora de la Vall i Castell d'Hostoles, la qual llega dos sous a l'església de Santa Maria de Ginestar. Referències
Santa Maria de Guàrdia de Tremp

Santa Maria de Guàrdia de Tremp fou la primitiva església parroquial de la nova vila de Guàrdia de Tremp (l'actual Guàrdia de Noguera), quan aquesta es traslladà del lloc on era el poble castral inicial, on encara hi ha les ruïnes de l'antiga església parroquial de Sant Feliu de Guàrdia, al lloc actual. Amb el pas del temps es precisà més l'advocació de l'església, passant a ser-ne titular la Mare de Déu del Remei. L'església tancava pel nord-est el clos de la vila, per la qual cosa bona part de l'edificació devia tenir aspecte de fortificació. No es conserva a penes res del temple romànic, segurament tardà, primitiu: una petita escultura al capdamunt de la porta adovellada, possiblement una part de les pedres que formen la portalada, i un fragment del mur nord, amb pedres escairades i ben disposades en fileres regulars, com és propi d'una obra del segle xii. La resta de l'església és posterior al 1650. Cal destacar-hi un retaule salvat de la devastació de la darrera guerra civil per la voluntat d'alguns habitants de la vila, entre ells el que fou cap del comitè revolucionari. Bibliografia BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. Pallars Jussà, II. Lleida: Pagès Editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. «Guàrdia de Noguera», a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 ROCAFORT, Ceferí. "Provincia de Lleyda", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria de Gràcia de Senterada

Santa Maria de Gràcia de Senterada és l'església parroquial d'origen romànica del poble de Senterada, a la comarca del Pallars Jussà. Està situada aproximadament al centre de la població, al peu de la carretera de la Vall Fosca. Està documentada com a monestir de Santa Maria de Senterada fundat pel bisbe Possidoni d'Urgell abans de l'any 814. El monestir estava sota la protecció reial, i sotmès a la Seu d'Urgell. El 1042 es refundà amb una comunitat de canonges. El 1314 ja no es fa esment a la comunitat, i només es parla de l'església parroquial. Tot i que les modificacions de diferents èpoques l'han transformada molt, es poden reconèixer algunes formes romàniques com, per exemple, l'absis sobrealçat. A la part nord de l'absis, al costat seu, hi ha l'antiga capella de Santa Grata, prop de la qual es poden observar fragments de paret medievals, que podrien correspondre a l'antic monestir que es troba a l'origen del poble. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Maria de Senterada", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 CASTILLÓ, Arcadi i LLORET, T. "Senterada", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. Referències Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria de Marçà

Santa Maria de Marçà és una església parroquial barroca del municipi de Marçà (Priorat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Va substituir a l'antiga església romànica de Santa Maria situada en el turó de la Miloquera. Església parroquial És una construcció de planta rectangular, bastida de maçoneria arrebossada i pintada a la façana, amb reforç de carreu als angles i coberta per teulada a dues vessants. Interiorment presenta una disposició de tres naus separades per pilastres, creuer no sobresortit i absis semicircular. Té quatre tramades amb cor a la primera. De les pilastres arrenquen arcs faixons que suporten la volta, de mig punt amb llunetes. Les naus laterals, d'igual altura que la central, tenen volta d'aresta i confereixen a l'església un aspecte molt lleuger, menys feixuc que les altres de la contrada. El creuer és resolt amb una cúpula. La façana presenta un ull de bou i la portalada, flanquejada per dues columnes que sostenen un fris i rematada per una fornícula amb una imatge moderna de Sant Joan Baptista, obra de l'artista local Giné. El campanar és als peus, posterior i sense valor artístic. Al costat de l'evangeli hi ha l'altar del Sant Crist, del segle xviii. Església romànica Restes concretades en basament d'un mur i absis de la primitiva església romànica de la població, constituïts per carreus de regulars dimensions. Història La primitiva església de Marçà fou bastida cap a finals del segle xii o inicis del XIII i era de reduïdes dimensions. No hi ha memòria sobre el moment de l'abandonament però cal suposar que fou, potser, fins i tot anterior a la construcció del nou temple del segle xviii, quan es produí el progressiu trasllat del poble des del turó cap al pla. Actualment és de propietat privada. Bastida a finals del segle xviii, l'església parroquial de Marçà fou construïda amb idees lleugerament diferents de les altres de la comarca, tal com el fet de tenir les naus laterals d'iguals altura que la central. Decorada amb bons altars, aquests foren destruïts el juliol de 1936, durant la Guerra civil espanyola. Referències Enllaços externs «Església de Santa Maria de Marçà». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Santa Maria de Lloberola

Santa Maria de Lloberola o Santa Maria del Solà és una església romànica del municipi de Biosca, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Situació L'església està situada a l'est del nucli de Lloberola, al sud dels plans de la vinya de la masia d'el Venque, sobre un planell que s'aixeca un centenar de metres sobre el marge dret de la Riera de Lloberola, nom que reb la Riera de Sanaüja al seu pas pel terme de Biosca. Per estar a la part solana de la vall, l'església és molt més coneguda a la comarca com Santa Maria del Solà. Des d'allí es domina, cap a orient, tota la vall de la Riera de Lloberola, fins a la seva capçalera; a migdia la carena de la serra de l'Estany - Sant Pere Sasserra, i cap a ponent es té una bonica perspectiva del conjunt monumental de Lloberola. S'hi arriba per la carretera asfaltada que deixa Lloberola, (41° 53′ 18.75″ N, 1° 21′ 46.31″ E) direcció a Sant Climens. Als 100 metres es deixa la carretera que es deriva a l'esquerra, es travessa la Riera de Lloberola i es puja la costa fins a les envistes de la masia del Venque (2,4 km), on s'agafa un trencall a la dreta que ens porta a l'església. Arquitectura És un edifici d'una sola nau, té un absis rodó cobert amb volta peraltada sobre motllura de pla i cavet evolucionada. La nau és coberta amb volta apuntada. Té dos arcs torals i un de preabsidal apuntat. El mateix tipus de motllura de l'absis és a l'arrencada de la volta i dels arcs. Els dos podis de l'absis tenen l'inferior total, una alçada de 70 cm i el superior, de 50 cm. Com a decoració té al frontispici, dues cares en relleu molt desgastades. A l'absis i murs laterals, de la nau, cornisa a un metre de la coberta. A l'absis a més, hi ha columnes quadrangulars amb els angles bisellats i decorats amb claus. El capitell és llis, pla i cavet, però més sortit que la cornisa. Hi ha dues obertures a l'absis i una altra al mur del costat de l'epístola. La portada és d'arc de mig punt adovellat, a sobre té una estirada espitllera. A la part superior, campanar d'espadanya de dues obertures. Hi ha una placa de marbre a les dovelles on hi posa en lletres majúscules: "Restauració 1950". No es disposa de cap notícia històrica que doni llum a l'origen d'aquesta capella de la parròquia de Sant Miquel de Lloberola. El temple era un santuari parroquial. Aplec Cada any, el Dilluns de Pasqua, s'hi celebra un aplec molt concorregut, ja que la devoció a la Mare de Déu del Solà encara està molt arrelada a la comarca. Referències