NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Framis Museum

Het Can Framis Museum is een in 2009 door de organisatie Fundació Vila Casas opgericht kunstcentrum in Barcelona, gewijd aan de bevordering van de hedendaagse Catalaanse schilderkunst. Het is ondergebracht in het oude fabriekscomplex Can Framis. Het museum toont meer dan 250 schilderijen van de jaren zestig tot nu gemaakt door kunstenaars geboren of woonachtig in Catalonië. Naast de "vaste collectie" die is verdeeld over drie verdiepingen, heeft het Can Framis Museum ook een ruimte gewijd aan tijdelijke tentoonstellingen (Espai Aø). De vaste collectie wordt regelmatig vernieuwd en elke drie maanden worden twee nieuwe tijdelijke tentoonstellingen geopend. Het ɡebouw Het Can Framis Museum werd geopend in de Carrer (straat) de Roc Boronat, in het district 22@ in het oostelijk stadsdeel Sant Martí van Barcelona, op 27 april 2009. Het museum is gevestigd in een oude textielfabriek uit de 18e eeuw die oorspronkelijk eigendom was van de familie Framis. In de loop der jaren raakte het in onbruik en werd een industrieel monument. De renovatie werd geregisseerd door de architect Jordi Badia. Dit project bestond uit het herstellen van twee huidige fabrieksgebouwen en deze te verbinden door een nieuw gebouw, zodat samen met een vroeger pakhuis een grote binnenplaats ontstond. Op dit plein werd een sculptuur van Jaume Plensa geplaatst: Dell'Arte (1990), een schenking van de Fundació Vila Casas aan de stad Barcelona in 2012. Het project werd uitgevoerd in beton om het in lijn te houden met de reeds bestaande structuur. Aan de buitenkant sluit de kalkmortel aan bij het reeds bestaande beton en bij de nieuwe gebouwen is het beton bloot gelaten. De gevel is in de loop van de tijd tot een collage geworden van texturen, nissen en bekledingen waarin de verschillende periodes uit de geschiedenis van het gebouw worden weergegeven. Het Can Framis Museum ligt op 1,5 meter onder het straatniveau. Het wegdek is bedekt met klimop en andere planten. Het museum wordt omringd door witte populieren en eiken. Binnen is het museum verdeeld in 36 zalen en er is een lift. Het gebouw heeft een vloeroppervlakte van 5800 m², waarvan 3400 m² bruikbaar is voor tentoonstellingen. Het gebouw kreeg verschillende prijzen: Externe link (ca) (es) (en) Fundació Vila Casas: Can Framis Museum
Музей Кан Фрамис

Музей Кан Фрамис (исп. Museo Can Framis) — художественный центр в Барселоне, посвященный популяризации современной каталонской живописи. Расположенный в старом заводском комплексе, музей демонстрирует более 250 картин, написанных с 1960-х годов до наших дней, созданных художниками, родившимися или живущими в настоящее время в Каталонии. Расположен на улице Рок Боронат в квартале 22 старого барселонского района Побле-Ноу. В дополнение к постоянной коллекции, которая разделена на три этажа, в музее есть зона, посвященная временным выставкам. Постоянная коллекция периодически обновляется, а каждые три месяца открываются две новые временные выставки. Музей открыт 27 апреля 2009 года усилиями фонда Vila Casas, занимающегося поддержкой каталонского искусства. Архитектура Музей расположен на территории старой текстильной фабрики, которая восходит к XVIII веку и первоначально принадлежала семье Фрамис. После закрытия фабрики здание было признано индустриальным памятником. Реконструкцией руководил архитектор Хорди Бадиа, основатель и директор архитектурной студии BAAS. Его проект состоял из восстановления двух нынешних заводских зданий и строительства нового. Все вместе они образуют внутренний двор, где находится скульптура Жауме Пленсы под название Dell'Arte. Снаружи известковый раствор и кирпичная кладка переходят в открытый бетон новых зданий. Своим обликом фасад отражает различные этапы жизни здания. Внутри музей разделен на 36 комнат, на каждом из трёх этажей есть лифт. Здание было удостоено следующих наград: 2011 — номинация на премию Европейского Союза в области современной архитектуры 2011 — выход в финал и специальный приз жюри BEAU XI. 2010 — первая премия Ciutat de Barcelona d'Arquitectura i Urbanisme. Выдается мэрией Барселоны. 2010 — первая премия FAD Opinion in Architecture. Выдается FAD. 2010 — финалист VI Европейской премии Розы Барба в области ландшафтного дизайна 2010 — финалист конкурса LAMP Awards 2010 за архитектурное освещение для наружных работ. 2009 — второе место в Премии Бонаплаты 2009 года за реставрацию. 2009 — отобран на соискание Испанской архитектурной премии. 2009 — финалист конкурса Catalonia Construction Awards. Экспозиции Постоянная экспозиция музея состоит из 250 работ и периодически меняется. Здесь постоянно формируется новое концептуальное видение, чтобы показать новые картины, которые Фонд закупает каждый год. Хронологическая запись постоянных коллекций Can Framis: 2014-2016 — «Монолог, диалог и концепция» 2013-2014 — «Где ты, Кафка? Где ты Малевич?» 2011-2013 — «Мгновенный переход» 2009-2011 — «Экзистенциальный лабиринт» В музее есть образовательная программа, которая предлагает мероприятия, предназначенные для дошкольных и средних школ, а также для людей с особыми образовательными потребностями. Они также предлагают экскурсии с гидом. Ссылки Fundació Vila Casas - Can Framis Museum. Official Website TripAdvisor in English - Can Framis Museum
Parc del Mirador del Poble-sec

El parc del Mirador del Poble-sec es troba a la muntanya de Montjuïc de Barcelona. Va ser realitzat entre 1995 i 1997 amb un projecte de Patrizia Falcone. Descripció Es tracta d'un parc forestal, ja que en la seva major part constitueix una zona de bosc propi de la muntanya. Es troba al vessant nord-oest, que dona al barri del Poble-sec, i d'aquí el seu nom. Està flanquejat pel parc de la Primavera i els jardins de Mossèn Costa i Llobera, mentre que, després de l'ascens per la muntanya, va a parar als jardins de Miramar, dissenyats per Jean Claude Nicolas Forestier, que havia planificat en aquest costat de la muntanya un accés monumental del que només es van realitzar les escales, que van des del port fins a la plaça de l'Armada, a la part alta del mirador. A principis del segle xx, s'hi havien edificat algunes barraques, que van ser enderrocades quan es va construir la carretera de Montjuïc arran de l'Exposició Internacional de 1929. Els elements més elaborats del parc es troben ala part baixa, on hi ha pistes de petanca, taules de ping-pong, àrees de jocs infantils i una llarga pèrgola per donar ombra. També en aquesta zona destaca un estany plantat amb plantes aquàtiques, on cau l'aigua a través d'una cascada escalonada que es vessa des d'un altre estany situat a un nivell superior. Entre les espècies presents al parc es troben: la xicranda (Jacaranda mimosifolia), el lledoner (Celtis australis), l'alzina (Quercus ilex), l'acàcia (Robinia pseudoacacia), l'om de Sibèria (Ulmus pumila), l'acàcia del Japó (Sofora japonica), el xiprer (Cupressus sempervirens), el pi blanc (Pinus halepensis), el pi pinyer (Pinus pinea), el fals pebrer (Schinus molle), l'arbre de l'amor (Cercis siliquastrum), el sapindal (Koelreuteria paniculata), la glicinia (Wisteria sinensis) i la parra verge (Parthenocissus tricuspidata). Referències Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona Bibliografia Gabancho, Patrícia. Parcs i jardins de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, 2000. ISBN 84-7609-935-5.
Parque del Mirador del Poble Sec

El parque del Mirador del Poble Sec se encuentra en la montaña de Montjuic, en el distrito de Sants-Montjuic de Barcelona. Fue realizado entre 1995 y 1997 con un proyecto de Patrizia Falcone. Descripción Se encuentra en la vertiente noroeste de la montaña de Montjuic, que da al barrio del Pueblo Seco, de ahí el nombre. Está flanqueado por el parque de la Primavera y los jardines Mossèn Costa i Llobera, mientras que tras el ascenso de la montaña viene a dar a los jardines de Miramar, diseñados por Jean-Claude Nicolas Forestier, el cual había planificado en este lado de la montaña un acceso monumental del que solo se realizaron las escaleras, que van desde el puerto hasta la plaza de la Armada, en lo alto del mirador. Se trata de un parque clasificado de forestal, ya que en su mayor parte constituye una zona de bosque propio de la montaña. En esta zona se habían edificado a principios del siglo XX algunas chabolas, que fueron derribadas cuando se construyó la carretera de Montjuic. Los elementos más elaborados del parque se encuentran en la parte baja, donde hay pistas de petanca, mesas de ping-pong, áreas de juegos infantiles y una larga pérgola para dar sombra. También en esta zona destaca un estanque plantado con plantas acuáticas, donde cae el agua a través de una cascada escalonada que se derrama desde otro estanque situado a un nivel superior.​ Vegetación Entre las especies presentes en el parque se hallan: la jacaranda (Jacaranda mimosifolia), el almez (Celtis australis), la encina (Quercus ilex), la acacia (Robinia pseudoacacia), el olmo (Ulmus pumila), la sófora (Sofora japonica), el ciprés (Cupressus sempervirens), el pino blanco (Pinus halepensis), el pino piñonero (Pinus pinea), el pimentero falso (Schinus molle), el árbol del amor (Cercis siliquastrum), el sapindo de China (Koelreuteria paniculata), la glicinia (Wisteria sinensis) y la parra virgen (Parthenocissus tricuspidata).​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Referencias Bibliografía Gabancho, Patrícia (2000). Guía. Parques y jardines de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, Imatge i Producció Editorial. ISBN 84-7609-935-5.
Parc del Mirador del Migdia

El Parc del Mirador del Migdia està situat a la muntanya de Montjuïc al Districte de Sants-Montjuïc de Barcelona. Va ser creat el 1992 amb un projecte de Beth Galí, Jaume Benavent i Andreu Arriola. Descripció Es tracta d'una gran zona forestal situada al vessant sud de la muntanya de Montjuïc. Es troba entre el Castell de Montjuïc i l'Estadi Olímpic Lluís Companys, al costat del Cementiri del Sud-oest i el Fossar de la Pedrera, i inclou la zona del Sot del Migdia, una antiga pedrera reconvertida en espai per a concerts i esdeveniments esportius. El fort pendent del parc fa que els seus camins estiguin traçats en ziga-zaga, mentre que les zones verdes recreen el típic bosc mediterrani, tot i que en alguns punts presenta un aspecte més artificial, com el passeig de palmeres de la part superior. En aquest passeig es van plantar el 1999 els anomenats Arbres dels cònsols, un conjunt de 45 arbres representatius de diferents països plantats per 45 cònsols acreditats a Barcelona. A la zona coneguda com a Camí de l'Esparver es troben les restes del Castell del Port, un antic enclavament d'origen medieval del que tan sols resten unes poques pedres que van ser la base d'una torrassa. En aquest lloc es va col·locar el 1989 una placa commemorativa del Mil·lenari de Catalunya. El parc presenta unes magnífiques vistes del Port de Barcelona i El Prat de Llobregat, així com de la mar Mediterrània. Vegetació Entre les espècies presents al parc es troben: el pi blanc (Pinus halepensis), el pi pinyoner (Pinus pinea), l'alzina (Quercus ilex), el xiprer (Cupressus sempervirens), l'olivera (Olea europaea), la falsa acàcia (Robinia pseudoacacia), l'eucaliptus blau (Eucalyptus globulus), el freixe de fulla gran (Fraxinus excelsior), el pollancre (Populus nigra "Italica"), la tipuana (Tipuana tipu), l'arbre de l'amor (Cercis siliquastrum), la figuera de moro (Opuntia ficus-indica), la ginesta (Spartium junceum), el baladre (Nerium oleander) i la palmera canària (Phoenix canariensis). Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona Referències Bibliografia Gabancho, Patrícia. Guia. Parcs i jardins de Barcelona. Ajuntament de Barcelona, Imatge i Producció Editorial, 2000. ISBN 84-7609-935-5.
Parque del Mirador del Migdia

El parque del Mirador del Migdia se encuentra en la montaña de Montjuïc, en el distrito de Sants-Montjuïc de Barcelona. Fue creado en 1992 con un proyecto de Beth Galí, Jaume Benavent y Andreu Arriola. Descripción Se trata de una gran zona forestal situada en la vertiente sur de la montaña de Montjuïc. Se encuentra entre el Castillo de Montjuïc y el Estadio Olímpico Lluís Companys, junto al Cementerio del Sudoeste y el Fossar de la Pedrera, e incluye la zona del Sot del Migdia, una antigua cantera reconvertida en espacio para conciertos y eventos deportivos. La fuerte pendiente del parque hace que sus caminos estén trazados en zig-zag, mientras que las zonas verdes —anteriormente de simples matorrales— recrean el típico bosque mediterráneo de pinos, encinas, fresnos, robles y sotobosque, aunque en algunos puntos presenta un aspecto más artificial, como el paseo de palmeras de la parte superior. En este paseo se plantaron en 1999 los llamados Árboles de los cónsules, un conjunto de 45 árboles representativos de diferentes países plantados por 45 cónsules acreditados en Barcelona. En la zona conocida como Camí de l'Esparver se encuentran los restos del Castillo del Puerto, un antiguo enclave de origen medieval del que solo quedan unas pocas piedras que fueron la base de un torreón. En este lugar se colocó en 1989 una placa conmemorativa del Milenario de Cataluña, promovida por el Fomento Excursionista de Barcelona. El parque presenta unas magnícas vistas del Puerto de Barcelona y El Prat de Llobregat, así como del Mar Mediterráneo.​ Vegetación Entre las especies presentes en el parque se hallan: el pino blanco (Pinus halepensis), el pino piñonero (Pinus pinea), la encina (Quercus ilex), el ciprés (Cupressus sempervirens), el olivo (Olea europaea), la acacia (Robinia pseudoacacia), el eucalipto (Eucalyptus globulus), el fresno (Fraxinus excelsior), el chopo (Populus nigra "Italica"), la tipuana (Tipuana tipu), el árbol del amor (Cercis siliquastrum), la chumbera (Opuntia ficus-indica), la retama (Spartium junceum), la adelfa (Nerium oleander) y la palmera de Canarias (Phoenix canariensis).​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Sot del Migdia Referencias Bibliografía Gabancho, Patrícia (2000). Guía. Parques y jardines de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona, Imatge i Producció Editorial. ISBN 84-7609-935-5.
Parc de la Primavera

El parc de la Primavera es troba a la muntanya de Montjuïc de Barcelona. Va ser creat el 2007 amb un projecte de Patrizia Falcone. Va ser concebut amb criteris de sostenibilitat, una de les premisses actuals en la creació d'àrees verdes a la ciutat, com els parcs de Can Rigal, de Torrent Maduixer i el de Rieres d'Horta. Descripció Es troba entre el barri del Poble-sec i el vessant nord de la muntanya de Montjuïc, al costat del parc del Mirador del Poble-sec. Es tracta d'una zona de fort desnivell, resolt a través d'una sèrie de rampes i escales. A sota es troba un centre de tractament de residus, el Parc de Neteja de la Zona Sud, obra dels arquitectes Eileen Liebman, Fernando Villavecchia i Mireia Comajuncosa, construït ja amb la intenció de situar-hi al damunt una zona verda. Diverses xemeneies d'aquest complex sobresurten de la coberta de l'edifici i s'integren de forma harmoniosa en el jardí superior, com a elements decoratius. La vegetació és típicament mediterrània, entre la qual destaquen els pins blancs, els àlbers i els salzes. El parc disposa d'una àrea de jocs infantils i una altra per a gossos, i acull un ambulatori, el CAP Les Hortes, així com també el refugi 307. Referències Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona
Parque de la Primavera

El parque de la Primavera se encuentra en la montaña de Montjuic, en el distrito de Sants-Montjuic de Barcelona. Fue creado en 2007 con un proyecto de Patrizia Falcone.​ Este parque fue concebido con criterios de autosuficiencia y sostenibilidad, una de las premisas básicas en la creación de áreas verdes en la ciudad condal en la actualidad, como los parques de Can Rigal, de Torrent Maduixer y de Rieres d'Horta. Descripción Se encuentra entre el barrio del Pueblo Seco y la vertiente norte de la montaña de Montjuïc, al lado del parque del Mirador del Poble Sec. Se trata de una zona de fuerte desnivel, resuelto a través de una serie de rampas y escaleras. Bajo el suelo del parque se encuentra un centro de tratamiento de residuos, el Parque de Limpieza de la Zona Sur, obra de los arquitectos Eileen Liebman, Fernando Villavecchia y Mireia Comajuncosa, construido ya con la intención de situar encima una zona verde. Varias chimeneas de este complejo sobresalen de la cubierta del edificio y se integran de forma armoniosa en el jardín superior, como elementos decorativos del parque.​ La vegetación es típicamente mediterránea, entre la que destacan los pinos blancos, los álamos y los sauces. El parque dispone de un área de juegos infantiles y otra para perros, y acoge un ambulatorio, el CAP Les Hortes. En su recinto se encuentran los restos de un refugio antiaéreo de la Guerra Civil.​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Referencias Bibliografía Sánchez Vidiella, Àlex; Zamora Mola, Francesc (2011). Paisatgisme urbà. Barcelona (en catalán). Barcelona: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-355-5.
Parc de la Font Florida

El parc de la Font Florida es troba al costat de la muntanya de Montjuïc, al barri de la Font de la Guatlla de Barcelona. Va ser creat al 1995 amb un projecte de Carles Casamor, Ramon Marquès i Carles Fuentes. Descripció El parc té dues zones diferenciades: una gran plaça arbrada, amb bancs, fonts, àrees infantils, pistes de petanca i un safareig que aporta frescor a l'ambient, envoltada de bellaombres; i una zona verda encaminada pel vessant d'una alt tossal, on destaca una plantació de pollancres, mentre que a la seva base l'espígol forma una manta de color blau a l'estiu, que contrasta amb el groc de les tipuanes. La primera zona és més urbana, amb arbres alineats i espais per al gaudi de la gent, mentre que la segona és més silvestre, a imitació de l'estil jardiner iniciat a la muntanya de Montjuïc per Jean Claude Nicolas Forestier per a l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929. Vegetació Entre les espècies presents al parc es troben: la tipuana (Tipuana tipu), el lledoner (Celtis australis), el pi pinyer (Pinus pinea), el pi blanc (Pinus halepensis), l'alzina (Quercus ilex), el fals pebrer (Schinus molle), la bellaombra (Phytolacca dioica), el pollancre (Populus x canadensis), l'eucaliptus (Eucalyptus camaldulensis), la Ginesta (Spartium junceum), l'espígol (Lavandula officinalis) i la jacaranda (Jacaranda mimosifolia). Referències Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona
Parque de la Font Florida

El parque de la Font Florida se encuentra junto a la montaña de Montjuïc, cerca de la Zona Franca, en el Distrito de Sants-Montjuïc de la ciudad española de Barcelona. Fue creado en 1995 con un proyecto de Carles Casamor, Ramon Marquès y Carles Fuentes. Descripción El parque tiene dos zonas diferenciadas: una gran plaza arbolada, con bancos, fuentes, áreas infantiles, pistas de petanca y una alberca que aporta frescura al ambiente, rodeada de ombúes; y una zona verde encaminada por la vertiente de una alta loma, donde destaca una plantación de chopos, mientras que en su base el espliego forma una manta de color azul en verano, que contrasta con el amarillo de las tipuanas. La primera zona es más urbana, con árboles alineados y espacios para el disfrute de la gente, mientras que la segunda es más silvestre, a imitación del estilo jardinero iniciado en la montaña de Montjuïc por Jean-Claude Nicolas Forestier para la Exposición Internacional de Barcelona de 1929.​ Vegetación Entre las especies presentes en el parque se hallan: la tipuana (Tipuana tipu), el almez (Celtis australis), el pino piñonero (Pinus pinea), el pino carrasco (Pinus halepensis), la encina (Quercus ilex), el falso pimentero (Schinus molle), el ombú (Phytolacca dioica), el chopo (Populus x canadensis), el eucalipto (Eucalyptus camaldulensis), la retama de olor (Spartium junceum), la lavanda (Lavandula officinalis) y la jacaranda (Jacaranda mimosifolia).​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Referencias Bibliografía Viladevall-Palaus, Ignasi (2004). «Cincuenta parques, más dos». Cuadernos Cívicos La Vanguardia (Barcelona: La Vanguardia Ediciones) (3).
Institut de Geomàtica

L'Institut de Geomàtica fou un centre de recerca públic, format en consorci per la Generalitat de Catalunya (Departament de Territori i Sostenibilitat i Departament d'Economia i Coneixement) i la Universitat Politècnica de Catalunya, creat pel Decret Llei de la Generalitat de Catalunya el 30 de setembre de 1997. Fou una Entitat de Dret Públic, de caràcter institucional, dotada de personalitat jurídica pròpia, plena i independent de la dels seus membres per a la realització dels seus objectius. Fou també membre fundador de l'Associació Catalana d'Entitats de Recerca (ACER). L'Institut de Geomàtica va tancar el 31 de desembre de 2013, seguint l'acord de Govern de dissolució amb data de 23 de desembre de 2013. L'Institut de Geomàtica, incloent personal, equipaments i desenvolupaments, quedà integrat com a divisió de Geomàtica en el Centre Tecnològic de Telecomunicacions de Catalunya. Fonts Llistat de grups de la UPC per àmbits de coneixement Arxivat 2013-12-24 a Wayback Machine. L'Institut de Geomàtica i l'arqueologia d'estiu Bloc del Departament de Territori i Sostenibilitat: el terratrèmol del Japó i l'Institut de Geomàtica Arxivat 2013-12-18 a Wayback Machine. Fitxa de l'Institut de Geomàtica a la web de la institució CERCA Arxivat 2013-12-24 a Wayback Machine. Fitxa d'una conferència impartida pel director de l'Institut de Geomàtica, UAV for Geomatics Applications: The Challenges, a la web de l'École Polytechnique Fédérale de Lausanne Fitxa de l'EuroCOW 2010, taller organitzat cada dos anys per l'Institut de Geomàtica, a la web de la ISPRS (International Society of Photogrammetry and Remote Sensing) Llista d'activitats de la ISPRS (International Society for Photogrammetry and Remote Sensing) on s'inclou l'EuroCOW 2010, taller organtizat cada dos anys per l'Institut de Geomàtica Anunci de la sisena edició de la Setmana Geomàtica, congrés organitzat (entre altres) per l'Institut de Geomàtica cada dos anys. Fet també per la ISPRS Anunci per part d'IDS (Ingegneria dei sistemi) del curs Ground-Based SAR for Deformation Monitoring: Data Analysis, impartit per l'Institut de Geomàtica Enllaços externs Plana oficial de l'Institut de Geomàtica
Jardí dels Drets Humans

El Jardí dels Drets Humans és al barri de la Marina de Port de Barcelona, a l'emplaçament de la fàbrica de llums elèctrics Lámparas Z, posteriorment absorbida per la companyia Philips. El nom prové de la Declaració Universal dels Drets Humans, aprobada per l'Organització de les Nacions Unides el 10 de desembre de 1948. Història i descripció Aquest espai estava destinat a zona d'esbarjo per als treballadors de la fàbrica, i com a tal fou dissenyat el 1960 per una paisatgista holandesa, esposa del director general de Lámparas Z, Van der Harst, amb espècies de vegetació variades (i algunes úniques a Barcelona) i un disseny i recorreguts no lineals.</ref> El 2007 fou obert al públic després d'una rehabilitació efectuada per l'arquitecte municipal Jaume Graells. Els elements més distintius són un petit llac amb una illeta amb palmeres al centre i una pista de patinatge. Al llarg de tot el perímetre hi ha un conjunt de 31 plafons d'acer que acullen cadascun dels 30 articles de la Declaració Universal dels Drets Humans, a més d'un altre que inclou la poesia Com la Cigala, de l'argentina María Elena Walsh, dedicada als desapareguts de les dictadures militars de Xile i l'Argentina. Referències Bibliografia Segura Soriano, Isabel. «Lámparas Z. De fàbrica a motor de veïnatge». A: La modernitat a la Barcelona dels cinquanta. Ajuntament de Barcelona, 2010. ISBN 97884 98502152. Enllaços externs «Els Jardins dels Drets Humans amaguen espécies úniques a la ciutat». betevé, 20-12-2013.