NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mas Petit d'en Caixa

Mas Petit d'en Caixa és un edifici del municipi de Palafrugell (Baix Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El mas Petit d'en Caixa és una construcció aïllada, situada a uns 200 metres de l'església de Sant Ramon, al veïnat d'Ermedàs. L'edifici té la coberta de teula a dues vessants, amb el carerner paral·lel a la línia de façana. La composició de la façana principal, que es troba orientada al sud, és simètrica, amb obertures rectangulars, les més remarcables de les quals són la porta d'accés, amb grans carreus i la creu del priorat de Santa Anna a la llinda, i la finestra superior amb ampit motllurat. L'interior presenta una distribució d'espais al voltant d'una sala central més gran. Conserva els marcs de pedra de les obertures, fets amb gran dovelles. A la banda de llevant de la façana principal s'eleva la torre. Història El mas petit d'en Caixa és una masia dels segles xvii-xviii adossada a una torre de defensa anterior. En l'actualitat es troba en procés de restauració. Referències «Mas Petit d'en Caixa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 30 abril 2012].
Mas Pomer

El Mas Pomer és un mas situat al municipi de Camprodon, a la comarca catalana del Ripollès. Es troba uns metres més amunt de Torre Cavallera i el nucli de Sant Miquel de Cavallera, sobre la pista que uneix la Colònia Estebanell i Ogassa. Mas construït a principi del segle xx, de tipologia semblant a El Peiró de Sant Pau de Segúries o Can Huguet Nou de Vilallonga de Ter fetes per en Josep Danés i Torras. En aquest cas l'edifici serveix també de masoveria i conté elements modernistes, així com una teulada de ceràmica vidriada. L'eixida del primer pis dels masovers es converteix en galeria tancada en el pis superior, destinat a habitatge dels propietaris. Llistat en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya amb el codi IPA-3878. Galeria Referències
Mas Pou (Vilaür)

Mas Pou és una masia del municipi de Vilaür (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al sud del nucli urbà de Vilaür, a tocar l'inici del poble i al peu de la carretera que va a Camallera (GIV-6231). Descripció És una masia de planta rectangular amb diverses construccions annexes, envoltades per una tanca que delimita l'espai de barri. L'edifici principal presenta la coberta a dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. A la banda sud presenta dos petits cossos adossats, coberts amb terrasses superiors establertes a diferent nivell i amb els finestrals d'arc de mig punt. Per la banda de ponent hi ha una llarga eixida al pis, bastida damunt un porxo format per tres voltes de canó successives amb llunetes, actualment transformades en obertures que comuniquen els tres espais. Envers el nord se li adossa un altre cos rectangular, amb teulada d'un sol vessant i dos pisos, el qual presenta una finestra d'arc mixtilini normal i la resta rectangulars, una de les quals presenta una inscripció amb la data 1706. A l'edifici principal, les obertures són majoritàriament rectangulars i estan emmarcades amb carreus de pedra ben desbastats, algunes amb guardapols i ampit motllurats, i d'altres d'arc conopial amb roseta central, de finals del segle xvii. Destaquen les reixes de ferro forjat, originals probablement dels segles xvii-xviii i localitzades a les finestres de la façana principal. Aquesta està orientada a llevant i en destaca el portal d'accés, rectangular i emmarcat amb carreus de pedra desbastats i la llinda plana, la qual presenta un gravat esculpit on s'hi representa un personatge extraient aigua d'un pou, mitjançant una corriola i una galleda. Fa al·lusió al nom de la casa, cognom dels propietaris inicials. A l'interior de l'edifici, la sala i diverses estances es troben cobertes amb voltes de maó pla. Dins la finca, al sector sud-est hi ha tres petits edificis annexos, bastits en pedra i destinats a serveis, que acompanyen la masia. Alhora, la finca es troba delimitada per una tanca de pedra i morter, que presenta un gran portal d'accés d'arc rebaixat, emmarcat amb carreus de pedra i cobert amb una petita teulada de dues vessants. La construcció es troba arrebossada i pintada de color groc. Història La façana oest es va veure molt modificada en construir una capella particular moderna, damunt d'una gran eixida o terrassa. Era de planta rectangular, bastida amb maons i fou suprimida fa alguns anys. L'element més destacable és l'emblema de la família Pou, un personatge nu pouant aigua amb una corriola. Actualment és la residència familiar dels editors Jacobo Siruela i Inka Martí i domicili social d'Edicions Atalanta. Referències
Mas Pou

Mas Pou es una masía del municipio de Vilaür (Alt Empordà) incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. Está situada al sur del casco urbano de Vilaür, junto al inicio del pueblo y al pie de la carretera que va a Camallera (GIV-6231).​ Descripción Es una masía de planta rectangular con diversas construcciones anexas, rodeadas por una valla que delimita el espacio de barrio. El edificio principal presenta la cubierta a dos vertientes de teja y está distribuido en planta baja y dos pisos. En el lado sur presenta dos pequeños cuerpos adosados, cubiertos con terrazas superiores establecidas a distinto nivel y con los ventanales de arco de medio punto. Por el lado de poniente hay una larga salida al piso, construida sobre un porche formado por tres vueltas de cañón sucesivas con lunetos, actualmente transformadas en aberturas que comunican los tres espacios. Hacia el norte se le adosa otro cuerpo rectangular, con tejado de una sola vertiente y dos pisos, el cual presenta una ventana de arco mixtilíneo normal y el resto rectangulares, una de las cuales presenta una inscripción con la fecha 1706.​ En el edificio principal, las aberturas son mayoritariamente rectangulares y están enmarcadas con sillares de piedra bien desbastados, algunas con guardapolvo y alféizar moldurados, y otras de arco conopial con roseta central, de finales del siglo XVII. Destacan las rejas de hierro forjado, originales probablemente de los siglos XVII-XVIII y localizadas en las ventanas de la fachada principal. Ésta está orientada a levante y destaca el portal de acceso, rectangular y enmarcado con sillares de piedra desbastados y el dintel plano, que presenta un grabado esculpido donde se representa un personaje extrayendo agua de un pozo, mediante una polea y un cubo. Alude al nombre de la casa, apellido de los propietarios iniciales. En el interior del edificio, la sala y varias estancias se encuentran cubiertas con bóvedas de ladrillo plano.​ Dentro de la finca, en el sector sudeste hay tres pequeños edificios anexos, construidos en piedra y destinados a servicios, que acompañan a la masía. Asimismo, la finca se encuentra delimitada por una valla de piedra y mortero, que presenta un gran portal de acceso de arco rebajado, enmarcado con sillares de piedra y cubierto con un pequeño tejado de dos vertientes.​ La construcción se encuentra rebozada y pintada de color amarillo.​ Historia La fachada oeste se vio muy modificada al construir una capilla particular moderna, sobre una gran salida o terraza. Era de planta rectangular, construida con ladrillos y fue suprimida hace algunos años.​ El elemento más destacable es el emblema de la familia Pou, un personaje desnudo vertiendo agua con una polea.​ Actualmente es la residencia familiar de los editores Jacobo Siruela e Inka Martí y domicilio social de Ediciones Atalanta.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mas Pou.
Mas Romanyac

El Mas Romanyac és una masia de Roses (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Dona nom a la riera de Romanyac, que desemboca al Port de la Selva. Descripció Situat a la capçalera de la riera del Romanyac, al planell localitzat entre el puig de l'Àliga i el puig del Pení. Des de la carretera de Roses a Cadaqués després del quilòmetre 8, agafar a la dreta la GI-620, que va en direcció a la base militar del Pení. A uns 2500 metres trobarem un camí de terra situat a mà esquerra, que condueix a l'edifici. Masia formada per diversos cossos adossats que li confereixen una planta en forma de L. L'edifici principal està ubicat a la part est del conjunt, amb la façana principal orientada al sud. Es tracta d'un edifici de planta rectangular, distribuït en dues pisos d'alçada, amb la teulada a dues vessants de teula sobre els murs més llargs. Destaca la porta d'accés, amb un arc de descàrrega bastit amb còdols de pedra disposats a sardinell, i una finestra tapiada amb llinda monolítica, sobre la qual hi ha un encaix. La resta de finestres són de mida petita i d'obertura rectangular. La façana orientada a l'est presenta una porta rectangular emmarcada amb còdols de pedra disposats a sardinell i una finestra amb llinda monolítica i ampit de pissarra. Tot l'extrem sud-est d'aquest edifici fou probablement refet després d'enrunar-se. De l'interior destaca un sala coberta amb volta de canó de pedra morterada. Per la part sud-oest hi foren afegits dos cossos adossats en perpendicular, amb les cobertes a una sola vessant de teula a diferent nivell. Aquests espais estaven destinats a quadres i pallises. Exteriorment, el cos situat al nord presenta la façana arrebossada i una gran porta d'obertura rectangular, mentre que l'altre cos manté la pedra vista i les obertures són més petites. Davant de la façana principal i en direcció est s'estén un espai tancat amb un mur de pedra, a manera de barri. L'aparell, arreu del conjunt arquitectònic, és de rebles de pissarra travats amb morter de calç. Referències
Mas Sant Cristòfol

El Mas Sant Cristòfol o Cal Magre és un mas al petit nucli de l'Estela, a pocs metres de distància de l'església de Santa Maria, al nord-oest del municipi de Cabanelles (l'Alt Empordà) al qual pertany. Es tracta d'un conjunt format per les restes de la capella de sant Cristòfol i, adossada a aquesta per la banda de migdia, la masia actualment reformada de cal Magre. Església L'església de Sant Cristòfol és documentada l'any 1095 com a donació al priorat de Lladó pel prevere Ramon Amalrich. Les butlles del papa Calixt II dels anys 1120 i 1123 confirmen aquesta possessió sobre l'església de Sancti Christophori de Stella. De l'antiga església de Sant Cristòfol, actualment molt degradada, se'n conserven diversos trams d'estructures que permeten saber que es tractava d'un temple de planta rectangular. Actualment no hi ha coberta i la majoria de paraments estan completament enrunats. La façana de llevant, on el parament conserva més alçada, presenta quatre obertures alineades, dues finestres i una porta rectangulars força malmeses i una porta d'arc rebaixat que dona accés a l'interior del temple. Aquest espai, ple de runa i vegetació, conserva una petita volta d'arc de mig punt bastida en pedra desbastada que protegeix una porta rectangular emmarcada en pedra, que probablement donava pas a la nau, des d'una estança de mides més petites. La construcció és bastida en pedra sense treballar i fragments de maons, disposats irregularment. Masia Al costat de l'església de Sant Cristòfol s'hi troba el mas Cal Magre, també conegut com a Mas de Sant Cristòfol. Es tracta d'un casal del segle XVII-XVIII encara que segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'Ajuntament de Cabanelles daten l'edifici l'any 1780. Adossat al mur de migdia del temple hi ha la masia d'època moderna. Es tracta d'un edifici de planta més o menys rectangular format per dos cossos adossats, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a llevant, presenta la porta d'accés al pis mitjançant unes escales de pedra exteriors. És d'obertura rectangular, amb els brancals bastits en carreus ben desbastats i la llinda plana. A la planta baixa hi ha dues obertures de mig punt bastides amb lloses de pedra, una amb accés a l'interior i l'altra tapiada. La façana de migdia presenta totes les obertures bastides en maons, majoritàriament rectangulars. Destaquen les de l'extrem de ponent, corresponents a un cos estructural adossat. A la planta baixa hi ha un gran portal d'arc rebaixat i al pis una finestra de mig punt. La façana de ponent també presenta obertures rectangulars bastides en maons. La construcció és bastida en pedra desbastada de mida mitjana, disposada en filades regulars, amb diverses refeccions fetes en maons. Referències
Mas Sopes

El Mas Sopes és una masia de Sant Pere Pescador (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al sud-est del nucli urbà de la població de Sant Pere Pescador. Sortint de la vila per la carretera del Riuet, un cop passada la urbanització Bon Relax, s'agafa un trencall a mà esquerra en direcció al Parc Residencial Empúries. El mas està situat a l'inici d'aquest complex. Edifici format per tres cossos adossats, que conformen una planta en forma d'U. La masia presenta planta rectangular, amb coberta a dues vessants de teula i dos pisos d'alçada. Presenta un cos adossat a la façana sud, amb terrassa al primer pis i corral a la planta baixa. En un extrem de la terrassa hi ha un cobert amb obertures d'arc de mig punt, bastit amb maons. A la planta baixa, dues grans arcades de punt rodó de maons també. Al costat de ponent, unes escales exteriors de recent construcció donen accés a la primera planta de la casa. Cal destacar, a la cantonada sud-oest de l'edifici, un contrafort atalussat de pedra desbastada. L'accés principal a la casa es troba a la façana de llevant. Es tracta d'un portal d'arc rebaixat de maons, amb els brancals bastits amb carreus de pedra, actualment tapiat. La resta d'obertures són rectangulars. La construcció és bastida amb rebles de pedra i maons lligats amb morter. El parament conserva restes de l'últim revestiment arrebossat. El cos davanter és de pedra i morter, sense cap revestiment. L'edifici adossat a ponent de la masia presenta quatre grans arcades rebaixades bastides amb maons. Està en força mal estat. Història Antiga masia actualment en desús i en molt mal estat, amenaçant ruïna. Segons dades del cadastre l'immoble va ser bastit vers el 1800. Referències
Mas Vell (el Port de la Selva)

Mas Vell és una masia del municipi del Port de la Selva inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada al sud-est del nucli urbà de la població del Port de la Selva, prop del coll de Maó i dels masos Alfares i de la Birba. Masia formada per diversos cossos adossats, que li confereixen una planta més menys rectangular. El nucli principal està ubicat a ponent de la construcció. Es tracta d'un cos rectangular distribuït en tres crugies i dos pisos, amb la teulada de dues aigües de teula àrab força enrunada. Els baixos eren destinats a estables i el pis era l'habitatge. L'accés a l'habitatge es fa a migdia, mitjançant una escala exterior de pedra adossada a la façana principal. L'escala condueix a una terrassa al pis, que a la planta baixa presenta una volta de canó al fons de la qual hi ha la porta d'entrada als baixos. Les obertures del cos són rectangulars amb les llindes de pedra, tot i que algunes han estat reformades amb maons. Al costat de la porta d'accés hi havia una llarga espitllera que travessa la paret de biax, utilitzada per a la defensa de l'entrada al mas. Adossat a la façana de llevant de la masia hi ha un cos més tardà que presenta, a la façana de migdia, una porta rectangular amb un arc de descàrrega de lloses, a la planta baixa, i al pis una finestra i una obertura quadrada a manera d'espitllera. La façana de tramuntana presenta una gran arcada rebaixada bastida amb lloses de pedra. A l'interior hi ha una estança coberta amb una volta rebaixada, que conserva empremtes dels encanyissats i les llates de l'encofrat utilitzat per bastir-la, als baixos. Al pis hi havia sostres embigats. Sembla que l'habitatge presentava diverses estances amb llar de foc i algunes finestres amb festejadors. A la banda de llevant de la construcció hi ha un llarg edifici de planta rectangular distribuït en una sola planta, que estava destinat a estables. Actualment ha perdut la seva coberta, que també era de dues aigües amb teula àrab. Un portal allindanat obert a la façana de ponent comunica aquest sector amb l'habitatge. L'accés a l'interior es fa mitjançant dos portals amb les llindes de fusta. A l'interior, l'eix carener de la coberta està sostingut per tres arcades de mig punt bastides amb lloses disposades a sardinell. La roca natural forma el sòl. A migdia hi ha una esplanada delimitada amb murs fets en pedra seca. La construcció és arreu de rebles de pissarra lligats amb morter. L'aparell de la masia, idèntic a l'anterior, presenta alguns carreus grans als angles. Història Mas documentat des del segle xv. L'any 1787 és ocupat per Jeroni Fornís. A començaments del segle xx va passar a ser propietat de la família Suñer, però va ser abandonat durant la primera dècada del segle XX i actualment presenta un estat ruïnós. Referències
Mas Ventós (El Port de la Selva)

El Mas Ventós és un mas en ruïnes que es troba al terme municipal del Port de la Selva a la serra de Verdera a 461 msnm, no gaire lluny el monestir de Sant Pere de Rodes. Actualment està condicionat com a àrea recreativa i de descans, els murs del mas estan consolidats i els baixos serveixen com a magatzems. Des d'aquest mas es té una gran vista sobra la plana empordanesa. Hi ha una sardana dedicada a aquest mas i a la vista que té de nom Sota el mas Ventós del compositor de Vilajuïga Jaume Bonaterra i Dabau. Referències
Mas Viader

El Mas Viader és una masia del municipi de Bescanó (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. A pocs metres hi ha la capella de Santa Margarida (segle XVII), propietat del mas. Masia Edifici de tres plantes i teulada a dues vessants. El mur lateral està encastat al nivell del terreny. A l'interior presenta l'estructura tradicional de tres crugies paral·leles amb escala al fons de la sala central, coberta amb dues voltes d'arcs rebaixats. Al pis superior trobem l'estança noble amb habitacions a banda i banda. La façana té portal dovellat amb escut a la clau, dues finestres i balcó central, també amb escut, i tres arcs de pedra de mig punt al graner. Capella de Santa Margarida Edifici de planta rectangular coberta amb volta seguida apuntada i capçalera carrada. Als peus hi ha el cor on s'accedeix per una escala lateral a l'esquerra. El parament interior és emblanquinat. La façana principal té una porta rectangular amb marc motllurat, dos capitells i trencaaigües a la part superior amb mènsules, sota el que hi ha una inscripció sense posar l'any que diu: "Fonch acabada la p(rese)nt obra 23 de abril any". Al capdamunt, un ull de bou i a l'esquerra, una finestra apaïsada. El campanar d'espadanya s'aixeca al davant del carener de la teulada. Història A la llinda de la façana hi ha gravada la inscripció: ANTICH BLAY VIADER ME FESIT 1634. Actualment pertany a la mateixa família que segueix explotant les terres properes. La petita capella fou bastida vers 1630 dins de la propietat del mas Viader. S'hi celebra missa el dia de Santa Margarida i s'utilitza per a cerimònies de la família propietària. Referències
Mas Vil·la Maria

Mas Vil·la Maria o Mas del Cuadrada, és una masia considerada monument i protegida com a bé cultural d'interès local del municipi de Reus (Baix Camp). Descripció Es tracta d'una masia aïllada, al kilòmetre 1 de la carretera d'Alcolea destinada a ús propi residencial, consta de dues plantes i golfes. L'arquitecte va ser Pere Caselles, que va incorporar a l'edifici algunes de les característiques pròpies dels masos reusencs de l'època, com la torre-mirador i la loggia lateral. L'accés principal és a la façana sud. Hi ha un cos adossat a la façana oest compost de planta baixa i galeria coberta a nivell del primer pis. El conjunt disposa de l'element singular de la torre que té una alçada de cinc plantes, i on es troba la caixa d'escala. La façana principal disposa d'obertures simètriques respecte al centre. Se situa un balcó damunt la porta d'accés principal. A la façana est trobem una gran porta amb un arc de mig punt i una terrassa protegida per una marquesina. Les finestres de les golfes estan incorporades a una arqueria cega que forma un fris superior i produeix uns elements a la manera de merlets que sobresurten de la coronació de la façana. Als tractaments de façana trobem l'ús general dels estucats i les cobertes inclinades amb teula àrab. A la façana principal hi ha un cartell vidriat amb el nom del mas, homenatge a la dona del propietari, Maria Gibert. Història El 1902 Nemesi Cuadrada, propietari d'un negoci d'adobatge de pell i d'un molí de farina, provinent de Mataró, es va fer construir un mas a la partida del Roquís, prop de la carretera de Falset, seguint el costum de la burgesia reusenca de fer-se edificar segones residències generalment molt properes a la ciutat. En la construcció es van fer servir peces ceràmiques dels arrimadors, sobreres del pavelló número 6 de l'Institut Pere Mata, que Cuadrada va comprar el 1908. Referències «Mas Vil·la Maria». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 28 abril 2012]. Enllaços externs «Mas Vil·la Maria». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta: 12 de maig de 2021]
Mas d'en Coll (Folgueroles)

El Mas d'en Coll és una masia de Folgueroles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici civil. La masia és orientada al Nord-est. Està formada per un cos principal a la part esquerra del qual sobresurt una torre de planta quadrada, en la qual s'endevinen uns antics merlets tapiats i diverses espitlleres. L'edifici està cobert a dues aigües, la part dreta és més extensa que l'esquerra. A pocs metres de la casa hi ha un mur que conduïa a la casa mitjançant un arc de mig punt recentment enderrocat, el mur continua, assenyalant la construcció d'un cobert i d'un graner. La masia consta de planta baixa, dos pisos i golfes. El material constructiu originari és la pedra i la fusta, més tard s'hi afegiren murs de tàpia i de maó. L'edifici està ple d'afegitons. A l'interior de la casa es conserven restes de basaments i fusts d'arcs gòtics. A la part baixa de la casa, en un recinte actualment convertit en corts es conserven arcs diafragmàtics. Història El mas d'en Coll era una antiga casa o "domus" del Coll, que el 18 d'agost de 1306 el prior Guillem de Sant Llorenç de Munt va comprar a Francesc de Santvicenç per 2.900 sous barcelonins. Aquesta propietat havia estat cedida al cavaller F. S. per Sibil·la Coll, filla de Bernat de Montalegre i Agneta Coll. Aquestes propietats s'estenien: a la part de llevant, l'actual collet de Collsameda, a migdia el torrent que va a Folgueroles, a ponent un alou de Santa Maria de Ripoll i a tramuntana el camí que conduïa de la masia Croses, avui desapareguda, a l'església de Folgueroles. Aquesta masia és propietat del senyor Rocafiguera de Vic, des del segle xv. Al segle xviii va adoptar la tipologia actual, obrint-hi finestres. Referències
Masia de Beneta

La Masia de Beneta és una masia del terme municipal de la Torre de Cabdella, a l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, al Pallars Jussà. Està situada al sud del terme, a prop de Senterada. Es troba a la dreta del Flamisell i del barranc de Sant Genís, prop de la confluència d'aquests dos cursos d'aigua, al capdavall (sud-est) de la carena de Serra de la Bastida. Pertany a la masia la capella romànica de Sant Pere Màrtir de la Masia de Beneta. És una masia típica fora del nucli urbà amb una diferència notable entre la façana sud, plena d'obertures per captar la llum i la calor del sol cap on s'obren les habitacions principals, i la façana nord ben tancada només amb algun forat per ventilar. Referències Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya