NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Mateu de Vall-llobrega

Sant Mateu Vell de Vall-llobrega és una església de Vall-llobrega (Baix Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Situada a la capçalera de la vall de la riera de Vall-llobrega, a les Gavarres, l'església romànica de Sant Mateu va ser restaurada el 2018. El temple, que probablement va ser bastit durant el segle xi, apareix esmentat des del 1280, i a partir del segle xiv figura com a parroquial. L'edifici, situat en un pendent pronunciat i sobre un terreny d'argiles molt plàstic, patí nombrosos problemes d'estabilitat i risc de ruïna, fins que el 1669 aprovaren el trasllat i la construcció de la nova església al Raval de baix. El temple original fou abandonat. La restauració de Sant Mateu començà el 2011 i es completà el 2018. Al moment de començar les obres, l'església estava en ruïnes, sense coberta. La intervenció va consistir a sanejar els murs i a aixecar un sostre de teula àrab, que se sosté amb cavalls de fusta. L'edifici és d'una sola nau amb absis semicircular. La porta d'entrada té un doble arc de mig punt. Referències
Iglesia de San Mateo (Vall-llobrega)

La iglesia de Sant Mateu de Vall-llobrega, se encuentra situada en las cercanías del pueblo de Vall-llobrega, en el núcleo llamado Raval de Dalt, perteneciente a la comarca catalana del Bajo Ampurdán. Historia Perteneció al monasterio de Sant Feliu de Guíxols, según consta en el año 1362, el abad del monasterio era también el párroco de Sant Mateu. En el año 1669 se concedió una licencia para edificar una nueva parroquia, siendo entonces cuando debió quedar abandonada la antigua, ya en estado de ruina. Cerca de los terrenos de la iglesia, en unas excavaciones, se han encontrado restos de una ciudad romana del siglo I. Edificio El edificio es románico del siglo XI y consta de una sola nave con un ábside semicircular. La cubierta se encuentra derruida y solo se aprecia el arranque de su bóveda, en el exterior se pueden observar unos contrafuertes. En la actualidad hay un proyecto para su restauración. Enlaces externos Publicación en el diario El Punt Bibliografía Tomo 13 (2006). Catalunya poble a poble (en catalán). Barcelona, Edicions 62. ISBN 84-297-5801-1. Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Sant Mateu de Vall-llobrega.
Església de Sant Pere dels Arquells

L'església de Sant Pere dels Arquells és un edifici del poble de Sant Pere dels Arquells, al municipi de Ribera d'Ondara (Segarra) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És un edifici situat en un costat de la plaça de l'Església del poble, de planta rectangular, d'una sola nau coberta amb volta d'aresta amb claus, capelles laterals bastides en els murs i capçalera amb absis. Presenta una coberta a doble vessant i campanar d'espadanya que sobresurt del la mateixa estructura de l'absis. L'actual porta d'accés es troba al mur de migjorn i se'ns presenta amb pilastres a banda i banda adossades al mur, de les quals arranca un arc de mig punt. A la clau de l'arc hi ha un relleu amb el símbol papal i unes claus, i per sobre la data "1867". La porta culmina amb un frontó perfectament definit gràcies a una motllura que el ressegueix. La pica d'aigua beneïda és feta de pedra i es troba abandonada a l'exterior de l'església. Presenta un costat foradat, cosa que sembla indicar que havia estat adossada al mur. Té un brocal en forma de cornisa, una faixa excavada i decorada amb volutes, i una segona cornisa; en conjunt delimiten la part superior de la pica. Una vintena de sòcols limiten uns relleus en forma de lòbuls. Història L'església de Sant Pere dels Arquells fou fins al 1835 el centre de la prepositura o priorat del mateix nom, que havia estat creat el 1100 per Ramon Guillem d'Òdena, el qual donà al monestir de Santa Maria de l'Estany l'església de Sant Pere, fundada pel seu pare l'any 1086, amb la condició que els de l'Estany instal·lessin als Arquells una comunitat prioral sota la regla de Sant Agustí. El que en subsisteix avui no evidencia en res l'antiga fundació, tot i que, incertament, hom hi podria relacionar les restes d'una pica beneïtera De fet és fins al segle xiv que la Prepositura gaudeix d'una certa prosperitat, ja que les visites pastorals del segle xiv confirmen un progressiu esllanguiment de la fundació, que és molt clar ja en el segle xvi, moment en què a causa de la secularització dictada pel papat passà a dependre del monestir de Montserrat (1592) i fou regida per monjos amb títol de paborde, fins al 1835. Referències
Santa Eugènia d'Argolell

Santa Eugènia d'Argolell és un monument del municipi de les Valls de Valira (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local. Se situa en el nucli de població d'Argolell. Descripció Edifici romànic d'una nau, coberta a cel ras, amb absis semicircular sobrealçat. És una construcció rústega de pedres unides amb fang. La portada és adovellada i s'obre al mur N. El campanar, de planta quadrada, és d'època més tardana. Originàriament estava decorada, a l'interior, amb unes pintures murals les restes de les quals es conserven al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Referències «Santa Eugènia d'Argolell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 maig 2012]. Enllaços externs «Santa Eugènia d'Argolell». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 11 maig 2012].
Iglesia de Santa Eugenia (Argolell)

La iglesia de Santa Eugenia está situada en el pueblo español de Argolell, en la comarca catalana del Alto Urgel. Construcción del siglo XI, su planta consta de una sola nave rectangular con techumbre de madera y cubierta exterior de pizarra, con un ábside de bóveda de cuarto de esfera. Su campanario de planta cuadrada es de tres pisos, en este último se convierte en octogonal con cuatro oberturas. Las pinturas murales de su ábside se conservan en el Museo Nacional de Arte de Cataluña en Barcelona, representan las imágenes de la Virgen María y cinco apóstoles, están datadas de la primera mitad del siglo XII. Véase también Pintura románica en Cataluña Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa Eugenia.
Grand Hyatt Barcelona

The Grand Hyatt Barcelona is a skyscraper hotel near Avinguda Diagonal (Diagonal Avenue) in Barcelona, Catalonia, Spain. It has 22 floors and rises 79 meters. History The Hotel Princesa Sofia opened in 1975. It was renamed InterContinental Princesa Sofia in 1996, then Gran Hotel Princesa Sofia in 2004. It was completely renovated in 2017 and renamed Hotel SOFIA Barcelona. It joined The Unbound Collection of Hyatt Hotels in December 2018. It was renamed Grand Hyatt Barcelona on April 3, 2024. See also List of tallest buildings and structures in Barcelona References External links Grand Hyatt Barcelona official website
Grand Hyatt Barcelona

El Grand Hyatt Barcelona es un hotel rascacielos cercano a la Avinguda Diagonal en Barcelona, Cataluña, España. Tiene 22 pisos y mide 79 metros. El hotel fue completado en 1975 como el Hotel Princesa Sofia. Fue rebautizado como InterContinental Princesa Sofia en 1996 y luego Gran Hotel Princesa Sofia en 2004. Fue completamente renovado en 2017 y pasó a llamarse Hotel SOFIA Barcelona.​ Se unió a The Unbound Collection de Hyatt Hotels en diciembre de 2018.​El 3 de abril de 2024 pasó a llamarse Grand Hyatt Barcelona.​ Véase también Lista de estructuras y edificios más altos en Barcelona Enlaces externos Página oficial del hotel Referencias
Torre Catalunya

La Torre Catalunya és un gratacel que es troba a la plaça dels Països Catalans de Barcelona. Actualment, allotja l'Hotel Nobu. Història i descripció Projectat per l'arquitecte Agustí Borrell Calonge i acabat el 1977, té 25 plantes i 80 m d'alçada. Originàriament, tenia una antena de 20 m, que des del 1992 (quan fou habilitat com a hotel) mostrava un rètol publicitari únic de la companyia Sony, canviat el 2014 per un de Philips. El setembre de 2019, l'edifici va ser adquirit per la cadena hotelera Nobu, fundada per Nobu Matsuhisa, Robert De Niro i Meir Teper. El 2021 va començar una reforma, projectada per David Rockwell, desmuntant l'antena que el coronava. i substituïnt les plaques blanques de les façanes per unes de més fosques, donant una aparença més renovada al conjunt. Referències Vegeu també Llista de gratacels del Barcelonès
Nobu Hotel Barcelona

The Nobu Hotel Barcelona, formerly the Gran Hotel Torre Catalunya, is a skyscraper and hotel in Barcelona, Catalonia, Spain. Completed in 1970, has 25 floors and rises 100 metres (including mast) and 80 metres without mast. It is located near Barcelona Sants Railway Station, Plaça d'Espanya and three other high-rises: Edificio Allianz, Edificio Tarragona, Torre Núñez y Navarro. It was renamed Nobu Hotel Barcelona in 2019, following a major renovation. See also List of tallest buildings and structures in Barcelona External links Nobu Hotel Barcelona official website References
Hotel Torre Catalunya

La Torre Catalunya (actualmente llamado Nobu Hotel Barcelona, anteriormente Gran Hotel Torre Catalunya) es un rascacielos y hotel se encuentra en Barcelona, España, frente a la estación de Sants, núcleo del ferrocarril. Acabado en 1977, tiene 25 plantas y una altura de 80 metros. En su momento, incluyendo la antena, tenía 100 metros, siendo uno de los edificios más altos de la ciudad​y del país. Fue construido en estilo internacional, con planta octogonal, de dos fachadas laterales cóncavas ligeramente curvas y las dos principales convexas, con tres lados cada una. Guarda, así, cierta similitud con el Edificio MetLife (antiguo Pan Am) de Nueva York. La llamativa antena, con sus 20 metros de alto, fue la antena de hotel más alta de Cataluña, y se identificaba desde lejos, especialmente de noche, pues contaba con un rótulo publicitario luminoso doble de la compañía Sony desde el año 1992 hasta 2014, cuando fue cambiado por uno de la compañía Philips. En septiembre de 2019, el hotel fue adquirido por la cadena hotelera Nobu, pasándose a llamar Nobu Hotel Barcelona. Tras la adquisición, el hotel se cerró para una exhaustiva reforma que comenzó en 2021, durante la pandemia, en la que muchos hoteles estuvieron cerrados. Fue entonces cuando se desmontó finalmente la antena que coronaba el edificio. Poco después, se reformaron las fachadas de la torre, que estaban conformadas por una alternancia de ventanales azulados y placas blancas, que daban un aire marítimo. Fueron sustituidas en 2022 por unas gris oscuras monocromáticas que, junto con la retirada de los letreros azules que decían "Torre Catalunya", dan una apariencia más actual al conjunto. En 2025, se grabó en el hotel de la canción «Oye Mami» de Bea Pelea, La Zowi y Ms Nina, dirigido por Laura Martinova.​ Referencias ↑ «Philips – El rótulo más grande de Europa en Torre Catalunya». [Consultado: 21 enero 2015]. ↑ «ASG adquiere Nobu Hotel en Barcelona por 80 millones». [Consultado: 6 febrero 2023]. ↑ «Una grúa de grandes dimensiones retira la antena gigante de la Torre Catalunya». (en catalán) [Consultado: 6 febrero 2023]. ↑ «Reabre el Hotel Nobu Barcelona, impulsado por Robert de Niro». [Consulta: 6 febrero 2023]. Véase también Lista de estructuras y edificios más altos en Barcelona Enlaces externos Página oficial de Hotel Torre Catalunya Referencias
Jardins de Mossèn Cinto Verdaguer

Els Jardins de Mossèn Cinto Verdaguer estan situats a la muntanya de Montjuïc de Barcelona, a la zona compresa entre el funicular de Montjuïc i els Jardins de Joan Brossa. Estan dedicats al poeta Jacint Verdaguer, en consonància amb altres de la zona dedicats a poetes, com els de Joan Brossa, Mossèn Costa i Llobera i els de Joan Maragall. Història A la zona antigament hi havia una pedrera, situada als peus del Castell de Montjuïc. El parc fou dissenyat per Joaquim Casamor, i va ser inaugurat el 22 de juny de 1970 per Francisco Franco i l'alcalde de Barcelona, Josep Maria de Porcioles. Descripció Al recinte del parc hi ha diverses escultures, com Maternitat, de Sebastià Badia (1970), i Jove dels lliris. Homenatge a Jacint Verdaguer, de Ramon Sabí (1970). El jardí està especialitzat en plantes aquàtiques, bulboses i rizomatoses, disposades en 2 800 m² de parterres, entre les quals destaquen: els lliris de Sant Joan (Hemerocallis sp.), les tulipes (Tulipa sp.), els jacints (Hyacinthus sp.), els narcisos (Narcissus sp.), les anemones (Anemone sp.), els Ranunculus (Ranunculus sp.), les calabruixes (Muscari sp.), les dàlies (Dhalia sp.) o les canyes d'Índia (Canna X generalis). També hi ha diverses espècies d'arbres: la Tipuana (Tipuana tipu), l'eucaliptus (Eucalyptus camaldulensis), els desmais (Salix babylonica), el Ginkgo biloba (Ginkgo biloba), cedre de l'Himàlaia (Cedrus deodara), els xiprers dels pantans (Taxodium distichum), acàcies del Japó (Sophora japonica "Columnaris") o els pollancres (Populus alba). Galeria Referències Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona Monument a Mossèn Jacint Verdaguer (Barcelona) Monument a Mossèn Cinto Verdaguer (Folgueroles)
Jardines de Mossèn Cinto Verdaguer

Los jardines de Mossèn Cinto Verdaguer se encuentran en la montaña de Montjuic, en Barcelona, en la zona comprendida entre el funicular de Montjuic y los jardines de Joan Brossa. Tiene una superficie total de 4,3 hectáreas. Historia Esta zona albergó antiguamente una cantera, situada a los pies del castillo de Montjuïc. El parque fue diseñado por Joaquim Maria Casamor, arquitecto del departamento de Parques y Jardines de Barcelona, y fue inaugurado el 22 de junio de 1970 por Francisco Franco y el alcalde de Barcelona, José María de Porcioles.​ Los jardines están dedicados al poeta catalán Jacinto Verdaguer, en consonancia con otros jardines de la zona de Montjuïc dedicados a poetas, como los jardines de Joan Brossa, los de Mossèn Costa i Llobera y los de Joan Maragall. En el recinto del parque se hallan varias esculturas, como Maternidad, de Sebastià Badia (1970), y Joven de los lirios. Homenaje a Jacint Verdaguer, de Ramon Sabí (1970). Vegetación El jardín está especializado en plantas acuáticas, bulbosas y rizomatosas, dispuestas en 2800 m² de parterres, entre las que destacan: el lirio de San Juan (Hemerocallis sp.), el tulipán (Tulipa sp.), el jacinto (Hyacinthus sp.), el narciso (Narcissus sp.), la anémona (Anemone sp.), el ranúnculo (Ranunculus sp.), el muscari (Muscari sp.), la dalia (Dhalia sp.), la caña de Indias (Canna X generalis). También hay diversas especies de árboles: tipuana (Tipuana tipu), eucalipto (Eucalyptus camaldulensis), sauce llorón (Salix babylonica), árbol de los escudos (Ginkgo biloba), cedro del Himalaya (Cedrus deodara), magnolia (Magnolia gradiflora), ciprés de los pantanos (Taxodium distichum), sófora (Sophora japonica "Columnaris"), chopo (Populus alba), etc.​ Galería Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Monumento a Mosén Jacint Verdaguer Plaza de Mosén Jacinto Verdaguer Referencias
Jardins del Príncep

Els Jardins del Príncep, coneguts també com a parc o jardins d'en Porcar, és un parc urbà de Tortosa (Baix Ebre) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Ocupa el lloc d'un antic balneari, als anys vuitanta abandonat, situat al sector nord-oest del barri de Remolins. Hi ha un sector construït, on s'ubicaven les instal·lacions per tractar l'aigua, les estances del balneari, i un gran jardí que arriba fins a la muralla del segle XIV que encara tanca el barri per l'est i les construccions de la Suda. Actualment el jardí, que combina la vegetació amb sectors de passeig, glorietes, etc., resta interromput per la carretera que puja a la Suda des de Remolins. L'edifici central del balneari d'en Porcar és una construcció de tipus modernista però amb poca decoració. És de planta rectangular, ocupada per dues edificacions adossades i amb façana a un pati d'accés que resta tancat per les edificacions veïnes del barri. El primer dels edificis esmentats té planta i un pis, amb coberta de teulada a dos vessants. Contigu hi ha el segon, de planta rectangular en forma de torreta coberta amb teulada a quatre vessants. Té quatre plantes, la darrera oberta a l'exterior mitjançant una petita arcada de finestres amb arc de mig punt a les quatre bandes. Entre aquests dos cossos n'hi ha un tercer d'intermedi, més baix, amb terrassa oberta al pati. Al voltant d'aquest cos central s'aixequen altres construccions auxiliars. Entre el sector construït i el jardí hi ha el carrer de la Figuereta, creuat per un pas elevat. Història Data del darrer terç del segle xix. Es coneix un informe de 1897 sobre les fonts del balneari, d'aigües bicarbonatades ferruginoses indicades per guarir anèmies. Com a balneari prengué molta fama a començament del segle xx, però el 1923 va tancar les portes arran dels avanços mèdics i la il·legalització del joc. Al solar del teatre, que aquell any es va cremar, s'hi va instal·lar una terrassa d'estiu, que va estar activa fins al 1942. La congregació salesiana de les Filles de Maria Auxiliadora va comprar els edificis que encara s'aguantaven drets del balneari que, adornat i enjardinat amb escultures religioses, va esdevenir centre per a aspirants i postulants a la comunitat religiosa femenina. El 1957 hi van obrir una escola d'ensenyament primari. Quan les salesianes van abandonar la ciutat, el 1970, l'Ajuntament de Tortosa va adquirir els terrenys. El 10 d'abril de 1989, l'Ajuntament va aprovar la proposta de la Fundació José Celma Prieto de fer un museu d'escultures als jardins romàntics de l'antic balneari de Porcar, que es va encarregar a l'artista Santiago de Santiago Hernández. El projecte va ser sufragat per la Fundació esmentada i fou inaugurat per l'aleshores Príncep d'Astúries i de Girona, actual rei Felip VI, el 23 de setembre de 1991. Des de llavors, l'indret és anomenat Jardins del Príncep. Els jardins i els 24 grups escultòrics foren objecte de rehabilitació el 2013. Referències
Jardí Botànic de Cap Roig

El Jardí Botànic de Cap Roig està situat al sud de la població de Calella de Palafrugell, a cavall entre els termes municipals de Palafrugell i de Mont-ras, a la comarca del Baix Empordà. Pertany al castell de Cap Roig i és gestionat per la Fundació La Caixa. Descripció Té una ubicació privilegiada arrecerada dels vents del nord (tramuntana) que crea un microclima ideal per al voltant de 800 espècies que el conformen. Es troba sobre un penya-segat, envoltat de pins pinyers (arbre autòcton de la zona), i té una extensió de 20 hectàrees repartit en terrasses i baixa cap al mar, on hi ha la Cala d'en Massoni. S'hi van construir 8 pous, 3 dipòsits i uns vivers que asseguraven el rec anual de les plantes. A la zona de les palmàcies hi ha una zona de pícnic pels visitants. Escultures Hi ha una dotzena d'escultures de gran format d'autors de reconegut prestigi: Néstor Basterretxea, Miquel Berrocal, Xavier Corberó, Amadeo Gabino, Marcel Martí, Santi Moix, Jorge Oteiza, Jaume Plensa, Riera i Aragó, Paul Suter i Francesc Torres Monsó. Activitats Hi ha visites guiades permanents i de temporada, on s'explica el context històric de la construcció del jardí, la vegetació i curiositats i característiques de les diferents plantes que s'hi troben. També es fan activitats d'observació de la biodiversitat i es descobreixen les curiositats i característiques de les diferents espècies de plantes del clima mediterrani. Referències Enllaços externs Jardí Botànic de Cap Roig - Lloc web oficial (català)
Jardín botánico del Cap Roig

El Jardín Botánico de Cap Roig (en catalán : Jardí Botànic de Caixa Girona también denominado como Jardins de Cap Roig) es un jardín botánico situado en la comunidad autónoma de Cataluña, España, está considerado como uno de los jardines botánicos más importantes del Mediterráneo. Localización Se encuentra en la Penya-segats de Calella de Palafrugell, en las afueras de la localidad de Palafrugell, en la comarca del Bajo Ampurdán, en la provincia de Gerona. Historia En 1927 el coronel ruso Nicolai Woevodsky, amante del dibujo y la arquitectura, y la aristócrata inglesa Dorothy Webster, aficionada a la decoración, la arquitectura y la jardinería, decidieron establecer en la Costa Brava el lugar donde vivir y construir su sueño. Así, entre Palafrugell y Montrás (Gerona) crearon este espacio singular hoy repleto de vegetación procedente de todo el mundo, con esculturas de artistas como Oteiza o Basterretxea y con una arquitectura encantadora. Desde 1969, la Obra Social "la Caixa" se encarga de preservar este idílico lugar que se ha convertido en un referente paisajístico y turístico de la Costa Brava. Además, el auditorio al aire libre acoge cada año el Festival de los Jardines de Cap Roig, uno de los eventos musicales más interesantes del verano que reúne a artistas de todo el mundo. Colecciones La situación geográfica y la orientación favorable resguardada de vientos del norte conforman unas condiciones climáticas favorables para sustentar un amplio espectro de flora mediterránea y también de flora exótica, tropical y subtropical Este jardín botánico alberga más de 500 especies botánicas que están identificadas con su nombre científico. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Jardín botánico del Cap Roig. Página de la Fundación Caixa Girona Archivado el 20 de agosto de 2016 en Wayback Machine. Imágenes del Cap Roig
Žena a pták

Žena a pták, katalánsky Dona i ocell, je 22 metrů vysoká skulptura Joana Miróa, stojící v Barceloně. Je to poslední umělcovo velkorozměrné dílo. Skulptura byla budována přímo na místě, kde stojí, pomocí jeřábu. Je tvořena betonem a pokryta různobarevnou keramickou mozaikou. Keramiku vyrobil Joan Gardy Artigas. Miró navrhl sochu na objednávku města, jako poutač pro návštěvníky přijíždějící po Gran Via de les Corts Catalanes. Odhalena byla za nepřítomnosti autora, který o pár měsíců později zemřel. I když dle názvu dílo zobrazuje ženu v klobouku s malým ptáčkem, existují různé výklady zobrazení se sexuálním podtextem. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Dona i ocell na francouzské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Žena a pták na Wikimedia Commons