NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
La Fanera

La Fanera és una masia de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia que consta de dues plantes i golfes, coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals i amb un ràfec format per dues fileres de rajola plana superposades. La planta baixa destaca el gran portal adovellat d'accés, d'arc de mig punt, amb unes dovelles de grans dimensions i molt ben escairades. Simultàniament, el portal està flanquejat per dues obertures, una per banda, emmarcades amb rajola. En el primer pis o planta noble, trobem tres obertures de similar tipologia, és a dir: tres finestres rectangulars, equipades amb llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra ben escairats i ampit treballat. De les tres, destaca especialment la finestra central tant per la seva mida -sensiblement major en comparació amb les dues que la flanquejen- com per a l'interessant inscripció que es pot llegir en el dintell, i que diu així: “AVEMARIASIN + PECADOCONCEBIDA / 1 7 0 2”. Tanmateix aquesta finestra central no és l'única que està ornada i complementada amb una inscripció, ja que les dues finestres que la flanquejen, en concret la de la seva dreta, també disposa d'una inscripció interessant: “JOAN. DALMAU. Y FANERA / 1 7 + 2 1”. Pel que fa al segon pis, aquest executaria les tasques de golfes i s'ha traduït en la façana en una rústica obertura d'arc de mig punt. Coronant l'edifici trobem un teulat, que arran del bon aspecte de conservació que presenta, tot fa pensar i apunta que és de factura bastant recent. Pel que fa a la qüestió dels materials, tot el protagonisme el monopolitza la pedra, en concret, els còdols de riu sense desbastar i treballar, acaparant així tot l'espai físic de l'immoble. Tanmateix aquest ritme compositiu es veu parcialment interromput per la pedra sorrenca, concentrada en parts puntuals com ara en les dovelles del portal d'accés i en els muntants de les tres obertures de la planta noble. Dos elements interessants a destacar, els quals ens indiquen la filiació i dedicació tradicional de la masia a les tasques agrícoles i ramaderes serien la presència de dos pallers. El primer el trobem adossat en la part posterior de l'immoble i el segon immediatament al davant. Història Les masies de la Cellera de Ter es poden classificar en tres grups. Per les seves característiques intrínseques la masia de la Fanera l'enquadraríem dins d'un segon grup, el més nombrós. Aquest segon grup correspon als masos que presenten unes reformes i ampliacions que van des de la darreria del 1500 a les acaballes del 1600. És l'època de les grans portalades dovellades, dels finestrals gòtics lobulats i de les finestres senzilles i renaixentistes sense decoració. D'aquesta manera trobem La Fanera (al Pladevall), can Dalmau (a la vila), i can Clos (al Plademunt). Totes tres són famílies importants que prenen part activa en la vila del poble i que unides finalment per lligams familiars passen a mans de la família Clos, la qual abandona el mas nadiu per anar a viure a can Dalmau, a la plaça. Referències
Terrers (Arbúcies)

Terrers és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El Terrers és una gran masia ubicada en un turó de mitja muntanya a 710 metres d'altitud, dins el Parc Natural del Montseny. Es tracta d'una construcció formada per tres cossos de planta rectangular adossats: la masia, la pallissa i les corts, formant un pati clos. La masia principal està formada per planta baixa, on s'hi ubicava la cuina, i dos pisos, el primer dedicat a habitacions i el segon, a l'època servia de magatzem de productes agrícoles com cereals, farratges, etc, coberta a dues vessants amb caiguda a la façana. El cos central té dos nivells degut a una ampliació més tardana, la qual cosa va significà el canvi de la coberta. Destaca el portal amb arc de mig punt adovellat. La resta d'obertures són rectangulars amb llinda monolítica. Tot el conjunt es troba abandonat i en procés d'enrunament. Història L'antic camí ramader que vorejava el Montseny i davallava des dels Pirineus fins a la costa, entrava a la vall d'Arbúcies per coll de Ravell i es dirigia al Terres, can Dorca, pla de Pelaïna fins Arbúcies. La parròquia de Cerdans formava part del comtat d'Osona i des de sempre, i encara ara, pertanyia a la jurisdicció eclesiàstica de Vic. A finals del segle xii els capellans de Sant Cristòfol de Cerdans entraren en litigi amb els d'Espinelves per la possessió d'uns masos. Al 1181 arribaren a l'acord que el rector d'Espinelves cobraria tots els drets eclesiàstics sobre el mas Terrers, propi dels Monrodon de Taradell, i el rector de Cerdans cobraria els drets sobre els masos Serra i Rovires dels senyors Gurb. En realitat però sembla redactat a l'inrevés, doncs sembla que la família Gurb en tenia la senyoria. Terrers s'esmenta per prinera vegada en un document de 1116. Apareix en els fogatges de 1497, 1515 i 1553. Trobem documentació del segle xvi en el fons patrimonial de Can Ferrer. També s'esmenta en l'acta de la rodalia de la parròquia de Sant Cristòfol de Cerdans de 1736. I és documentat en el Cadastre de 1743 i de 1800. En el padró de 1883 apareix habitada per una família de sis membres, en el de 1940 la trobem habitada per una família de quatre persones. Juli Serra el situa en el mapa del Montseny de l'any 1890. Referències
Can Blanc (Arbúcies)

Can Blanc és una masia historicista d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Can Blanc és una masia del segle xvi formada per diverses edificacions i amb una important reforma a finals del segle xix que li canvià la seva fesomia original. Està situada als afores del nucli urbà d'Arbúcies però molt a prop de la carretera, des d'on es veu fàcilment. La casa principal és de planta rectangular formada per tres plantes i golfes, amb vessants a laterals. La façana principal presenta obertures rectangulars, algunes envoltades amb pedra. Hi ha una balconada i s'aprecien les restes d'un rellotge de sol. La porta d'entrada queda desplaçada i actualment no s'utilitza gaire. L'accés més usual a l'edifici es fa per la façana posterior que varia de la principal degut a un desnivell. Així, l'entrada correspon al primer pis i aquesta façana de darrere només presenta dues plantes. Al mateix nivell, a la dreta i adossada perpendicularment a la façana hi ha una capella dedicada a Sant Josep d'estil neoromànic. La porta és d'arc de mig punt amb arquivoltes decorades amb columnes amb capitell i arcs de pedra. A la part superior central hi ha una petita rosassa amb vitrall. La façana es troba flanquejada per dues columnes amb capitells decorats amb motius vegetals. L'edifici està coronat per un campanar d'espadanya d'un sol ull amb campana. Un dels elements més destacats però, fruit de la remodelació del XIX, és la torre de planta hexagonal, coronada per merlets, amb tres pisos i rematada amb corseres. Les obertures d'aquesta torre són trilobulades. En aquesta remodelació es va fer un esgrafiat a la paret del qual no es conserva pràcticament res, algunes restes es poden veure en una façana lateral, on també trobem una llinda amb la inscripció de “ JOSEPH BLANCH”. L'interior ha estat reformat en diverses ocasions però la planta baixa de l'edifici principal conserva el sostre amb volta. Hi ha altres elements com una llinda de pedra amb la data de 1776. A la masia s'hi adossen una sèrie d'altres construccions dedicades a les feines del camp, corts, magatzems per a la maquinària i la pallissa que s'ha reformat amb bigues de porland. Actualment tenen bestiar i modernes instal·lacions. Es viu de les feines agrícoles, ramaderes i forestals. Història La primera notícia històrica data del 1308 quan Pere d'Hostalric declara tenir pel vescomte de Cabrera el mas Blanc d'Arbúcies. El mas apareix documentat en el capbreu de 1313, i més endavant es troba documentat en el Fogatge de la Batllia de n'Orri de 1497 i 1515. També documentat en el Cadastre de 1743 i de 1800, i seguidament en el llistat de les cases de pagès del rector de la parròquia del 1826. En el padró de 1883 hi consten dues famílies, la dels amos formada per tres membres i la dels masovers amb deu. En el padró de 1940 també hi trobem dues famílies, la dels amos amb dues persones i la dels masovers amb onze. D'altra banda, Juli Serra el documenta en el mapa de 1890. Referències
Can Pere Crous

Can Pere Crous és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa de dues plantes, amb coberta de doble vessant amb caiguda a la façana i cornisa catalana. Està situada dins el Parc Natural del Montseny a 465 metres d'altitud. Ha estat restaurada modernament però preserva en bona part la seva estructura original. La porta principal és d'arc de mig punt i adovellada, a diferència de les finestres quadrangulars amb llinda monolítica, algunes de les quals presenten inscripcions. Trobem la data de 1769, i la de 1975, i a la finestra de l'extrem esquerra de la planta baixa hi ha el nom de Pere Crous. El parament és sense arrebossar, la qual cosa deixa veure els diferents tipus de pedra que formen el mur. Als extrems els carreus són més grossos. Són curioses les obertures triangulars, fetes amb teules, de la part superior de l'edifici, que correspondrien a les golfes. Al costat hi ha la casa dels masovers, també restaurada. Amb doble vessant, cornisa catalana i les obertures envoltades de rajol, formant arcs de descàrrega rebaixats. També trobem, prop de la casa, dues dependències més que s'utilitzen com a magatzems i sales annexes, i una piscina. Història Són pocs els masos que han canviat de nom, entre ells la borda Rifà que passà a anomenar-se Can Pere Crous. La primera notícia històrica d'aquest mas data del 1313, en el capbreu de Dosrius apareix Bartomeu de Rifà del mas Rifà, avui Can Pere Crous, que es declara home propi, soliu i afocat de Bernat de Dosrius-Cartellà. En el capbreu del benefici de la Mare de Déu de la parròquia d'Arbúcies de 1328 apareix també el mas Rifà. Documentada en el Cadastre de 1743 i de 1800, i seguidament en el llistat de les cases de pagès del rector de la parròquia del 1826. També en el padró de 1883 hi apareix una persona, mentre que en el de 1940 hi ha una família de 5 membres. Juli Serra el cita en el seu mapa de 1890. En l'amillarament de 1935 Josep Rovira Salarich declara la finca de can Pere Crous amb els límits següents: a orient amb terres del mateix, a migdia amb terreny del mas Janet i amb el mas Pau Pla, a ponent amb honors de l'esmentada Janet i amb el mas Vidal, a nord amb terrenys del mas Mundic mitjançant la indicada riera. Referències
Mas Puig (Arbúcies)

Mas Puig és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'un conjunt arquitectònic originari del segle xviii però totalment reformat al segle XX en unes obres pendents de ser acabades. Descripció L'edifici és de dues plantes i golfes, amb vessants a laterals, cornisa catalana i voladís a la part frontal, deixant veure les mènsules de fusta de la coberta. A la façana principal, trobem tres finestres envoltades de pedra granítica a la primera planta, i dues més que flanquegen l'entrada a la planta baixa. Destaca la gran arcada de la portalada d'arc de mig punt i els ornaments en relleu que l'envolten, hi ha també un rellotge de sol esculpit en pedra i ornamentació renaixentista sobre la finestra central del primer pis. Pel que fa a inscripcions a la pedra, en trobem una a la dovella del mig de l'arc de l'entrada amb el nom de “Mas Puig” i una creu. Aquest cos central de l'edifici té una galeria de set arcs de mig punt a la part superior, ara bé, la restauració ha conservat altres elements originals de la casa, com la torre quadrada de quatre plantes que es dreça a la dreta del cos principal. Té les obertures quadrangulars en pedra i una galeria de tres arcs a l'última planta. Una de les façanes laterals té forma basilical i s'hi adossen altres dependències que segueixen la mateixa tipologia, donant una forma complexa al conjunt. L'interior està totalment buit, inacabat, però es pot veure en alguns sostres les voltes de creuaria i portes amb arc rebaixat de rajol. Història Al 1246 apareix una tal Ermessenda de Puig, i al 1255 un tal Pere de Puig. El trobem documentat al 1497 i 1515 en els Fogatges de la Batllia de n'Orri. Documentat en el Cadastre de 1743, quan Martí Puig declara la seva casa i una altra, possiblement la casanova d'en Puig. També apareix en el cadastre de 1800, i seguidament en el llistat de les cases de pagès del rector de la parròquia del 1826. En el padró de 1883 hi consta una família de set membres, en el 1940 apareix habitada per una família de set persones. També ens apareix en el mapa de Juli Serra de 1890. Referències
El Vilar (Arbúcies)

El Vilar és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El Vilar és un gran casal de dues plantes i golfes, vessants a laterals i cornisa catalana. Està ubicat en una zona de mitja muntanya, a 558 metres d'alçada. Això explica que presenti una estructura arquitectònica adaptada al pendent natural. L'edificació segueix una orientació est-oest. L'accés principal ubicat a la cara est dona pas a un vestíbul, que distribueix diferents estances a la planta baixa: cuina, menjador i corts. En el pis de dalt, en l'actualitat molt reformat, s'hi ubicaven els dormitoris. A les diferents façanes, destaquen diverses finestres d'arc conopial que amb les reformes han estat canviades de lloc i recol·locades en una restauració recent, que tanmateix no afectà l'estructura original de l'edifici. La part que es veu tan sols arribar a la casa presneta una finestra gòtica de tres arquets i diverses d'arc conopial. A la part superior hi ha dues petites obertures triangulars amb rajol que corresponen a les golfes. El parament és sense arrebossar, de pedra vista. A la part de darrere s'afegeixen altres dependències i cal destacar-ne una a l'altre costat del camí, de construcció més moderna, amb les obertures rematades amb rajol. S'utilitza com a garatge i magatzem. Història Documentat al 1255 i format per 4 masos: El Vilar, Boscà de Vilar, Sobirà de Vilar i Viola o el llogaret encara existent de cal Monjo. Destaca també la concessió d'un empriu de fer llenya, rama i pastura a la muntanya de l'Arenys per part de l'Abad del monestir de Breda l'any 1290 (Fons El Vilar MEMGA). En el segle xiv la propietat del mas es consolida i s'engrandeix amb l'adquisició per compra en subhasta del mas Sobirana del mateix veïnat. Al segle xv es compren un seguit de terres que augmenten encara més la propietat. El mas diversifica la seva explotació en diferents sectors, essent la ramaderia i l'explotació forestal els més representatius, i que es mantingueren fins a la primera meitat del segle xx. El trobem documentat en el Fogatge de la Batllia de n'Orri de 1497 i 1515. També ens apareix en el Manual del Regàs en actes de pagaments de censos de 1565. Documentat també en el Cadastre de 1743, quan Josep Vilar declara dues cases, i en el de 1800. També s'esmenta en el llistat de les cases de pagès del rector de l'any 1826. En el padró de 1883 apareix habitada per una família d'11 persones, en el padró de 1940 la trobem habitad aper una família de 9 membres. I en l'amillarament de 1935 apareix com a propi d'Aleix Pons Cambrerol, qui declara els següents límits: a orient amb terres de Ramon Vendrell, a migdia amb el mas Coll de Te, a ponent amb la riera de les Truites i a nord amb el mas Perich. Referències
Can Riera de la Pineda

Can Riera de la Pineda és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici consta de dues parts diferenciades tant cronològicament com estructuralment. La més antiga es troba més elevada, a la part superior del desnivell del terreny. És una part de dues plantes, coberta a doble vessant amb caiguda a la façana on destaquen el portal d'arc rebaixat amb dovelles de pedra i les finestres geminades de tipus romànic, decorades amb columnetes, capitells i rosetes. A la dovella central de la porta d'entrada hi ha una peça octogonal de pedra amb una inscripció difícil d'identificar. És possible que les decoracions de les obertures no siguin les originals, sinó fruit d'alguna restauració. Actualment, aquesta part s'està reformant i el paviment de l'interior està totalment aixecat. Es manté l'estructura original i les portes amb llinda de fusta, així com les bigues també de fusta. Destaca de la sala principal, la gran llar de foc. A l'esquerra, hi ha un passadís que comunica amb l'altra part de l'edifici, i dona a l'altura de la segona planta d'aquest. Es tracta d'una part més moderna, edificada al segle xix, que es troba adossada a masia antiga i corresponia a les quadres, la pallissa i magatzems. Està totalment reformada i convertida en habitatge, tot i que l'estructura es manté, com l'escala central i alguns materials. Presentava decoració amb esgrafiats a tota la façana però amb la restauració del 2004-2005 el parament es va repicar tot i actualment la façana és de pedra vista. Les obertures de la planta baixa són d'arc rebaixat i als pisos superiors les finestres són rectangulars, totes elles envoltades de rajol. A la planta noble hi ha una balconada correguda amb barana de ferro i cal destacar la galeria de cinc arcs de mig punt de la planta superior, resultat de la reforma moderna. En aquesta planta hi ha una petita sala d'estar amb vistes a la galeria, s'aprecien aquí les columnes de rajol i el sostre és amb bigues de fusta. Al costat de la masia hi ha altres dependències, totalment reformades, com els antics estables convertits en espais de lleure, on s'ha construït també una piscina. El conjunt acull tres habitatges, ja que la masoveria de l'antic mas s'ha ajuntat. Història Apareix documentat per primera vegada en el capbreu de 1313 dels Castelldosrius. També trobem a Carles Riera del mas en el capbreu de la batllia de n'Orri de 1515. Documentat en el Cadastre de 1743, quan Marianna Riera declara dues cases, i de 1800. Al padró de 1883 hi apareix una família de nou membres i l'any 1940 és habitada per una família de vuit persones. Es troba també documenta en el mapa del Montseny de Juli Serra de l'any 1890. En l'amillarament de 1935 Dolors Sabater Riera declara els límits de la finca del mas Tiera de la Pineda, que són: a orient amb terres del mas Mollfulleda, a migdia amb el mas Pujató, a ponent amb honors dels masos Fugueras i Pujató, a nord amb terrenys dels masos Aulet, Iglésies i Serrahima. Referències
El Morer

El Morer és una masia d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La casa del Morer està situada a 440 metres d'altitud, prop del turó del Cucut, i dins una finca particular amb camí esfaltat tancat amb cadena. És una masia amb un cos quadrangular de grans dimensions, de planta baixa i dos pisos, amb vessants a laterals i cornisa catalana. La façana principal presenta una porta adovellada d'arc de mig punt i finestres quadrangulars amb llinda monolítica. La finestra central de la planta noble té balcó de ferro forjat i es troba decorat amb ceràmica vidriada de dos colors per la part de sota. A l'esquerra de l'entrada hi ha el nom de la casa “EL MORE” amb peces de ceràmica també vidriada, i al costat un gran contrafort de pedra. L'interior ha anat variant al llarg dels anys i està totalment reformat de l'original. El parament és arrebossat i pintat de blanc i ressalten els angles escairats amb carreus ben tallats vistos. Cal destacar la façana lateral esquerra, que és la que es veu tan punt s'arriba a la casa. Aquesta té una terrassa correguda al pis superior, sota teulada amb un porxo i barana de rajol. També és interessant un dels extrems cantoners de la part posterior. Es tracta d'una part més baixa, de dues plantes on s'ha aprofitat la tercera per fer terrat amb barana de gelosia de rajols. Sota aquest petit terrat hi ha una galeria de quatre arcs de mig punt emmarcats en pedra, un d'ells porta la inscripció “AVM MMS 1939”. S'hi accedeix a través d'una escala adossada a la façana. Tot el perímetre esterior de la casa està envoltat per una escera de ciment. Té diverses dependències de treball al seu voltant, de les quals cal destacar el petit paller unit amb el casal gran a través d'un arc rebaixat i cobert de teula, de nova construcció. Aquest annex té un doble rellotge de sol fet de ceràmica, situat en un angle de l'edifici. Història La notícia més reculada del mas és el capbreu dels castelldosrius de 1313. Al 1343 apareix el mas Morer sa Roca sota domini de la Rectoria d'Arbúcies. Més endavant apareix en els Fogatges de 1497 i 1515 de la Batllia de n'Orri. En la presa de possessió dels vescomtats de Cabrera i Bas de l'any 1527 per l'almirall Federique Henríquez ens apareix un tal Joan Morer d'Arbúcies. Documentada en el Cadastre de 1743, quan Isidre Morer declara el seu mas i les cases de Sant Climent i l'Escarramant. També apareix en el cadastre de 1800, i seguidament en el llistat de les cases de pagès del rector de la parròquia del 1826. En el padró de 1883 hi apareixen dues famílies, la dels amos amb 6 persones i la dels masovers amb 9. L'any 1940 hi consta una família de 12 membres. Es documenta en el mapa del Montseny de Juli Serra de 1890. I en l'amillarament de 1935 Joaquim Pons Frigola declara els límits del mas: a orient amb aquest mateix propietarim terres de Fogueres de Montsoriu i Janeta, a migdia amb honors del mas Roc, Sant Climent i Fogueres de Montsoriu, a ponent amb el mas Torrent del mas i mas Roc i a nord amb vinyes de Serra Morena d'aquest mateix propietari, i mas Ridorsa, torrent del Morer i Josep Basi. Referències
El Perai (l'Esquirol)

El Perai és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, la qual s'orienta a ponent. La part de migdia presenta planta baixa i dos pisos, però les altres només un. A ponent hi ha un portal rectangular amb llinda datada i una finestra al damunt. A migdia s'hi adossa un cos de porxos d'arc de mig punt a nivell del primer i segon pis. A llevant hi ha un portal i tres finestrals d'arc còncau. La part del nord només té petites finestres. Es construïda amb pedra sense picar, unida amb calç i pedra negrosa, picada, per les obertures i als angles. L'estat de conservació és mitjà. Història El nom de l'Esquirol, segons Pladevall, prové d'un atinc mas l'Esquirol documentat des de 1327. Vers el 1420 J. Esquirol i el seu fill varen vendre el mas a Francesc Camperó, àlies Perai, de Rupit que passà a viure a l'antic mas Esquirol i li va donar el nom de Perai. Aquest mas es troba a ran del Camí Ral de Vic a Olot i el convertiren en hostal. El segon o tercer hereu del mas, en Llorenç Perai, el 1454, és diu amo útil de la pobla o hostal de l'Esquirol. Aquest esment de hostal o pobla implica l'autorització del Senyor del terme. Al 1553 continuaren regentant l'hostal prop del qual hi havia 6 famílies, l'any 1626 ja n'hi havia 26 i el 1687 ja sumaven 60. Per aquest temps els documents ja parlen indistintament del nucli o poble de l'Esquirol. Referències