NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Valls railway station

Valls railway station is a railway station owned by Adif, located in the town of Valls, in the Alt Camp region. The station is on the Barcelona–Vilanova–Valls railway line and serves trains on the R13 line of Rodalies de Catalunya, operated by Renfe Operadora. In 2016, the station recorded 28,000 passenger entries. Station building The station building is protected as a Local Cultural Asset. It is a one-storey building with a symmetrical structure composed of three protruding sections and two panels connecting them. The central section is one floor higher. The floors are separated by wide impost lines shaped like pediments. The façade facing Plaça de l'Estació has three semicircular arched entrance doors, accessed by five steps. The windows are all segmental arches, with the ones in the protruding sections of the first floor highlighted by moldings forming a cornice. The crowning elements of the central and end sections are elevated and decorated with palmettes. The trackside part has a similar structure but with a flat surface, and the ground floor openings are semicircular arches. A metal canopy runs along this façade. The building is plastered and painted. History The arrival of the railway in Valls was due to the deputy Francesc Gumà i Ferran from Vilanova, the promoter of the Valls-Vilanova-Barcelona line. The project included not only the station building but also a wide promenade connecting it with the urban center. The line was inaugurated on 31 January 1883, with the opening of the section constructed by the Companyia dels Ferrocarrils de Valls a Vilanova i Barcelona (VVB) between Calafell and Valls, one year after the opening of the line between Vilanova i la Geltrú and Calafell. The station was once quite important, as it was a stop for several long-distance trains, including the Altaria "Triana" and the Talgo "Covadonga," among others. However, with the opening of the Madrid–Barcelona high-speed rail line, these services gradually shifted to the high-speed line, with the last being the Talgo "Covadonga," which moved to the high-speed line on 15 September 2008, marking the last day a long-distance train served Valls. Some regional trains do not stop at Nulles-Bràfim or Vilabella, with the next or previous stop being Salomó. References
Estació de Vic

Vic és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població de Vic a la comarca d'Osona. L'estació es troba a la línia Barcelona-Ripoll per on circulen trens de la línia R3 de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora. L'edifici una obra de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Part dels trens procedents de l'Hospitalet de Llobregat acaben aquí el seu recorregut i hi tornen a sortir. D'altra banda, una part dels trens de rodalia actuen com a regionals cadenciats amb destinació Ripoll, Ribes de Freser o la Tor de Querol. L'any 2016 va registrar l'entrada de 493.000 passatgers. Història A darreries del s. XIX el tren es prolongava de Granollers a Sant Joan de les Abadesses per tal d'explotar les mines de carbó de Surroca. El comerç vigatà tenia por que el pas dels ferrocarrils ensorrés els mercats de manera que procuraren allunyar l'estació del clos emmurallat de la ciutat situant-la cap a ponent. La nova estació fou beneïda el 8 de juliol de 1875, el primer tren arribà a primers de setembre de l'any següent. Anys més tard el 1903 es projectà un carrer que comuniqués l'estació de ferrocarril amb el centre de la ciutat, es va modificar i ampliar l'estació quedant com es conserva encara avui. El nou carrer, anomenat Verdaguer, i la nova estació s'inauguraren el 1910. L'estació actual es va inaugurar l'any 2003 quan es va acabar el semisoterrament que es va fer de la línia a la ciutat, en virtut d'un conveni que van firmar el Ministeri de Foment, RENFE i l'Ajuntament de Vic. L'estació antiga que encara es conserva va entrar en servei l'any 1875 quan es va obrir el tram entre Granollers i Vic. Serveis ferroviaris ¹ En aquesta estació paren els regionals cadenciats direcció Ripoll / Ribes de Freser / Puigcerdà / la Tor de Querol. Edifici Edifici civil. Consta de PB i primer pis. Presenta una estructura marcadament horitzontal i simètrica. A la part baixa s'hi obren diversos portals els quals tenen un arc escarser, les finestres del primer pis presenten els cantons arrodonits. Els pisos són separats per cornises i els murs presenten pilastres. Al centre de l'edificació hi ha un frontó semicircular amb pilars estriats i acabats en formes vegetals. A cada un dels quatre pilars hi ha l'escut de Vic. Al centre del timpà hi ha un rellotge. Es construïda amb pedra artificial, ferro fos i arrebossada i pintada al damunt. L'estat de conservació és bo. Ha estat restaurada recentment. Referències Vegeu també Llista d'estacions d'Adif a Catalunya Xarxa ferroviària de Catalunya
Estació de Vilanova de la Sal

Vilanova de la Sal és una estació de ferrocarril de FGC situada al municipi de les Avellanes i Santa Linya, donant servei a la població de Vilanova de la Sal, a la comarca de la Noguera. L'estació es troba a la línia Lleida - la Pobla de Segur per on circulen trens de la línia RL2 amb destinació la Pobla de Segur passant per Tremp. També trens turístics sota el nom comercial del Tren dels Llacs. Aquesta estació va entrar en servei l'any 1949 quan es va obrir el tram entre Balaguer (1924) i Cellers-Llimiana. Actualment aquest baixador és una parada facultativa, que cal sol·licitar al cap de tren per tal que el comboi hi pari. Segons el Pla Territorial de l'Alt Pirineu i Aran el tram entre Balaguer i la Pobla té una consideració regional «que dona servei a una població quantitativament modesta i a una demanda de mobilitat obligada molt feble». L'any 2016 va registrar l'entrada de menys de 1.000 passatgers. Referències Vegeu també Rodalia de Lleida Xarxa ferroviària de Catalunya
Camp Municipal de Beisbol Carlos Pérez de Rozas

El camp de Beisbol Pérez de Rozas és un petit estadi de Beisbol situat a la ciutat de Barcelona dintre l'Anella Olímpica de Montjuïc, al costat de l'Estadi Lluís Companys. L'estadi va ser construït l'any 1990. El camp té una superfície d'uns 13.289m², una grada amb una capacitat d'un miler d'espectadors i una tribuna de 25 localitats. L'estadi és utilitzat per diversos equips, entre ells el Futbol Club Barcelona. El 2008 s'hi va celebrar la final four del campionat europeu de Beisbol. El nom és en homenatge a Carlos Pérez de Rozas qui va ser un fotògraf i gran entusiasta del beisbol; va contribuir en la fundació de la Federació Espanyola de Beisbol. El gestiona la Federació Catalana de Beisbol i Softbol. Referències
Estadio Pérez de Rozas

El Estadio Pérez de Rozas, cuya denominación oficial es Campo Municipal de Béisbol Carlos Pérez de Rozas, es un estadio de béisbol situado en la ciudad de Barcelona, en el barrio de Montjuic, junto al Estadio Olímpico Lluís Companys. Se denomina así en memoria de Carlos Pérez de Rozas y Sáenz de Tejada. Fue inaugurado en 1990, en sustitución del antiguo Estadio Municipal de Béisbol que resultó afectado por las obras de remodelación del Anillo Olímpico de Montjuic. Es el estadio donde disputaba como equipo local sus encuentros el FC Barcelona y también el Club de Béisbol y Sofbol Barcino. Actualmente lo hace el Club Béisbol Barcelona y el CBS Barcino Desde el año 2008 hasta el 2010 se disputó en este estadio la Final Four de béisbol. Dirección Calle Pierre de Coubertin, 9. Barcelona 08038 Enlaces externos Artículo sobre la remodelación de 2007 (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Font del Gat

La Font del Gat es troba dins dels jardins de Laribal, al parc de Montjuïc de Barcelona, i està catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C). Descripció És un recinte tancat, en origen privat, al qual s'accedeix a través d'una portalada amb un arc de mig punt al final d'unes llargues escales des del passeig de Santa Madrona. Al pinyó, un plafó ovalat mostra dos gats simètrics negres, i a la tarja hi ha la inscripció 1884. La font està ubicada dins d'una arcada feta amb pedra tosca. Història Ja a començaments del segle xx, aquesta zona era lloc de trobades populars, com les que feia la Colla de l'Arròs, un grup entre gastronòmic i polític que es reunia en un petit edifici situat on ara hi ha el Museu Etnològic. El 1908, l'Ajuntament de Barcelona va comprar la finca a Josep Laribal, advocat i periodista, per a convertir-la en un dels primers jardins públics de la ciutat. Posteriorment, entre el 1916 i el 1918, l'arquitecte Jean Claude Nicolas Forestier i el seu ajudant Nicolau Maria Rubió i Tudurí reestructuraren el jardí dins del pla d'urbanització de la muntanya de Montjuïc. El 1919, Forestier va abandonar el projecte per les seves diferències amb Josep Puig i Cadafalch, i finalment fou Rubió i Tudurí que acabà executant les obres, introduint alguns canvis importants respecte al projecte inicial. Es va renovar l'espai de la Font del Gat i es va fer sortir la canella de la boca d'un cap de gat esculpit en pedra per Josep Antoni Homs. Cap al 1925, Puig i Cadafalch (encarregat de la urbanització de la muntanya per a l'Exposició Internacional de 1929) va construir davant mateix de la font un restaurant on hi podien tenir lloc grans celebracions familiars com batejos o comunions, i va refer la urbanització dels jardins. L'edifici va servir durant un temps com a oficines per a la gestió del Parc de Montjuïc fins que a principis del segle xxi va reobrir el restaurant, i també va allotjar la seu de la Reial Federació Espanyola de Tennis. Actualment, és la seu del Centre d'Estudis Olímpics Joan Antoni Samaranch, gestionat per la Fundació Barcelona Olímpica. La Marieta de l'ull viu Tan popular era la font, que el periodista i autor teatral Joan Amich li va dedicar una cançó: La Marieta de l'ull viu, que narra els amors de la Marieta amb un soldat, i que es va convertir pràcticament en un himne. També va inspirar un cuplet cantat per la Pilar Alonso i una comèdia interpretada amb gran èxit per en Pep Santpere al teatre Espanyol. Baixant de la font del Gat una noia, una noia,baixant de la font del Gat una noia i un soldat.Pregunteu-li com se diu, Marieta, Marieta, pregunteu-li com se diu, Marieta de l'ull viu. Referències Vegeu també Fonts de Barcelona
Font del Gat

Font del Gat is a fountain in Barcelona included in the Inventory of the Architectural Heritage of Catalonia. Font del Gat translates to Cat's Fountain in English. It is located within the Jardins de Laribal, in Montjuïc. The fountain is located inside an arch made of rough stone. It is located in an area of gardens, stairways and fountains that lead from the Santa Madrona promenade to the fountain. The whole of the gardens occupies the slope that goes from the highest part of the Laribal Gardens to the Paseo de Santa Madrona. It is a set of paths, terraces and corners that adapt to the relief of the terrain with a gazebo, stairs, ramps and a monumental waterfall with four sections separated by paths and channels. Description La Font del Gat, one of the most popular places in Montjuïc, is located in Laribal Gardens. The name is due to the Laribal family, former owner. In 1908, it became one of the first public gardens in the city and since the beginning of the 20th century in one of the most frequented snack bars in the city with Font del Gat as the centre of the meetings. Between 1916 and 1918, Jean-Claude Nicolas Forestier with Nicolau M. Rubió and Tudurí as an assistant, directed from a project the development and conditioning of the garden of Laribal, other neighbouring areas and also the space of Roserar. Forestier left Montjuïc in 1919, because of his differences with Josep Puig i Cadafalch and finally it was Rubió i Tudurí who finished executing the works, which introduced some important changes regarding the initial project. In the Laribal's garden, the space of the Font del Gat was renewed and the head of a carved cat by Josep Antoni Homs was placed as a spurter. There is little information and documentation about Font del Gat prior to the Forestier project but it seems that for centuries there has been a fountain in the same location. Laribal Garden includes three sectors with differences in level and topography: at the lowest level there are the gardens of Josep Amargós where there is the Teatre Grec, in the intermediate sector there is Font del Gat and the area called Colla de l'Arròs, and in the highest level we find a lattice landscaping. Subsequently, around 1925, Puig i Cadafalch built next to the fountain a restaurant where large family celebrations such as baptisms or communions could take place. The space has a fenced enclosure, originally it was private, which is accessed through a portal with a half-point arch at the end of long stairs. In the pine wood an oval panel shows two symmetrical black cats, on the card, there is the inscription "1884" and, therefore, before the intervention of Puig i Cadafalch. The song The Font del Gat is known for the song La Marieta de l'ull viu. (Marieta the Forethoughtful ) Notes and references
Font del Gat

La Font del Gat («fuente del gato») es una famosa y reconocida fuente de Barcelona, ubicada dentro de los jardines de Laribal, en la montaña de Montjuic. Historia y descripción La fuente está situada dentro de una arcada construida con piedra tosca y debe su nombre a la forma de su surtidor con una cara felina. Se encuentra en una zona de jardines, escalinatas y fuentes que conducen desde el paseo de Santa Madrona hasta la fuente. El conjunto de los jardines de Laribal ocupan la pendiente que va desde la parte más alta de los jardines hasta el paseo de Santa Madrona. Se trata de un conjunto de caminos, terrazas y rincones que se adaptan al relieve del terreno con pérgolas, miradores, escaleras, rampas y una cascada monumental con cuatro secciones separadas por caminos y canales, que están conectados en diferentes tramos.​ Una antigua canción catalana (Baixant de la Font del Gat) contribuyó a su popularidad. Delante mismo de la fuente, hay un edificio novecentista de 1918 que tiene la función de restaurante, obra de Josep Puig i Cadafalch. Puig también rehízo la urbanización de los jardines de la Font del Gat, diseñados por Jean Claude Nicolas Forestier dentro del plan de urbanización de la montaña de Montjuic cuando incorporó el restaurante. El surtidor de la fuente, en forma de cabeza de gato, fue obra del escultor Josep Antoni Homs.​ El edificio fue restaurado en el año 2002. Además de restaurante, actualmente aloja el Centre d'Estudis Olímpics i de l'Esport Joan Antoni Samaranch, centro de documentación gestionado por la Fundació Barcelona Olímpica.​ Véase también Fuentes de Barcelona Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Font del Gat.
Granja-Escuela de Fortianell

La Granja-Escuela de Fortianell fue inaugurada el año 1854 promovida por Narcís Fages de Romà y patrocinada por la Diputación de Gerona. Es una granja-escuela de agricultura, con 125 hectáreas de terreno, que a comienzos del siglo XX pasó a ser regida por los hermanos de las Escuelas Cristianas. Se encuentra en Fortianell, pueblo del término de Fortiá (Alto Ampurdán), al oeste de la cabeza del municipio. La creación de esta granja, respondía a que, «en España, aparte la presencia de varios ingenieros agrónomos en los servicios provinciales, durante el S XIX la acción estatal para la implantación y difusión de una agricultura científica fue prácticamente inexistente. Como en otros lugares, dependió en buena medida de las asociaciones de los propios agricultores, o bien de organismos locales y provinciales»,​ como la Sociedad de Agricultura del Ampurdán, fundada por el mismo Narcís Fages de Romà. Referencias Enlaces externos Enciclopèdia Catalana - Fortianell
Bellvitge University Hospital

The Bellvitge University Hospital (in Catalan Hospital Universitari de Bellvitge) is a public hospital located in town of l'Hospitalet de Llobregat, with care, teaching and researching activity. It is specialized in high complexity medical care. It offers all the medical specialties, except for pediatrics and obstetrics. The hospital is served by the Hospital de Bellvitge metro station, on line L1 of the Barcelona Metro, which is located under the hospital car park. References
Hospital del Mar

L'Hospital del Mar és un centre sanitari, situat al Passeig Marítim de la ciutat de Barcelona, que fou inaugurat el 1905 com a hospital d'infecciosos. L'Ajuntament de Barcelona endegà diversos concursos per a un nou hospital d'infecciosos, en un terreny més adequat i unes instal·lacions més modernes. El 1920, l'arquitecte municipal Antoni de Falguera i Sivilla, amb el seu ajudant, Joaquim Vilaseca i Rivera, signava un projecte mai realitzat del nou Hospital d'Infecciosos Municipal. Aquest projecte s'ha descobert recentment a l'Arxiu Municipal Contemporani de Barcelona. Però, finalment, l'acord municipal de 1924 és per executar el projecte de l'arquitecte Josep Plantada i Artigas, el qual sempre s'ha considerat l'arquitecte de l'obra. El centre es creà el 1915 com a Hospital d'Infecciosos a partir de les instal·lacions marítimes de l'exposició de 1888, com a llatzeret per atendre malalts de pesta, tifus i altres malalties contagioses. Per a la prestació de l'assistència foren contractades les Germanes Darderes, que s'hi estaren fins al 1977. El 1939 la dictadura franquista li canvià el nom a Hospital de Nostra Senyora del Mar i, finalment, al final del franquisme rep el seu nom definitiu d'Hospital del Mar. Dedicat inicialment a combatre les malalties infeccioses i les epidèmies greus, en la dècada del 1970 del segle xx s'hi va crear la primera unitat de deshabituació de toxicomanies de Catalunya. Centre de referència durant la celebració dels Jocs Olímpics del 1992, destaca tant per la tasca assistencial com per la de recerca, integrades actualment al Parc de Salut Mar. Tot i que de dimensions reduïdes, l'Hospital del Mar té una de les produccions científiques més rellevants del país, amb el desenvolupament de projectes que apropen la ciència a l'aplicació diària en la salut de les persones. El 2015 el centre va rebre la Creu de Sant Jordi "en la commemoració del centenari d'una institució sanitària de Barcelona vinculada especialment als seus barris marítims". Referències Enllaços externs Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Ampliació de l'Hospital del Mar. Arquitectes: Manuel Brullet i Albert de Pineda
Hospital del Mar

El Hospital del Mar es un centro sanitario situado en el Paseo Marítimo de Barcelona. Fue inaugurado durante la epidemia de tifus de 1914, llegando a ser uno de los hospitales más importantes de Barcelona.​​ Forma parte del Parc Salut Mar (PSMAR) junto con el IMIM (Instituto Hospital del Mar de Investigaciones Médicas), Parque de Investigación Biomédica de Barcelona y el Campus Universitari Mar de la Universidad Pompeu Fabra. Por lo que tiene una de las producciones científicas más relevantes del país, con el desarrollo de proyectos que acercan la ciencia a la aplicación diaria en la salud de las personas a las que atiende,​ integradas en el Parc de Salut Mar.​ El Hospital del Mar cuenta con 400 camas convencionales y 20 camas de críticos, 35 plazas de Hospital de Día, 21 boxes polivalentes de urgencias, 69 consultorios, 21 gabinetes diagnósticos, 10 quirófanos y 2 salas de partos. Se encuentra en un proceso de ampliación que duplicará sus dimensiones y permitirá continuar dando la adecuada cobertura a las necesidades de los barrios de los que es referencia. El año 2015 este recibió la Creu de Sant Jordi «en la conmemoración del centenario de una institución sanitaria de Barcelona vinculada especialmente a sus barrios marítimos».​ Historia El 21 de diciembre de 1914 se terminó definitivamente el hospital provisional de barracones llamado Hospital de Infecciosos del Parc, que con el tiempo se convertiría en el actual Hospital del Mar. El hospital se creó como hospital de emergencia para atender a los enfermos de tifus durante la epidemia de tifus de 1914 en Barcelona, y en ese momento contaba con 72 camas, tres médicos, y las curas que estaban a cargo de las Hermanas de la Caridad.​​​ Véase también Hospital de Bellvitge Hospital Universitario Valle de Hebrón Hospital Clínico y Provincial de Barcelona Instituto Catalán de la Salud Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Hospital del Mar. Pinearq (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Guía temática Biblioteca ETSAB: Ampliación del Hospital del Mar. Arquitectos: Manuel Brullet i Albert de Pineda
Hôpital de la Mer

L’Hôpital de la Mer (en catalan : Hospital del Mar) est un hôpital public situé à Barcelone, dans le quartier de La Barceloneta. Il est créé en 1905. Situation et accès Le centre hospitalier est desservi par la station Ciutadella-Vila Olímpica de la ligne 4 du métro de Barcelone. Il est adjacent du port olympique de Barcelone, des tours Mapfre et Arts, et de la célèbre sculpture Le Poisson de Frank Gehry. Cinéma Le centre hospitalier est popularisé dans le monde entier en 1999 grâce au film Tout sur ma mère de Pedro Almodóvar, qui y réalise plusieurs scènes célèbres. Mémoire Le centre hospitalier est célèbre dans la lutte contre le sida grâce aux scènes de Tout sur ma mère, jouées par Penélope Cruz et Cecilia Roth, qui font partie de l'histoire du cinéma. Le site est également un lieu de mémoire important de la République espagnole : la photographe allemande Gerda Taro crée le cliché Soldate républicaine à Barcelone, qui fait le tour du monde, en contrebas du site de l'hôpital, en 1936, sur la plage du Somorrostro. Récompenses et distinctions 2015 : Croix de Sant Jordi Articles connexes La Barceloneta, quartier de Barcelone Plage de la Barceloneta, haut lieu du tourisme international Plage du Somorrostro, plage et lieu de mémoire de la guerre d'Espagne Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Ressource relative à la santé : Catálogo Nacional de Hospitales Portail des soins infirmiers Portail de la médecine Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du cinéma espagnol Portail de Barcelone
Iglesia de Nuestra Señora de los Ángeles (Llivia)

La Iglesia de Nuestra Señora de los Ángeles de Llivia, se encuentra en la población de Llivia en la comarca de la Baja Cerdaña (España). Data del siglo XVI y está construida sobre otra del siglo XIII, aprovechando resto de los materiales. La iglesia se terminó completamente durante el año 1617. Consta de nave única, con ábside poligonal, capillas laterales y campanario de torre adosado. La fachada, renacentista, está ornamentada con columnas, hornacinas y frontón, con una torre circular en ambos lados. Los herrajes de la puerta son de finales del siglo XIII. Tiene en su interior un Cristo tallado en madera de mediados del siglo XIV, protector de los arrieros que transportaban aceite y vino del Rosellón a la Cerdaña. Las lápidas localizadas en el exterior de la iglesia están esculpidas en relieve y datan de entre los siglos XV y XVIII. Entre la exposición de objetos encontramos un Cristo tallado de transición románico-gótica que inspiró al célebre autor francés Deodac de Severac su composición musical: Les muletiers devant le Crist de Llivia. También hay una capa pluvial y dalmática, donativo de Carlos I a la villa de Llivia. Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la comarca de Baja Cerdaña (provincia de Gerona) Referencias