NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parc de Vallparadís

Parc de Vallparadís är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de Vallparadís ligger 267 meter över havet. Terrängen runt Parc de Vallparadís är kuperad åt nordväst, men åt sydost är den platt.Runt Parc de Vallparadís är det mycket tätbefolkat, med 3 494 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Terrassa, 0,91 km norr om Parc de Vallparadís. Runt Parc de Vallparadís är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Parc del Pla de l'Alemany

El Parc del Pla de l'Alemany és un parc urbà de Berga inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un parc d'estructura geomètrica ordenada al voltant d'un llac artificial un xic elevat. Està format per un petit mur de planta ovalada en correspondència amb la forma resultant imposada pels dos vials que delimiten l'àrea enjardinada. Forma illes, transitables al volt, tancades amb evònim i boix. Un arbrat dens i variat ressegueix els perímetres. La restauració de principis dels vuitanta del segle XX ha refet el paviment, l'enllumenat, el surtidor, etc. També s'hi ha establert l'estàtua de Rafael Casanova, retirada durant el franquisme, condicionant-hi de bell nou una placeta d'entrada. Història El 21/07/1913 s'adquireix el terreny destinat a parc municipal i el 1927 s'arranjà però entre 1960 i 1980 patí un abandonament i deterioració progressiu. El 1980 s'inicià la primera fase del projecte de restauració que s'inaugurà l'onze de setembre del mateix any. Referències
Parc del Turonet

El Parc del Turonet es el parc urbà més gran de Cerdanyola del Vallès; ocupa un total de 9,5 hectàrees i gran part del turó de Ca n'Altimira o de les Fontetes (103 metres d'alçada), conegut popularment com "el Turonet". L'espai està situat al sud-est del terme municipal. Del seu origen boscà en dona testimoni la pineda que es conserva al cim, tot i que els vessants han estat un espai dedicat al conreu des de ben antic i fins a la dècada de 1970. El 1995 es va inaugurar el parc actual, gràcies a l'actuació de l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Al peu del turó, pel nord, s'hi veu el barri de les Fontetes i la seva pineda, la plaça de l'Estatut, el passeig d'Horta i la ronda de Cerdanyola. Història Històricament era una zona boscana. Amb els anys, part del turó utilitzada pel conreu de la vinya, ús que se li va donar fins ben avançat el segle xx. A principis del segle XX Cerdanyola era una vila d'estiueig i el Turonet es va veure afectat per algun projecte de ciutat-jardí, iniciat als anys 20 des del cim i ocupant les vessants nord i est. Construcció d'edificis El 1968 el Patronat Municipal de la Vivienda de Barcelona va aprovar la creació del projecte del polígon Canaletes, destinat a crear habitatge per a 30.000 persones, al vessant sud del turó, amb una forta oposició popular. Per començar, es va construir un únic edifici mostra de 14 plantes, al principi del passeig d'Horta. On actualment hi ha el parc també es preveia l'edificació del polígon Altimira. Tots dos projectes es van anul·lar. A finals de la dècada de 1980, es va reimpulsar la urbanització de la zona de Canaletes, i el 1993 es va arribar a un acord signant un conveni entre l'AMB, l'IMPSOL i l'Ajuntament per construir-hi habitatges no tan alts ni massificats com els del primer projecte. Referències
Parc municipal de Moià

El Parc municipal de Moià, també conegut com a Parc municipal Francesc Viñas, és una obra del municipi de Moià (Moianès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'actual parc havia estat part de la finca de Josep Coma, mort el 1915, paraire de professió i home de negocis. Des del 1935 és parc municipal. L'any 2022 L'Ajuntament va declarar-lo Bé Cultural d’Interès Local. Descripció Està formada per dues glorietes, que estan inscrites en el marc romàntic de l'antiga casa Coma, l'actual parc municipal. Una de les dues glorietes és de planta circular i fa cantonada a un mirador amb una llarga balustrada. L'aixequen sis columnes jòniques que sostenen un fris decorat a base d'orles. La cúpula és semicircular, sense decoració. Queda integrada en un modern edifici que serveix de llar d'avis. L'altra glorieta és de planta octogonal i recorda una pèrgola japonesa. Té arcs ogivals. La construcció està feta a base de maó amb decoració de fusta. Història El Parc municipal de Moià fou en els seus orígens el jardí de la finca particular de Josep Coma. Aquest industrial moianès engrandí les possessions de casa seva – Cal Cristo – amb la compra l'any 1873 de diverses peces de terra que constituïren el seu jardí, on, a més de les flors i els arbres habituals, també tenia previst destinar-hi una zona per a la plantació de vinyes. A aquests terrenys, Josep Coma hi afegí, el gener de 1877, cinc solars estrets corresponents a la major part a l'actual plaça del P. Francesc Sagrera; solars que estaven abandonats des de la crema de Moià de 1839. En un lateral de la seva propietat s'hi alçà una fàbrica, una de les més importants de l'època a Moià. Es creu que cap al 1920 la fàbrica s'enderrocà, i en aquest emplaçament el 1977 s'hi va construir l'Esplai per a gent gran. En morir Josep Coma l'any 1915 el parc passà a l'Escola Pia, que anys després el va llogar com a casa d'estiueig a la família Ziegler. Entre els anys 1933-1935 es va formalitzar la compra del parc, promoguda per l'Associació Pro Monument a Francesc Viñas, i després de la guerra passa a propietat municipal. D'aquesta manera, l'any 1934 s'inaugurà i per primera vegada s'hi celebrà la Festa de l'Arbre Fruiter. Des del juliol de 1935 el parc fou obert al públic, i es va convertir en un espai social, de festa i d'activitat popular, lligat també a la creació a la casa, de la biblioteca i altres serveis de caràcter cultural i social. Referències Vegeu també Biblioteca de Moià Enllaços externs Informació sobre el parc
Parròquia de Sant Francesc d'Assís de Badalona

Sant Francesc d'Assís és una parròquia del barri de Bufalà de Badalona que pertany a l'Arxidiòcesi de Barcelona i està dedicada a Francesc d'Assís. L'origen de la parròquia es remunta a l'any 1932, quan mossèn Joan Serra i Morató, consiliari del grup del Pare Sant Francesc, va fundar un catecisme a la barriada de Bachs-Bufalà. L'any 1963, la capella de Sant Francesc fou erigida en parròquia per l'arquebisbe Gregorio Modrego i confiada als agustins recol·lectes. Es conserven uns goigs datats del 1964. Des de 1988, aquesta parròquia ha estat regida per capellans diocesans. L'edifici que acull actualment l'església de Sant Francesc d'Assís i les dependències parroquials va ser projectat pels arquitectes David Alegret, Joan Puig Pey i Jaume Pujol, amb vitralls de Grau Montserrat i beneït el 25 de juliol de 2008, amb cinc campanes. El nou edifici de l'església va ser impulsat pel bisbe Joan Carrera. El 2009 es va posar el nom del bisbe a la plaça que hi ha al davant del temple. El 2010 s'hi va instal·lar una escultura de sant Francesc d'Assís de l'escultor de la Sagrada Família Etsuro Sotoo. Durant 23 anys i fins al 2014 en fou rector Jaume Aymar. Referències Enllaços externs «Parròquia de Sant Francesc d'Assis». ajuntament de Badalona. Parròquia de Sant Francesc d'Assís. Bufalà. Badalona. Com va néixer la nostra parròquia, 1990.
Peixateria Vella (Vilanova i la Geltrú)

La Peixateria Vella és un edifici catalogat com a monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici de planta baixa situat al límit del nucli antic de la Geltrú. És de planta el·líptica i presenta un atri de planta rectangular. Té dues façanes a diferent nivell, una al carrer de la Unió i l'altra al carrer de l'Arquebisbe Armanyà, ambdues de composició simètrica, amb un portal central i dues finestrals laterals. Totes aquestes obertures són d'arc de mig punt i estan protegides per reixes. La façana principal, de dimensions més grans, és la del carrer de la Unió. Té com a element remarcable el coronament, amb un escut de Vilanova i la Geltrú integrat en un conjunt escultòric. Sobre l'el·lipsi s'eleva una cúpula sostinguda per columnes primes de ferro colat, tambor amb finestres i coberta de pavelló. La resta de la coberta és plana. Història L'edifici de la Peixateria va ser construït l'any 1858 sobre els terrenys que anteriorment havia ocupat el fossar de la Geltrú. El projecte va ser realitzat i dirigit pel mestre d'obres Josep Salvany. El mercat de peix va ser obert al públic el 8 de setembre de 1858. L'any 1926, l'arquitecte municipal Josep Mª Miró i Guibernau va projectar la coberta. L'edifici va encabir la peixateria fins a l'any 1941 en el qual s'obrí el nou Mercat Públic. Posteriorment s'han realitzat diferents projectes per a una nova utilització. L'any 1941 es va realitzar un projecte d'hostatgeria per a indigents (Josep Mª Miró i Guibernau). El 1969 es realitzà un projecte d'habitatges (MBM arquitectes) i el 1981 un nou projecte de restauració (Joan Corral i Vilalta). Actualment funciona com a local d'assaig dels Falcons de Vilanova i la Geltrú. Referències Enllaços externs Peixateria Vella, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Estany del Pessó d'Amont

L'Estany del Pessó d'Amont o Estany Gran del Pessó és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí,a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El llac, d'origen glacial, està situat a 2.492 metres d'altitud a la Coma del Pessó i té 32 m de fondària màxima. És un dels dos Estanys del Pessó; recull les aportacions de la part alta de la coma i drena cap a l'Estany del Pessó d'Avall (O). El nom "pessó significa 'munt cònic d'herba dallada', i s'aplica a cims de forma cònica". Referències Bibliografia Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Mapa Carros de Foc 1:25.000. Editorial Alpina. Mapa Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici 1:25.000. Institut Cartogràfic de Catalunya. Segona edició: abril 1998. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Pep Coll, Mercè Aniz i Víctor Luengo. Pagès Editors. lleida 2002.
Plaça de l'Ajuntament (Figueres)

Plaça de l'Ajuntament és una plaça de la vila i municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Plaça pública situada al centre històric de la ciutat. Des d'aquesta plaça sortien els carrers cap als diferents pobles, i aquests encara han conservat els seus noms: Peralada, Jonquera, Besalú, Girona. Aquesta plaça està parcialment porxada i va ser projectada globalment amb finalitat comercial l'any 1819, a partir d'un costat porxat preexistent, seguint la inspiració dels constructors del castell de St. Ferran de crear una gran plaça porxada d'estil castellà i funcional per a mercat. Els porxos són d'estil neoclàssic sense ornamentació amb arcs de mig punt. Durant anys s'hi instal·lava el mercat amb parades de venda de productes agrícoles i d'altres de la menestralia local.Al centre de la plaça es troba l'edifici de l'Ajuntament. Els edificis que envolten la plaça són edificis alts, de tres pisos i de línies molt rectes. El terra de la plaça ha estat canviat recentment, canviant l'original per rajoles grises. Història Plaça pública parcialment porxada projectada globalment amb finalitat comercial l'any 1819. Referències
Plaça de Sant Joan (Tortosa)

La plaça de Sant Joan és una plaça de Tortosa (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es troba just al límit nord de la ciutat del segle xiv, de manera que el convent i l'església de Sant Joan limiten amb la muralla que es va obrir per aquesta centúria. És de traçat irregular, determinat pel perfil del convent. S'hi accedeix pel carrer del Replà, i a l'extrem oposat en surten dos petits carrerons sense sortida. És centrada per un pou, actualment cegat, que conserva l'estructura original. La boca és circular, amb la part superior de pedra i la resta de maçoneria. Se'n conserva el brocal, de ferro forjat, i la corriola, amb la roda de fusta; la pica ha desaparegut. El conjunt d'habitatges que formen la plaça es troben actualment molt deteriorats, tant de façana com d'estructura. Alguns són abandonats, i la resta dedicats a habitatge de classe baixa. Solen ser habitatges unifamiliars, d'entre dos i quatres pisos d'alçada. Les portes normalment són allindanades, i les escales estretes i encaixades. Els pisos se solen obrir al carrer mitjançant balcons, bé amb base de pedra o bé de ferro i rajola vidriada. L'únic sector no ocupat per habitatges és el costat nord, on se situen el convent i l'església de Sant Joan, rehabilitats a final de la dècada de 1980 per albergar-hi l'Escola d'Arts i Oficis de la Diputació. Actualment, l'antiga església acull l'Institut de Serveis Socials i Escola Taller de l'Ajuntament, mentre que les dependències del convent són la seu del Casal Tortosí i l'Escola d'Art i Disseny municipal. Història En un principi aquest sector rebia el nom de Replà d'en Febrer o Fabrer. Possiblement no fou urbanitzada immediatament després de l'ampliació de perímetre de la muralla de la ciutat durant el segle xiv, perquè al segle xv consta que hi havia en aquest lloc un corral on llençaven les escombraries els carnissers (1413). La construcció de l'església i del convent de Sant Joan tingué lloc al segle xviii. El cegament del pou es realitzà el 1971, en realitzar altres obres d'urbanització de la plaça. Referències
Plaça del Castell (Reus)

La Plaça del Castell és una plaça a la ciutat de Reus (Baix Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els elements més importants són el Portal Nou de l'Església Prioral de Sant Pere, les restes de l'antic castell (que es conserven integrades a un nou edifici), i al nord i a ponent, les úniques edificacions porticades de la plaça. Plaça de planta rectangular, amb edificis que conserven el pla de la façana, que tenen obertures rectangulars, i, en el cas dels balcons, tenen balustres de ferro. Els murs estan totalment arrebossats o estucats. La tipologia del conjunt d'edificis és bastant unitària, on un petit nombre de plantes baixes són botigues. La resta, igual que tots els pisos, són habitatges. L'altura màxima dels edificis no sobrepassa els tres pisos. En general no hi ha ornamentació a les façanes. Història La Plaça del Castell és l'espai urbà situat en el cor de la ciutat, amb accés des del Mercadal pel carrer del Castell i des del carrer de la Mar pel de Santa Maria. Aquí s'inicià el primer nucli de població desenvolupat a les darreries del segle xii, en la segona etapa de la Reconquesta, al començar la colonització del camp. Havia estat, en part, el pati de l'antic castell. El primer document referendant aquest pati és de finals del segle xv. Es devia començar a urbanitzar durant el primer quart del segle xvii, quan el capítol dels canonges de Tarragona, propietaris del castell, van anar desprenent-se de les terres que havien estat de la fortalesa. Referències del segle xix indiquen que els dilluns s'hi celebrava el mercat dels grans. Referències
Plaza del Castillo (Reus)

La plaza del Castillo es una plaza del municipio de Reus (Tarragona, España) incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. Descripción Es una plaza de planta rectangular, con edificios que conservan el plano de la fachada, que tienen aberturas rectangulares, y en el caso de los balcones tienen balaustres de hierro. Los muros están totalmente rebozados o estucados. La tipología del conjunto de edificios es bastante unitaria, donde un pequeño número de plantas bajas son tiendas. El resto, al igual que todos los pisos, son viviendas. La altura máxima de los edificios no sobrepasa los tres pisos. En general no hay ornamentación en las fachadas. Los elementos más importantes son el portal nuevo de la iglesia Prioral de San Pedro, los restos del antiguo castillo (que se conservan integradas en un nuevo edificio) y al norte las únicas edificaciones porticadas de la plaza. Historia La plaza del Castillo es el espacio urbano situado en el corazón de la ciudad, con acceso desde el Mercadal por la calle del Castillo y desde la calle de la Mar por la de Santa María. Aquí se inició el primer núcleo de población desarrollado a finales del siglo XII, en la segunda etapa de la Reconquista, al comenzar la colonización del campo. Había sido, en parte, el patio del antiguo castillo. El primer documento refrendando este patio es de finales del siglo XV. Se debía comenzar a urbanizar durante el primer cuarto del siglo XVII, cuando el capítulo de los canónigos de Tarragona, propietarios del castillo, fueron desprendiéndose de las tierras que habían sido de la fortaleza. Referencias del siglo XIX indican que los lunes se celebraba el mercado del grano. Referencias Información en la web de la Dirección General del Patrimonio Cultural de la Generalidad de Cataluña (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Plaça del Gra (Figueres)

Plaça del Gra és una plaça de la vila i municipi de Figueres (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Plaça situada a l'extrem de l'eixample. Va ser un nou espai públic per a mercat, formant conjunt amb les places de l'ajuntament i del Grà Antiga. Es troba definida implícitament en els projectes militars per la ciutat, en forma d'espai quadrat tocant a la sortida de la futura carretera de Roses. Limitada per dos camins existents i per dos vials derivats de l'eixample de la zona de l'hospital. Pel seu emplaçament marginal no es va definir una proposta arquitectònica per a l'entorn, tot i que es va limitar l'alçada dels edificis a dos pisos. 1886-87 Puig i Sagués realitza l'actual estructura de cobriment en ferro, fusta i teules canviant només la llanterna central que el projecte preveia esfèrica i es va realitzar piramidal. Es tracta d'una estructura simple, però dotada d'una gran harmonia, que configura un espai singular. Les seves 36 columnes de ferro suporten un cobert a quatre aigües, amb entramat de fusta i teula àrab. Història 1886. Proposta de cobriment de la plaça pels ciutadans Macau, Roca i Andrés que es comprometen a aportar 6000 pessetes per les hores, pressupostades finalment per Puig i Sagués en 18.773. Així mateix, Mariano Villalonga va regalar el ferro per les 36 columnes de suport. Dècada dels 1960. Realització del Certamen de la Moda, amb Ball de Saló a la nit durant les fires i festes de la Santa Creu. Referències
Plaça Gala i Dalí (Figueres)

Plaça Gala i Dalí és una plaça de la ciutat i municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Plaça situada a davant del Teatre Museu-Dalí, antic teatre municipal, en ple centre històric de la ciutat. Plaça formada per dos espais: plaça de planta quadrada entre dos edificis d'en Roca i Bros amb façana lateral del teatre i posterior de la Casa Romaguera. El tercer costat presenta una entrada a la plaça per esglaons, a partir de dos cossos adjunts, de cada un d'ambdós edificis. Hi ha una altra entrada entre el lateral de la Casa Romaguera i l'edifici adjunt a l'església de Sant Pere. El quart costat format pel lateral de l'església de Sant Pere, dona accés al segon espai davant del Museu, de planta rectangular. Història Actualment la plaça funciona com a prolongació del Museu, Dalí, a partir de la temàtica de les obres d'art, elements ornamentals, que trobem tant a la plaça com a les façanes del Teatre.Cal considerar que anteriorment la plaça era denominada: plaça del peix, ja que alguns dels baixos de la casa Romaguera eren emprats com a Peixateries. Referències
Plaça Major (Avinyó)

La Plaça Major és una plaça d'Avinyó inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El conjunt urbà de la plaça de l'església és format per un gran espai rectangular que segueix el desnivell del terreny i que és travessat per un carrer principal. A cada costat de la plaça hi foren construïts diferents edificis d'habitatges (cases plurifamiliars) de dos o tres pisos d'alçària. La part o sector més antic del conjunt de la plaça és a tramuntana on les cases presenten encara unes voltes que probablement devien resseguir tot el conjunt però que s'han perdut a la resta dels sectors en edificar-s'hi els nous habitatges al segle xix i XX. La moderna construcció de la Casa de la Vila, a ponent, intenta salvar aquesta unitat reproduint també les voltes amb materials moderns. A migdia de la plaça hi ha l'església parroquial d'origen romànic però modificada al segle xvii i XVIII. Història El poble d'Avinyó ha crescut a redós de l'església parroquial de Sant Joan i de la plaça de l'església. El seu origen urbà cal considerar-lo del segle xvii en bastir-se a l'indret que ocupa avui la parroquial una nova església romànica. L'espai de la plaça devia perfilar-se en època moderna i assolí el perímetre actual, molt probablement al segle xviii car les cases més antigues, malgrat que molt desfigurades són d'aquest segle. Referències
Plaça Major (Campmany)

La Plaça Major és un monument del municipi de Campmany (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Situada dins del nucli urbà de la població de Campmany, a l'extrem sud-est del terme i amb la façana principal orientada a la plaça. Actualment, la construcció està segregada en dos habitatges diferenciats. Es tracta d'un edifici entre mitgeres de planta rectangular, format per dos cossos adossats amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. L'habitatge 1A presenta totes les obertures rectangulars, amb els brancals bastits amb grans carreus de pedra desbastada i les llindes planes. Destaca el gran portal d'accés a l'interior, amb la llinda gravada amb la inscripció "ANTON LLAURÒ FARRER. FECIT DIE 14 SETEMBRE 1730". L'habitatge 1B, en canvi, és de cronologia més antiga i presenta un gran portal d'accés d'arc rebaixat adovellat a la planta baixa, i una finestra rectangular amb la llinda sostinguda per permòdols al pis. La construcció, rehabilitada, està bastida amb pedra de mida mitjana sense treballar, lligada amb abundant morter de calç. Història Durant els segles xviii i xix Campmany va créixer fora de les muralles, cosa que va crear nous carrers i places. El barri nou més important que va néixer extramurs s'estenia al nord del nucli antic medieval i és el que inclou el carrer Major i la Plaça Major. Aquesta edificació, concretament, mostra una llinda gravada a la seva porta on s'indica l'any 1730. Referències