NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Pere de Bellver de Sió

Sant Pere de Bellver de Sió és una església d'Ossó de Sió (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. D'origen romànic, la seva estructura ha sofert al llarg del temps profundes transformacions. A principi dels anys vuitanta del segle xx va ser restaurada i s'ha intentat recuperar les formes de l'església primitiva amb pedres originals que s'han retrobat sota el paviment del presbiteri. Descripció Es troba a la part més elevada del poble de Bellver de Sió, en un petit tossal de 410 metres d'altitud a la dreta del riu Sió. És edificada damunt d'una gran roca. És d'una sola nau amb dos contraforts a la banda sud i amb un absis semicircular encarat a llevant. Aquest absis és l'element arquitectònic que millor indica la naturalesa romànica. Al centre d'aquest absis s'obre una finestra de doble esqueixada, d'arc de mig punt decorat. Al capdamunt hi ha una franja de decoració esculpida amb una filera de vint arquets cecs recolzats sobre mènsules esculpides. L'estructura decorativa de l'absis és un exemple de l'evolució dels motius ornamentals llombards, amb una interpretació molt personalitzada que no té paral·lelismes en altres edificis catalans de l'època. Prop de l'absis hi ha dues portes amb llinda i muntants de pedra de construcció recent. La volta original a l'interior fou substituïda per una volta de llunetes fetes de maons i guix, sostinguda per arcs apuntats i irregulars. La porta d'entrada està formada per un arc de mig punt format per dovelles allargades. La porta central presenta un baix relleu de Sant Pere. El campanar és un sòlid cub petri, adossat a la banda esquerra de l'església, es transforma en una torre octogonal coronada per vuit pinacles rematats per boles. El campanar només té una petita finestra rectangular. Història L'església de «Belveder» és esmentada a l'acta de consagració de Santa Maria de Guissona de l'any 1098. L'any 1151 l'església, abans lligada a la canònica de Guissona, fou cedida a la col·legiata de Santa Maria de Solsona pel papa Eugeni III. Pocs anys després (1163), en l'acta de consagració de Santa Maria de Solsona, es torna a ratificar aquesta parròquia entre les seves propietats. El 1279 i el 1286 el rector de Sant Pere de Bellver contribuí a sufragar la dècima papal recaptada a la Diòcesi d'Urgell en aquells anys, així com a la dècima del 1391. Referències Bibliografia Rafel i Fontanals, Núria. «Memòria de les excavacions a l'església de Sant Pere de Bellver d'Ossó». A: Excavacions d'urgència a Lleida, 1989, p. 171-480.
Sant Pere de Boixadors

Sant Pere de Boixadors és una església del nucli homònim, al municipi de Sant Pere Sallavinera (Anoia), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Va ser construïda el segle xix per a substituir l'antiga església de Sant Pere, que es troba a tocar del castell. Descripció És de planta rectangular sense absis amb torre campanar de planta quadrada i coberta de quatre vessants. Adossada al mur de llevant, hi ha la rectoria, i, un xic apartat, el cementiri. Referències
Sant Pere de Castell

L'església de Sant Pere de Castell o Sant Pere de Castellestaó és un temple catòlic ubicat a la localitat de Castell-estaó, a la Vall Fosca, dins del terme municipal de la Torre de Cabdella, a la comarca del Pallars Jussà. De factura romànica, la seua ubicació primigènia va estar als afores del poble, a l'indret conegut com les Roques del Pago o de sant Pere Vell, des d'on fou traslladada a on és avui dia. Arquitectura Estructura general L'Església compta amb una única nau de planta rectangular a la qual s'accedeix a través d'una porta emmarcada per un arc de mig punt i que mira a l'est. Aquesta orientació no es correspon amb la distribució característica dels temples romànics, ja que el desaparegut absis degué estar ubicat on ara trobem l'entrada. Amb tot, a la façana meridional s'hi conserva una porta tapiada, la qual possiblement constituí l'accés primigeni a l'edifici. En l'actualitat recau a l'interior del cementiri del poble. A la banda nord hi ha una torre campanar de reduïdes dimensions i coberta de doble vessant, amb una sola campana, i al que s'accedeix per l'exterior. Interior Altar major L'altar major és format per un peu de guix recolzat a la paret sobre el qual s'hi situa una petita imatge de sant Pere. Una ornamentació també de guix remata el conjunt amb una creu. A una banda del Sant hi penja un Crist crucificat de factura moderna, mentre que a l'altra s'hi recolza una Creu processional del mateix estil. Als cantons de l'altar major, damunt d'un peu, estan les imatges del Cor de Jesús i de la Puríssima Concepció. Coberta La coberta del temple és de teula a dues aigües sobre una estructura de fusta. A la part interior, una volta de guix oculta la referida disposició. Cor Per damunt de l'accés a l'Església, hi ha un cor elevat al qual s'accedeix per una escala interior. Cementiri Al costat meridional de l'Església s'ubica el cementeri de Castell, al qual s'accedeix per l'exterior del temple, des de la plaça del poble. Bibliografia GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Referències
Sant Pere de Castellfollit del Boix

Sant Pere de Castellfollit del Boix és una església romànica del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Pere de Castellfollit del Boix és una edificació de mitjans de segle xi que presentava una planta d'una sola nau, amb un gran transsepte i una capçalera a llevant estructurada en un absis central i dues absidioles. La nau i els braços del transsepte estaven coberts amb volta de canó i els absis i absidioles amb volta de quart d'esfera. Al segle xiii l'església fou ampliada: s'allargà el braç sud del transsepte es refeu l'absis d'aquest costat i s'obrí una portalada en el braç de migdia. Els carreus de la part antiga del temple són petits i no estan ben tallats; en canvi els de la part ampliada són ben tallats i disposats en filades i a trencajunt. L'absis i l'absidiola primitiva presenten ornamentació llombarda amb arcuacions cegues i lesenes. En l'absis s'obren 3 finestres de doble esqueixada i una en cada absidiola. El 1633 fou modificada s'escurçà la nau, de forma que el transsepte passà a ser la nau principal i el presbiteri quedà cap al nord. Els tres absis es van reconvertir en capelles laterals. Portalada Portal centrat dins una petita façana que sobresurt del mur de la nau. El seu aparell és regular, els carreus ben tallats i disposats en filades i a trencajunt. Està estructurat en tres arcs de mig punt en degradació fets de dovelles i adornats amb arquivoltes que es recolzen sobre dues columnes a cada cantó, acabades en dos capitells. A sobre d'aquests hi ha una imposta que ressegueix els arcs. L'arquivolta interior està ornamentada amb puntes de diamant. La temàtica dels quatre capitells és vegetal, derivació dels motius corintis del capitell romànic. Motius florals de tiges allargades i fulles de parra amb nervis. Es pot veure la influència de l'escola lleidatana Al seu interior hi ha el retaule major, barroc, del segle xvii. Història El lloc de Castellfollit del Boix apareix documentat des del 967 i l'església no apareix esmentada fins abans del 1154 com a parròquia de Castellfollit. Amb l'advocació de Sant Pere de Castellfollit apareix citada el 1294. Al segle xiii s'hi feren reformes dins, però, d'una línia romànica. Al segle xvii (1633) sofrí importants transformacions, canviant-se la seva orientació. Encara que actualment conserva la titularitat de parròquia, les funcions d'aquesta han passat a l'església de Santa Maria del Pla del mateix terme. La portalada és una obra de les remodelacions que es feren durant el segle xiii. S'allargà el braç sud del transsepte i s'obrí aquesta portalada que presenta un caràcter romànic malgrat ser una obra tardana. Referències
Sant Pere de Cornellana

Sant Pere de Cornellana és una església del municipi de la Vansa i Fórnols protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici d'una nau amb capelles laterals cobert amb volta de creueria. Fou construït al segle xviii reaprofitant la pedra de l'antiga capella romànica de Sant Andreu. És una construcció rústega de pedres unides amb fang, amb una porta adovellada al frontis i campanar de paret de dos ulls. Malgrat la simplicitat de les seves línies arquitectòniques externes, la concepció interna de l'espai de l'església de Sant Pere de Cornellana és pròpia del barroc que es construeix a la comarca de l'Alt Urgell. Història L'església de Sant Pere de Cornellana té una important significació com a centre de l'expressió espiritual d'aquesta localitat des de començaments del segle xix, substituint l'anterior temple romànic relativament apartat del nucli de població. D'aquesta funció se'n deriva un notable protagonisme des del punt de vista socioeconòmic, vinculat a la seva privilegiada posició en l'endraçament de les relacions econòmiques generades al voltant de la gestió de les rendes eclesiàstiques. En aquest sentit, cal destacar l'existència d'un garner d'obra per dipositar-hi el producte del delme eclesiàstic a una estança de la part posterior de l'església. Referències
Sant Pere de Ferrerons

Sant Pere de Ferrerons, o Sant Pere de Vilalta, és l'església parroquial de l'antiga parròquia rural del mateix nom, en el terme municipal de Moià (Moianès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pertanyia al terme de la vila de Moià i del castell de Clarà, i havia obtingut la parroquialitat des de molt antic, categoria que manté avui dia, malgrat haver estat agrupada a Santa Maria de Moià. El 1110 ja és esmentada com a tal, i se'n defineix el terme. Està situada a l'est-nord-est de la vila de Moià, en un turó que domina la zona. Descripció Edifici religiós, d'una sola nau amb molts afegits posteriors del segle xviii. La façana encarada a llevant és de pedra i presenta un portal emmarcat per pseudopilastres coronades per un frontó trencat. A la llinda hi ha una inscripció amb data del 1763. Al mig del frontó hi ha una fornícula amb una mà aguantant una corda del que es desconeix el significat. La coberta és a dues aigües. Al costat de l'església hi ha l'antiga rectoria (1755). Adossat al mur nord s'aixeca la torre-campanar de planta quadrada amb parament de grans carreus de talla regular. L'absis de l'església és pla. Història L'església de Sant Pere de Ferrerons existia ja el 939 quan fou unida temporalment a Moià. L'edifici actual es feu construir el 1763 aprofitant part dels antics murs romànics i la torre-campanar que és bàsicament una edificació de la fi de l'època romànica. L'església ha estat transformada diverses vegades i els seus objectes de culte traslladats a Moià. Forma, junt amb la rectoria i un mas deshabitat, un petit nucli de població depenent de Moià. Referències Bibliografia BENET I CLARÀ, Albert [et al.]. "Sant Pere de Ferrerons". A: XI El Bages. Barcelona, Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Catalunya Romànica, XI). ISBN 84-85194-57-8 GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.
Sant Pere de Figuerola

Sant Pere de Figuerola és una església romànica del municipi de Torà, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Situació L'església s'aixeca a la part obaga de la serra de Sant Donat, sota mateix de la masia-castell de Figuerola, a llevant de la vila de Torà. Per anar-hi s'ha de prendre la pista de terra que s'inicia sota mateix de l'església de Sant Miquel de Fontanet (41° 49′ 22.2″ N, 1° 25′ 24″ E) que, un cop creuat el barranc de Figuerola i donat un fort giravolt cap a llevant, s'enfila per la costa de Sant Donat fins a l'era de Figuerola amb poc més de dos kilòmetres (millor tot terreny o vehicle amb xassís alt). Des d'allí, a peu, pel costat de ponent de la masia, es baixa a la capella. Descripció Edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó i acabada l'est en un absis estirat. S'observa una diferència en les pedres utilitzades. De la meitat cap a l'oest són més petites i de la meitat cap a l'est són més grans. Això és degut segurament a unes possibles reformes. A l'extrem esquerre de la façana sud, hi ha un contrafort. En aquesta mateixa façana, hi ha l'entrada principal amb arc de mig punt adovellat. A l'absis a la part esquerra hi ha una petita obertura, i a la part dreta, encara s'observa alguna decoració llombarda. Cal dir que l'absis també presenta en una part carreus més grans i en l'altra més petits. Notícies històriques Situada dins l'antic terme del castell de Figuerola, aquesta capella no va tenir mai funcions parroquials, sinó que depenia de Sant Miquel de Fontanet. Una notícia de l'any 1025 fa referència a una església dedicada a Sant Feliu però és possible que es refereixi a Sant Pere. Referències Bibliografia Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 176-177. ISBN 84-607-0408-4.
Sant Pere de Gelida

Sant Pere de Gelida és una església neoclassicista del municipi de Gelida (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. Arquitectura Església d'una sola nau amb capelles laterals entre contraforts. Té arcs torals amb volta entre arc a la nau i volta de canó a les capelles laterals i és coberta a dues aigües amb teulada de teula àrab. L'accés és per escalinata central. La capella annexa del Santíssim té planta rectangular amb petita cúpula i llanterna, amb cobertes de teula àrab. El campanar és octogonal amb coberta de pavelló de rajols vidriada. L'estil de l'edifici és el neoclassicisme, amb alguns elements historicistes. El sostre i la cúpula de la capella del Santíssim estan organitzats seguint les pautes de la tradició gaudiniana i formen arcs parabòlics i una estrella de vuit punxes al mig de la qual s'obre una claraboia amb vidres de colors. Les parets estan ornamentades amb mosaic de colors amb representacions florals (lliris) i simbòliques (els símbols dels quatre evangelistes). Destaca el retaule compost per una fornícula d'arc de mig punt central, amb la imatge de Sant Pere (de fusta policromada) vestit amb túnica i mantell i portant orla i els seus atributs, emmarcada per relleus de bronze de marcs quadrangulars, amb les representacions de les escenes de la vida del Sant (els miracles, l'estada a la presó, la fugida de la ciutat, etc. També conserva pintures murals, policromes, figuratives, on es representen dues escenes de la vida de Sant Pere, a qui està dedicada l'església. Una escena representa Pere pescant i Crist que el crida, en un primer pla, sobre un fons de paisatge marítim. L'altra, disposada en un interior arquitectònic, on Pere rep les funcions de Sant Pere, envoltat dels altres apòstols i deixebles. Ambdues escenes estan emmarcades amb una orla ornamentada de fullatge estilitzats. Història El 14 de juny de l'any 1857 va col·locar-se la primera pedra de l'església parroquial de Sant Pere. El 16 de novembre del 1860 va enfonsar-se una de les arcades de la nau central (els arquitectes Josep Simó i Fontcuberta i Elies Rogent van visitar Gelida per tal d'obrir l'expedient de responsabilitat per la caiguda de l'arc). El 1862 es reprenen les obres sota la direcció de Josep Simó i Fontcuberta, i el 1871 (25 de juny) s'acabaren i es va traslladar el sagrari. El 24 d'abril del 1916 es va col·locar la primera pedra de la capella del Santíssim. El projecte de l'església és de l'arquitecte Francesc Vallès. La direcció de les obres va ser encomanada a Josep Nolla i a Ramon Urpí. A partir del 1862 la direcció la va portar Josep Simó. La capella del Santíssim és de l'arquitecte Isidre Puig i Boada. Referències
Sant Pere de Ger

Sant Pere de Ger és una antiga capella en ruïnes que està situada el barri de Sant Pere del municipi de Ger, a la comarca de la Baixa Cerdanya. Història L'origen de Sant Pere era una antiga capella comtal, situada a prop de l'Strata Francisca. Es troba documentada el 965, una petita comunitat clerical. L'any 978 el comte Borrell II, d'Urgell i Cerdanya, la cedí, juntament amb un mas, a Sant Serní de Tavèrnoles. L'any 1040, en l'acta de consagració de Sant Serni de Tavèrnoles, és esmentada com a cel·la monàstica depenent d'aquell. El 1268 el lloc encara pertanyia a Sant Serni de Tavèrnoles, però sense rastre de la comunitat local. Edifici De l'antiga capella de Sant Pere de Ger, en ruïnes, només en queden les parets nord i est (aquesta darrera amb un porta senzilla) i la paret sud (mig esfondrada). Les restes que es conserven semblen d'època moderna. Referències Enllaços externs Sant Pere de Ger a patmapa.gencat.cat
Sant Pere de Gessa

Sant Pere de Gessa és l'església parroquial de Gessa, del municipi de Naut Aran (Vall d'Aran), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici d'estructura originàriament romànica però que actualment roman força emmascarada per construccions posteriors del segle xix. D'aquesta primera època conserva l'estructura de nau única amb absis -tancat pel retaule de Sant Pere, realitzat el 1760-, en aquest cas, amb part inclosa a la sagristia. La nau té una volta de canó reforçada amb arcs torals que marquen els quatre trams de l'església. L'edifici està ampliat per la paret de migdia amb l'afegiment de dues capelles modernes que, per la seva ubicació, gairebé esdevenen en una nau paral·lela a la central. Al mur de ponent hi ha, afegit, el campanar de torre, juntament amb el d'espadanya situat sobre el mur presbiteral. La torre-campanar és de planta independent de l'església i quadrada, sobresortint un poc respecte a l'església. S'hi accedeix per una petita porta que dona al cementiri. La coberta és de base poligonal i acaba amb un penell metàl·lic. Púlpit realitzat en fusta policromada en blanc, verd, vermell i blau. A decoració està feta essencialment a base de motius florals de formes vàries, col·locats en plafons en relleu. Té un baldaquí hexagonal amb decoracions florals. Peu d'altar format per dos blocs de pedra que sostenen la taula de l'altar lateral. Els blocs de pedra tenen forma lleugerament troncocònica, units per dues columnes cilíndriques de fust bastant curt. Pica baptismal d'immersió treballada en un bloc de pedra granítica i de dimensions no gaire regulars. Presenta una forma gairebé quadrada i té una execució molt tosca. L'interior ha estat buidat fins a uns 44 cm delimitats per un gruix de parets entre 13 i 16 cm. Tret d'un encaix per a la tapa de fusta, només presenta un element decoratiu en forma de creu formada per quatre semiesferes. Pica baptismal de datació incerta degut a la seva tipologia poc definida, que consta de pica i peu. Pel que fa a la pica, el contenidor fa un metre de diàmetre exterior i 76 cm de diàmetre interior; el vas és de forma troncocònica i la part inferior és voltejada per una franja en esbiaix. Les parets exteriors d'aquesta pica són totalment llises i només té com a element escultòric decoratiu dues creus de braços patents. Situada en un angle de la nau i sota el cor. A l'interior es conserven: El Retaule de la Passió, als peus de la nau central, realitzat el 1638 per Joan Brun de Bolonia en oli sobre tela; la pintura mural del Déu Pare, situada a una capella de l'epístola i realitzada al segle XVII; la pintura del Crist a la Creu amb dos santes, realitzada en oli sobre tela, d'estil barroc del segle xviii i situada a una capella de l'epistola, i el retaule barroc d'un Sant bisbe, que podria ser Sant Bertrand de Cominges. Història Segons un cens del Capítol de Sant Bertran de Comenge, en 1387, es menciona a Geysa, con un dels dos arxiprelats de la Vall d'Aran. Referències
Sant Pere de l'Abadia

Sant Pere de l'Abadia, o Sant Pere de Son, és una antiga església romànica del poble de Son, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Està desafectada des d'antic; durant molts anys serví d'escola, residència dels mestres, ajuntament, rectoria (d'on el nom d'Abadia). Des del darrer terç del segle XX és una casa particular. Era una església romànica d'una nau, amb absis; tot va quedar absorbit per la construcció posterior que la convertí en casa. Al mur de migdia hi ha una finestra romànica de doble vessant tapada. En aquesta façana de migdia s'obriren les finestres, balcó i porta de la casa parroquial, Abadia, que substituí l'església. Tot el perímetre exterior correspon a l'església romànica, d'una nau única amb absis semicircular a llevant, com és característic en el romànic. Les formes constructives i el material emprat remeten a un temple del segle xii. Interiorment, ha estat del tot desvirtuada en ésser convertida en habitatge. Bibliografia Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Pere de Son». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Buron, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca, 10). Pàg. 239. ISBN 84-88294-28-X. Camp i Permanyer, Joan. Alt Pallars: Esglésies, ermites i pistes de muntanya. Barcelona: Club Excursionista Pirenaic, 1987. Pàg. 70. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). Pàg. 113, PSob, 224. ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Son». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). Pàg. 109. ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Pere de l'Abadia en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; el topònim no surt en el mapa
Sant Pere de l'Alguer

Sant Pere de l'Alguer, o Sant Pere del Cerc, és una ermita romànica situada entre les masies de l'Alguer i el Cerc, al municipi d'Olius (Solsonès). Està protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Petita capella d'una nau que havia tingut un absis rodó. És de planta rectangular i orientada a l'est. La porta al mur lateral, és de grans proporcions, d'arc de mig punt adovellat. Té un petit campanar d'espadanya. L'interior està pràcticament destruït. La construcció és de parament de pedres de diferents mides en filades. Història La capella estava dedicada a sant Pere i des de fa molts anys pertany a la masia de l'Alguer. Fou reformada per primera vegada al segle xii i ha sofert posteriors reformes. Existia ja en la l'època de la consagració de l'església de Sant Esteve d'Olius, pel que és possible que procedeixi del període preromànic. No serveix per al culte des del 1936. Referències Enllaços externs Ermita de Sant Pere (el Cerc), informació de l'Ajuntament
Sant Pere de l'Erm

Sant Pere de l'Erm és una església de Sant Martí de Tous (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció En resten un absis i dues absidioles. L'absidiola del costat sud és gairebé sencera, amb bandes, arcuacions llombardes i una finestra; la nord és truncada; l'absis també té bandes i arcuacions. S'aprofità com a capella, coberta amb nerviacions gòtiques fetes els segles XIV o XV. Segons Junyent (CR 1), l'església era d'una nau i creuer (més els susdits absis) i aquesta és l'única part conservada. Afegeix que té una volta central refeta en ogiva, potser substituint una cúpula o la volta de canó anterior. Història Fou erigida per Guillem d'Oló o de Mediona (mort el 1032) i la manca de poblament d'aquest sector feu que no fos acabada l'obra. No tenía ja culte a mitjan segle xix i avui és una barraca de camp. Referències