NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cals Frares (Tiana)

Cals Frares és una masia amb elements neoclàssics i romàntics de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici civil, es tracta d'una antiga masia transformada en casa senyorial. Té planta rectangular i l'alçat es distribueix en baixos, dos pisos, unes golfes i una coberta amb quatre vessants. Destaquen els annexos laterals, molt importants, com ara, un porxo de deu arcades sostingudes per pilars i amb elements decoratius neoclàssics com ho són les balustrades i les hídries. A la banda dreta, un accés directe duu a una petita capella. És important assenyalar quins són els elements que formaven part de la construcció inicial: a la façana es poden veure les llindes, brancals i llindars de pedra que ja formaven part de l'antic mas, així com la porta adovellada, d'arc de mig punt, que a la reforma posterior fou coberta per un balcó amb balustrades suportat per columnetes de ferro colat. Cal destacar, a la decoració, el frontó o coronació de la façana realitzat amb terra cuita, que representa motius vegetals que envolten un rellotge de sol. Damunt de totes les finestres ho a garlandes pintades i amb elements florals. Capella Edifici religiós d'ús particular, de planta rectangular i una sola nau. El coronament ha quedat dins un mur més alt degut a la construcció d'un passatge directe entre la casa i la capella. Aquest coronament curvilini que combina les línies còncaves i convexes és l'únic element que dona una mica de dinamisme i ritme a la petita construcció. La porta d'entrada presenta la llinda i els brancals de pedra. Al bell mig de la façana hi ha una finestra ovalada i a ala part superior es pot veure una empremta circular sense que en l'actualitat s'hi distingeixi res a l'interior. Possiblement del segle xviii i actualment en desús. Història És probable que la reforma dati de principis del segle xix o almenys, la tanca exterior de ferro fou realitzada l'any 1848. El nom que rep la casa és degut, en un moment donat de l'evolució de l'edifici, un cop transformat, s'hi estigueren uns frares. Avui dia, la propietària no hi va mai, i els masovers s'hi estan en una petita casa lateral. Referències
Can Cardús (Tiana)

Can Cardús és una casa eclèctica de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici civil format per una planta baixa, tres pisos i un terrat d'on sobresurt una torre quadrada a la part posterior. L'edifici s'adapta al fort desnivell del terreny, de manera que l'ampli jardí lateral coincideix amb el primer pis o planta noble de l'edifici. En general es tracta d'una construcció de grans proporcions, sensació que es veu augmentada perquè el nivell del carrer està molt per sota del de la planta baixa. És una construcció important dins del conjunt d'edificacions que formen la plaça de l'Ajuntament. Destaca el conjunt de les finestres que s'ordenen de major a menor des del primer pi, on hi ha una gran balconada amb una finestra tripartita, i trenca aigües al damunt de totes les obertures. A la part superior sobresurt la galeria de finestres, que, encara que algunes d'elles havien estat tapades, avui tornen a estar totes obertes. Referències
Can Balet (Santa Pau)

Can Balet és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un gran casal de planta rectangular. Fou construïda amb pedra volcànica i carreus ben escairats a les obertures i els angles. Té planta baixa i dos pisos. La façana principal es troba en molt bon estat de conservació però a la darrera se li han aplicat molts afegits posteriors, sense respectar l'estructura primitiva. Al balcó central i a l'altura del primer pis hi ha un senzill balcó amb una barana de ferro forjat amb la següent data: 1891 i les inicials M. B. Història La vila de Santa Pau va créixer per la part nord, fora del recinte fortificat. L'any 1466 la reina, donya Joana, cedeix uns terrenys situats prop de la porta de la Vila Nova per construir una plaça: la Plaça del Baix. Construïts els grans casals que l'envoltaren es va passar, al segle xviii a la construcció dels edificis del carrer del Pont. Posteriorment, al segle XIX es bastiren les cases del carrer Major. Can Balet fou una casa senyorial i d'importància dins el carrer Major. Referències
Can Font (Santa Pau)

Can Font és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Can Font és una important masia de planta rectangular amb teulat a dues aigües i les vessants encarades cap a les façanes laterals. Aquesta tipologia correspon a les masies més abundants a la comarca. En general foren construïdes en una sola etapa, en data corresponent als segles XVI, XVII i xviii. Can Font va ser bastida a principis del segle xvii, segons consta a la llinda de la porta principal: 1624. Can Font disposa de planta principal i un pis, va ser bastida amb carreus molt ben escairats als angles de les obertures. L'ampliació de la masia va portar a la construcció de cossos laterals destinats a l'ampliació de les corts i pallisses, fent variar considerablement l'aspecte exterior de l'edifici. Cal destacar la construcció d'una porxada a la façana principal. Annex a la casa hi ha una gran pallissa i una era que no conserva els cairons originals. Referències
Cal Ventura

Cal Ventura és una casa de Rocafort de Vallbona, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa situada en un desnivell salvat per unes escales que comuniquen els dos carrers als que dona la casa. La façana principal que dona al carrer de l'església consta de dues plantes. A la planta baixa hi ha la porta, allindada. Damunt la llinda hi ha un arc de mig punt dovellat, vestigi de l'antiga obertura. A la segona planta s'observen tres finestres quadrangulars amb cornisa. La façana que dona al carrer de la font té una galeria situada a uns 9 m d'alçada. Aquesta galeria consta de tres arcs de mig punt suportats per columnes amb capitells llisos, fust bombat i base quadrada que s'assenta sobre un alt sòcol de pedra. Hi ha una politja que serveix per extreure aigua d'una profunda cisterna feta amb grans lloses de pedra que arriba fins als baixos de la casa. Referències
Casa López (Girona)

La Casa López és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa de tres plantes amb jardí. Utilitza models historicistes autòctons. Mostra a la façana elements clarament neoromànics: arcs de mig punt, capitells, dents de serra, finestres geminades, etc. Referències Enllaços externs Casa López, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Sant Andreu de Casau

Sant Andreu de Casau és una església del poble de Casau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'origen romànic amb nombrosos afegits arquitectònics posteriors; actualment només s'observa una nau amb un empostissat de fusta recent. A la paret W hi ha un òcul inserit en una pedra quadrada amb la inscripció de l'any 1614; a l'angle de NE hi ha una sagristia afegida del segle xviii. La portalada, a Sud, és d'arc apuntat amb columnata en degradació; a la dovella hi ha un Sant Crist crucificat esculpit en una pedra. Aquesta portalada recorda la de Sant Joan d'Arties i és porxada. A l'extrem de llevant hi ha adossat el campanar on hi ha embegut l'absis a la planta baixa. El campanar és de planta quadrada,té tres pisos; a la planta baixa hi ha embegut l'absis de l'església. Per l'exterior s'observa com a únic element decoratiu un fris que separa el segon del tercer pis; és possible que el tercer pis,de grans finestrals on s'ubiquen les campanes sigui posterior a la resta Al mur de migdia del campanar hi ha una llosa encastada amb inscripció de motius alfabètics. A l'interior de l'església presenta arc triomfal en volta circular. Sota el cor hi ha la imatge de la Mare de Déu del Casau, de fusta policromada, del segle xiii, romànic, de transició al gòtic. Hi ha una pica baptismal de pedra formada per un vas, un tirant i una base, d'origen romànic. La presència de motius iconogràfics representant combinacions d'escenes figuratives i simbòliques la fa propera a les piques d'Escunhau i Gausac. En aquest cap, els elements esculpits fan referència a la regeneració i immortalitat de l'ànima a través del sagrament del baptisme (peixos, lleons, paons, rosassa de sis puntes...); aquests elements són recollits de la tradició paleocristiana. La tipologia formal d'aquesta pica recorda les de Betlan i Montcorbau. També s'hi troba una pica beneitera monolítica de marbre de 65 cm d'amplada i 37 d'alçada, encastada a la paret. La part exterior, plana, està decorada amb una màscara a l'angle dret de la boca de la qual surt una cinta vegetal ondulant amb fulles i flors. A l'altar major hi ha el Retaule amb escenes de la Passió, emmarcades sense ordre. Realitzat al segle XVII-XVIII. Referències
Sant Andreu de la Barroca

Sant Andreu de la Barroca és una església de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una antiga església parroquial del poble de La Barroca, situat dalt de la serra que separa la vall de Llémena de la vall d'Hostoles. És una construcció del segle xvii, d'una sola nau i absis rectangular. El campanar és de torre, amb teulat a dues aigües i obertures dobles que miren a llevant i a ponent. Sant Andreu fou bastida amb pedra petita del país, llevat dels carreus cantoners. Als segles XVIII-XIX s'han realitzat diverses reformes. Història A principis de segle xx, Botet i Sisó diu: "…és parròquia rural de primera, ab rector, del arxiprestat de Olot y abans del ardiaconat de Gerona. L'església parroquial, que té al voltant algunes poques cases, estant les demés escampades pel terme, es una construcció del segle xvii y està dedicada a Sant Andreu…". Referències
Sant Cristòfol de Llambilles

Sant Cristòfol de Llambilles és una església de Llambilles (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta rectangular amb la nau central i absis semicircular d'origen romànic. La volta de la nau central és d'estil gòtic molt senzilla, actualment està enguixada i pintada, deixant a la vista els arcs torals fets amb pedra de color gris. També hi ha algunes capelles laterals en una de les quals es llegeix la data de 1699. La coberta és feta amb teules a dues aigües i ràfecs laterals de tres fileres formats per rajols plans i teules girades. La façana principal és de formes barroques i està arrebossada deixant a la vista els carreus de les cantonades, de les obertures i les dovelles de la porta principal. El campanar presenta un basament quadrangular molt alt, transformant-se en una torre de planta octogonal, per mitjà de quatre trompes. Les obertures de la torre són amb arcs de mig punt. Història Inicialment hi havia una església romànica que fou parcialment aprofitada per a construir l'actual temple sobre part dels seus murs. A l'arc d'una de les capelles laterals es pot veure la data de 1699. També s'hi conserven una pica baptismal datada el 1587, un reliquiari i una creu processional de plata del segle xvi. Segons la tradició popular, la primitiva parròquia del municipi hauria estat l'ermita de Sant Cristòfol del Bosc. Referències
Sant Cugat de Fornells de la Selva

Sant Cugat és l'església parroquial al nucli de Fornells de la Selva (Gironès), dedicada als màrtirs sant Cugat i sant Vidal. El temple actual és de la segona meitat del segle xvi, de tradició gòtica amb elements renaixentistes i fortificat. Aquesta església parroquial ja apareix documentada el 1032, en la donació d'un alou del terme de Fornells que feu Eribau, vescomte de Cardona i ardiaca de Girona, al prevere Guadamir. El lloc de Fornells és esmentat però des del 922. És una església d'una sola nau amb elements poc remarcables a l'interior, però molt interessants a l'exterior. Destaca per la seva dimensió el campanar, esvelta torre octogonal de carreus acabada amb una agulla, amb base de planta quadrangular; en una de les cares presenta un rellotge de sol. En la seva part oposada hi ha una torre de vigia -garita volada-. El frontis és la part més important des del punt de vista artístic. Notes
Sant Esteve de Montcorbau

Sant Esteve de Montcorbau és una església del poble de Montcorbau al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'una sola nau amb volta de canó lleugerament apuntada i reforçada amb arcs torals; resten pocs elements dels seus orígens romànics. L'absis és poligonal d'estil gòtic (s.XV) i el campanar, adossat a la capçalera, correspon al segle xvii, al igual que les capelles laterals de les nau. La porta d'entrada, ubicada al mur de migdia, és d'estil neoclàssic i presenta els símbols de Sant Pere a la llinda de la porta i per sobre d'aquesta hi ha encastada una làpida on se cita l'any de la remodelació (a.1702); l'accés a l'església és porxada. La part del presbiteri i de l'absis presenta esquerdes importants (que en els edificis del voltant es reprodueixen, la qual cosa fa pensar en sacsejades de terra). A la part de l'arc del presbiteri s'observa l'enderroc del mur de la que deuria ser la nau romànica original. A l'interior de l'església hi ha una pica baptismal que conserva els seus tres components (vas tenant i base) en molt bon estat. El vas conté com a decoració una tija de motiu vegetal que volta tot el perímetre flanquejat entre dues franjes horitzontals. La columna de suport,constituït per un peu cilíndric, és decorat amb un seguit de figures rectangulars i verticals, amb altres elements geomèrics i una línia en ziga-zaga a la part superior. La base és formada per dues motllures circulars força gruixudes. És una de les piques baptismals de més bella factura de la Val d'Aran. Referències
Sant Fermí de Flaçà

Sant Fermí de Flaçà és una ermita de Flaçà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta rectangular amb absis. A la façana principal, rematada per un campanar d'espadanya, s'hi obre la porta d'entrada amb marc de pedra i llinda plana, en la qual hi ha esculpida la data de 1579 i un dibuix amb tres creus representant un calvari. En aquesta façana hi ha adossat un porxo a dues aigües amb cairats i sostinguda per tres columnes de carreus de pedra amb basament i capitell molt senzills. Sobre la porta d'entrada hi ha fornícula, amb un arc de mig punt, que conté una imatge mutilada de fusta del sant. Història Des de fa segles a Flaçà es venera la imatge de Sant Fermí, patró de Pamplona. Fou tant important aquesta devoció el 10 de desembre de 1678, segons s'explica en una crònica que es guarda a l'Arxiu Parroquial, arribaren a Flaçà algunes relíquies regalades pel municipi de Pamplona. Aquestes relíquies van desaparèixer l'any 1936. L'any 1945 l'arquitecte Pere Benavent de Barberà i Albelló, directori i gerent en aquells moments de la Paperera Torras, realitzà una important reforma a la capella, allargant-la pel cantó de l'abscís. Aquestes obres es realitzaren paral·lelament a la construcció de la Colònia, per adaptar l'antiga ermita a les noves necessitats. Referències
Sant Genís de Cervià

Sant Genís és l'església parroquial de Cervià de Ter (Gironès) datada del XI apareix citada en l'acta de fundació del monestir de Cervià de Ter. Té una inscripció gravada en el frontó de la porta que revela el seu origen reculat i que diu així: "Esta parroquial iglesia es tant antiga que no se ha trobat nota alguna de la fundació, si sols se troba era ja edificada en lo dilluns St. del any 1750 y la pressent posada, die 1 juny de 1764". De la construcció primitiva hi ha restes en el sector meridional de l'edifici. L'actual correspon al segle xviii. L'any 1936 fou incendiada i s'esfondrà la volta. Les gestions per a la seva restauració començaren l'any 1940. Hi havia hagut un altar barroc del 1776. És un edifici de grans dimensions cobert amb teulada a doble vessant coberta amb teula. La façana és amb portalada rectangular amb un ampli guardapols sobre el timpà. Al timpà trobem una base per a col·locar-hi una petita escultura, actualment no hi ha res. Més a munt s'inscriu un rosetó. La façana és rematada per una creu. Té una construcció adossada amb un campanar de cadireta. Les obertures laterals són rectangulars acabades en mig punt. En un dels costats té dos contraforts. Gran part de l'edifici es troba arrebossat, tot i que hi ha zones (parts baixes, portalada i construcció adossada) on es conserven els carreus. La façana està decorada amb un esgrafiat. Referències
Sant Gil de Riudovelles

L'església de Sant Gil de Riudovelles és al petit nucli de Riudovelles, situat en un turó al peu del qual es forma el torrent de Sant Gil. Riudovelles era un agregat de l'antic municipi de la Figuerosa, annexat a Tàrrega l'any 1969. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història La primera notícia documental sobre l'existència d'aquest temple és de l'any 1098, quan consta en l'acta de consagració de l'església canonical de Santa Maria de Guissona, de la qual depenia. D'altres referències són més tardanes. Així, es troba en la relació d'esglésies del bisbat d'Urgell que contribuïren a la dècima papal de l'any 1391 per la qual, el capellà que la regia pagà 14 sous. En aquest moment formava part del deganat d'Urgell. Ha estat rehabilitada per l'Ajuntament de Tàrrega i el Consell Comarcal de l'Urgell i inaugurada el 27 d'abril de 1997. Arquitectura Església d'una sola nau de murs arrebossats, sense capçalera diferenciada. La nau és coberta amb volta de canó de perfil apuntat que arrenca d'una imposta bisellada. Al costat sud de la nau, prop de l'extrem de llevant hi ha una capella lateral adossada rectangular, i oberta amb un arc de mig punt que sembla de factura poc posterior a la de l'església. Fins a la restauració la porta s'obria a la façana de ponent, però ha estat paredada i s'ha reobert la porta original romànica, situada a la façana sud. Aquesta porta presenta un arc de mig punt de grosses dovelles extradossades per un guardapols motllurat. També s'ha enderrocat la sagristia i s'ha restaurat el campanar d'espadanya de dos ulls alçat sobre la façana de ponent on s'obre l'única finestra del temple, un ull de bou amb traceria de factura gòtica. Les façanes no presenten cap ornamentació, llevat de la porta i només es conserven alguns fragments del ràfec original bisellat a la façana sud. El parament presenta un aparell de carreus escodats (tallats amb escoda) en tot l'edifici mentre que les dovelles de la porta són tallantades (tallades amb tallantó) posant en evidència una construcció tardana, datable de la fi del segle xiii i inici del segle xiv. Referències Enllaços externs Sant Gil de Riudovelles a Obga fitxes romànic
Sant Jaume de Campdorà

Sant Jaume és l'antiga església parroquial de Campdorà, nucli avui dia adscrit al municipi de Girona, però adscrit fins no fa gaire dècades al de Celrà. Inicialment parròquia independent al S. XI, aviat va passar a dependre d'una parròquia de la ciutat de Girona. El terme de Campdorà havia incorporat al municipi de Celrà el 1846. Molt més endavant, va ser incorporat al de Girona el 1969. És un edifici romànic en els inicis (s'han trobat restes en les cates), es modificà al segle xviii. D'una nau, un punt d'ametlla i cor a l'entrada, refet fa poc. Es conserva un retaule d'alabastre policromat, al fons de la nau. Al costat de l'absis hi ha la sagristia que enllaça amb la rectoria, edifici separat. A l'exterior l'absis és carrat a llevant i a la façana a ponent ressalta l'entrada neoclàssica amb frontó triangular. Aquesta entrada està protegida per un porxo de teula, a doble vessant, aguantat per un pilar rodó al costat dret, de pedra. La porta està datada al 1760. La façana principal es clou amb un remat corbat. Al costat dret de la façana hi ha el campanar de base quadrada i amb finestres al nivell de campanes. Es clou amb un teulat de piràmide. La façana lateral esquerra dona al cementiri adossat. La dreta és cega. Està totalment arrebossat. Els documents inicials són del 992. És documentada el 1182, depenent el primer terç del XIX de Santa Eulàlia Sacosta, de Girona. Hi ha diferents dates: 1651, 1760, 1819, totes a diferents llindes de l'edifici. Al XVIII es bastí l'actual edifici, i sobre l'anterior romànic. Referències Enllaços externs Església i rectoria de Campdorà, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Sant Jaume de Salt

Sant Jaume de Salt és una església de Salt (Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És l'església parroquial del veïnat projectada per l'equip d'arquitectes de Joaquim M. Masramon de Ventós, d'una gran qualitat arquitectònica al seu interior i d'adaptació i relació amb l'entorn. És de planta gairebé quadrada. El conjunt arquitectònic presenta un ampli atri amb voladís pla sostingut per pilars que li dona un aire de masia. Al seu interior un gran espai diàfan amb sostre empostissat de fusta amb una lleugera pendent cap a l'altar i rematat amb un semicercle que dibuixa el terrat esglaonat de l'altar. El sostre també conté dos lluernaris, un rectangular a l'entrada i un circular a prop de l'altar que amb una claraboia sobre l'altar, li confereixen l'atmosfera d'acolliment dins l'espai obert. La distribució de l'interior amb una capella lateral i passadís per la sagristia de darrere l'altar dibuixen una planta gairebé pentagonal que, amb el pendent del sostre s'aconsegueix que tot prengui una dinàmica direccional cap a l'altar, convertint-lo en el centre d'interès. Destaca la talla de fusta policromada de la Puríssima Concepció. Història L'any 1965 el bisbe Jubany decreta erigir la nova parròquia de Sant Jaume de Salt i fins que no es construeixi el nou temple el lloc de culte serà el temple de les religioses de Santa Clara. L'any 1969 els arquitectes Masramon i Duixans informen sobre el projecte a la Biblioteca Municipal. Del qual hi ha documentació al Col·legi d'Arquitectes (Registre Plànol 9186 Capsa 1856, 1857, 1858. El 25 de juny de 1972 l'Arquebisbe de Barcelona Narcís Jubany beneeix l'església i consagra l'altar. Referències
Sant Martí de Capsec

Sant Martí de Capsec és una església romànica de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'una sola nau, volta apuntada i una cornisa que corre els murs. Durant els segles xvii-xviii va ser ampliada per tal de fer capelles laterals. Cal destacar que el temple havia tingut tres absis i planta de creu llatina. Actualment es conserva l'absis central, amb una finestra cega a l'interior que serveix de fornícula per la imatge del sant titulat. De les dues absidioles només resta la del costat nord, l'altre es malmeté en construir la sagristia. Hi ha dues pedres que daten les reformes, una al campanar, amb la data de 1771, i una pedra cantonera al mur nord, que diu" ANTONI GURT 1675". Hi ha una pica baptismal romànica situada a l'interior de l'església. d'immersió decorada amb un cordó trencat que l'envolta a la part baixa, i un altre cordó a la part alta, del qual pengen uns creus i dues mans, motius únics a la diòcesi gironina pel que a piques baptismals es refereix. Amida 90cm de diàmetre i 77cm d'alçada. Hi ha una pica d'aigua beneïda situada a l'interior de l'església. Ornada amb motius florals i de data molt posterior a la pica baptismal. Amida 35cm d'alçada sense el pedestal de vuit cares que amida 50cm i 60cm de diàmetre. Al seu interior es conserven una sèrie d'altars realitzats entre els segles xviii i xix. Història L'església parroquial del poble de Capsec està ubicada als peus de la serra de Malforat. En els documents apareix com a "Sancti Martine de Cullule Sicco" (1033). Aquest topònim s'anirà modificant: "Cuilissicco" (1079), "Cuisil" (1094), "Cuil-sech" (1117), "Culsech" (1208), "Cuilsico" (1214, "Cubilissicco" (1269, "Campsech" (1358, "Cubilisico" (1392) i "Capitesico" (1691). Igual que la resta de la demarcació, Sant Martí va pertànyer molt de temps al monestir de Sant Pere de Camprodon. Segons consta a les pastorals, el temple va ser molt modificat durant els segles xvii-xviii. Referències