NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Jaume de Queralbs

Sant Jaume de Queralbs és una església catòlica romana que es troba al municipi de Queralbs (Ripollès). És inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És l'església parroquial de la localitat i pertany al bisbat d'Urgell. És dedicada a Sant Jaume el Major Descripció És una església que està situada a la part més alta de la població pirinenca de Queralbs, a la vall de Ribes. És un notable exponent de l'arquitectura romànica. És d'una nau amb absis semicircular, força més estret que la nau, i un creuer format més tardanament per l'addició de capelles laterals. Té la volta sensiblement apuntada, cosa que revela una reconstrucció de l'edifici romànic després del terratrèmol del segle xv. La seva porta d'accés és al mur de llevant i conserva encara algunes restes de la ferramenta que abans la decorava. Protegeix la porta un porxo o nàrtex, format per sis arcades, a manera d'una ala d'un claustre, que descansen sobre cinc columnes amb capitells esculpits amb fulles estilitzades, volutes, animals i algun cap humà. Aquest porxo i els seus capitells constitueixen l'element més notable d'aquesta església. És cobert a una vessant i amb bigues, que mostren extrems de testa ben tallats en la fusta. A banda i banda de la nau s'hi afegiren dues capelles quadrades que formen una mena de creuer. Sobre la de tramuntana es bastí el campanar de torre. Una altra espadanya s'aixeca sobre el braç del creuer. A l'extrem de migdia del nàrtex s'hi afegí la sagristia. Història S'esmenta per primera vegada l'any 978 quan es demana al bisbe Guisad l'erecció d'una parròquia al lloc de Queralbs. Al segle xii, amb l'augment de la població, es reedifica la nova església i, poc després, s'hi afegeix el nàrtex. Amb el terratrèmol de 1427 calgué refer la volta. Als segles xvii-xviii s'afegiren les dues capelles que formen el fals creuer i també la sagristia. Va ser restaurada l'any 1967 amb intervenció de l'arquitecte Francesc Fajula. Referències Bibliografia Vigué, Jordi, dir.; Catalunya Romànica. Ripollès., 1987 Enllaços externs Església de Sant Jaume de Queralbs Catalunya.com
Sant Julià de Saltor

Sant Julià de Saltor és una església del municipi d'Ogassa (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici d'origen romànic amb una sola nau, amb volta de canó i la porta d'accés orientada al sud. El temple és de petites dimensions. Adossada a la façana de Ponent es va construir posteriorment la rectoria, igual que el campanar, i l'absis va ésser suprimit, edificant un nou cos d'edifici més alt que la nau a la part de llevant. Malgrat això encara és visible l'arc de triomf que separava la nau de l'absis. Història L'església és del segle xi. Pot ésser coetània del castell de Pena, però ja al segle ix el lloc era propietat del monestir de Ripoll, però hi ha un element que ens porta a època romana. Al petit cementiri annex, avui desaparegut, es conserva una pedra que deuria sostenir un pedró, doncs bé, aquesta pedra és la part inferior d'un molí romà, dels que es feien girar a mà i que es pot datar del segle iii. Possiblement amb l'empenta del segle xviii l'església sofreix les transformacions esmentades a la descripció tipològica i, malgrat estar abandonada i oberta, el seu estat de conservació i de supervivència es deu al fet que el 1959 el Club Excursionista de Ripoll convertí la rectoria en refugi de muntanya, si bé ara aquest refugi és inservible. Referències
Sant Julià de Tregurà

Sant Julià de Tregurà és una església del nucli Tregurà de Dalt, part del municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església a la qual s'accedeix per la part oest a través del cementiri. La façana, construïda en fase posterior i bastant recent, desfigura l'origen romànic de l'església i suporta un campanar en forma de torre. Adossat a l'església hi ha un gran casal (rectoria). També es transformà l'absis, convertint-lo en un presbiteri de forma quadrada. L'interior té molt poc interès artístic, conservant només de l'època romànica l'estructura de la nau. Les reformes sofertes es poden datar aproximadament entre els segles xviii i xix, havent estat restaurada fa pocs anys. S'hi venera a sant Julià de Toledo, patró de la parròquia. Història Els documents més antics que es coneixen de l'església corresponen al segle x. Fent una anàlisi actual de les estructures existents i de les arts manifestes en la decoració podem deduir, buscant paral·lelismes amb altres esglésies, que cap a la fi del segle xviii i principis del XIX va sofrir una gran transformació: desaparició de l'absis, construcció de la nova façana, del campanar i del baldaquí, restant de la primitiva església tan sols la nau, encara que molt transformada també pels arrebossats i estucs. Fa pocs anys es va dur a terme una restauració general, amb no gaire bon resultat. Referències
Sant Llorenç de Campdevànol

Sant Llorenç de Campdevànol és una obra del municipi de Campdevànol (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La parròquia de Sant Llorenç, independent ja el 1075, es troba a l'esquerra del Merdàs, prop de la carretera de Gombrèn. De la primitiva església resta sencer el campanar, ornat d'arcuacions cegues i lesenes als pisos superiors. La torre sembla que fou escapçada o potser inacabada i ha estat coberta per una teulada a doble vessant. Al primer pis hi ha una finestra d'obertura senzilla, les altres dues estan aparedades. Al segon pis hi ha quatre finestres, una cada cara de la torre, dues d'elles també aparedades. Història L'església de Sant Llorenç apareix en el registre de parròquies del Bisbat de Vic des de l'any 1075. En els segles xi i xii surt esmentada com a "St.Laurencio de Campo Avandali o Vanalo". De la primitiva església romànica només en resta el campanar i part dels murs, ja que l'edifici patí una greu destrucció al segle xvii. L'any 1674 fou reedificada i s'hi afegiren una capella a la cara sud, dues a la cara nord i la sagristia. La teulada es construí amb arc apuntat, es recobrí la pedra dels seus interiors amb decoracions de guix. L'absis se suprimí. En la Guerra Civil (1936-39) es crema part de la rectoria i del temple. La teulada queda destruïda així com les parets de la cara Oest i Nord. L'any 1990 el Bisbat de Vic donà l'església a la família Capdevila, que la rehabilita acabant el campanar amb les arcuacions llombardes i plafons del segon pis. Refan la coberta a quatre aigües, conservant els murs de pedra i reedificant les parets de les cares oest i nord, així com la teulada i el sostre de la capella sud. Referències
Sant Martí de Fornells

Sant Martí de Fornells és una obra del municipi de Toses (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Primitivament era una petita església amb una sola nau, pot ésser amb absis i la porta a la banda sud. Posteriorment la nau va ésser engrandida, suprimint l'absis i construint una nau més gran, com passa a Sant Julià de Vallfogona. Darrere el presbiteri hi ha la sagristia construïda sota el campanar. La part més antiga de l'església exteriorment és amb els carreus vists i l'afegit posterior arrebossat. L'interior està totalment arrebossat. La barana del cor, de ferro forjat, pot donar la data del segle xviii, i hom pensa que la construcció del qual correspon amb l'ampliació de l'església. Referències
Església de Sant Martí de Surroca

Sant Martí de Surroca és una església del municipi d'Ogassa (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Sant Martí de Surroca es troba aïllada prop d'una cinglera de la serra Cavallera. Arquitectura Està orientada a llevant i la seva planta és de nau única amb absis semicircular com a capçalera. La coberta de la nau és de volta de canó, amb un arc faixó a l'últim quart. L'absis és cobert amb volta de quart d'esfera i separat de la nau per un plec del mur, mentre que l'exterior està decorat per arcuacions cegues i bandes llombardes i té una finestra lleugerament descentrada de l'eix de l'església. La portada, situada a la paret sud, és d'una arcada formada per grans dovelles i guardapols. A l'extrem de ponent se li va afegir a principis del XVI un campanar que segueix l'estructura de la nau, té dos pisos i està cobert a doble vessant. Les modificacions que l'església ha sofert al llarg del temps han estat eliminades per una restauració feta l'any 1986 per l'arquitecte J.M. de Ribot. Es va refer la volta, es suprimiren les capelles laterals i la sagristia que encobria part de l'absis, es van separar les cobertes de la nau i de l'absis (abans seguides) i es feren dues finestres noves a la unió de l'absis i la nau a la paret sud. Història L'església està documentada des del 1090 i el 1104 fou reedificada i tornada a consagrar, el que fa pensar que ja era un edifici antic. L'any 1410 hi ha importants obres de consolidació documentades a un permís del bisbe Alfons de Tous. El campanar afegit a principis del XVI està documentat a les visites pastorals, així com a altres obres el 1576 i 1595. El 1774 es feren les últimes obres importants fins a la restauració de 1986. Referències
Sant Martí de Vilallonga

Sant Martí de Vilallonga és una obra del municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici molt modificat, sobretot el 1784 i desfigurat al llarg de la seva història. De la construcció original, una estructura basilical de tres naus, avui només queda l'absis central, una absidiola, part dels murs de tramuntana i de migjorn i una possible base de campanar. Quan el temple fou profundament modificat, passà a tenir una sola nau amb capelles laterals més baixes. L'absis central fou retallat i integrat al nou presbiteri cobert amb voltes ogivals. L'absis de carreus ben tallats, exteriorment és ornamentat amb un fris continu d'arcuacions suportades per mènsules i un fris en dent de serra sota el ràfec. L'absidiola és llisa exteriorment i ornamentada amb una motllura seguida que emmarca la finestra per dins. Història Fou documentada des de l'any 1183 quan Arnau Descatllar cedeix els drets que té sobre l'església de Sant Martí el bisbe de Girona. Però el lloc de Vilallonga ja existia d'abans, ja que entre les confirmacions de béns que el papa Benet VIII feu al monestir de Camprodon l'any 1017 hi consta un alou "et in Villalonga". La resta de documents que fan esment de la parròquia són dels anys 1237 i 1244 i són freqüents des de finals del segle xiii però no aporten notícies especials sobre l'edifici. Referències
Sant Miquel de Colldelrat

Sant Miquel de Colldelrat és una església del municipi d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial de Sant Miquel de Colldelrat s'emplaça fora del nucli més antic de Colldelrat (agregat d'Artesa de Segre), però dins la concentració de cases del llogarret. Es tracta d'un temple d'una sola nau, aïllat, amb una capella adossada a la paret nord, amb un petit jardí al costat de la paret sud. La façana, que dona just al carrer de l'Església, compta amb una gran porta amb arc de mig punt amb dovelles àmplies i regulars amb un escut en relleu a la clau, molt alterat i no se n'observa detalls ni figures o inscripcions. Per sobre hi ha una espitllera rematada amb arc de mig punt i, per sobre d'aquesta,una espadanya amb dues grans obertures, amb sengles campanes, amb una altra petita a sobre, entre aquestes, també amb arc de mig punt. A la part posterior de l'espadanya hi ha un cobert construït recentment. La coberta, a dues vessants, està acabada amb teula àrab. L'aparell de l'edifici és irregular en sentit ampli. Per una banda, la façana descrita, compta amb una gran regularitat, de sòcol fins espadanya, format per grans carreus regulars. Per contra, la resta de murs presenten un aparell diferent i heterogeni, de petit a gran, col·locat de manera poc ordenada. Només els carreus cantoners situats acuradament trenquen aquesta imatge. Història No se'n coneixen dades històriques referent a aquest edifici. Únicament la presència de dates en cases en el carrer de l'Església d'entre el XVII-XVIII podria marcar la cronologia del temple, datació que també es correspon bé amb els trets arquitectònics observats a l'església parroquial de Sant Miquel de Colldelrat. Referències Enllaços externs Sant Miquel de Colldelrat Arxivat 2018-10-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Sant Pere de Gavà

Sant Pere de Gavà és una església del municipi de Gavà (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església de grans proposicions d'una nau única amb transsepte i cúpula al creuer coronada per un llanternó hexagonal. Façana plana i accés per galeria porticada amb arcs de mig punt. Campanar, de secció quadrada, és vuitavat i, per tant, amb coberta de vuit vessants. A les façanes laterals hi ha contraforts i una sagristia. L'edifici és d'obra vista. Història L'església de Sant Pere de Gavà ha estat construïda uns quants cops en diferents estils. L'església original romànica ja existia al segle XI el 1200 ja una parròquia que amb el segles successius anà guanyant importància sobre la de Sant Miquel d'Eramprunyà, que al segle XIV n'esdevé sufragània. A finals del segle XVIII es construí un nou temple, amb finestres ogivals, que va durar fins que fou destruït al principi de la Guerra Civil. L'església parroquial va construir-se en el lloc de l'antiga. El bisbe de Barcelona, Gregorio Modrego posà la primera pedra el gener de 1941 però la construcció va començar el 1945. La manca de mitjans econòmics va aturar la construcció l'any 1948, que recomençà el 1952; set anys més tard era acabada. Referències
Sant Pere de Gombrèn

Sant Pere de Gombrèn és una obra del municipi de Gombrèn (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici d'una sola nau i capelles laterals, cobert amb volta i decorat en estil barroc tardà. Al presbiteri hi ha un retaule barroc senzill, a la part esquerra la sagristia i a la dreta la capella Santíssima, decorada modernament amb fusta i els murs repicats deixant la pedra a vista. A la segona capella de l'esquerra es troba un interessant retaule pel seu barroc popular, actualment dedicat a Immaculada, però que per la seva simbologia deuria ser originalment dedicat a Santa Bàrbara, ja que s'hi troben esculpits la torre i la palma, atributs de la Santa màrtir. Al cor s'hi accedeix per l'escala que puja al campanar. La façana és senzilla i els elements més importants i amb estil, són la porta i una finestra octogonal que es troba al seu damunt. Al cantó esquerre hi resta, molt malmesa, una meridiana solar que degué caure en desús en col·locar el rellotge al campanar. Aquest és situat a la dreta de la façana, i fent-en una lectura, hom pot veure per les petites obertures situades a l'esquerra, i que són simètriques a la del campanar, i que fa pressuposar que en el projecte original, en deurien haver dos campanars, però només un es va dur a terme. La teulada és de teula àrab. A la primera capella a l'esquerra hi ha el grup escultòric de la Mare de Déu dels Dolors, de la segona meitat del segle xviii. Història L'església de S. Pere de Gombrèn va ésser construïda sobre una altra primitiva que ja existia al S.XV i que era dedicada a Sta. Magdalena. Sobre la porta principal hi ha la data de 1725. L'església es construí en passar la parròquia de Gombrèn a aquest lloc, ja que abans depenia de St. Pere de Mogrony. La va construir l'arquitecte Josep Moretó, el seu estil és barroc, encara que amb una interpretació molt popular. Referències
Sant Salvador d'Alentorn

Sant Salvador d'Alentorn és una obra del poble d'Alentorn dins del terme municipal d'Artesa de Segre, a la comarca de la Noguera. S'inclou en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial de Sant Salvador d'Alentorn és un temple aïllat, amb una nau principal i sengles de laterals. Forma part del conjunt parroquial un petit edifici adossat al nord-est. Tanmateix, al nord hi ha un petit parc arbrat. La façana principal té un portal de mig punt amb grans dovelles de pedra. A la clau hi ha la inscripció de la probable construcció de l'església, 1637, amb la inscripció "Salvator Mundi". Al damunt hi ha una fornícula barroca i un rosetó motllurat. Dues finestres de mig punt flanquejant la porta.A la paret nord i a la sud, hi ha dues finestres tapiades. A prop del carener de la teulada s'hi aixeca un campanar, esvelt i coronat per una creu cristiana, aixamfranat a les cantonades i cobert amb una cúpula de pedra barroca. La coberta de la nau és a dues vessants amb teula àrab. L'aparell constructiu és molt regular, amb carreus mitjans grans que no varien en quasi tot l'edifici. No obstant, l'edifici adossat posteriorment, sí que compta amb un aparell més heterogeni i amb les juntures de ciment a vista i arrebossat vermellós. Història Cap al 1055 és documentada a propòsit de la dotació econòmica de Sant Miquel de Montmagastre. L'any 1637 fou refeta i així resa a la inscripció "SALVA/1637/TOR/MUNDI". El 1925 s'acabà el campanar d'estil barroc. Referències
Sant Vicenç de Planoles

Sant Vicenç de Planoles és una obra del municipi de Planoles (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Enmig del nucli de Planoles hi ha l'església de Sant Vicenç que és un notable edifici romànic restaurat a les darreries del segle xx. Inicialment era una esglesiola d'una nau, amb un absis semicircular ornat amb un fris d'arcuacions de tipus llombard, sense lesenes. La volta de canó és reforçada amb cinc arcs torals i l'absis és cobert en quart d'esfera. Conserva dues finestres absidals de doble esqueixada, la de migjorn cegada per l'afegit del cos de la sagristia que fa de base al campanar de torre d'estil barroc. Al segle xviii es va ampliar amb una segona nau, part de la qual correspon a un antic atri de l'església romànica que, amb l'última restauració, s'ha recuperat, tot i que sembla que desvirtuant-ne les característiques de l'original. Una de les columnes del porxo és romànica i les altres dues han estat fetes imitant-ne l'estil. Història L'església és esmentada per primer cop l'any 1141, però del lloc de Planoles es tenen notícies des de l'any 938. Amb l'última restauració s'ha recuperat l'atri romànic que havia estat cegat per l'ampliació barroca amb una segona nau. Referències Bibliografia Vigué, Jordi, dir.; Catalunya Romànica. Ripollès, 1987
Santa Cecília de Ragort

Santa Cecília de Ragort és una obra del municipi de Vallfogona de Ripollès (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una petita ermita d'una sola nau amb arc triomfal des d'on comença l'absis. La part de l'absis es troba una mica enlairada per dos graons molt separats. La volta de pedra és una mica apuntada. Sobre el mur sud de la nau restà l'obertura, avui dia tapiada de l'antiga porta. La porta actual s'obre a ponent; tenim al damunt de la façana un campanar d'espadanya, que es veu sobreafegit. L'ermita es troba abandonada i quasi en ruïnes. Al damunt de la teulada a on manquen aquestes, han crescut arbres, que han introduït les seves arrels per la volta i els murs, fent perillar l'estabilitat de les estructures pontades. La volta en algun punt ja es troba prenyada amb el consegüent perill que comporta. Història Santa Cecília de Ragort s'aixecà al segle xii, al segle xv, per efectes del terratrèmol que va afectar tota la comarca, va quedar molt perjudicada, i al segle xvii, tornava a ser en ruïnes; restaurada posteriorment, ha resistit fins als nostres dies, en què es troba molt malmenada i a punt d'enfonsar-se. A principis del segle, es feien aplecs, que eren molt concorreguts per la gent del poble i de tota la Vall Referències
Santa Fe de Tudela

Santa Fe de Tudela és una església de Tudela de Segre, al municipi d'Artesa de Segre (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'ermita de Santa Fe s'emplaça al sud del nucli de Tudela de Segre, poble agregat a Artesa de Segre, enmig de camps de conreu. Es tracta d'una església isolada senzilla, amb una planta quadrangular i una sola nau. La façana on es troba la porta, orientada vers el nord-oest, compta amb una àmplia portalada d'arc de mig punt amb grans dovelles. A la clau hi figura el nom de l'advocació i la data de construcció de l'ermita, l'any 1705. A banda i banda del portal hi ha dues finestres quadrangulars que semblen sincròniques a la construcció del temple. La façana està coronada per una petita espadanya d'un sol ull coronada per una creu. La teulada de l'ermita és a doble vessant, realitzat amb teula àrab. L'interior de la construcció està totalment arrebossat, sense pintura enlloc. L'estructura és simple, de nau única i volta de canó. Tot el conjunt constructiu és molt homogeni i sembla construït sincrònicament, destacant un aparell molt heterogeni amb grans i mitjans blocs combinats amb cura. Història No se'n coneixen notícies històriques. La presència de la data "1705" a la clau de dovelles és l'únic element a aquest respecte que es coneix. Referències
Santa Llúcia d'Abella

Santa Llúcia d'Abella és una obra del municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Santa Llúcia d'Abella és d'una sola nau, amb la volta una mica apuntada i sense absis. La façana és de carreus vistos, amb una porta amb llinda de pedra i un petit ull de bou. Al capdamunt, la façana s'acaba amb un campanar d'aspecte molt pesant, amb dues obertures frontals per a les campanes, tapiades a la part inferior. El lateral nord de la nau fa de mur de contenció de les terres d'un camí que passa quasi arran de teulada, la qual cosa produeix a l'interior de l'església moltes humitats. Aquest interior és arrebossat i es troba en molt mal estat de conservació. Està dedicada a Santa Llúcia, patrona d'Abella. Història Les dades històriques es dedueixen de la lectura arquitectònica de l'edifici. D'estil clarament romànic, del qual potser només queda la pica d'aigua beneïda de l'entrada. El temple degués sofrir una gran transformació, potser als segles XVII o XVIII, en la qual s'eliminà l'absis, es refeu totalment la volta i es substituí l'antiga porta per l'actual amb llinda. El campanar d'espadanya com a Catllar, poder també es cobrí en aquesta època, formant l'actual. La importància de l'església, igual que el poble, es pot deure al fet que es troben a l'antic caminal que anava des de Camprodon fins a la Cerdanya. Referències