NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Cebrià de Fuirosos

Sant Cebrià de Fuirosos és una església al municipi de Sant Celoni (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquest edifici és conegut des del segle xiv, el lloc és esmentat des del 1020. Aquesta església sembla que fou sempre sufragània de Montnegre però és posterior al 1560. Els pobles de Fuirosos i la Batllòria, formaren part de la baronia i de Montnegre, i amb aquest poble s'integraren a Sant Celoni el 1927 doncs forma part del municipi de Sant Celoni. És un edifici religiós format per una sola nau, amb dues capelles al costat del presbiteri. La nau té dos trams i el presbiteri està separat per dos arcs torals de mig punt. La volta és de mig canó. Als dos costats de la nau hi ha una senzilla cornisa, posterior l'any 1560. El paviment és de maó. Té dues portades, una està tancada a la part de migjorn amb una petita motllura. L'altra, que és la que s'utilitza, és quadrada. Hi ha un campanar quadrangular, d'un sol cos, amb quatre buits a les campanes que són obertures d'arcs de mig punt. Fou construïda de paredat i coronada en els seus vèrtexs amb merlets. És del segle xvi. Notes
Església de Sant Pau d'Ordal

Sant Pau d'Ordal és una església al nucli de Sant Pau d'Ordal al terme municipal de Subirats (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. L'església existia ja el 1059 i depenia dels senyors de Subirats, que el 1095 la cediren al monestir de Sant Sebastià dels Gorgs. Al segle xv, passà a mans de Montserrat fins que a principis del segle xx es fusionà amb el terme de Subirats, del que ja depenia originàriament. Església d'una sola nau rectangular amb absis, porta adovellada i campanar a l'esquerra de la façana, molt modificada el 1910, quan s'amplià. De la primitiva obra romànica resten molts vestigis als murs, fets de grans carreus regulars. Es conserva una pica baptismal d'immersió d'època romànica situada al mur, entrant a l'església a mà dreta. El campanar és quadrat amb quatre arcs fets de carreus de pedra ben escairats, i el portal d'entrada, també d'època romànica, és adovellat. Al costat de l'església, entrant per l'arc de l'antiga rectoria, s'hi troba una tomba antropomorfa. És exempt de pedra picada buidat interiorment (encara que és semblant als d'Olèrdola i Sant Pere Molanta, no s'ha de confondre amb les tombes antropomòrfiques excavades en sòl petri). Als seus peus hi ha un tros trencat. La pica baptismal té un perfil gairebé esfèric amb peu atalussat de 20 cm d'alçada i entornat per un bordó. L'interior del vas és tetralobulat, característica única en tot el Penedès. Aquesta pica fou localitzada any enrere tapiada en una paret de l'església, ignorant-se fins aleshores la seva existència. Lamentablement en ser descoberta mancava un tros (una quarta part, aproximadament, de la part superior del vas) i barroerament s'optà per encastar-la a la paret del baptisteri de la que en sobresurt tot just la meitat. A la part superior s'observen dos bordons que l'encerclen de 3 i 5 cm de diàmetre respectivament. Entre el cos i el peu hi ha un tercer bordó de 5 cm de diàmetre. A la superfície determinada pel gruix de la pica hi ha una sanefa que segueix la forma tetralobulada del vas, composta per un seguit de triangles capiculats rebuidats a la pedra. A la part lateral del vas veiem una inscripció que diu: GURCO ME FECIT, que s'ha postulat que correspon al constructor de la pica. Notes
Església del cementiri de Vilobí del Penedès

L'església del cementiri de Vilobí del Penedès, antiga església parroquial de Santa Maria de Vallformosa, és un edifici de Vilobí del Penedès (Alt Penedès) situat a la carretera de Vilafranca del Penedès a les Cabanyes. Està inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església està situada al costat del cementiri, prop de la riera. Ambdues construccions formen un nucli aïllat. L'església presenta tres naus i absis de planta semicircular. El campanar, de planta octogonal, s'eleva sobre una nau. És interessant el portal d'accés, d'estil neoclàssic, amb columnes adossades, fris i frontó. Història La parròquia de Santa Maria de Vallformosa està datada des del segle X. L'església actual (del cementiri) es va aixecar el 1778. En origen l'església de Santa Maria de Vallformosa (Sancta Marie de Valle fermosa) fou d'estil romànic i es degué enderrocar al segle XVI, moment en què es comença a construir l'església actual, d'estil neoclàssic, enllestida el segle xvii. Pel que sembla, ben entrat el segle XVIII s'optà per dotar l'església amb un portal d'arc de mig punt, muntants amb semicolumnes adossades i frontó triangular. L'any 1888 s'amplia i remodela el cementiri. El campanar és neoclàssic i va ser aixecat el segle XVIII. Durant el segle xx, el conjunt de l'espai ocupat per l'església i el cementiri es remodelà. En finalitzar les obres, l'església, que als inicis de segle tenia afegit el cementiri al seu cantó de migdia, quedà envoltada per tot el fossar. En els anys 1980 ja restava sense culte, al costat del cementiri. Referències
Convent de la Magdalena

El Convent de la Magdalena o Convent de les Monges Agustines és un edifici d'Ulldecona (Montsià) l'església del qual s'ha protegit com a bé cultural d'interès local. Dedicat a Santa Maria Magdalena, el convent s'aixeca vora l'antic portal de Vinaròs. Construït sobre un primitiu habitatge on les monges es van instal·lar provisionalment l'any 1724. Els cèntims procedien de la venda de les propietats i béns cedits per Romuald Somó de Pallars el 1702 per a la construcció d'una església i hospici vora l'Ermita de la Pietat, no dut a terme. L'església primitiva es va enderrocar el 1848, consagrant l'actual en 1876. Per causa de les guerres, el convent ha estat desocupat diverses vegades. La desamortització no afectà l'edifici, però posà en venda la resta de propietats del convent. Amb la Guerra Civil Espanyola, fou utilitzat com a cooperativa i menjador comunal, perdent el que quedava d'imatges i documents de l'arxiu. Actualment hi ha un comunitat de monges de clausura al convent. Notes Enllaços externs «Església del Convent de les Monges Agustines». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. «Convent de la Magdalena d'Ulldecona / Agustines d'Ulldecona». monestirs de Catalunya.
Sant Julià de Palou

Sant Julià és una església parroquial al poble de Palou a Granollers (Vallès Oriental), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història De la primitiva església romànica no en queda res, i l'actual fou construïda probablement al segle xvi. A la visita del 21 de desembre del 1403 es diu que el temple estava en males condicions i necessitava una reparació total. En canvi, a les visites de finals del segle xvi i principis del xvii, es diu que no necessitava reparació però sí la teulada. L'interior i la portada foren restaurats a començaments del segle xx. Descripció Església d'estil gòtic tardà rural, orientada cap a ponent; té una nau amb la teulada més baixa que les parets que la sustenten. Les capelles laterals i l'absis poligonal estan reforçades per contraforts. La volta de la nau i de l'absis és de creueria encara que hi manquen les claus i les mènsules. La façana està acabada en semicercle, d'estil català. Té un ull de bou i una portada d'estil gòtic tardà. Un arc apuntat emmarca una porta de llinda plana amb un timpà decorat amb un relleu d'un cavaller. El campanar té dos cossos amb quatre buits de mig punt per a les campanes i, damunt, hi ha un rellotge. Les capelles que hi havia abans de 1936 estan molt ben detallades per l'Antoni Gallardo. Actualment, al presbiteri, hi ha un altar modern. Hi ha cinc capelles laterals de volta de creueria. Les dues més grans són de l'època de l'edifici i les altres dues són posteriors. A la primera de la dreta hi ha un altar del Santíssim amb una imatge gòtica de la Mare de Déu del Lledó -avui dia, una reproducció-. El material emprat per aquesta construcció és el paredat arrebossat. Referències Enllaços externs «Església de Sant Julià de Palou». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
San Julián de Palou

San Julián es una iglesia parroquial en el antiguo pueblo de Palou, ahora perteneciente al municipio de Granollers (Vallés Oriental), protegida como bien cultural de interés local. De la primitiva iglesia románica no queda nada. La actual se construyó probablemente en el siglo XVI, porque consta que durante el siglo XV el templo románico estaba en malas condiciones. Así, en la visita del 21 de diciembre de 1403 se dice que la fábrica necesita una reparación total. En cambio, en las visitas de finales del XVI y principios del XVII, se dice que la fábrica no necesita reparación, pero sí el tejado. El interior y la portada fueron restaurados a comienzos del siglo XX.​ Iglesia, de estilo gótico tardío rural, orientada hacia ponente; tiene una nave con el tejado más bajo que las paredes que la sustentan. Las capillas laterales y el ábside poligonal están reforzadas por contrafuertes. La vuelta de la nave y del ábside es de crucería, aunque carecen las claves y las ménsulas. La fachada está acabada en semicírculo, de estilo catalán. Tiene un ojo de buey y una portada de estilo gótico tardío. Un arco apuntado enmarca una puerta de dintel plano con un tímpano decorado con un relieve de un caballero. El campanario tiene dos cuerpos con cuatro vacíos de medio punto para las campanas y, encima, hay un reloj. Las capillas que había antes de 1936 están muy bien detalladas por Antoni Gallardo. Actualmente, en el presbiterio, hay un altar moderno. Hay cinco capillas laterales de bóveda de crucería. Las dos más grandes son de la época del edificio y las otras dos son posteriores. En la primera de la derecha hay un altar del Santísimo con una imagen gótica de la Virgen de Lidón -hoy en día, una reproducción-. El material empleado por esta construcción es tabicado enlucido.​ Referencias
Sant Mateu de Vallirana

Sant Mateu és una església parroquial al municipi de Vallirana (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local. L'Església de Sant Mateu, s'aixeca al lloc que a principi de segle xx s'anomenava el raval del carrer de l'Església. Fou edificada al tombant dels segles XVIII-XIX i inaugurada el 30 de desembre de 1804. A la primeria, el cementiri era al costat de l'església, però degut a una epidèmia que hi hagué el 1854 fou traslladat fora de la població. Edifici entre mitgeres, de planta rectangular i coberta de teula àrab. La part baixa de la façana està estucada simulant aparell. Les obertures són d'arc carpanell, porta d'accés amb pilastres embegudes, capitells i frontó circular. La part alta, forma un sol cos coronat per motllures ondulants i ull de bou central envoltat d'esgrafiats: figures bíbliques, àngels, flors, filigrana, garlandes i emmarcat a manera d'un enorme quadre. Notes
Església parroquial dels Monjos

L'església parroquial dels Monjos és un edifici de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial dels Monjos, situada a l'interior del nucli urbà, al peu de la carretera, és un edifici de planta rectangular de tres naus amb absis semicircular i volta de canó seguit. La façana presenta porta d'accés centrada, amb arc tudor, rosassa i arquacions ogivals de llenguatge neogòtic al coronament, de dues vessants. El campanar, de planta quadrada, s'eleva sobre una de les naus laterals. Història L'edifici va ser bastit al segle xix. El 1950-51 es va realitzar una reforma dirigida per l'arquitecte Mestres. El constructor fou Ramon Vinyals. Referències
Habitatge al carrer de l'Estació, 49 (Ulldecona)

Habitatge al carrer de l'Estació, 49 és un habitatge d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici cantoner amb la façana principal al carrer Estació, però també dona cap al carrer Francesc Sans Borja i al carrer Migdia. Consta de planta baixa, dos pisos i terrat. Al carrer Sans Borja s'obre, al nivell del primer pis, una galeria amb arcades de mig punt. A la façana principal, s'inscriuen tres portes d'arc escarser, una d'elles tapiada. En el primer pis hi ha una balconada, a la qual s'obren quatre finestres i tribuna poligonal en l'angle (aquesta també es troba en el segon pis, on també hi ha dos balcons). La façana està arrebossada i els emmarcaments de les finestres superiors i frisos de superació de nivells es decoren amb motius vegetals, hídries, garlandes i orles. La façana es corona amb una barana continua de perfil mixtilini en el centre on hi ha un relleu oval emmarcat amb dues representacions de grius alat i ornamentació de la mateixa tipologia que la resta de la façana. L'interior conserva l'estructura original, en funció de la qual es troba decorat l'habitatge. Història Sobre la porta central de la planta, a la façana principal, hi ha gravada la data de 1917. Referències
La Immaculada (Miravet)

La Immaculada és una obra de Miravet (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada dins del nucli urbà de la vila de Miravet, al bell mig del terme, al passeig de l'Església. Església d'una sola nau amb absis semicircular no marcat en planta. La nau presenta el sostre pla dividit en tres tramades decorades. L'absis també presenta el sostre pla i al seu costat hi ha la sagristia. Als peus del temple hi ha el cor, situat damunt del vestíbul d'accés al temple. La il·luminació es fa mitjançant uns grans finestrals rectangulars, decorats amb vitralls de colors, que ocupen tota l'alçada del mur lateral de llevant. Al fons de l'absis hi ha dos finestrals rectangulars, també amb vitralls acolorits. La façana principal presenta un portal d'accés d'arc angular o de frontó, damunt del qual hi ha un gran finestral rectangular dividit en tres obertures i protegit per un sistema a manera de lamel·les emblanquinades. Separant les obertures hi ha la següent inscripció: "AVE MARIA GRATIA PLENA". A l'extrem nord-est hi ha el campanar, de planta circular i amb obertures estretes i allargades. L'accés a la campana es fa mitjançant unes escales de cargol de fusta. Història L'església nova és situada al nord-est del nucli antic de Miravet on s'ha estès modernament la població, al camí vers Benissanet, sent bastida després de la guerra civil de 1936-39 i consagrant-la a la verge Immaculada vers el 1969. Cal esmentar que la imatge de la Mare de Déu de la Gràcia que posseeix va ser traslladada des de l'església vella. Referències Enllaços externs «La Immaculada». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Lo Molinot (Miravet)

Lo Molinot és una obra de Miravet (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al sud-oest del nucli urbà de la vila de Miravet, pel camí de Xesa, a la roca de Besaculs. Antic molí de difícil accés situat a la riba del riu Ebre. Es tracta d'una construcció de planta rectangular, que ha perdut la coberta i es troba en mal estat de conservació i amagat per l'abundant vegetació de la zona. Es conserva una de les voltes d'arc rebaixat per on l'aigua entrava a la construcció. La construcció és bastida en pedra, probablement lligada amb morter de calç. Referències
Mare de Déu de Loreto d'Ulldecona

Mare de Déu de Loreto d'Ulldecona és una església d'Ulldecona (Montsià) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Ermita situada a la sortida sud de la població, en el creuament entre el camí de l'Olivera i l'antiga carretera comarcal de Vinaròs. Edifici de planta rectangular, formada per una estança quadrada que comunica a l'exterior mitjançant dues portes laterals allindades. A la façana hi ha un finestral i un porxo delimitat per tres grans arcades de mig punt sobre pilars de secció quadrada. Té coberta de volta de creueria en el porxo, amb nervis sobre mènsules. El finestral de la façana està tancat per vidre i reixa; a sobre hi ha un escut del baró de Purroy. La teulada és a quatre vessants i amb ràfec sortit. Al centre de la teulada hi ha un campanar d'espadanya d'una obertura. L'interior de la capella ha estat refet modernament amb una taula-altar i una imatge de la verge. Els murs són de maçoneria arrebossada excepte en les estructures portants i els emmarcaments de les obertures. Història No es coneixen referències documentals que ens puguin indicar l'època en què es va construir. Només resta constància d'un pagament en el llibre de contes municipals de l'any 1764, en el que es diu: "Item a MN. Francisco de Giner obtentor del beneficio de Matheo Ortells, fundado en la Ermita de Nuestra Señora de Loreto de esta villa... 64 regles y 20 marabedís". Hom la qualificat com a gòtica, atenent a la volta de creueria. No obstant, la llarga pervivència de l'estil gòtic fa descartar la possibilitat que aquest edifici sigui posterior als segles XIV-XV (entre aquestes centúries es dona la llegenda del trasllat de la casa de la Verge a la població italiana de Lloret). L'escut, a la façana, del baró de Purroy, pot fer referència al promotor de l'edifici. L'any 1966 l'edifici va ser restaurat, ja que es trobava en un avançat estat degradació. Referències Enllaços externs «Mare de Déu de Loreto d'Ulldecona». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mare de Déu del Portal

La Mare de Déu del Portal és una església a la vila dels Prats de Rei (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'actual edifici està situat al lloc que ocupà el Portal Major, de la vila dels Prats de Rei, sobre el qual, quan es van reedificar les muralles, entre els anys 1375 i 1377, s'hi obrí una capella mural on s'hi col·locà la imatge de la Mare de Déu del Portal. La primitiva església fou construïda ja en aquest mateix lloc al segle xvi i fou enderrocada per a aixecar l'edifici actual, l'any 1700. Fou acabada l'any 1787 "Reig Nani Cardo III". Edifici barroc-neoclassicista de planta rectangular d'estil corinti, construït entre els anys 1756 i 1787. Té 16m de llargada per 12m d'amplada, amb una gran cúpula central, ornada amb escultures dels Sants Doctors de l'església. Els angles són reforçats amb carreus més grans. El portal, barroc, amb façana rematada per motllures. Dues columnes corínties emmarcant la porta. La imatge de la Mare de Déu del Portal representa la Verge asseguda amb el Nen dret sobre el genoll esquerre mesura 69 cm d'alçada i és esculpida en pedra de sauló. La policromia actual no és l'original. Li foren mutilades les corones primitives per a posar-n'hi unes de postisses. La verge té la cabellera rossa i una cinta daurada. El nen porta un ocellet que li menja de la mà. La figura de la verge presenta una certa naturalitat però la del nen encara conserva el hieratisme del romànic. És de les poques imatges amb el nen dret. El nom li ve del seu emplaçament inicial, en una capella mural feta sobre el Portal Major de la vila dels Prats de Rei. En aquest lloc es construí una primera capella al segle xvi i, al segle xviii es bastí l'actual. Notes
Mas Castellar (Santa Margarida i els Monjos)

El Mas Castellar és una masia de Santa Margarida i els Monjos (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El Mas Castellar, situat dalt d'un turó proper a la fàbrica de ciment, a l'esquerra del riu Foix, és un edifici de planta quadrangular, format per planta baixa i dos pisos. La coberta és a dues vessants. La façana, de composició simètrica, té porta d'arc de mig punt adovellada, balcó i finestres laterals. A la part posterior hi ha una galeria amb arcades de mig punt. La torratxa lateral té planta quadrada i coberta a quatre vessants. El conjunt es troba adossat a una masia més antiga. Història La construcció del Mas Castellar data del segle passat. Hi ha una inscripció de l'any 1889. En els terrenys d'aquest mas van descobrir-se restes d'un poblat ibèric: els materials trobats s'exposen en part al Museu de Vilafranca. Referències
Mas de Pontons

El Mas de Pontons és un edifici de grans dimensions declarat bé cultural d'interès nacional, sota la serra d'Ancosa, al costat d'una petita plana de conreu al terme municipal de Pontons (Alt Penedès). Sembla que a l'origen del Mas de Pontons cal situar el castell vell de Pontons. El fogatjament del 1358 manifesta que Jaume d'Avinyó posseïa aleshores la "Quadra del Mas de Pontons". La casa senyorial data dels segles xvii-xviii. El segle xvii era propietat de la família Boixadors. La capella de Sant Miquel fou beneïda el 1668. Aquest mas té planta rectangular i coberta a quatre vessants. Consta de planta baixa, entresòl, dos pisos i golfes. La porta d'accés, de brancals molt alts, és adovellada, i les finestres, amb marcs i ampits de pedra, són allindades. A la part superior de l'edifici apareixen un matacà i unes garites, de maó. Davant de la masia es troba l'antiga capella de Sant Miquel, utilitzada en l'actualitat com a estable. La capella és d'una sola nau, amb contraforts i sense absis. Té coberta a dos vessants, sostinguda per un arc de diafragma i embigat de fusta. La porta és adovellada. Notes
Les Berguedanes

Les Berguedanes és un habitatge al terme municipal del Pla del Penedès (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Casa aïllada composta de soterrani, planta baixa, pis i dues torrasses laterals de coberta de pavelló. Coberta a dues aigües. Finestres geminades i portes d'arc de mig punt a la planta baixa i apuntades a la superior. Decoració d'arcs cecs. Baluard. Accés amb escalinates laterals. Barana interessant. Notes
Torre del Gall

La Torre del Gall o simplement la Torre és un edifici als afores del nucli urbà de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia La Torre és a prop del cementiri. Presenta una estructura basilical, amb tres crugies o cossos, de cobertes individuals: la central a dues vessants i les laterals a una. Es compon de planta baixa, pis i golfes. El portal d'accés és d'arc de mig punt adovellat. Les finestres del pis principal són estructurades amb carreus de pedra i ampit motllurat i les golfes presenten un seguit d'obertures amb arc de mig punt. Totes les façanes són arrebossades i emblanquinades. Al costat hi ha un interessant celler, d'una nau amb quatre arcs diafragma. Hi ha altres edificacions agrícoles adossades. Tot el conjunt es troba protegit per un baluard. A la façana hi ha la data del 1803. Notes Enllaços externs Masia La Torre del Gall Vegeu també Caves Elyssia
Molí Diumer

El Molí Diumer és un edifici del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici aïllat, prop del mas Diumer, té planta baixa i pis.Té la coberta a una vessant, amb una original xemeneia. La façana és de pedra, el portal d'entrada és d'arc rebaixat, amb vint-i-una dovellades de construcció bastant tosca. El nivell interior és més baix que l'exterior. Té un altre portal, amb llinda de fusta. Per davant té dues finestres fetes amb maons, per darrere en té dues de molt petites. Les parets són de més d'un metre. Es conserva a l'interior la pedra de molí, però desmuntada. Història Molí documentat el 1199, propietat dels fills d'Arnaldo Decimaris. Durant els segles xiv i xv s'esmenta el Mas Diumer. El setembre de 1893 encara funcionava i s'hi molia gra per al bestiar. Per sota del molí hi passa un rec, que va de la riera, a uns cent metres, fins a una bassa que hi ha al darrere (també menava aigua a l'horta de Can Diumer). Es veu aquest molí en el mapa de 1777, força lluny del nucli urbà. Avui en dia, l'expansió d'aquest fa que el molí Diumer estigui ja integrat dins del cas urbà. L'edifici està restaurat en un estil rústic, fins fa poc era un habitatge. Referències