NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castellers de Cerdanyola

Els Castellers de Cerdanyola són una colla castellera de Cerdanyola del Vallès, al Vallès Occidental, fundada en 1998. Vesteixen amb camisa de color verd i els seus millors castells són el 2 de 7, el 5 de 7, el 7 de 7, el 4 de 7 amb l'agulla i el 3 de 7 amb l'agulla. Història La colla castellera es va crear a partir d'unes converses durant el mes de juny de 1998, quan unes deu persones de diferent procedència, que s'anaven trobant a un conegut cafè de tertúlia de la ciutat, situat al Carrer Sant Ramon (el Bar Grau), van posar els fonaments de la colla i ha assolit una àmplia gamma de castells de 7 i 7 i mig, i en una zona geogràfica sense gaire tradició castellera. Abans de la presentació oficial, per la Festa Major del Roser de maig de 1999, ja havien bastit el 3 de 7; al mes de juny es va assolir el 4 de 7 i el pilar de cinc; per l'Onze de Setembre es va descarregar el Vano de 5. Una setmana abans descarregaven al primer intent el 4 de 7 amb l'agulla a Santa Coloma de Gramenet, cosa que molt poques colles havien aconseguit fins llavors. La confirmació de la Colla es va esdevenir al mes de novembre, quan es descarrega, també al primer intent, el 5 de 7, a Cornellà de Llobregat. En 2014 van intentar per primer cop bastir castells de 8. En 2016 el president era Cristian Zurita, Salvador Roca el 2018, Alejandro López en 2019 i Jordi Rodríguez el 2022. Assoliments Una de les actuacions més completa i important va ser per la Diada de la Colla, el 12 de novembre de 1999, a Cerdanyola, on van bastir sense gaires problemes el 3 de 7, el 4 de 7 amb l'agulla i el 5 de 7, rematat amb la cirereta del vano de 5. Una actuació de castells de set i mig a càrrec de la colla més novella del moment. Abans d'acabar l'any encara vam tenir temps de descarregar un altre 4 de 7 amb agulla i de carregar un altre 5 de 7 a Esparreguera. Després d'uns anys d'alts i baixos, a la temporada 2009, els Castellers de Cerdanyola han aconseguit el 3r lloc al concurs de castells de set a la vil·la de Torredembarra el passat 4 d'octubre; descarregant per primera vegada a la seva història el 3 de 7 amb el pilar, acompanyat d'un 4 de 7 amb el pilar, 5 de 7 i pilar de 5. Referències Enllaços externs Castellers de Cerdanyola - Lloc web oficial
Castellers de Terrassa

Els Castellers de Terrassa són una colla castellera creada l'any 1980 a Terrassa. Vesteixen amb camisa de color blau turquesa. L'1 de novembre del 1987, durant la diada de Tots Sants, celebrada a la Plaça de la Vila de Vilafranca del Penedès, els Castellers de Terrassa van carregar el primer 4 de 8 de la seva història. El 22 de novembre, tres setmanes més tard, van descarregar aquest castell per primera vegada, en una actuació feta al Raval de Montserrat de Terrassa. La forta empenta de la colla es confirma en aconseguir la torre de set l'any següent. Les temporades que segueixen confirmen als Castellers de Terrassa en els castells de vuit. L'any 1993, el 7 de novembre, a la Diada de la Colla, s'aconsegueix descarregar el tres de vuit al primer intent. És un mèrit, tan modest com es vulgui, però que denota l'esperit fundacional de la Colla: tractar de descarregar els castells —i no pas conformar-se a carregar-lo— i de dotar-se d'una bona tècnica que faci els castells vistosos. Es tracta de la primera colla que descarrega el tres de vuit al primer intent. La millor actuació de Castellers de Terrassa fins al dia d'avui la van realitzar el 5 de novembre del 1995, coincidint amb la seva 16a Diada. Durant aquesta actuació van descarregar un 2 de 8 amb folre, van carregar un 3 de 9 amb folre (que és el sostre actual de la colla) i a continuació van descarregar un 4 de 8 i un pilar de 5. Amb aquesta actuació es convertien en la sisena colla que assolia un castell de nou en el segle xx, a més d'aconseguir que Terrassa fos la segona ciutat amb dues colles de 9 (la primera fou Valls). El 4 de novembre de 2012, obtenen un dels principals èxits dels últims anys, descarregant el pilar de 6 al primer intent durant la celebració de la XXXIIIa. Diada de la Colla celebrada al Raval de Montserrat, convertint-se en la primera colla en la història del món casteller en aconseguir aquesta fita. Tenen cinc colles apadrinades: Castellers d'Esparreguera, Castellers de la Vila de Gràcia, Marrecs de Salt, Pallagos del Conflent (12 de maig de 2013) i Castellers de Sant Adrià. Referències Enllaços externs Castellers de Terrassa - Lloc web oficial
Celler Cooperatiu de l'Espluga de Francolí

El Celler Cooperatiu de l'Espluga de Francolí és un edifici modernista projectat per Lluís Domènech i Montaner i el dugué a terme l'any 1913 el seu fill, també arquitecte, Pere Domènech i Roura. Àngel Guimerà li dedica el sobrenom de «la Catedral del vi». El celler, un dels primers cellers modernistes de Catalunya, es construí per allotjar també una de les societats cooperatives més antigues de Catalunya, la Cooperativa de l'Espluga, fundada l'any 1902 i promoguda per l'espluguí Josep Maria Rendé i Ventosa (1877-1925). Consta de tres naus i té una bella decoració exterior, recentment restaurada. L'interior s'ha transformat sense perdre cap dels elements arquitectònics: els contraforts, les columnes i les arcades de l'interior estan disposats de manera que sembla que tinguin més una intenció decorativa que no una utilitat com a elements de suport. Inicialment el celler tingué dues naus. L'any 1957 Cèsar Martinell i Brunet n'hi afegí una tercera d'idèntica, amb què el celler era conegut com el «celler de baix» o «dels rics», en oposició a un altre de tan sols una nau que els petits propietaris edificaren l'any 1932 no gaire lluny del primer i que era conegut com el «celler de dalt». També acull el Museu del Vi. Referències
Cementiri de Ripoll

El Cementiri de Ripoll és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Ripoll (Ripollès). Descripció El cementiri de Ripoll, projectat per l'arquitecte Antoni Coll Fort el 1903, representa el final de la tradició medieval que fins aleshores havia inscrit el camp mortuori dins del teixit urbà, constituint en certa manera la continuïtat en l'espai reservat las vius. En aquest moment en què el cementiri passa a dependre de l'autoritat municipal es trasllada a l'exterior de la població. La necròpolis de Ripoll es forma de dos paral·lelograms adossats, en els que la parcel·lació destinada als nínxols queda en segon terme adossada als límits de la ciutat mortuòria i prenen major importància les illes que flanquegen l'eix principal que condueix de l'entrada a la capella situada a l'exterior oposat en les que se situaran els monuments funeraris que emfatitzaran el caràcter monumentalista. La influència modernista i neoclàssica en la composició dels elements principals de l'entrada i modernista al disseny de la façana d'intersecció dels dos paral·lelograms és el llenguatge utilitzat per ornamentar el que constitueix una mena de rèplica de la ciutat ideal. Referències «Cementiri de Ripoll». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
Central hidràulica de Sossís

La Central hidràulica de Sossís és una central hidroelèctrica construïda per Riegos y Fuerza del Ebro. Està ubicada al terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Claverol. Pertany al poble i parròquia del Pont de Claverol. Està situada a l'esquerra de la Noguera Pallaresa, al nord del Pont de Claverol, al final del recorregut del Canal de Sossís, que l'alimenta de l'aigua necessària per a fer funcionar les seves turbines. Així, quan el Canal de Sossís arriba a la partida de lo Conreu, salva els 20 metres de desnivell fins a la Central hidràulica de Sossís, que té una potència instal·lada de 3 MW, amb una producció mitjana anual de 20 GWh. Les obres s'iniciaren el 10 de juliol de 1912 i van ser acabades el juliol de 1913. Alhora que es treballava en la construcció de la central també es construí la línia elèctrica d'alta tensió de 110.000 volts entre la central i Barcelona. La línia anava fins a Camarasa, on confluïa amb la línia provinent de Seròs, i d'allà una tercera línia arribava a Barcelona passant per Agramunt, Cervera, Igualada, Vallbona d'Anoia, Martorell i Sant Cugat del Vallès. La posada en marxa de la central també permeté enviar corrent elèctric a Barcelona per il·luminar la façana de la seu de Riegos y Fuerza del Ebro, ubicada a plaça Catalunya número 2. El canal i la central hidroelèctrica inicialment eren considerades provisionals, com a font d'alimentació mentre duressin els treballs de construcció de la central hidroelèctrica de Talarn. Però es decidí conservar-la en funcionament, en previsió de la possible construcció d'un ferrocarril transpirinenc. En origen es van instal·lar tres turbines dobles de 1500 CV (1,12 MW) que treballaven a 250 revolucions per minut. La central de Sossís, així com la majoria de les central elèctriques catalanes, fou considerada durant la guerra civil un objectiu militar. El 19 de gener de 1938 la central hidroelèctrica fou bombardejada per l'exèrcit rebel espanyol, encara que no es produïren danys rellevants. Referències Bibliografia Huguenin, A. «Las grandes instal·lacions de fuerza hidràulica de Tremp y Serós de la “Barcelona Traction Light & Power Co”» (pdf) (en castellà). Técnica. Asociación de Ingenieros Industriales de Barcelona [Barcelona], número 38, Febrer 1922 [Consulta: 27 setembre 2023]. Solà i Mas, Jordi. Charles R.N. Smith. Un enginyer de la Canadenca al Pallars. Tremp: Garsineu edicions, 2023. ISBN 978-84-18806-27-8. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya. Central hidràulica de Sossís
Centre Excursionista de Lleida

Centre Excursionista de Lleida és una entitat esportiva i cultural fundada a Lleida el 1906 per promoure el coneixement i la pràctica de les activitats de muntanya en totes les seves modalitats, com també per a l'estudi i divulgació dels aspectes culturals que hi tenen relació. Ha dut a terme una extensa tasca d'investigació folklòrica i publicà la revista Aresta. Edità les actes i les deliberacions del Primer Congrés Excursionista de Catalunya celebrat el 1911. Disposa d'una important biblioteca. Antecedents (1880-1906) L'any 1890 es fundava el Centre Excursionista de Catalunya, entitat degana de l'excursionisme a Catalunya. El CEC naixia de la fusió de dues societats existents des de 1876 i 1878 respectivament: l'Associació Catalanista d'Excursions Científiques i l'Associació d'Excursions Catalana. Lleida no en quedà al marge d'aquest moviment i fou la segona ciutat catalana en tenir una entitat excursionista. L'any 1884, Josep Pleyan de Porta i Frederic Renyé i Viladot fundaren l'Associació Excursionista Ilerdanesa. La mort prematura, al 1891, de Pleyan de Porta suposà un impàs en el moviment excursionista lleidatà. Fundació i primeres dècades de vida (1906-1936) L'any 1906 es fundava el Centre Excursionista de Lleida (CEL), de la mà d'Enric Arderiu i Valls, Rafael Gras i d'Esteva i Manuel Herrera i Ges. Es poden destacar tres aspectes de gran transcendència en aquestes primeres dècades de vida del CEL. En primer lloc, la publicació, des del 1908, del Butlletí del Centre Excursionista de Lleida. En segon lloc, al 1911, el CEL fou l'amfitrió del Primer Congrés Excursionista Català. El tercer dels fets ha contribuït al fet que Lleida encara conservi un dels edificis històrics més emblemàtics de la ciutat: l'Hospital de Santa Maria. Però l'esclat de la Guerra Civil significà una aturada en aquesta embranzida. Els anys 80 A partir del 1958 ha potenciat les seccions d'arqueologia, esquí, escalada i cinema. És adherida a la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya. El 2005 va rebre la Creu de Sant Jordi. Referències Enllaços externs Pàgina del Centre Excursionista de Lleida
Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià

El Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià és una entitat dependent de la parròquia de Sant Vicenç de Sarrià, de Barcelona. El centre fou constituït l'any 1943 com a continuació de l'Institut Sant Josep, que l'any 1907 va fundar-se en aquesta parròquia a partir de l'Acadèmia Josefina, creada el 1896 per a oferir formació i esbarjo per a laics. El centre compta també amb seccions dedicades al futbol, l'esplai, la catequesi o la cooperació, i acull grups de teatre, música, escacs i cosidores. Pastorets Des de l'any 1907, el Centre Parroquial de Sant Vicenç de Sarrià representa els Pastorets de L'estel de Natzaret, el drama líric sobre el naixement de Jesús, amb text de Ramon Pàmies i música de mossèn Miquel Ferrer. Fou compost el 1891 i estrenat el 1903 al Centre Catòlic de Gràcia. Llevat dels tres anys de la guerra, les representacions d'aquesta versió dels Pastorets s'han fet ininterrompudament, amb la participació del grup de teatre amateur La Bambolina Negra, l'Orquestra l'Inquietudine, els cantaires de l'Orfeó Sarrianenc i la secció infantil de l'Esbart Sarrià. L'obra es representa al Teatre de Sarrià. Tots aquests grups que treballen en l'escenificació de L'estel de Natzaret són seccions del Centre Parroquial de Sant Vicenç de Sarrià. El Nadal de 1905 l'obra fou vista pels socis de l'Institut de Sant Josep -actual Centre Parroquial Sant Vicenç de Sarrià- Josep Gallés, Ramon Martí i Josep Recasens, que quedaren entusiasmats i engrescaren els altres socis de l'entitat a portar-la a Sarrià. La primera representació hi tingué lloc l'1 de gener de 1907 al teatre de l'Institut, actual Teatre de Sarrià, amb acompanyament de piano i amb la participació del nen Josep Vicenç Foix, en el paper del rabadà Nataniel, i d'un jove Àngel Obiols en el paper del sacerdot Uries. Des de llavors l'obra no ha deixat de representar-se a Sarrià pel temps de Nadal, fora dels anys de la guerra civil espanyola, sempre al mateix Teatre de Sarrià. Referències Bibliografia Jordi Jové, Ramon Tort, Ignasi Aragó, Carmen Sobrevila i Josep J. Queraltó: Històries il·lustrades de Sarrià. Volum 2. Barcelona: Columna Edicions SA, 1998. 259 p. amb fotografies Enllaços externs Web del Centre Desembre de 2006: A la vall de Natzaret... Gener 2011: Més d'un segle interpretant L'Estel de Natzaret a Sarrià Gener 2012: L”Estel de Natzaret’, canvia de teatre per les obres del Teatre de Sarrià Desembre 2012: Uns pastorets centenaris a Sarrià 41° 24′ 0.78″ N, 2° 7′ 13.14″ E
Centre de Convencions Internacional de Barcelona

El Centre de Convencions Internacional de Barcelona (CCIB) és al polígon de Diagonal Mar, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El CCIB també gestiona l'Auditori Fòrum de l'Edifici Fòrum, amb el qual està unit mitjançant una rambla subterrània. Història Va ser projectat entre el 2000 i el 2001 per l'arquitecte Josep Lluís Mateo conjuntament amb l'Edifici Fòrum, i es va construir entre el 2002 i el 2004 per al Fòrum Universal de les Cultures. El Gremi d'Hotels de Barcelona participa en el capital i ha estat escenari de trobades nacionals i internacionals com la Cimera Euro-mediterrània de Caps d'Estat, el Congrés Mundial de la Natura (UICN), la Gala del 50è aniversari de TVE o el Congrés de Cardiologia Euro PCR. Descripció Està situat davant de l'Edifici Fòrum i al costat del centre comercial Diagonal Mar. La façana principal sorprèn amb una pèrgola metàl·lica vermella enorme a l'entrada i unes lletres lligades grogues a sobre amb el nom de l'edifici. Aquesta part dona a l'Auditori del Fòrum, mentre que la façana sud està encarada al mar on disposa d'una gran finestra coberta de fusta per aprofitar les vistes. Un pas subterrani l'enllaça amb l'Auditori de l'Edifici Fòrum. És una construcció de grans dimensions, amb una superfície total de 75.000 m² (o bé 120.000 m² si s'inclouen també l'hotel i oficines adjacents). Està dividida en espais i edificis de diferents usos, des de l'hotel fins a oficines, sales d'exposició i amplis vestíbuls. Té dos volums clarament diferenciats: d'una banda, l'estructura horitzontal destinada als congressos o convencions i, per l'altra, dues torres que recolzen en el mateix edifici, que es destinen a hotel i oficines però que són marcadament diferents entre les dues torres i amb la resta. Les dues torres són formades per un conjunt sòlid tallat al mig de l'altura, amb la qual cosa l'espai superior sembla suspès. Aquesta conformació de les masses es veu reforçada també per la diferència dels materials exteriors. El Centre de Convencions és un edifici versàtil i funcional dissenyat per a tota mena d'esdeveniments d'entre 5.000 a 15.000 persones. Disposa d'un hall de 4.000 m², que dona accés a la sala de convencions i exposicions de més de 13.500 m², un espai diàfan, sense columnes, modulable a fins a 8 espais diferents, gràceis a una armadura de dimensions colossals a tot el perímetre de la planta. Té tres plantes i dos entresols, envoltats per planxes d'acer perforades. Aquestes planxes van ser col·locades de forma serpentejant formant línies sinuoses al llarg de la façana. La planta baixa disposa també d'un sòcol enfonsat amb vidrieres que trenca amb les altres plantes i proporciona llum natural. Referències
Centro de Convenciones Internacional de Barcelona

El Centro de Convenciones Internacional de Barcelona (CCIB) es un centro de convenciones situado en Barcelona, concretamente en la zona de Diagonal Mar. Se encuentra incluido en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña.​ Fue diseñado el arquitecto Josep Lluís Mateo conjuntamente con el Edificio Fórum, y se construyó entre 2002 y 2004 para el Fórum Universal de las Culturas. El CCIB también gestiona el Auditorio Fórum del Edificio Fórum, con el que está unido mediante una rambla subterránea.​​​​ En su capital participa el Gremi d'Hotels de Barcelona y ha sido escenario de citas nacionales e internacionales como la Cumbre Euromediterránea de Jefes de Estado, el Congreso Mundial de la Naturaleza (UICN), la Gala del 50 aniversario de Televisión Española o el Congreso de Cardiología Euro PCR.​ Descripción Está situado frente al Edificio Fórum y junto al centro comercial Diagonal Mar. La fachada principal tiene una pérgola metálica roja de gran tamaño en la entrada y unas letras amarillas encima de ella con el nombre del edificio. Esta parte da al Auditori del Fòrum, mientras que la fachada sur está encarada al mar donde dispone de un gran ventanal. Un paso subterráneo lo une con el Auditorio del Edificio Fórum.​ Cuenta con una superficie total de 75.000 m² (o bien 120.000 m² si se incluyen también el hotel y oficinas adyacentes). Está dividida en espacios y edificios de distintos usos. Tiene dos volúmenes claramente diferenciados: por una parte, la estructura horizontal destinada a los congresos o convenciones y, por otra, dos torres apoyadas en el mismo edificio, que se destinan a hotel y oficinas pero que son marcadamente diferentes entre las dos torres y con el resto. Ambas torres están formadas por un conjunto sólido cortado en medio de la altura, con lo que el espacio superior parece suspendido. Esta conformación de las masas se ve reforzada también por la diferencia de materiales exteriores.​​ Puede albergar eventos de entre 5000 y 15000 personas, y dispone de un hall de 4.000 m², que da acceso a la sala de convenciones y exposiciones de más de 13.500 m², un espacio espacio diáfano, sin columnas, modulable a hasta 8 espacios distintos. Para conseguirlo, se construyó un armazón de dimensiones colosales en todo el perímetro de la planta.​​​ Tiene tres plantas y dos entresuelos, todos ellos rodeados por planchas de acero perforadas. Estas planchas están colocadas de forma serpenteante formando líneas sinuosas a lo largo de la fachada. La planta baja dispone también de un basamento hundido con vidrieras que rompe con las otras plantas y proporciona luz natural.​ Véase también CineEurope Referencias
Cercle Sabadellès 1856

El Cercle Sabadellès 1856 és una entitat cultural i esportiva de la ciutat de Sabadell. Es va fundar el 5 de desembre de 1856 com entitat cultural i recreativa a la ciutat de Sabadell, essent primer president Pere Turull. Fou fundat per membres de la burgesia industrial i financera de la ciutat. L'any 1967 es va aprovar incorporar a la denominació social la xifra 1856 per perpetuar l'any de la fundació i l'any 1984 es va inscriure oficialment el nom en català. El 1956 va rebre la Medalla d'Or de la Ciutat de Sabadell. L'any 1969 es va decidir incorporar una vessant esportiva que complementés les activitats socials i culturals. El 1973 es van inaugurar les noves instal·lacions esportives a la carretera de Bellaterra. L'any 2002 es traslladà la seu social del centre de Sabadell i un any més tard la Generalitat de Catalunya nomena a l'entitat Forjadora de la Història Esportiva de Catalunya i el Consell de Ministres la declara d'Utilitat Pública. En l'actualitat el club disposa de 20 pistes de tennis, 10 pistes de pàdel, 2 camps de futbol-7 de gespa artificial, pista poliesportiva, 1 pista d'esquaix, 2 pistes de petanca, piscina exterior, piscina coberta, sala de fitness, sala de cycling, 3 sales d'activitats dirigides, restaurant..., donant servei a uns 4.500 socis. Des del 1975 disposa d'escola de tennis. El 1990 s'hi afegeix la de futbol, i més tard la de pàdel, natació i dansa. Seccions Tennis Pàdel Natació Esquaix Futbol 7 i 11 Dansa Fitness Cycling indoor Activitats Dirigides Running Triatló Tennis Adaptat o Inclusiu Petanca Tennis taula Referències Enllaços externs Web oficial Informació a Mundo Deportivo Informació a Mundo Deportivo
Circuit de Lleida

El Circuit de Lleida, o Circuit Municipal d'Autocròs de Lleida és un circuit de velocitat sobre terra i d'Eslàlom. Geografia Està ubicat a l'oest del terme de Lleida, a cavall de les partides de la Caparrella i Malgovern, a la zona coneguda com La Serra. Té accés directe des de la carretera N-IIa, al quilòmetre 456,5. És situat a 162.1 metres d'altitud sobre el nivell del mar a la seva part més baixa, a l'est, i a 177,5 metres a la més alta, a l'oest del traçat, amb un desnivell màxim de 8 metres. El Traçat Disposa de 2 sub-traçats diferents, un amb una longitud de 1.200 metres i l'altre amb 1.000 metres. La pista presenta una amplada mínima de dotze metres i màxima de catorze. Pel que fa a les corbes, el traçat llarg en té sis d'esquerres i 3 de dretes, mentre que el curt ofereix cinc d'esquerres i dues de dretes. Un pantà permanent propi assegura el reg per mantenir el traçat en condicions òptimes d'humitat. Les Instal·lacions Disposa de graderies naturals a la seva part més alta i vial exterior a tot el perímetre. Els seus boxs ocupen una superfície de 20.000 metres quadrats i disposa de 40.000 m² de zona d'aparcament. Infermeria, una zona de dutxes,dos serveis públics, dos Bars i tribuna VIP completen les instal·lacions. Les Curses Amb un historial de campionats de Catalunya d'autocròs des del 2004 i d'Espanya des del 2002, a més d'altres campionats menors i locals des dels inicis, el circuit ha col·laborat de sempre en la formació dels pilots lleidatans. Actualitat El circuit segueix gestionat i explotat per l'Escuderia Lleida, qui hi afegeix millores any rere any. Vegeu també Autocròs Referències Enllaços externs Pàgina Web de l'Escuderia Lleida. Web de l'esport municipal de Lleida. Seleccioneu Singular dins d'Instal·lacions Turisme de Lleida. Circuits. Arxivat 2017-01-18 a Wayback Machine. Web de la Federació Catalana d'Automobilisme.