NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
La Morera (Castellfollit del Boix)

La Morera és un mas al nord-oest del terme de Castellfollit del Boix (al Bages) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una masia formada per diferents cossos realitzats en èpoques diferents. Aquests estan col·locats de manera lineal aprofitant el morro de la muntanya seguint el desnivell. Altres cossos o dependències tanquen l'era de batre avui al davant de la façana principal. Es fa difícil discernir quina era l'edificació originària. Destaca una antiga porta d'entrada a la façana sud amb arc de mig punt adovellat i una finestra a la façana oest amb brancals, llindes i ampits de carreus treballats. Dates que hi ha inscrites: A la llinda de la porta d'entrada: 17- A la finestra de la façana lateral: 1828 A les llindes d'un annexa: 1882 m Al cup: "Pere Morera 1877" Referències
Cal Forner (Begues)

Cal Forner és un edifici al nucli de Begues (Baix Llobregat) catalogat l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici cantoner de planta rectangular amb planta baixa, dos pisos i terrat a la catalana. Presenta una composició simètrica a partir de les obertures de la planta baixa. Té arc pla en totes les obertures i de descàrrega amb aplacat ceràmic a l'últim pis de la façana principal. Interessant solució compositiva la donada al xamfrà amb els dos balcons. La planta baixa, d'ús comercial, és arrebossada simulant un sòcol, amb bandes horitzontals. A la resta de la façana hi ha ornamentació ceràmica, dentellons i balcons de pedra artificial. El coronament de l'edifici és amb balustrada de balustres, cornisa ondulada i motllura de bosell en el centre. Fusteria de fusta i persianes enrotllables. Referències
Cal Julià (Begues)

Cal Julià és un edifici al nucli de Begues (Baix Llobregat) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici cantoner, de planta quadrada. Consta de planta baixa, pis i golfes. Presenta un cos elevat en el centre de la teulada, d'una planta, finestres geminades a les quatre cares i teulada a quatre vessants, igual que la de l'edifici. És d'una acurada composició, reflectida en la solució del balcó arrodonit al vèrtex de la façana. Les finestres són geminades, cornisa amb dentellons, sanefa, llucanes i fines motllures donen un aire senyorial a la casa. Fusteria de fusta, persianes enrotllables i coberta amb ceràmica. Notes
Cal Marcel Ventura

Cal Marcel Ventura és una masia del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici aïllat envoltat per un petit jardí. És de planta rectangular. La façana principal, orientada a sud presenta una acurada ornamentació modernista: garlandes de flors damunt el llindar de la porta i finestres. L'edifici és coronat per ondulacions i fines motllures. Fusteria de fusta, persianes enrotllades. Façana arrebossada, pintada de blanc i ornamentada en vermell, les dues façanes de la casa tenen tanca i porta amb ferro forjat. Referències
Can Ferrer (Begues)

Can Ferrer és un edifici del municipi de Begues (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici aïllat, de planta rectangular amb tres crugies, planta baixa, pis i golfes. La porta d'accés, descentrada de l'eix de la façana, presenta arc carpanell adovellat amb pedra de marès picada. Aquesta porta, l'obertura balconera i l'altra petita finestra amb llinda de pedra, són les úniques originals de la masia. Presenta imbricacions en el ràfec i coberta a dues vessants de teula àrab. A la façana hi ha un rellotge de sol del segle xix. Història Els propietaris del mas tenen documentació que fa referència a la construcció d'aquest, en el segle xvii (1656). Al llarg del temps s'han construït diferents cossos al voltant de l'edifici original. Referències
Can Pairot Romagosa

Can Pairot Romagosa és una obra del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici entre mitgeres i de planta rectangular. Consta de planta baixa i dos pisos. És de composició simètrica a partir de les tres portes de la planta baixa i que tenen continuïtat en les obertures dels pisos. A la crugia central cal remarcar la porta d'accés amb motllures emmarcant el muntant i llinda, pilars embeguts d'obra vista, obertura balconera d'arc de mig punt i d'altres quatre de cegues (d'igual composició), barana massissa i escut coronant l'edifici. Es presenta sòcol de pedra, porta principal de ferro forjat amb filigrana i persianes de llibret. Referències
Can Térmens

Can Térmens és una masia del municipi de Begues (Baix Llobregat). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, de planta basilical. Consta de planta baixa, pis i golfes. La teulada és a dues vessants de teula àrab. La façana principal (l'única que no ha sofert modificacions) és de composició simètrica a partir de les obertures de la planta baixa. Hi ha restes d'esgrafiats. Cal remarcar el rellotge de sol. A oest hi ha afegit un cos rectangular amb galeria porxada, intercalació d'obertures cegues, escales d'accés i barana de dibuix geomètric (d'igual dimensió i forma que l'original). Història Per les primeres referències històriques de Can Termens, se sap que aquests terrenys i la primera masia (construïdes a uns metres de l'actual i al peu de la muntanya) van pertànyer al Senyoriu d'Arampuries. L'edifici actual fou construït a partir de finals del segle xviii. Posteriorment ha tingut ampliacions. Actualment es troba en estat ruïnós i embargat. Referències
Can Torres (Begues)

Can Torres, actual Casa de la Vila, és un edifici de Begues (Baix Llobregat) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Va ser construïda com a torre d'estiueig pel mestre d'obres Jacint Torres i Reyató, casat amb Vicenta Vilaró i Coll. Hi va viure el seu fill Ramir Torres i Vilaró, que ha donat nom al carrer. El 1965 s'hi va instal·lar l'Ajuntament i el jutjat de pau, motiu pel qual es va construir una petita cel·la de detenció, amb una reixa i un llit a l'interior. Aquesta va desaparèixer en la darrera rehabilitació del 1992, que ha transformat el jardí posterior va ser transformat en una plaça d'accés. Descripció De planta rectangular, consta de planta baixa i dos pisos. Les façanes, de pedra vista i cantoneres de maó, estan obertes als quatre costats i presenten tres crugies per planta, amb una composició simètrica a partir dels buits de la planta baixa. La façana principal presenta una interessant ornamentació amb elements neogòtics, una balconera i barbacana de ferro forjat en filigrana i aplacat ceràmic molt vistosos a manera de sanefes entre les diferents plantes, procedents de la fàbrica Pujol i Bausis d'Esplugues de Llobregat. La façana que dona al carrer de l'Onze de Setembre està presidida per un porxo de dues plantes, resolt amb elements de pedra artificial d'arrel eclèctica, igual que els finestrals de la façana principal. El coronament té un timpà triangular ornat, sanefa, motllures i cornisa amb un potent ràfec de fusta, i la coberta és a dues vessants. A ambdós costats de la façana principal hi ha una tanca de paredat antic i reixes de ferro forjat. A l'interior de la planta baixa, algunes habitacions conserven elements de la decoració original, amb paviments de mosaic hidràulic i arrambadors de rajola amb les inicials T i V del promotor. Referències Vegeu també Casa Vicenta Vilaró de Torres
Corral d'en Romagosa

El Corral d'en Romagosa és una obra del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici de tipologia popular d'una gran senzillesa. La casa de molt petites dimensions, té tres obertures, dues a la planta baixa i una a la planta del pis just a sobre de la porta. La coberta és d'una sola vessant i està tancat per un mur emblanquinat. Referències
Hotel Jaume Petit

L'Hotel Jaume Petit és un edifici del municipi de Begues (Baix Llobregat). És una obra que inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El senyor Jaume Petit va fer construir aquest hotel a principis del segle xx. Fou un home que ajudà al creixement del municipi. Va organitzar el primer transport públic de Begues a Barcelona. Va crear una fundació per a sordmuts entre els anys 1928-1930. Descripció És un edifici cantoner, envoltat de jardí i de planta rectangular. Consta de planta baixa, pis i coberta a dues vessants de teula àrab. Del conjunt compositiu cal remarcar els elements ornamentals amb motius ondulats i florals. Al primer pis hi ha un balcó corregut, de ferro forjat i amb una sanefa d'aplacat ceràmic. Hi ha una escalinata d'accés a la primera planta, i terrassa volada amb estructura de foneria i coberta, a quatre vessants, vidriada de colors. Obra de fusta i persianes de llibret. El jardí presenta tanca d'obra, amb reixes de ferro forjat igual que la porta a més d'hídries ornades. Referències
Can Vendrell (Begues)

Can Vendrell és una masia al nucli de Begues al Baix Llobregat. Hi ha referències històriques de l'edifici a partir dels segles xvi i xvii. Sempre ha estat l'habitatge dels masovers d'uns grans terratinents de Begues, que a principi del segle xx van fer donació de la casa pairal i altres propietats a la comunitat Pare Manyanet que hi ha al municipi. Es tracta d'un habitatge unifamiliar aïllat, amb planta baixa, pis i golfes. És de planta basilical, estructurada en tres naus a la planta i al pis, la part central més elevada correspon a les golfes. És de composició simètrica i ordenada a partir de les obertures de planta baixa. L'accés principal té arc carpanell i, a nivell, la resta de buits de la façana, tots amb llinda d'una sola peça. La coberta és a dues vessants i dos nivells de teula àrab. L'edifici té paredat comú a totes les façanes i a la sud està acabat amb arrebossat. L'interior de la masia presenta bigues de fusta llargues i gruixudes, rajoles de fang cuit, distribució de dependències típiques en aquests edificis. També presenta obra de fusta. Referències
Petit Casal

El Petit Casal és un edifici del municipi de Begues (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya construït per Jaume Petit i Ros l'any 1915. Aplegava els beguetans i estiuejants de tendència de dretes conservadora. L'edifici va ser projectat pel mestre d'obres Josep Pérez Terraza l'any 1903, la construcció va ser a càrrec d'en Joan Bruguera, l'any 1915. Posteriorment va ser convertit en botiga d'ultramarins i se'l coneixia com "el Colmado", fou propietat de Cal Vidu fins principis del segle xxi, el qual va ser venut a l'ajuntament beguetà. És un edifici cantoner de planta rectangular. Consta de planta baixa, pis, terrat a la catalana i dos cossos en els extrems sud i oest (un d'ells mutilat) d'una planta i terrat. És de composició simètrica a partir de les obertures de la planta baixa. A les obertures balconeres del pis hi ha baranes de ferro forjat, arc carpanell rebaixat, motllures, rosari de perles, fulles i filigrana. L'acabat és amb barana de ferro, i un altre de balustres (de pedra artificial, presenta un petit frontó el·líptic, hídries i flors. Persianes de llibret. Referències
Residència Comunitat Pare Manyanet

La Residència Comunitat Pare Manyanet és un edifici del municipi de Begues (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici aïllat de planta quadrada. Consta de planta baixa i pis. Presenta una composició simètrica de les obertures en totes les façanes. L'accés a l'edifici és a través d'una porxada de pilastres, arcs de mig punt d'ornamentació dentelada, totes elles d'obra vista. L'ornamentació dentelada es repeteix en tots els buits de la façana, en les dues motllures que separen les plantes donant gran harmonia rítmica al conjunt. Les baranes són de ferro forjat. La cornisa és inclinada, de fusta i la teulada, a quatre vessants amb teules ceràmiques verdes. Les persianes són de tipus llibret. Història Aquest edifici va ser donat a la Comunitat del Pare Manyanet, el primer quart de segle xx, per instal·lar-hi una escola. Posteriorment passà a ser habitatge dels religiosos, que imparteixen ensenyança a l'escola propera. La façana de l'edifici està en molt bon estat, ja que fou restaurada als anys vuitanta. Referències
Sant Andreu de Genescà

Sant Andreu de Genescà és una església del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Sembla ser una construcció del s.XIII. Descripció És una església d'una sola nau sense absis i coberta a doble vessant. La porta de mig punt i amb grans dovelles s'obre a migdia. A ponent, una obertura am forma de creu il·lumina la petita església i a llevant un petit campanar d'una sola obertura corona l'església. Al W porta tapiada i a llevant un mur sembla substituir el primer absis. Referències
Sant Andreu de Maians

Sant Andreu de Maians és una església del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església orientada a ponent, on es troba la portalada, obrada amb petites dovelles. Sobre del portal hi ha una fornícula, amb la Mare de Déu de Montserrat i un rosetó. El temple presenta una nau central i un estret passadís lateral a cada costat, en el qual el qual se situen dues capelles. Dos pilars separen la nau central dels laterals. El sostre és cobert amb volta de totxo, amb llunetes. A la capçalera hi ha unes pintures, força humitejades i amb mostres de descrostament. L'aparell és obrat amb carreus molt desiguals units amb argamassa. Uns contraforts, amb abundants material d'obra, donen solidesa a la construcció. Història L'església nova de Sant Andreu de Maians data de finals del segle xviii, segons la G.G.C.C. En una dovella de la portalada apareix la data de 1883 i a l'interior de l'església, al presbiteri, hi ha la data de 1887. Referències
Sant Bartomeu de la Vall de Vilaramó

Sant Bartomeu de la Vall de Vilaramó és una església del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'una sola nau amb un petit absis a llevant i la porta a migdia modificada al s.XVIII. L'absis té una petita obertura al bell mig, per il·luminar l'església. Història La capella de Sant Bartomeu de la Vall de Vila-Ramó és una construcció de base romànica molt transformada al s. XVIII. A la porta d'entrada hi ha la data de 1767. L'església conservava un retaule barroc de la vida de St. Bartomeu que fou cremat durant la guerra civil de 1936-39. És la capella de la masia de la Vall de Vilaramó. Referències
Església antiga de Sant Cristòfol de Begues

Sant Cristòfol de Begues és una església edificada al segle X al municipi de Begues (Baix Llobregat). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'autor és el mestre de cases Lleonard Bosch, occità. Descripció L'edifici és una obra molt unitària, harmoniosa i bastida sense vacil·lacions constructives. És una petita fàbrica gòtica, d'una nau de tres trams. El darrer correspon al cor, cobert amb volta rebaixada (té una bella clau, on és patent la influència renaixentista de l'època). Els altres dos tenen sengles capelles per banda. El presbiteri és de set panys i la clau central té la representació del titular, Sant Cristòfol, patró de la parròquia. Les altres claus representen evangelistes. Les quatre capelles laterals també es cobreixen amb voltes gòtiques, les claus de les quals representen Sant Miquel, Sant Sebastià, Santa Eulàlia i la Mare de Déu de la Llet, són força mediocres, però no com la del cor. Tots els arcs són de mig punt (aquí també és patent la influència renaixentista), tant els que obren les capelles, com els formerets, etc. El portal ja és plenament renaixentista. Els picapedrers van ser Joan de Montese i Bernat Truell, del regne de França. La clau de volta amb l'evangelista Mateu és la millor, de factura, relleu i composició, de totes les claus de volta del temple. Està representat l'evangelista Mateu, que és ajudat a sostenir l'evangeli per l'àngel que l'identifica. Les actituds, tot i tractar-se d'una clau de volta gòtica, la composició i el modelat dels personatges ja són clarament renaixentistes. Les altres claus de volta del temple són força mediocres. La porta destaca especialment. Dues columnes toscanes sostenen un entaulament sobre el qual hi ha el frontó i, al mig d'aquest, esculpit en relleu, de mig cos, el Pare Etern, envoltat i sorgint de dins un mantell i duent una esfera a la mà. Al vèrtex del frontó hi ha un relleu sobre una peanya amb la figura de Sant Cristòfol, patró de la parròquia i, a banda i banda, gairebé als extrems, un sant Miquel matant el drac a l'esquerra de l'espectador i un altre àngel brandant l'espasa a la dreta. S'assembla molt al portal de Santa Maria de Castelldefels, probablement són del mateix taller o autor. Història L'Església de Sant Cristòfol és documentada des del 981. El 1575 el Vicari General de la diòcesi dóna llicència al rector de Begues per a construir una església nova al lloc on hi ha la vella. El 1579 el Vicari General autoritza beneir la nova església construïda a Begues. (AEB, Regest. Grat. 1575-1578) Referències
Sant Esteve de Vilaramó

Sant Esteve de Vilaramó és una església del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Esteve de la Vall de Vilaramó és una construcció romànica força modificada. D'una sola nau. Al mur de ponent hi ha una porta amb l'arquivolta. L'absis ha desaparegut. Adossada a la casa veïna, i modificada per la construcció posterior d'un campanar, l'església de Sant Esteve conserva però els seus elements bàsics d'estructura romànica. La porta amb ferramenta romànica d'aquesta església es conserva a la casa de la Vall de Vilaramó, degut al seu estat lamentable de conservació. Referències
Sant Jaume del Clot del Grau

Sant Jaume del Clot del Grau és una capella del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella d'una sola nau coberta amb volta de canyes, que es recolza sobre la paret i amb una teulada a doble vessant. El presbiteri està sobrealçat i en ell hi ha una petita imatge de sant Jaume. L'aparell interior és obrat amb carreus irregulars, a diferència de l'exterior que són de dimensions més grans i ben disposats en filades. L'església presenta una estructura rectangular, amb una capçalera recta a migdia i sense cap obertura en aquesta part. La porta orientada al nord, té forma rectangular i en la llinda hi ha la data de 1862. Al capdamunt del mur de tramuntana s'alça un petit campanar d'espadanya amb la data de 1984, any en què s'acabà un petit campanar d'espadanya amb la data de 1984, any en què s'acabà la restauració de la capella, finançada amb la col·laboració de tots els pagesos de la contrada. A solixent hi ha un ample i ferm contrafort de 3'5 m aprox., mentre que a ponent n'hi ha un que mesura 1 m. Història Està situada dins l'antic terme del castell de Castellfollit del Boix. Apareix citada el 1159 i el 1201 amb el nom de Sant Jaume del Grau. Hom creu que no degué passar de ser una capella rural. La fesomia de la construcció actual no sembla pas que presenti trets romànics. El seu estat de conservació és molt bo. Una amable senyora del mas que hi ha al costat deixa la clau. Les cases de la rodalia se senten molt seva la capella; prova del fet és que en finançaren la seva restauració. Referències
Sant Jordi de Lloberes

Sant Jordi de Lloberes és una església del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció ÉS una església d'una nau, de petites dimensions i amb volta lleugerament apuntada, un petit absis orientat a llevant corona l'església i un petit campanar d'època posterior substitueix l'original. La portada d'entrada, a migdia, està formada per blocs de carreus ben treballats. En l'actualitat depèn de la Parròquia dedicada a l'Arcàngel Sant Miquel a Terradellas [ Santa Maria de Merlès. Hi ha celebració litúrgica en la diada del Sant. Història L'església de Sant Jordi de Lloberes existia l'any 1053 com una tinença de l'església veïna de Sant Amanç de Pedrós. Prop d'ella, el mas Sant Jordi surt també esmentat a la documentació d'aquesta època. Posteriorment, al segle xiii l'església fou modificada seguint la tradició romànica. Aquesta església cremada per la Guerra Civil va ser restaurada a mitjans d'aquest segle. Capella del Soler de Lloberes. Referències
Sant Pere d'Oristrell

Sant Pere d'Oristrell és una església del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una petita església d'una única nau de planta rectangular. A la façana de ponent hi ha la porta, de mig punt, amb la data de 1858, i un petit ull de bou. Culmina la façana principal un esvelt campanar quadrat. Es veu clarament que aquesta capella fou sobrealçada i que s'hi afegí un petit cos a mà dreta amb funció de sagristia. Envolta tota l'ermita un banc de pedra adossat als murs d'aquesta. Està coberta amb volta de canó, reforçada per un arc faixó que es recolza sobre un petit estrep. Una motllura recorre tota la part superior de la nau. Interiorment està enguixada i pintada. Els carreus són irregulars, units amb argamassa, i força disposats en filades. L'ermita ha sofert diverses modificacions, cosa que dificulta el poder identificar els elements constructius de la primitiva església. Història El lloc d'Oristrell apareix citat des del 966 com a "villa Ullestrello". L'església apareix esmentada el 1230 i el 1291 com a Sant Pere de la Torre. Es trobava dins l'antic terme del castell de Rocafort i es creu que no degué passar de ser una capella rural sota la dependència de la parroquial de Santa Maria de Rocafort. Actualment es troba sense culte, encara que s'hi diu missa el dia del sant patró. El seu estat de conservació és força bo. En l'incendi de l'estiu de 1985 va córrer perill de cremar-se, i fins i tot s'hi ha hagut de fer obres per pal·liar els desperfectes que sofrí. Referències
Sant Pere del Mont

Sant Pere del Mont és una obra del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici romànic en estat ruïnós que evidencia però l'obra romànica del segle xii formada per una església d'una sola nau, coronada amb un absis semicircular a llevant, de murs extremadament gruixuts que suportaven una volta (1.40mt.), probablement apuntada. La porta, situada al capdavall del mur de migdia tenia davant seu una tomba antropomorfa. Els murs són fets amb grans murs de pedra disposats en filades horitzontals i a trencajunt. Història Està situada dins l'antic terme del castell de Grevalosa, l'església de Sant Pere de Mont, fou inicialment una capella rural que fou convertida en priorat al passar a ser propietat del monestir de Sant Pere de la Portella (Berguedà), per tal d'administrar els béns que el monestir tenia en aquest indret. L'església és documentada a partir de l'any 1102 i el priorat a partir del 1140. D'ella depenien les esglésies de Sta. Cecília de Gravalosa, St. Miquel de Grevalosa i Sta.Maria del Pla. El priorat exercia funcions parroquials. la vida monàstica va desaparèixer abans del s.XVII i el lloc abandonat. Referències