NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mas Boscà (Badalona)

El Mas Boscà, antigament Montcerdà, és una masia del barri de Pomar de Dalt de Badalona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Història A les vinyes de la finca hi havia una vil·la d'època tardoromana o amb origen en un poblament franc. A la zona, antigament anomenada Monasteriolo (Monistrol), s'hi ha trobat una necròpolis del segle x, i als voltants també s'ha trobat diverses restes ceràmiques ibèriques i romanes. La masia està documentada des del segle xi amb el nom de Mont Cerdano (Montcerdà), i el 1317 consta com a propietat de Guillem de Montcerdà. Cap al 1403, la pubilla Constança es va casar amb Bernat Boscà, fill d'una família de pagesos de Llefià, i l'hereu fou Antoni Boscà i Montcerdà. El 1816, la pubilla Josepa Boscà i Dorda (1796-1865), filla del corredor reial de canvis Josep Boscà i Serra i de Maria Dorda, es va casar amb el cerer Jacint Galí i Vilar (†1825) a la parròquia de Sant Cugat del Rec. A la seva mort, la masia passà a mans de la seva primogènita Concepció Galí i Boscà, casada amb l'advocat barceloní Francesc Malet i Casas (†1876). L'hereu fou Josep Jacint Malet i Galí, casat amb Ramona Estruch i Malet, filla de la seva cosina Carme Josepa Malet i Font i de l'industrial tèxtil mataroní Josep Oriol Estruch i Anglada. El succeí el seu fill Josep Maria Malet i Estruch, casat amb Núria de Travy i de Vedruna, filla de Ramon de Travy i de Còdol i de Concepció de Vedruna i de Cruïlles de Peratallada, que en el seu testament llegà el mas a tots els seus fills, a parts iguals. El 1990, quan es realitzà l'inventari de patrimoni local, la família Malet i de Travy encara hi feia explotació agrícola i un consum familiar del vi. Descripció Està situada en un terreny marcat per diferents terrasses, amb accessos per la riera de Pomar i pel camí a can Miravitges, a més de la carretera de can Ruti, a l'altra banda de la qual es troba el turó d'en Boscà, on hi ha un poblat ibèric. La construcció actual data del segle xvi, i és de planta baixa, pis i golfes, de tipus basilical, amb alguns elements afegits. L'escala sobresurt a l'exterior en forma de torre quadrada, que està adossada al cos de la masia. A la façana principal hi destaquen les finestres gòtiques i un porxo amb terrassa davant de l'entrada, El 1860, el mas constava com a caserío en el nomenclàtor municipal, amb un conjunt de quatre edificis. A més, la masia també conserva interessants elements dedicats a l'elaboració del vi, i un important arxiu particular. Té annexa una capella de planta circular, construïda el 1850, dedicada a Sant Isidre. El seu mobiliari barroc es va cremar el 1936, amb l'esclat de la revolució durant la Guerra Civil. Referències Vegeu també Cereria Subirà Casa-fàbrica Busqueta-Riera Torre Ricarda Casa Josep Oriol Estruch La Tallada (la Secuita) Bibliografia Estruch Traité, Miquel. Els Boscà de Badalona. De pagesos a burgesos, 07-10-2018.
Mas Corbera

El Mas Corbera és un mas que hi ha al terme municipal d'Espolla a uns 3 km al nord del nucli urbà, relativament proper a la carretera que mena a Banyuls de la Marenda i la confluència del riu Orlina i de la riera de Freixe. El mas formava part del terme de Baussitges, havia estat propietat del marquès de Camps i fou venut durant la dècada de 1980. Des de llavors que és el centre d'una explotació bàsicament ramadera, amb bestiar boví i porcí, i també agrícola i forestal. El mas està restaurat i està habitat permanentment. El 1719 era una quadra de jurisdicció del Duc de Cardona, amb tres habitants. Referències
Mas d'en Bruno

El Mas d'en Bruno o de Sant Bru és una masia de Torroja del Priorat, catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Segurament és la continuació d'una modesta construcció anterior, ampliada arran de l'expansió demogràfica del segle xviii. Era habitat de forma permanent i tenia un cert interès per als dos municipis limítrofs de La Morera de Montsant i Torroja del Priorat, ja que fou objecte d'un plet entre ambdós el 1842, resolt per la Diputació Provincial a favor del darrer. Fou objecte de modificacions en època indeterminada, amb el tancament de finestres, ampliacions, etc., i finalment, restà deshabitat. El 1985, s'hi va construir un nou edifici per a la recria de pollastres i va ser habitat d'una forma més o menys permanent. La construcció de la carretera de Torroja a Scala Dei (1979), que passa pel costat, va ser decisiva per a la seva revaloració, i des del 2023, hi ha un hotel de cinc d'estrelles.El Gran Mas d’en Bruno és un hotel situat a la comarca del Priorat, a Catalunya. Descripció És un conjunt d'edificis de paredat i maó, presidits per un cos principal, de planta aproximadament quadrada i cobert per una teulada a dues vessants. La façana és arrebossada. L'edifici principal té planta baixa, dos pisos i golfes, amb una portalada dovellada sobre la qual figura un cor coronat per una creu i la data de 1797. Les obertures es concreten en balcons i finestres, en arc de mig punt les de les golfes. Els edificis auxiliars són adossats al principal, de planta baixa i golfes, destinats a cellers, graners i estables amb un tancat a la part posterior, descobert per a tancar-hi els ramats. Referències
Mas d'en Llop

El Mas d'en Llop és un masia protegida com a bé cultural d'interès local del municipi de Figuerola del Camp (Alt Camp). Arquitectura La masia està orientada al sud-oest, a l'acabament del bosc i dominant la plana de conreu. L'estructura complexa per afegits successius. Nucli de pedra amb teulada a dues vessants i dependències amb teulada a una vessant. La part noble, amb galeria porticada al primer pis, és més nova (de maó). Hi ha un nucli central de planta rectangular, format per planta baixa, pis i golfes. Coberta d'una vessant amb teules. Tot el conjunt està envoltat per un mur de pedra, en part caigut. Fora del tancament hi ha restes d'un altre edifici, així com una cisterna. A la part posterior es troba un pou amb canalització d'aigua cap a un hortet, també posterior. El conjunt presenta poques i petites obertures de llum. L'interior està abandonat. Restes arqueològiques Davant del mas s'han trobat restes arqueològiques en superfície del Paleolític superior i l'Epipaleolític (11000-5000 aC). Es tracta d'un conjunt en sílex format bàsicament per ascles curtes (laminetes) i gratadors sobre fulla (gratadors configurats en làmina). Les característiques morfotècniques del conjunt lític, de factura clarament laminar i especialment la presència de gratadors configurats en làmina permet emmarcar-lo cronològicament entre el Paleolític superior i l'Epipaleolític. Es desconeix el tipus d'assentament que originà el registre exhumat. La prospecció efectuada en la zona no ha permès documentar cap element d'indústria lítica ni material arqueològic que s'hi pogués associar. Probablement la inexistència de material o la impossibilitat de detectar-lo sigui deguda al fet que es tracta d'una àrea que s'ha vist afectada successivament per les diferents tasques agrícoles. Referències Enllaços externs «Mas d'en Llop». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mas d'en Baltre

Mas d'en Baltre és una masia del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al sud del nucli urbà de la població, per la pista de terra que condueix des de la cala des Llaner Gros de Cadaqués fins a la cala Jòncols de Roses, seguint el mateix itinerari que el GR-92. Situat poc abans del trencall que porta al puig de sa Planassa. Es tracta d'un mas format per diverses construccions aïllades i edificat damunt la roca geològica de la zona. L'edifici principal és de planta rectangular distribuïda en tres pisos d'alçada, amb la coberta a dues vessants sobre els murs més llargs. Presenta un ràfec de dents de serra i, per sota, resseguint tot el carener, una línia de pintura d'un color blau, representatiu de la població de Cadaqués. La façana principal, orientada al sud, presenta un cos de planta rectangular adossat d'una sola planta, el qual presenta una terrassa al nivell del primer pis, on es localitza la porta d'accés a l'interior. Aquesta terrassa es troba coberta amb un embigat de fusta sustentat per tres pilastres de planta quadrada, amb els capitells motllurats. Al costat oest de l'edifici principal hi ha una altra terrassa enllosada, amb el mateix sistema de coberta que l'anterior. Totes les obertures són rectangulars, de mida no gaire gran, i presenten ampits i llindes monolítiques formades per una prima llosa de pissarra. La façana oest presenta una fornícula amb l'ampit motllurat, actualment sense imatge. A escassos metres al sud-oest hi ha un altre edifici de planta rectangular i coberta a dues aigües, originàriament utilitzat com a pallissa o magatzem. Entre aquest i la casa principal hi ha una gran era que combina l'enllosat de pedra amb el substrat geològic de la zona. Vers l'est, a l'altra banda del camí, hi ha les restes d'altres construccions del mas enrunades. Tot l'edifici principal es troba arrebossat i pintat de blanc. Destaca un motiu decoratiu de ferro, localitzat a un dels extrems del carener de la teulada que, segons tradició popular, s'utilitzava per espantar les bruixes i els mals esperits. Referències
Mas de Borbó

El Mas de Borbó és una masia de l'Aleixar. Descripció És una masia gran, de planta rectangular amb façanes arrebossades i obra de paredat amb reforços de maó. Teulada a dues vessants. Restauracions i adequacions modernes. Conjunt interessant, amb capella pròpia. Aquesta, de planta rectangular, senzilla, sense decoracions, és obra de paredat, arrebossada, amb porta amb arc agut; sobre la façana, petita espadanya de ferro. És una coberta de dues vessants, amb boles esfèriques a les cantonades. El conjunt destaca de lluny pel color blanc general, ressaltat per línies horitzontals de rajoles de colors verd i blau. A una façana lateral, gran balconada amb balustrada i, sota la coberta, golfes amb arcs rodons correguts. A la vora hi ha l'alzina del Mas de Borbó, un exemplar molt notable, tant pel gruix de la soca, uns 7,45 metres de circumferència a un parell de pams de terra, com pel perímetre del seu brancatge, amb un diàmetre de 25 metres. Història Pertanyé abans al terme de l'Albiol, fins que a les darreries del segle passat passà a ésser terme de l'Aleixar. Actualment es troba a la partida dita dels Masos, que comprèn les terres de mas de Moixí, de Garrut i de "Fernando", a més del "d'en Borbó". La finca té un terreny accidentat, amb turons molt erosionats, bosc, erm i grans avellanars, primera font econòmica. Toca amb el terme de la Selva, no gaire lluny del camí de Prades. Els documents són moderns: un de 1854 és una ordre de l'arquebisbe Fleix sobre l'agregació esmentada: "los mansos llamados de Muixí y Borbó con sus posesiones adyacentes", un altre de 1826 parla de "Miguel Siurana, labrador del Manso llamado de Burbo del término del Albiol". Un dels propietaris del mas fou batlle de l'Albiol. El mas, de línies molt correctes, té una capella dedicada a Sant Antoni de Pàdua. Referències Enllaços externs «Mas de Borbó». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. [Consulta 12 de maig de 2021]
Mas de Can Jombi

Can Jombi és una masia a poc menys de 2 km de la vila de Sant Joan de les Abadesses (al Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura La casa és d'estructura agrupada i està formada per cinc cossos, units entre ells, tots de dues plantes i repartits entre habitacles, corts i pallisses. Aquesta configuració del conjunt del mas reafirma que la casa de Can Jombi fou construïda en diferents èpoques, segons les necessitats del moment. Tres del cinc edificis són gairebé idèntics: de planta amb teulada a dues vessants. Dos són enllaçats lateralment i un tercer que és unit per la part posterior. Dues construccions més petites i de teulat només a una vessant, també unides al cos principal de la casa, acaben de configurar l'estructura de Can Jombi. Les obertures són minúscules i en algun edifici quasi inexistents malgrat un balcó damunt de l'era de batre i és molt posterior a la construcció de la resta del mas. Història No tenim gaires dades històriques referents a aquest mas. Això fa suposar és de construcciío relativament recent i al no ésser una casa notable del terme de Sant Joan de les Abadesses no ve citada moltes vegades en els registres parroquials: segons el costum de l'època moltes masies humils les registraven amb el nom de barraques amagant així el seu nom verdader. Això dificulta més la investigació referent a una casa, masia, etc. La primer dada que hem trobat de Can Jombi és de l'any 1848, en un llibre parroquial, on especifica que s'hi estava un tal Antoni Colomer. L'any 1924 hi vivia un tal Esteve Vilalta i actualment és habitat per Joan Plana amb la família. Referències Enllaços externs Costa Privat, Perfecte. «Mas de Can Jombi (1)» (foto blanc i negre). Calaix. Generalitat de Catalunya, 01-10-1993.
Mas de Cercós

El Mas de Cercós és una masia de l'Aleixar inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una gran masia, situada en un replà una mica alterós, vora el camí de carro de l'Aleixar a Castellvell i davant de la riera de Salvià o Suvià. És un edifici molt espaiós i, malgrat les reformes, hi ha indicis d'antiguitat. La planta és rectangular, i l'obra de paredat. Sembla que Isidre Pamies "Cercós" feu construir mines i passos secrets, com a sortides d'urgència del mas. Probablement fou el moment en què la casa es feu en certa manera forta. El més interessant de l'edifici vell són les golfes, obertes amb una sèrie d'arcs rodons correguts, la major part d'ells cegats amb maons, fets amb rajoles. Sota l'arrebossat es veu el parament, de paredat a la part inferior i de rajola a l'alta, sota el ràfec de poca volada, que s'ha mantingut en l'ampliació gran feta a l'esquerra de la porta, d'arc rodó. Història La família Pamies habita el mas des d'antic. Un document de 1716 parla del "mas de Cercós, posseïda per Blay Pamies". El 1800, un altre Blai Pamies rep un censal. L'apoderat del comte de Medinaceli (el terme de l'Aleixar pertanyia al comtat de Prades, que heretà la casa castellana), el 1807, concedí al mateix Blai, pagès, permís per construir un molí fariner i per obrir una mina al barranc del Salt. A la guerra dels Malcontents (1827) hi participa Francesc Pamies, que potser també lluità a la dels Matiners (1846-49). A la primera guerra carlina (1833-39), hi participà Isidre Pamies, germà de l'avi de l'homònim guerriller "Cercós", que fou malferit en la batalla de Prades de 1873, i enterrat a la Mussara, on fou desenterrat el seu suposat taüt i afusellat el cadàver pels liberals. Referències Enllaços externs «Mas de Cercós». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mas d'Espolla

Mas d'Espolla és una masia al sud del nucli urbà de la població de Bàscara, a poca distància del veïnat de Sant Miquel de Terrades (Calabuig). El mas Espolla està documentat des del segle ix, amb el nom de "vilare spedulias". Més tard, l'any 1140, la vídua d'Arnau Blidguer, Ermengarda i els seus fills Guillem i Pere, defineixen a la Seu de Girona el mas Espolla, situat "...infra terminos parrochie Sancti Aciscli de Baschara". En un capbreu de principis del segle xiii apareix esmentat un tal Arnallus de Speoilla. Els Espolla, propietaris rurals, foren una de les famílies importants de la vila. Van habitar el mas fins al final del segle xvii (1677). Al segle xix segueixen apareixent com una de les principals famílies propietàries rurals a les llises de contribucions. L'any 1780, el bisbe Tomàs de Lorenzana va nomenar aquesta família protectora dels pobres de la vila de Bàscara. Mas de planta irregular format per diversos cossos adossats, que han anat engrandint i transformant la construcció més original. La construcció és bastida amb pedra desbastada de diverses mides i còdols, lligat amb abundant morter de calç. El nucli central de l'edifici consta de quatre cossos adossats en paral·lel, dels que destaca el de més alçada. Està distribuït en planta baixa, pis i golfes, amb la coberta de teula de dues vessants. Presenta un gran portal d'accés d'arc de mig punt adovellat, amb els brancals bastits amb carreus ben desbastats. Damunt seu, una finestra rectangular motllurada, amb l'ampit sostingut per mènsules estriades i un guardapols decorat amb volutes. A les golfes hi ha una gran obertura d'arc rebaixat bastida amb maons, i transformada posteriorment. Els cossos adossats en paral·lel presenten les cobertes d'un sol vessant i dues plantes, amb diverses obertures bastides amb maons. Referències
Mas de Genessies

El Mas de Genessies és una masia de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una gran masia amb un conjunt d'edificis resultants de successives reformes i ampliacions. L'obra antiga és de paredat amb afegitons moderns en maó. En destaca una torre bastida de paredat amb la base atalussada i el material, pedres i argamassa, distribuït en filades. Les cobertes del mas, amb teules, són a dos vessants. L'entorn va ser afectat per un gran incendi que va destruir un gran radi de la superfície boscosa de la contrada. Història El propietari del Mas de "Genexies", Joan Jardí contractà l'any 1584 la construcció d'una torre amb el mestre d'obres Joan Bosch i el seu gendre, de Tivissa, pel preu de 90 lliures i dues faneques de faves. Segons el contracte escrit, l'obra a bastir "ha de ser de quatre cantons de vint-i-quatre pams de cantó a cantó, i dita torre ha de tenir les parets de cinc pams de gros fins a la primera volta... i de la tercera volta en amunt fins al principi dels pilans han de ser parets de dos pams i mig... i han de fer un pont de la casa a la torre cobert de volta d'alçada d'un home amb sos dos portals i més s'han de fer les garites i espitlleres". Es va acabar de construir l'any 1588. Actualment, es conserva molt desfigurada i adossada al mas. Segons Joaquim de Camps i Arboix, el Mas de Genessies és la seu de la família Jardí des de l'any 1312 i ha restat a la família a través de dinou generacions. Quan Vandellòs es va fer independent, el Mas de Genessies en passà a dependre administrativament. El primer membre conegut del llinatge va ser Domènec Jardí, camperol, habitant de la "vila del castell de Tiviça", que comprà una peça de terra i hi bastí un mas. Successius matrimonis van engrandir la possessió i s'hi edificaren cases. El 1381 Pere Jardí va afegir al seu cognom el toponímic de Genessies, escrit Genexia i després Genexies, fins a arribar a la forma actual. L'arxiu privat de la casa és excepcionalment complet i permet veure'n l'evolució i la història dels seus habitants. Referències Enllaços externs «Mas de Genessies». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mas de l'Alseda

El Mas de l'Alseda és una masia de Roses (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al nord-est del nucli urbà de la població, a la vall de l'Alseda i molt a prop de la capçalera de la riera de Ginjolers. S'hi accedeix a través de la urbanització del Mas Oliva, agafant una pista de terra que hi condueix. Mas format per l'habitatge pròpiament dit i d'altres construccions annexes, que li confereixen una planta més o menys rectangular. L'edifici principal està situat a la part est del conjunt. De planta rectangular i una orientació nord-sud, aquest cos es troba distribuït en planta baixa i pis, amb coberta a dues vessants. S'accedeix al seu interior mitjançant una escala exterior adossada al sud. Presenta obertures emmarcades amb carreus desbastats al primer pis. Les de la façana oest tenen dues lloses de pissarra sobresortints a banda i banda. A l'interior hi ha les habitacions, la cuina, amb forn de pa i la sala principal, amb llar de foc. A la planta baixa, les diverses estances estan cobertes amb voltes de canó i d'aresta bastides amb pedra i amb restes de l'encofrat encanyissat. Destinada a quadres, magatzems i pallisses. Per la banda oest se li adossa un altre cos de planta rectangular, amb coberta a dues vessants i una sola planta. La façana principal presenta dues portes d'accés a l'interior, una d'arc rebaixat bastida amb pedra disposada a sardinell i l'altra rectangular. Per la part davantera, es conserven restes de la tanca de pedra que delimitava el pati o corral del mas i d'altres petits edificis annexos. A uns 20 metres del conjunt, a l'altra banda del camí d'accés, hi ha les restes del paller. Història La primera documentació localitzada data del 23 de novembre de 1362, i fa referència a una peça de terra sobre el molí d'en Salzeda i la resclosa del molí. Encara avui en dia quan plou i l'aigua neteja la terra s'hi poden apreciar les restes dels fonaments del molí. Aquestes foren excavades al final del segle xx. De la mateixa manera, molt a prop es troben dos forns per coure la pedra per fer calç. Durant molt de temps, el mas funcionava com a refugi pels veïns en cas d'atacs de pirateria o ràtzies. Hi ha constància que durant la Guerra de la Independència, el pis i part de la masia foren enderrocats, encara que posteriorment es van reconstruir. L'any 1984, el propietari Antonio Mª Coll ven l'heretat anomenada l'Alseda a la societat "L'Alseda S.A." domiciliada a Roses. Referències
Mas de la Birba

Mas de la Birba és una masia del municipi del Port de la Selva inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat a llevant del nucli urbà de la població del Port de la Selva, prop de la costa del Golfet i la cala Taballera, al vessant de tramuntana del puig de n'Amat. Masia de planta més o menys rectangular formada per diversos cossos adossats, amb les cobertes de teula d'una i dues vessants i distribuïda en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a llevant, presenta la porta d'accés a l'habitatge al pis, al qual s'accedeix mitjançant una escala de pedra exterior. En origen, els baixos de la casa eren destinats al bestiar. La façana de tramuntana presenta un cos semicircular adossat amb la coberta d'un sol vessant, corresponent al forn de pa. En general, les obertures del mas són rectangulars, algunes amb les llindes de fusta. A l'interior destaquen dues estances cobertes amb voltes rebaixades de pedra morterada. Al pis, les diferents cambres estan cobertes amb sostres d'embigats i cairons. Els cossos de migdia presenten diferents dependències auxiliars, en origen destinats a estables, corrals i coberts. Destaca una gran arcada rebaixada, coberta amb terrassa al pis. També cal mencionar un gran carreu de marbre situat a la cantonada nord-est de l'edifici, actualment integrat dins del cobert de l'extrem de llevant de la façana de tramuntana, el qual té gravada la data 1786. La construcció està arrebossada i emblanquinada, i actualment encara s'hi fan tasques d'arranjament i rehabilitació. Història La primera menció documental és de l'any 1585 en una llista de l'Arxiu Municipal de Cadaqués en el qual es fa esment del segrest per part dels pirates algerians de la mestressa, Anna Birba per part de pirates nord africans. L'any 1663, consta que dos vaixells de moros havien atacat uns segadors a la cala Fonda (Cala Prona) i saquejat una casa de camp, precisament Mas de la Birba és la més propera a aquesta cala. Al cens de 1787 del nou municipi constituït al Port de la Selva, consta com a propietària del mas la família Farrés. A la segona meitat del segle xx va passar a mans de Manuel de Senillosa i, des d'aleshores està habitat per la família Donat. Actualment encara continua en ús. Hi ha notícies que el graó més baix de l'escala, que mena a la porta actual de l'habitatge, era fet amb una gran peça de marbre que tenia una inscripció gravada il·legible. S'hi identificaven les lletres "MR". Referències