NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Katalánština

Katalánština (ve Valencii pod označením valencijština) je románský jazyk používaný zejména v tzv. katalánských zemích, tedy v Katalánsku, na Baleárských ostrovech (Illes Balears – Mallorca, Menorca, Ibiza, Formentera), ve Valencii (País Valencià), v části Aragonu (Franja de Ponent) ve Španělsku, pak také v Andoře, kde je jediným úředním jazykem, a v menší míře rovněž v některých regionech Francie (Catalunya del Nord) a na Sardinii (Alghero – L'Alguer). Ve Valencii je katalánština často pojmenovávána jako valencijština (valencià). Ač je Katalánsko součástí Španělského království, těší se značné autonomii a Katalánci se národnostně ostře vyhraňují vůči Španělům. Na prvním stupni základních škol v Katalánsku se vyučuje pouze katalánsky, nikoliv španělsky. Odhady počtu mluvčích se pohybují od 7 do 11 miliónů. Jazykem nejbližším katalánštině je okcitánština[zdroj?], potom italština a portugalština (se kterými má společných 85 % slovní zásoby) a španělština (společných 75 % slovní zásoby).[zdroj?] Historie Katalánština se vyvinula z vulgární latiny v oblasti východní části Pyrenejí a během reconquisty se rozšířila po dnešním Katalánsku, Valencii a Baleárských ostrovech. Vrcholným obdobím v dějinách katalánštiny bylo 15. století; roku 1700 bylo její úřední používání zakázáno na francouzském a později i na španělském území a „renesance“ se dočkala až počátkem 19. století. V období frankistického režimu byla tolerována mimo oficiální sféru a média. Po roce 1975 se dostala do politiky, médií i škol. Nářečí Katalánština zahrnuje mnoho dialektů, které se od sebe různou měrou liší lexikálně, morfologicky a foneticky. Základní verze jsou dvě: západní katalánština a východní katalánština; obě mají různé regionální varianty. Nejvýraznějším rozdílem jsou nepřízvučné samohlásky – západní katalánština odlišuje /e/ od /a/ a /o/ od /u/, zatímco ve východní se z /e/, /ɛ/ a /a/ bez přízvuku stává /ə/ a z /o/, /ɔ/ a /u/ se stává [u]. Příklady Číslovky Vzorový text Otčenáš (modlitba Páně): Padre nostre, que esteu en el cel: Sigui santificat el vostre nom. Vingui a nosaltres el vostre regne. Faci's la vostra voluntat, així a la terra com es fa en el cel. El nostre pa de cada dia, doneu-nos, Senyor, el dia d'avui. I perdoneu les nostres culpes, així com nosaltres deutros. I no permeteu que nosaltres caiguem en la temptació, ans deslliureu-nos de qualsevol mal. Amén. Všeobecná deklarace lidských práv Odkazy Literatura Ottův slovník naučný: illustrovaná encyklopaedie obecných vědomostí. 14. díl. V Praze: J. Otto, 1899. 1066 s. cnb000277218. [Heslo „Katalanská literatura" je na str. 53–58, heslo „Katalanský jazyk" je na str. 58.] Dostupné online UTRERA DOMÍNGUEZ, David. Katalánská literatura. 1. vyd. Brno: Masarykova univerzita, 2013. 142 s. ISBN 978-80-210-6553-6. Dostupné online Související články Pompeu Fabra Reforma katalánského pravopisu Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu katalánština na Wikimedia Commons Slovníkové heslo katalánština ve Wikislovníku Kategorie Katalánština ve Wikislovníku
Catalansk (sprog)

Catalansk-Valenciansk (català-valencià) er et romansk sprog som tales af omkring 11,5 millioner i dele af Spanien, Frankrig, Italien og Andorra: Den spanske provins Catalonien hvor Barcelona er hovedstad. Her er det sammen med spansk officielt sprog. Dele af den spanske region Valencia. Her kaldes sproget valenciansk (valencià) og er sammen med spansk officielt sprog. De Baleariske Øer i Spanien. Her er det sammen med spansk officielt sprog. En tilstødende del af den spanske provins Aragonien (Aragó) hvor det ikke har officiel status, men siden 1990 har haft nogen anerkendelse i aragonske love. En mindre del af den spanske provins Murcia kendt som el Carxe hvor det ikke har officiel status. "Nordcatalonien" (Rosselló eller "Catalunya Nord") i Frankrig hvor sproget ikke har officiel status. Den sardiske by Alghero (L'Alguer) hvor det er officielt sprog sammen med italiensk og sardisk. Andorra hvor det er det eneste officielle sprog. Kilder Eksterne henvisninger Der findes også en Wikipedia på catalansk.
Katalonski jezik

Katalonski jezik (katalonsko-valencijsko-balearski; ISO 639-3: cat) spada u grupu romanskih jezika. Govori se u nekim španjolskim autonomnim zajednicama, prvenstveno u Kataloniji (ima status službenog jezika), Zajednici Valencije (nosi naziv valencijski jezik, zapravo dijalekt katalonskog koji ima status službenog) i na Balearima, te u dijelu Francuske i u Andori. Također, postoje dijelovi Sardinije gdje se održao katalonski govor. Unutar Francuske, katalonski se govori u Rusijonu. Na Sardiniji postoji jedan gradić, Alghero (katalonski: L'Alger, L'Alguer), gdje 30.000 ljudi govori katalonski. U toj regiji, katalonski je zaštićen jezik i može se koristiti u službenoj komunikaciji. U Andori je katalonski prvi službeni jezik (druga dva su španjolski i francuski). Važno je napomenuti da se inačica na kojoj se govori u Valenciji naziva valencijanskim jezikom, i razlikuje se u izvjesnoj mjeri od katalonskog iz Katalonije (slično razlikama srpskog i hrvatskog). Valencijanski se razvijao pod većim utjecajem španjolskog, dok je u Kataloniji jezik bio pod jačim utjecajem francuskog jezika. Verzija koja se govori na Balearima često se naziva balearskim, i također se razlikuje od katalonskog iz Barcelone, posebno u oblicima određenog člana: Balearci koriste oblike određenog člana es (muški rod) i sa (ženski rod), umjesto oblika el i la. Izgovor katalonskog je veoma sličan izgovoru španjolskog i oksitanskog jezika. Tijekom Srednjeg vijeka, katalonski i okcitanski jezik bili su jako slični, i predstavljali su sponu između galoromanskih i iberoromanskih jezika, ali su se te razlike produbile poslije velikog utjecaja španjolskog na katalonski i francuskog na oksitanski, tijekom posljednjih 6 stoljeća. Isto tako, i masovna imigracija španjolskog i francuskog stanovništva na područja gdje se govore ovi jezici utjecala je da se ovi jezici udalje. Od pada režima Francisca Franca, kada je katalonski jezik bio potiskivan, ovaj jezik se nalazi na svim uličnim tablama širom katalofonskog područja. 11.200.000 govornika u Španjolskoj (2006.); 31.000 u Andori (1990.); 100.000 u Francuskoj (1996.); 20.000 u Italiji (1996.). Dijalekti Tijekom 1861. godine, Manuel Milà i Fontanals je predložio dijalektičku podjelu katalonskoga u dva velika bloka: istočni (Bloc o Branca del Català Oriental) i zapadni (Bloc o Branca del Català Occidental) Ne postoji precizna lingvistička granica između jednog i drugog dijalekta, i gotovo svuda postoji prelazna zona između ovih dijalekata (osim dijelekata specifičnih za otoke). Također, nijedan od ovih dijalekata nije homogen unutar sebe, jer se može podijeliti na nekoliko podijalekata. To su sljedeći podijalekti: Izvori Vanjske poveznice Ethnologue (14th) Ethnologue (15th) ca.wikipedia.org na katalonskom jeziku Catalan 101 Learn Catalan online
Limba catalană

Catalană (català) este o limbă romanică (vezi și Limbi romanice iberice) vorbită pe un teritoriu populat de 11 milioane de locuitori, din statele Spania, Franța, Andorra și Italia: Catalonia (Catalunya, Spania), unde este limbă co-oficială, alături de spaniola. Insulele Baleare (Illes Balears, Spania), unde este limbă co-oficială cu spaniola. Andorra, unde este singura limbă oficială. O mare parte din Valencia (País Valencià, Spania), unde este co-oficială cu spaniola, fiind numită oficial valencià (valenciană). Catalonia de Nord sau Roussillon (Catalunya Nord, Franța), unde catalana nu are statut oficial. O mică parte din Aragon, Spania (La Franja), mai ales comarqueurile Baixa Ribagorça, Llitera, Baix Cinca, și Matarranya, unde nu are statut oficial, însă și-a câștigat o anumită recunoaștere în legile aragoneze, după 1990. Orașul sardinian l'Alguer (Alghero, Italia), unde este co-oficială cu italiana și cu sarda. O mică regiune în Murcia, cunoscută ca și el Carxe, unde catalana nu are statut oficial. Toate zonele sunt numite neoficial Països catalans (sau Țări catalane), o denumire bazată la origine pe afinitatea culturală și pe patrimoniul comun, care a fost mai târziu interpretată politic de unii. Catalana s-a dezvoltat în secolul IX din Latina vulgară de ambele părți ale Munților Pirinei (regiunile Rosselló, Empuries, Besalú, Cerdanya, Urgell, Pallars și Ribagorça). Are trăsături comune cu galo-romana și ibero-romana și se poate spune că provine din dialectul occitan (sau roman de vest). Limba s-a extins spre sud prin Reconquista, în mai multe faze: Barcelona și Tarragona, Lleida și Tortosa, vechiul Regat al Valenciei, și transplantat spre Insulele Baleare și orașul Alguer din Sardinia. Vezi și limba occitană Institut d'Estudis Catalans Pompeu Fabra Legături externe Institut d'Estudis Catalans Arhivat în 8 noiembrie 2004, la Wayback Machine. Raport Ethnologue pentru catalană Nouvinguts.com Arhivat în 29 august 2004, la Wayback Machine. Noutăți pentru și despre noi-veniții la limba catalană Există o Wikipedia:Catalană.
Богородица от планината (манастир)

Манастирът „Богородица от планината“ (на испански: Santuario de la Sierra, Mare de Deu de la Serra) е католическа църква и бивш манастир в град Монблан, в каталунската провинция Тарагона. Манастирът е построен през 1296 г. с дарение на Евдокия Ласкарина Асенина, дъщеря на никейския император Теодор II Ласкарис и внучка на българския цар Йоан Асен II. Светата обител е посветена на ордена на Бедните клариси. Мястото на върха на хълма Ла Сера не е избрано случайно. Според местно предание тук са убити от сарацините пет християнски момчета. Евдокия подарява на манастира икона на Богородица, изработена в Италия, която още се съхранява там. Иконата показва Богородица в реални размери (175 см) и е поставена зад олтара като до нея се стига по стълби. До олтара на църквата е поставен т.нар. Зелен кръст, изработен през XII век от зелен яспис, с височина 118 см, в центъра на който има малко изображение (35 см) на Дева Мария. Запазени са също така манастирските надписи, в които основателката на манастира фигурира освен с името си Евдокия, също и като Ирина (Ирена) Ласкарис - име, с което е позната в страната. В този манастир Евдокия се замонашва към 1306. Обителта понася през вековете множество щети и разрушения, правени са ремонти и достроявания. Последните пет монахини от ордена на Бедните клариси го напускат през ноември 2008 г. и се преместват в град Реус. Източници
Pavelló Olímpic Municipal de Reus

El Pavelló Olímpic Municipal de Reus, està situat a la zona sud de la ciutat de Reus, al carrer de Mallorca 1. Aquesta instal·lació esportiva es va construir amb motiu de la subseu Olímpica d'Hoquei sobre Patins dels Jocs de Barcelona 1992. La primera pedra es va col·locar el dia 7 de gener de 1991 i es va inaugurar el dia 9 de maig de 1992. La titularitat de l'edifici és de l'Ajuntament de Reus i la seva gestió la desenvolupa la societat de capital íntegre municipal Reus Esport i Lleure SA (RELLSA). Té el paviment esportiu de parquet, disposa d'una tanca hidràulica per a les competicions i entrenaments d'hoquei sobre patins i de diverses grades telescòpiques, la qual cosa ofereix una gran versatilitat en el seu ús. En configuració d'entrenament té dues pistes de 22 per 44 metres i en format competició disposa d'una capacitat de 3.500 espectadors. El Pavelló Olímpic Municipal de Reus ha acollit diverses competicions d'àmbit nacional i internacional de diferents modalitats esportives: 1992 Subseu d'Hoquei sobre patins dels Jocs Olímpics de Barcelona 1993 Campionat d'Europa de Patinatge 1996 Jocs Special Olympics 1997 Campionat Mundial de Patinatge Artístic i Dansa Júnior i Sènior 1999 Campionat del Món d'Hoquei Sobre Patins de Seleccions 2000 Jocs Europeus de l'Esport i la Salut 2005 Copa del Rei d'Hoquei Patins 2006 Campionat d'Europa de Patinatge de Grups Show 2009 Mundial de Clubs d'Hoquei sobre Patins 2009 Campionat del Món de Futbol Sala Femení (Futsal) 2014 Campionat del Món FIRS de Patinatge Artístic, Dansa i Grups Show 2016 i 2019 Copa del Rei d'Hoquei Patins 2017 Jocs Special Olympics 2018 Subseu dels XVIII Jocs Mediterranis de Tarragona. Referències
Pavelló Olímpic de Reus

The Pavelló d'Esports de Reus is an indoor arena located in Reus, Catalonia, Spain. Constructed in 1992, this venue was one of the hosts for the demonstration roller hockey competitions at the 1992 Summer Olympics. References 1992 Summer Olympics official report. Archived 2009-09-07 at the Wayback Machine Volume 2. pp. 337–41.
Pavelló Olímpic de Reus

Il Pavelló Olímpic de Reus è il più importante palazzetto dello sport della città di Reus in Spagna. Ha una capienza di 3.500 posti. L'impianto venne inaugurato il 9 maggio 1992. Di proprietà del Comune di Reus ospita le gare casalinghe del Reus Deportiu, squadra di hockey su pista della città. Eventi ospitati Hockey su pista ai Giochi della XXV Olimpiade Campionato mondiale maschile di hockey su pista Reus 1999 Final four della Champions League 2004-2005 Voci correlate Reus Reus Deportiu Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Pavelló Olímpic de Reus
Estació de Platja de Garbet

L'estació de Platja de Garbet era una estació ferroviària de la línia de Barcelona a Portbou, situada al municipi de Colera, a la comarca de l'Alt Empordà de la província catalana de Girona. Des d'almenys 2006 ja no presta servei. Situació ferroviària Establerta a 31,1 metres d'altitud, l'estació de Platja de Garbet està situada al punt quilomètric (PK) 93.157 de la línia de Barcelona a Portbou, entre les estacions de Colera i de Llançà. Aquesta estació no va tenir mai edifici i, per tant, només en queden andanes, que es conserven. Història Segons el diari La Vanguardia, la història d'aquest baixador comença l'any 1933, quan la companyia de Madrid, Saragossa i Alacant (MZA), decideix la seva construcció. En el llibre d'Horaris Guia de Ferrocarrils, Línies Aèries i Marítimes de juliol 1952, s'hi esmenta l'estació anomenada Garbet (ap.) i en la relació Barcelona a Portbou només hi tenen parada 3 òmnibus a les 06:56, 13:41 i 18: 28. A l'apartat de les observacions s'hi adverteix que el baixador de Platja de Garbet només presta servei de l'1 de juliol al 30 de setembre. El 14 de juny de 1934 es pot trobar la notícia de la parada de trens en el nou baixador de Platja de Garbet. Es va posar en servei per tal de donar servei a aquesta platja situada molt a prop de la traça del ferrocarril entre Llançà i Colera. L'estació s'utilitzava sobretot a l'estiu pels banyistes i residents de la zona però tot i que les instal·lacions estan encara en condicions força bones per poder prestar servei, cap tren s'hi atura. De fet té els rètols amb el nom de l'estació del tipus estandarditzat i també es manté el pas a nivell entre les dues andanes laterals a les vies generals. L'historiador de la ciutat de Figueres Josep M. Bernils explica que l'any 1956 es van despatxar, només per a banyistes, 17.000 bitllets durant el mes de juny, 18.000 el juliol i 21.000 l'agost. Estat actual Va deixar de prestar servei als passatgers el 2004. Les dues edificacions es troben en un bon estat de conservació, tenint en compte les dècades que porta tancada a viatgers. Encara conserva els cartells unificats de l'època de "Platja de Garbet". Conserva també el pas amb travesses de fusta entre les dues andanes. Dins del recinte del que va ser l'estació s'hi pot trobar dues relíquies arqueològiques ferroviàries com són un antic punt quilomètric de ferro forjat de l'antiga companyia TBF i el suport de l'antic cartelón de fusta que indicava la A de baixador. Cal destacar els dos cartells anunciadors del baixador, instal·lats segurament a finals dels 80, i que encara es conserven després de gairebé 25 anys sense prestar servei de viatgers l'estació. Accés El tren i el baixador Estació Platja de Garbet eren el mitjà més còmode per arribar a la Platja de Garbet, però Renfe va decidir treure'l i avui dia només és possible accedir-hi amb cotxe o barca. L'accés amb cotxe és a través de la N-260 que uneix Llançà i Colera. Està davant de la platja que porta el nom del baixador "Garbet", una de les més grans de la zona amb uns 450 metres de llarg. Referències Vegeu també Xarxa ferroviària de Catalunya Adif Línia R11
Gare de Platja de Garbet

La gare de Platja de Garbet (en catalan : estació de Platja de Garbet) est une ancienne gare ferroviaire espagnole de la ligne de Barcelone à Cerbère, située sur le territoire de la commune de Colera, dans la comarque de l'Alt Empordà, en Catalogne. Situation ferroviaire La gare de Platja de Garbet est située au point kilométrique (PK) 93,157 de la ligne de Barcelone à Cerbère, entre les gares en service de Colera et de Llançà. Son altitude est de 31,1 mètres. Histoire En 1933, la compagnie MZA decide de construire une halte pour desservir la plage de Garbet. Dans un article de La Vanguardia du 14 juin 1934, il est dit que depuis le dimanche dernier, les trains de MZA marquent une minute d'arrêt dans la halte. La gare aurait donc était ouverte le 10 juin 1934. Cette gare a été mise en service afin de desservir la plage à proximité. La gare était utilisée essentiellement l'été par les habitants de la zone et par les nageurs venant profiter de la plage. Service des voyageurs La gare est fermée dans les années 1990. Dans un guide d'horaires de chemins de fer datant de juillet 1952, il est mentionné trois dessertes quotidiennes à 6h56, 13h41 et 18h28. De plus, il est également inscrit que la halte n'est desservie que du 1er juillet au 30 septembre. Patrimoine ferroviaire Bien que la gare soit fermée au trafic voyageurs, les installations de celle-ci sont assez bon état, le passage à niveau en bois sur les voies est toujours conservé. On peut également apercevoir un ancien point kilométrique en fer forgé de l'ancienne compagnie TBF, le support de l'ancien panneau en bois qui indiquait le A pour apeadero, ainsi que les deux panneaux indiquant le nom de la gare sur les quais, probablement installés dans les années 1980. Notes et références Notes Références Voir aussi Ligne de Barcelone à Cerbère Gare de Colera Gare de Llançà Liste des gares en Espagne Portail du chemin de fer Portail de la Catalogne
Херона (провинция)

Херона (на испански: Gerona; на каталонски: Girona, Жирона) е най-североизточната провинция на Испания, част от автономна област Каталония. Граничи с провинциите Лерида на запад и Барселона на югозапад, със Средиземно море на изток и с Франция на север. Административен център е град Херона. В крайбрежната част на провинцията се намира известната туристическа област Коста Брава. Населението на провинцията е 687 331. Освен столицата Херона (89 890 ж.), други по-големи градове включват Фигерес (39 641), Бланес (37 819), Лорет де Мар (32 728), Олот (31 932), Салт (28 017), Палафругел (21 307). Бележки
Província de Girona

La província de Girona, també anomenada amb el terme Comarques Gironines, és una província amb capital a la ciutat de Girona. Aglutina 221 municipis del nord-est de Catalunya, amb una població total de 753.054 habitants. El govern provincial és la Diputació de Girona. Història La delimitació de la província de Girona ja va quedar establerta en la divisió de corregiments del 1810. En la divisió provincial del 1822, el territori de l'antiga vegueria de Girona s'ampliava per l'oest fins al curs del riu Ter, mentre que l'Alt Maresme passava a la província de Barcelona. En la divisió definitiva del 1833 incorporava l'est de la Cerdanya. La tradicional capitalitat de Girona no tenia competència, malgrat no ser la ciutat més poblada, superada per Olot, condició que va recuperar a mitjan segle xix. A més de la seva posició central, el ressò que va assolir a causa dels setges patits en la Guerra del Francès va ser considerat un mèrit digne de ser tingut en compte. Territori Partits judicials La província de Girona està dividida administrativament en 9 partits judicials. Demografia Les dades anteriors a la formació de la província (1833) són la suma dels municipis actuals. Organismes autònoms Dipsalut: Organisme Autònom de Salut Pública de la Diputació de Girona. Referències Notes Vegeu també Llista de municipis de la província de Girona Províncies de Catalunya Departament del Ter Bisbat de Girona Comarques Gironines Enllaços externs Diputació de Girona
Provincie Girona

Provincie Girona je španělská provincie, nacházející se v autonomním společenství Katalánsko (tvoří jednu z jeho čtyř provincií). Leží v severovýchodním cípu země na pobřeží Středozemního moře, v podhůří Pyrenejí. Sousedí s Francií, Andorrou a provinciemi Barcelona a Lleida. Náleží k ní také exkláva Llívia, obec zcela obklopená Francií. Hlavním městem je starobylé město Girona. Žije zde přibližně 823 tisíc obyvatel. Turismus Provincie je turisticky hojně navštěvována a pro svou polohu je zpravidla prvním španělským územím, které návštěvník spatří. Oblíbená jsou přímořská letoviska, v létě často přeplněná, či město Figueres, rodiště Salvadora Dalího. Města a obce Následující přehled uvádí obce nad 10 000 obyvatel (2018). Názvy jsou uvedeny v katalánštině, odlišné kastilské názvy pak v závorce. Girona (Gerona) — 100 266 obyvatel Figueres (Figueras) — 46 381 Blanes — 38 790 Lloret de Mar — 37 350 Olot — 34 486 Salt — 30 622 Palafrugell — 22 860 San Felíu de Guixols (San Feliú de Guíxols) — 21 824 Banyoles (Bañolas) — 19 615 Rosas (Roses) — 19 319 Palamós — 17 898 Santa Coloma de Farners — 12 894 Torroella de Montgrí — 11 537 Calonge (Calonge i Sant Antoni) — 10 897 La Bisbal d'Empordà (La Bisbal del Ampurdán) – 10 859 Castelló d'Empúries — 10 820 Ripoll – 10 632 Castell-Platja d'Aro (Castillo de Aro) – 10 585 L'Escala (La Escala) – 10 417 Cassà de la Selva (Cassá de la Selva) – 10 359 Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Provincie Girona na Wikimedia Commons
Girona (provins)

Girona (Catalansk: Girona; spansk: Gerona) er en provins i den nordøstlige del af Spanien, i den autonome region Catalonien. Den grænser til provinserne Barcelona og Lleida i syd og vest, til Frankrig i nord, og til Middelhavet i øst. Byen Girona er provinshovedstad. Provinsen har 731.864 indbyggere (2008), og dækker et område på 5.910 km². Eksterne henvisninger Officiel webside
Provinz Girona

Die Provinz Girona (spanisch Gerona) ist die nordöstliche und flächenmäßig kleinste der vier Provinzen der spanischen autonomen Region Katalonien. Ihre Hauptstadt ist die Stadt Girona. Lage Die Provinz grenzt – beginnend im Norden, im Uhrzeigersinn – an Frankreich (Département Pyrénées-Orientales), das Mittelmeer sowie an die katalanischen Provinzen Barcelona und Lleida. Bevölkerungsentwicklung der Provinz Verwaltungsgliederung Comarcas Gerichtsbezirke Größte Orte Stand: 2024 Kleinste Gemeinde ist La Vajol mit 112 Einwohnern. Weblinks Nachrichten und Information aus der Provinz Girona Institut d’Estadística de Catalunya (Katalanisches Statistik-Institut) Einzelnachweise