NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Martí de Vilapedrers

Sant Martí de Vilapedrers és una església que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Navès (Solsonès). Descripció Sant Martí de Vilapedrers és una església romànica molt reformada. De la nau primitiva no es conserva res. Absis romànic rodó, sobrealçat, amb el con desaparegut i substituït per una coberta a un vessant. De la nau desapareguda, tan sols resta, tocant a l'actual mur sud, un mur d'un metre d'alçada, el qual indica que l'antiga nau s'unia amb un encaix a l'exterior. Està orientada a l'est. La porta romànica ha desaparegut. A la llinda de l'actual porta apareix la data de 1771. Finestres romàniques a l'absis, una al centre i l'altra més cap al sud, de dues esqueixades i adovellades, amb arc de mig punt. El parament és de carreus en fileres, treballats a punta. Podi de 90 centímetres d'alçada màxima, envoltant tot l'absis i sense treball a punta. Notícies històriques L'església de Vilapedrers és d'estil romànic, actualment sense culte. Es troba al costat de la casa Cal Rosas de Linya i està dedicada a Sant Martí. Té adjunt el cementiri i molt propera, una antiga torre que formava part de l'anterior mansió senyorial. Antigament, era sufragània de Navès i comprenia totes les cases de la serra en avall, entre les quals la de Duocastella i Can Angrill de Sant Grau. Referències Vegeu també Llista de monuments de Navès
Mas Carandell

El Mas Carandell és un edifici del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una edificació aïllada i envoltada de jardí arbrat. En un principi va ser un habitatge unifamiliar de planta rectangular, format per planta baixa i tres pisos. L'accés és a la façana est. Els extrems nord i sud són dos cossos de planta baixa i terrassa-galeria, a nivell del primer pis, coberta. La part central té un pis més enretirat de la façana principal. Hi ha obertures a la façana compostes ordenadament segons l'eix de simetria. Presenta galeries laterals amb arquera renaixentista i barana amb balustres. Els ampits de façana són massissos, amagant la coberta. La façana principal presenta tres balcons al primer pis i finestres al segon. Hi ha un estucat simulant paredat i esgrafiats amb diversos motius als paraments superiors, que han estat restaurats. La distribució de l'interior és poc ordenada en contrast amb el volum exterior. Hi ha terrat per damunt del segon pis, a la façana principal, amb cobertes inclinades amb teula àrab ceràmica. Persianes de llibret i enrotllables de fusta. S'ha rehabilitat l'interior per adequar-lo a l'ús actual. En una primera intervenció es va afegir una planta al cos principal, i posteriorment ha sofert diverses reformes (un ascensor per la mobilitat, augment de la superfície, substitució de la fusteria antiga...). A la part posterior de l'edifici hi ha l'aulari, que s'estén ocupant gairebé tota la longitud de l'illa que conformen els terrenys del mas. Allà hi han els tallers, les aules, els vestidors, l'administració i la direcció i els serveis complementaris, segons les necessitats de l'Institut Municipal de Formació. Història La primera datació és de l'any 1816. Havia estat una hisenda important, el Mas de Bové o Bover, que portava el nom de la seva antiga propietària, Amàlia Bové. L'edifici encara és notable. Als anys quaranta era propietat de la família Carandell (d'aquí prové el canvi de nom) i posteriorment de propietat municipal. El Barri Gaudí ocupa part de l'antiga finca i ara tot el sector és trasbalsat per edificacions. Mentre va ser propietat de la família Carandell s'hi celebraren diverses festes literàries i socials. Actualment és seu de l'Institut Municipal de Formació i Empresa, i el seu interior s'ha adaptat a les noves necessitats, amb afegits exteriors que permeten encara visualitzar l'antic mas. Referències
Mas Condal

El Mas Condal és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. És una masia de plantat rectangular composta de planta baixa i pis, amb coberta a dues aigües. Portal d'arc rebaixat amb dovelles. Balcons del primer pis amb brancals i llindes de pedra. A l'interior es troben arcs ogivals. Ha sofert moltes reformes. Referències
Lluc (Biosca)

Lluc és una masia del municipi de Biosca (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. S'hi va per la pista que surt de Lloberola en direcció a Sant Climenç. A uns 5,5 km s'hi arriba. Descripció És un edifici de dos cossos, el primer cos, té dues plantes i les golfes i quatre façanes. A la façana oest, a la planta baixa, a la dreta, hi ha una gran entrada amb arc rebaixat i porta de fusta de doble batent. A sobre hi ha una petita coberta. Al pis següent a la part esquerra hi ha un balcó amb barana de ferro, té llinda de fusta. A la dreta, a sobre de l'entrada, hi ha una finestra amb llinda de fusta. A la façana sud, a la part dreta, sobresurt una estructura circular, que té funció de dipòsit. Al primer pis, hi ha una finestra amb llinda de fusta, a les golfes a la dreta, hi ha una petita obertura. A la façana est (l'oposada a la principal), la part dreta, pràcticament ocupada pel segon cos d'habitatge. Hi ha dues finestres al primer pis, i dues de més petites a les golfes. A la façana nord, a la planta baixa, a la dreta, hi ha una entrada amb arc de mig punt adovellat, a la seva esquerra, hi ha una entrada amb llinda de fusta. A la primera planta a la dreta, hi ha un balcó amb barana de ferro, a la seva esquerra hi ha una finestra amb llinda de pedra. Coberta de dos vessants, feta de bigues de fusta i teules. El segon cos d'habitatge, està adjunt al primer, per la façana est. A la façana nord, hi ha una entrada amb llinda de fusta i porta de fusta, al pis següent, hi ha dues finestres la de la dreta, amb llinda de fusta i la de l'esquerra, amb llinda de pedra. A la façana sud, hi ha una petita finestra. A la façana est, hi ha un balcó amb barana de ferro. La coberta és de dos vessants, feta de bigues de fusta i teules. Hi ha diversos edificis més amb funcions ramaderes. A l'interior, hi ha una pica rentaplats, que es conserva des de la construcció de la casa. Forma una arcada de pedra encastada al mur del menjador. A uns metres hi ha una petita ermita de quatre façanes i una planta. Té planta rectangular. A la façana principal,hi ha entrada rectangular i porta de fusta. A sobre té una petita obertura i una senzilla espadanya d'una sola obertura. L'interior la coberta és lleugerament apuntada. La podem datar aproximadament al segle xiv. Referències
Miravalls

Miravalls és una masia del municipi de Llobera (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana sud, hi ha una entrada amb llinda de pedra (hi ha inscrita la data de 1868), i porta de fusta de doble batent. A cada costat de l'entrada hi ha una petita espitllera. A la planta següent, hi ha tres finestres amb ampit. A la darrera hi ha tres finestres, les dues laterals de dimensions més petites, i la central de dimensions més grans i amb ampit. A la façana est, hi ha una petita obertura a la planta baixa, i una finestra a la planta següent. A la façana oest, hi ha dues finestres a la segona planta. A la planta baixa, té un petit edifici adjunt. A la façana nord, hi ha una entrada que dona a la segona planta, té davant una barana feta amb totxo, que data de 1958. A la seva esquerra, hi ha una finestra. A la dreta té una petita estructura. A la darrera planta hi ha finestra. La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules. El petit annex adjunt a la façana oest, té una sola planta, i té una entrada amb porta de fusta a la façana sud. La coberta és d'un vessant (oest), acabada amb teules. Hi ha diferents edificis de nova construcció per a usos agrícoles. Canvi de municipi Miravalls, juntament amb la masia veïna de Folch, passa a formar part del municipi de Llobera del Solsonès l'any 2017, atenent a la seva estreta relació amb la població i la capital de comarca. Referències
Mas de Navàs (Reus)

El Mas de Navàs és un mas del municipi de Reus (Baix Camp) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una edificació aïllada que es troba entre el Passeig de la Boca de la Mina i el camí Fondo de la Bassa Nova. És de planta rectangular amb un cos central i dues ales laterals. A l'angle oest de l'edifici destaca la torre, l'element més important de l'edifici. El cos central és de planta baixa i dos pisos, amb un terrat a la catalana. Les ales laterals són de planta baixa i un pis i tenen la coberta inclinada. Una escalinata salva el nivell del sòl i arriba a la planta baixa. La distribució de les obertures a la façana és ordenada i simètrica respecte als eixos principals. Les finestres són rectangulars amb pilastres adossades, capitells compostos, cornises i arcs carpanells rebaixats amb motllures. La torre puja un pis més, i té la planta octogonal i un balcó perimetral en voladís, una coberta amb escames de ceràmica vidriada combinant colors. Parets de maó estucats simulant obra vista i pedra a les cantonades. Hi ha balustres ceràmics. Presenta elements amb fusta, persianes de llibret i torretes de pedra. Història Datat per primera vegada el 1895. El va construir l'arquitecte Pere Caselles per encàrrec del comerciant i polític republicà Joaquim Navàs Pedró, que va fer una gran fortuna amb la botiga de roba oberta a la plaça del Mercadal. Navàs va dedicar part de la seva fortuna a la construcció d'obres monumentals, com aquest mas o la Casa Navàs de la plaça del Mercadal. L'any 1907 el mas va ser objecte d'un atemptat anarquista i hi va esclatar una bomba que va produir molt pocs d'anys, però Joaquim Navàs va decidir anar-se'n a viure a Barcelona. El mas va passar a ser propietat de la Família Blasco, nebots de la muller del propietari, Josepa Blasco. Referències
Folch

Folch o Folc és una masia del municipi de Llobera (Solsonès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana oest, hi ha una entrada amb arc adovellat de mig punte, i porta de fusta de doble batent. A la seva esquerra hi ha una finestra. A la planta següent, al centre hi ha un balcó amb barana de ferro. A la seva esquerra hi ha una finestra. A la darrera planta a la dreta, hi ha una finestra. A la façana sud, a la planta baixa, hi ha dues petites entrades amb arc de mig punt adovellat. A la planta següent, hi ha dues finestres, i a l'extrem de la façana una obertura de mig punt. Al darrer pis, hi ha dos balcons amb barana de ferro als laterals, i tres grans finestrals amb arc de mig punt i barana de ferro al centre. A la façana est, a la segona planta hi ha una entrada que dona a una terrassa de nova construcció, a la seva esquerra hi ha una finestra, i a la dreta hi ha una petita estructura amb una obertura, i una petita cúpula a sobre. A la darrera planta hi ha una finestra. A la façana nord, la planta baixa està ocupada per un edifici de nova construcció, que a la part de dalt té funció de terrassa. Aquesta terrassa té barana de ferro. En aquesta façana hi ha tres finestres a la segona planta i dues a la darrera. La coberta és de dos vessants (nord-sud), acabada amb teules. Edificis adjacents Hi ha un edifici de nova construcció adjunt a la façana nord. A la façana oest, té una gran entrada amb porta metàl·lica. Té dues finestres a la façana nord, i una a l'est. La part superior és la terrassa abans esmentada. Davant de la façana nord de la casa, hi ha un altre edifici d'una sola planta i quatre façanes. A la façana oest, té una gran entrada amb porta metàl·lica i llinda de formigó. A la façana sud, té quatre obertures amb llinda de formigó. A la façana est, té una petita obertura. A la façana nord no té cap obertura. La coberta és de dos vessants (nord-sud), acabada amb teules. Davant de la façana oest de la casa, hi ha una entrada rectangular, a la seva dreta, hi ha un edifici que s'allarga fins a arribar a tapar la façana sud de la casa, té diverses entrades a la façana nord i diverses finestres a la sud. De la façana est de la casa també surt un altre edifici de grans dimensions fet de nova construcció. A uns 30 metres davant de la façana oest de la casa, hi ha un altre edifici que té funció de paller, té quatre façanes i una sola planta. A la façana sud, hi ha una gran entrada, a la seva esquerra, hi ha una gran obertura. A la façana oest, no hi ha cap obertura. A la façana est, té una entrada amb porta de fusta. A la façana nord, té dues entrades. La coberta és de dos vessants (nord-sud), acabada amb teules. Situació Folch, juntament amb la masia veïna de Miravalls, passa a formar part del municipi de Llobera del Solsonès l'any 2017, atenent a la seva estreta relació amb la població i la capital de comarca. Referències
Mas del Llevat

El Mas del Llevat de Reus (Baix Camp) és un edifici noucentista de Domènec Sugranyes protegit com a bé cultural d'interès local i catalogat a l'inventari del patrimoni arquitectònic català Descripció És un edifici aïllat de planta baixa i dos pisos, on les formes modernistes han deixat pas a les del noucentisme. L'estructura, de volum cúbic, té un excel·lent jardí i l'accés principal protegit per un petit rafal d'obra vista. La coberta és de teules vidriades a quatre vessants, recolzada sobre àmplies barbacanes, i les façanes es decoren amb rics esgrafiats que representen garlandes i pèrgoles sobre columnes salomòniques. L'ús d'esgrafiats clars sobre fons fosc és l'únic element decoratiu de l'exterior. A l'interior del mas hem de destacar els elements decoratius arquitectònics, com les cobertes de volta estrellada, les pintures dels sostres i part del mobiliari original. Cal destacar també la caixa d'escala pel seu cobriment mitjançant voltes d'aresta complexes. Originàriament, a la planta baixa s'hi concentrava la vida diürna, amb el menjador, la sala i la cuina entre d'altres, i a les dues plantes superiors els dormitoris i les estances del servei. És interessant, pel treball del ferro, la magnífica reixa d'entrada a la finca. Aquest projecte és un exemple de l'adopció del nou estil noucentista per part de l'arquitecte. Història L'empresari Josep Llevat Sotorra va encarregar a Domènec Sugranyes un mas a la Munta i Baixa (actualment la zona de la plaça de Pompeu Fabra), on es concentraven diversos masos senyorials, dels quals han sobreviscut els de Miarnau, Llevat i Sabater, mentre l'arquitecte construïa el xalet Loperena de Salou, amb el qual comparteix algunes analogies. El mas s'insereix dins el corrent noucentista dels deixebles de Gaudí, de qui Sugranyes va ser marmessor, amic fidel i deixeble. Precisament a l'interior del mas de Llevat, hi reprodueix la peculiar tècnica gaudiniana dels sostres amb combinacions de volta catalana que neixen al porxo de la colònia Güell, i al pòrtic d'entrada del mas, el treball magistral del maó a les columnes que Gaudí va experimentar a les Teresianes de Barcelona. La signatura de Sugranyes en aquesta etapa no és l'herència gaudiniana sinó el domini de l'esgrafiat, que arriba al virtuosisme als apartaments Sol i Mar de Salou. Referències Enllaços externs Mas del Llevat. Mapa de recursos culturals. Diputació e Tarragona
Mas del Molinàs

El Mas del Molinàs és una masia d'Amposta inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La masia és formada per un cos principal rectangular, amb planta, un pis i golfes i altres cossos adossats, d'una sola planta i coberts a un vessant, utilitzats com a magatzems. El cos central és cobert a quatre vessants, amb teula. A la façana principal presenta finestres grans allindades, un balcó al centre del primer pis i una porta gran a la planta baixa, amb arc allindanat de maó i pedres carreuades als muntants. Al davant té un porxo sostingut per una doble filera de pilars poligonals fets amb maó. Antigament es tractava només d'una estructura de ferros per a sostenir l'emparrat però actualment al damunt s'hi ha col·locat una uralita. El material és predominantment maçoneria, el maó és col·locat als muntants d'obertures i els arcs allindanats. Als angles del cos principal hi ha carreus de pedra, probablement reaprofitats d'una altra construcció. Conserva, davant de la casa, moles i dipòsits de pedra, així com una biga de fusta de l'antic molí. Història Va ser un dels masos més importants del terme d'Amposta. Referències
El Pou (Sagàs)

El Pou és una masia del municipi de Sagàs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia fou construïda al s. XVII i ampliada al s. XVIII. Formava part dels dominis jurisdiccionals de la baronia baixa de la Portella, i l'any 1718 fou capbrevada pel procurador del Duc d'Híxar, aleshores baró de la Portella.És una masia d'estructura clàssica amb coberta a dos vessants i el carener perpendicular a la façana de llevant. Aquesta façana fou ampliada al segle xviii amb un cos adossat d'estructura clàssica que l'amplià considerablement en aquest sector. Les obertures allindanades es distribueixen al llarg de tots els murs i concretament al primer nivell. Juntament amb les construccions annexes (corrals, pallisses, etc.) forma una era enllosada. Referències
La Rovira (Sagàs)

La Rovira o Malla és una masia del municipi de Sagàs (Berguedà) catalogada l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La Rovira és una masia de tipus senyorial, de galeries i planta quadrada amb torratxa central d'il·luminació. Coberta a quatre vessants, igual que la torratxa, té totes les finestres d'arc de mig punt o d'arcs apuntats, amb balconades. Els murs de la casa són totalment arrebossats. Al costat de la casa i davant l'era hi ha les dependències annexes i el jardí. El bosc omple els voltants de la casa. Història L'any 1348 la documentació fa referència a la mort de l'abat Guillem de Ça Rovira, fill de la Rovira de Sagàs, monjo cambrer del monestir de la Portella fins a l'any 1338 i abat a partir d'aquesta data. La Rovira ja devia ser un mas important a l'època medieval, així s'explica que un fill d'aquesta casa obtingués la màxima dignitat abacial del monestir de la Portella. La casa actual és una obra senyorial del segle xviii, un esquema antecedent de la torre senyorial del segle xix. Referències
Mas Alrà

El Mas Alrà o Ca n'Oliver és un mas al terme municipal de Vilobí d'Onyar (la Selva) declarat bé cultural d'interès nacional. El topònim Mas Alrà es troba documentat en un capbreu de l'any 1338. La capella dels Dolors data de l'any 1609. La casa va ser comprada l'any 1980 per l'actual propietari. Es va restaurar i rehabilitar l'habitatge principal i les dependències dels masovers, agregant l'espai de les quadres com a habitatge. Des de l'any 1988 hi viuen dos dels fills de Joaquim Vivas i Solà. La construcció actual està formada per diversos cossos d'ampliació de diferents èpoques. L'edificació principal és de dues plantes i golfes, vessant a façana i cornisa catalana, amb una torre a la banda esquerra de planta rectangular, tres pisos i coberta a dues vessants amb caiguda lateral. Adossada a aquesta torre hi ha un cos de dependències dels segles xviii i xix que originalment eren les quadres. A la part posterior hi ha un gran cos d'ampliació de planta rectangular, dues plantes i coberta amb vessants a laterals. La façana té un portal adovellat d'arc de mig punt sobre el qual hi ha una gran barbacana de rajol molt ben conservada. A banda i banda, hi ha unes finestres d'estil gòtic geminades i trevolades sense la columneta de divisió. Les impostes estan decorades amb motius florals i un escut central. Les obertures de la torre són de pedra amb llinda monolítica igual que la finestra de la dreta avui convertida en balcó. La façana lateral conserva obertures amb impostes. A la part de les golfes hi ha quatre òculs el·líptics. A l'interior a l'entrada hi ha una sala amb voltes sostingudes per arcs, l'antic pou i les escales de pedra que menen a la planta noble. Hi ha també una inscripció a una llinda amb el nom "PAU SALVANYA". A l'esquerra hi ha una porta d'accés a l'antiga casa dels masovers i a les quadres que avui han estat rehabilitades com a habitatge, conservant els elements constructius originals com les voltes de rajol. Les noves obertures s'han fet seguint l'estil de les originals emmarcades amb pedra. Al davant hi ha una gran era circular amb paviment de toves i un muret perimetral de rajols, molt ben conservada, i un gran porxo amb dos arcs de mig punt de rajol i coberta a dos vessants a laterals refeta amb bigues de formigó. Les parets laterals i la posterior són de fang i han perdut l'arrebossat de calç. Té dos cossos laterals a banda i banda fets posteriorment. Al costat dret de l'edifici principal s'aixeca la Capella de la Mare de Déu dels Dolors del segle xvii. Notes Enllaços externs http://www.bibgirona.cat/pandora/pdf.raw?query=id:0000290265&page=23&lang=ca&view=hemerotecaVilobi
Mas Renart (Aiguaviva)

El Mas Renart és un edifici del municipi d'Aiguaviva (Gironès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una edificació rural de l'època d'esplendor d'interessant valor arquitectònic tant per a configuració exterior com per l'estructura i distribució espacial interior. A destacar la façana amb porta amb dovelles de mig punt i les diferents finestres de gust renaixentista, una d'elles en cantonada (actualment una part tapada). Actualment presenta un caire de masia basilical, encara que podem dir que la seva forma originària era a quatre vents i degut a un incendi es va canviar la coberta. Interiorment destacarem la columna central (a dues alçades) on s'estintola la tirada sobre la jàssera central. Existeix una altra columna al porxo posterior. A la façana lateral existeix finestres amb arquets. Referències
El Girbau

Can Girbau o el Girbau és un mas històric al terme de Castellar del Vallès (al Vallès Occidental) construït durant la segona meitat del segle xiv. La seva funció, és fonamentalment el d'una masia de treballadors agrícoles situada a 565 metres d'altitud. Està situat en el camí rural que surt del carrer del Forn de Can Sallent junt al camí de Castellar del Vallès a la Mola. Concretament, es troba vora el límit termenal de ponent, amb accés pel camí rural que surt del Carrer del Forn de Can Sallent de la urbanització el Racó, a nord de la Riera de la Penitenta. La masia compta amb uns conreus poc extensos i treballats. Segons el cens de l'activitat agrària de l'any 1998, només comptava amb dues hectàrees dedicades a l'horta i 45 hectàrees forestals, una mina d'aigua i una bassa de 10 m³. Habitada permanentment pels seus masovers, des de l'any 1967, que venen les hortalisses conreades a les terres de la masia al mercat de Sabadell. Arquitectura Les característiques principals de la finca és d'un habitatge de grans dimensions amb accés per la part posterior del conjunt edificat i també més elevat. L'edifici es troba emmarcat per un ambient de bosc compacte, i en pendent a migdia vers la riera de la Penitenta. Construcció basada en una ordenació agrupada i amb graons, amb diversos cossos adossats al cos principal conseqüència de les diferents etapes de remodelació tant a l'habitatge familiar com als espais destinats a estables i serveis, amb un pati clos de planta rectangular. Els murs són austers amb argamassa. Les teulades dels cossos adossats presenten nivells, per adequar-se al pendent del terreny. Història La primera referència documental d'aquesta masia data de l'any 1376, sota el nom de Plana de Fogars i vinculada a un propietari conegut com a Bernat de Fogars. Escriptures posteriors, datades entre 1474 i 1490 asseguren que la masia pertanyia a Pere Antic Torrella fins que el 1553 la masia pren el nom dels seus nous propietaris, la família Girbau, que durant algun període serà coneguda com el Girbau de la Plana. L'any 1578 la masia s'esmentava al registre com a pertanyent al terme de Castellar del Vallès. Les referències bibliogràfiques permeten assegurar la pervivència del cognom Girbau fins a l'any 1723. Referències