NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bazylika La Mercé w Barcelonie

Bazylika La Mercè (pełna nazwa: kat. Basílica de la Mare de Déu de la Mercè, hiszp. La Basílica de Nuestra Señora de la Merced) – barokowy kościół katolicki w Barcelonie, w dzielnicy Barri Gòtic. Historia Pierwszy kościół w tym miejscu powstał w XIII wieku. Obecna bazylika jest jednak znacznie młodsza - została wybudowana w latach 1765-1775 według projektu Josepa Masa i Dordala. Poświęcona Maryi, patronce miasta, była od początku istnienia jednym z reprezentacyjnych kościołów Barcelony, wzniesionym według zaleceń kontrreformacji - pełnym przepychu, na planie krzyża łacińskiego. Pierwotnie przy kościele znajdował się klasztor mercedariuszy, zlikwidowany w 1835. Zabudowania klasztorne zostały wówczas zaadaptowane na szkołę, a następnie na cele wojskowe, które pełnią do dziś. W 1888 obiekt przeszedł remont i przebudowę, w czasie której powstała kopuła nad prezbiterium. Została ona zniszczona w czasie hiszpańskiej wojny domowej, a następnie odbudowana. W świątyni znajduje się otoczony kultem wizerunek Matki Boskiej Łaskawej, patronki kościoła. Architektura Kościół reprezentuje styl barokowy. Wejście do niego prowadzi przez drzwi główne obramowane portalem z dwoma korynckimi pilastrami i tympanonem. Pilastry takie, zestawione w pary, są głównym motywem zdobniczym fasady (łącznie cztery zestawienia na niższym poziomie fasady i dwa na wyższym). Centralny punkt elewacji stanowi owalne okno, częściowo obramowane płaskorzeźbami, trójkątny szczyt fasady wieńczy krzyż. Obiekt posiada kopułę z figurą Maryi nad prezbiterium oraz pojedynczą, ośmioboczną wieżę, część pierwszego kościoła na tym miejscu. Wnętrze świątyni jest urządzone w niezwykle wystawny sposób, z zespołem złoconych ołtarzy, mozaik i fresków na beczkowym sklepieniu i ścianach. Bibliografia Opis na artehistoria.es. artehistoria.jcyl.es. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-02-18)]. (hiszp.) Opis na lovento.com (hiszp.)
Ла-Мерсе (Барселона)

Церковь Ла-Мерсе (Церковь Богоматери Милосердия, кат. Basílica de la Mare de Déu de la Mercè, исп. Basílica de Nuestra Señora de la Merced) посвящена Богоматери Милосердия, покровительнице Барселоны. Построена в период 1765—1775 гг. Автор этого творения — Жосеп Мас (исп. Josep Mas i Dordal), использовавший для сооружения и оформления церкви остатки бывшего готического храма Святого Михаила. Культ Богоматери Милосердия связан с преданием о явлении в 1218 году Девы Марии святому Петру Ноласко в Барселоне. Дева Мария призвала святого основать новый монашеский орден, целью которого стал бы выкуп христианских пленников из рабства. Позднее этот орден стал известен под именем мерседариев. В церкви хранится один из старинных образов — деревянная статуя Богоматери Милосердия, автор — Пере Морагес (исп. Pere Moragues). В её честь каждый год (23 сентября) проводится грандиозный праздник. 11 июля 1918 года папа Бенедикт XV присвоил церкви Ла-Мерсе звание малой базилики. Церковь Ла-Мерсе находится в портовом районе Барселоны, рядом с 87-метровым памятником Колумбу. Список литературы Вся Барселона. Коллекция «Вся Испания». Русское издание. Editorial Escudo de Oro S.A., Barcelona Примечания
Institut Guttmann

L'Institut Guttmann és una entitat dedicada a la neurorehabilitació creada el 27 de novembre de 1965 per l'empresari Guillermo González Gilbey. Fou el primer hospital de l'Estat espanyol dedicat a la rehabilitació de persones amb lesió medul·lar i hi introduí les tècniques desenvolupades uns anys abans pel Dr. Sir Ludwig Guttmann, de qui porta el nom. El seu primer director mèdic fou el doctor Miquel Sarrias Domingo, deixeble del professor Josep Trueta a Oxford i del mateix Dr. Guttmann a Stoke Mandeville (Anglaterra). Actualment situat a Badalona, és un hospital de referència per al tractament medicoquirúrgic i la rehabilitació integral i holística de persones afectades per una lesió medul·lar, un dany cerebral adquirit, o una altra discapacitat d'origen neurològic. La Fundació Institut Guttmann, titular de l'hospital, va ser constituïda el 1962 pel Sr. Guillermo González Gilbey; qui, en quedar tetraplègic arran d'un accident de circulació el 1958, va haver de ser tractat a Stoke Mandeville pel Dr. Guttmann, i al seu retorn a Catalunya va decidir impulsar, juntament amb altres persones, el nou hospital. Reconeixements El 1995, l'Institut Guttmann va ser distingit per la Generalitat de Catalunya amb la Creu Sant Jordi, i el 2001 amb la Placa Josep Trueta al mèrit sanitari. El 2015, pel 50è aniversari de la inauguració de l'hospital, va rebre la Medalla d'Honor del Parlament de Catalunya. Referències
Institut Guttmann

Institut Guttmann is a neurorehabilitation hospital, which was opened on 27 November 1965 in Barcelona. It was the first hospital in Spain dedicated to the rehabilitation of people with spinal cord injuries, introducing some of the techniques developed by Ludwig Guttmann a few years earlier into the country. Its first medical director was Dr. Miguel Sarrias Domingo, who was a student both of Josep Trueta in Oxford and Ludwig Guttmann in Stoke Mandeville. It has been situated in Badalona since 2002, and is a reference hospital for medical-surgical treatment and rehabilitation of people affected by spinal cord injuries as well as people with brain damage and other disabilities with a neurological origin. The Institut Guttmann Foundation, named after the hospital, was founded in 1962 by Guillermo González Gilbey, who, after experiencing paraplegia following a traffic accident in 1958, was treated in Stoke Mandeville Hospital by Dr Guttmann. Upon his return to Catalonia, he decided to promote the new hospital, along with other people. In 1995, the hospital was awarded the Creu de Sant Jordi and in 2001 it received the Plaza Josep Trueta award. In 2015, to coincide with the 50th anniversary of its inauguration, it was awarded the Medalla d'Honor del Parlament de Catalunya. References External links official website
Instituto Guttmann

El Institut Guttmann es un hospital de neurorrehabilitación, inaugurado el 27 de noviembre de 1965 en Barcelona. Fue el primer hospital de España dedicado a la rehabilitación de personas con lesión medular, introduciendo al país las técnicas desarrolladas unos años antes por Ludwig Guttmann, en homenaje a quien lleva su nombre.​ Su primer director médico fue el Dr. Miquel Sarrias Domingo, discípulo del profesor Josep Trueta en Oxford y del propio doctor Guttmann en Stoke Mandeville (Inglaterra). Situado en Badalona desde el 2002, es un hospital de referencia para el tratamiento médico-quirúrgico y la rehabilitación integral y holística de personas afectadas por una lesión medular, un daño cerebral adquirido u otra discapacidad de origen neurológico. La Fundación Institut Guttmann, titular del hospital, fue constituida en 1962 por el Sr. Guillermo González Gilbey, quien, al quedar tetrapléjico tras un accidente de tráfico en 1958, fue tratado en el Hospital de Stoke Mandeville por el Dr. Guttmann. En su regreso a Cataluña decidió impulsar, junto a otras personas, el nuevo hospital.​ En 1995, el Institut Guttmann fue reconocido por la Generalidad de Cataluña con la Cruz de Sant Jordi, y en 2001 con la Placa Josep Trueta al mérito sanitario. El año 2015, con motivo del 50 aniversario de la inauguración del hospital, recibió la Medalla de Honor del Parlament de Catalunya. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Instituto Guttmann. Sitio web oficial
Institut Guttmann

L'Institut Guttmann est un centre thérapeutique spécialisé dans les cas de patients paraplégiques et tétraplégiques inauguré à Barcelone en 1965 par l'entrepreneur Guillermo González Gilbey. En 2002, le centre s'installe dans un nouveau bâtiment plus spacieux à Badalone. Il s'agit d'un hôpital spécialisé dans le traitement médical et chirurgical ainsi que dans la réhabilitation, autant psychologique que sociale, des personnes atteintes de traumatismes médullaires, dommages cérébraux acquis ou tout autre handicap physique d'origine neurologique. Histoire Son fondateur Guillermo González Gilbey subit un accident de la route en 1958 et devient tétraplégique. Il est soigné pendant quatre mois dans divers hôpitaux espagnols, mais sans résultat. Il est ensuite hospitalisé à l'hôpital londonien de Stoke Mandeville. C'est là qu'il découvre les méthodes du docteur Ludwig Guttmann pour le traitement intégral des traumatismes médullaires et il décide de créer, à son retour à Barcelone, un centre inspiré par ces méthodes. Le premier directeur médical est le docteur Miguel Sarrias Domingo, qui avait été formé par le docteur Josep Trueta à Oxford. Le besoin d'un espace plus vaste et mieux adapté à la réhabilitation neurologique fait que le centre déménage en 2002 dans un nouveau bâtiment de 11 000 m² situé à Badalone, près de Barcelone. Notes et références Voir aussi Liens externes Ressource relative à la santé : Catálogo Nacional de Hospitales Site officiel de l'Institut Guttmann Site d'innovation de l'Institut Guttmann Portail de la médecine Portail des soins infirmiers Portail du handicap Portail de la Catalogne
Castell de Terçà

El castell de Terçà (o Tersà) és situat prop de la masia de Terçà (o Tersà), sobre el Pla de Campllong. Història Les primeres referències històriques del lloc s'han de relacionar amb el trobador Guillem de Berguedà que, el segle xii, posseïa un mas del mateix nom que, com es pot extreure de la documentació, no estava fortificat. En el seu testament atorgat l'any 1187, va fer donació del mas a Santa Maria de Solsona: «Laudo et autoricho Sancte Marie de Solsona ipsum mansum de Tercha...». No serà fins al 1309 que en la documentació apareix esmentat el castell de Terçà. En un document de permuta de possessions entre la comtessa Sibil·la de Pallars, senyora de Berga i el rei Jaume II. Es llegeix:«...et castrum sive domum de Tersa». Es pot concloure que la fortificació del mas degué ser aixecada el segle xiii. Les restes Les restes, molt minvades pel temps, s'aixequen sobre una punta del cingle que domina l'actual masia de Terçà, Castellar de Riu i el Pla de Campllong. Les restes que ens han pervingut no permeten de veure quina era l'estructura del castell, encara que es pot deduir que era una fortificació modesta. Hi ha una edificació quadrada, d'uns tres metres de costat, feta amb carreus toscs i mal treballats que segurament seria la base d'una torre de defensa. Les pedres de la resta d'edificacions degueren servir per construir la masia moderna. Referències Enllaços externs Generalitat de Catalunya. Patrimoni
Pont de l'Aigua (Girona)

El pont de l'Aigua és un pont fluvial del municipi de Girona que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un pont de 8 ulls d'arcs de punt rodó i que dona nom al barri. De caràcter monumental per les pilones, dues a banda i banda del pont, amb làpides commemoratives de la guerra civil a favor dels nacionals. En el tram més proper a Sarrià de Ter, el pont puja en un pendent suau en els dos primers trams, per baixar al darrer en un pendent més pronunciat. Així, el pont consta de 3 parts caracteritzades per trossos massissos amb relleus al·lusius. La barana és de pilonets rodons amb motlluretes de mitja canya, seriats, amb passamà massís al damunt. El pont és damunt el Ter, i té el terra de quitrà que salta, deixant a la vista els carreus antics i les guies del tren de Banyoles. Història Els primers vestigis són romans i al segle xiv es començà l'original, obra d'en Pere Ça Coma i que es clogué al segle xv, era de 10 ulls i tenia una plataforma en punta de diamant al tercer ull. Després de moltes vicissituds de riuades i setges (ja que la història del barri ha anat lligada a la de Girona) durant la retirada, a la Guerra Civil, fou volat i reformat més tard per les milícies franquistes, creant l'actual pont. El 1926 s'inaugurava la línia del tramvia de Banyoles i que passava del Pont. Referències
La Sagrada Família de la Bauma

La Sagrada Família de la Bauma és l'església de la colònia tèxtil de la Bauma, catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Va ser construïda durant els anys 1905-1908 per iniciativa de Joan Vial i Solsona, propietari de la colònia, que en pagà una bona part, i del bisbat, seons el projecte de l'arquitecte Alexandre Soler i March. Les obrescomençaren el mes de gener del 1905 i s'acabaren l'abril del 1908. Fou inaugurada pel bisbe de Vic Josep Torras i Bages i hi assistiren també el governador civil de Barcelona Ángel Ossorio y Gallardo. La riuada dels dies 19-20 de setembre del 1971 va inundar les barriades de vora el riu, de manera que les dependències i el sòl de l'església quedaren molt deteriorades. Els veïns de la Bauma van reconstruir-la, tot aportant donacions en diner i treball. Descripció Església força monumental, d'estil medievalista, situada al peu de la carretera de Manresa a Terrassa, a mà dreta, en el barri de la Bauma. La planta de l'església presenta una gran nau central més ampla i dues de laterals, que acullen capelles separades per una alternança de columnes i pilars decorats amb motius vegetals. L'espai interior està distribuït en tres trams, determinats per tres columnes a ambdós costats i tres més d'intercalats. L'absis és semicircular i conté cinc finestres. Els vitralls laterals estan tapiats amb un envà per la part de dins, encara que visibles pel cantó de fora. Les columnes no són treballades, sinó senzillament buixardades. A l'altar major hi ha una escultura de la Sagrada Família. La façana principal presenta una porta adovellada, de mig punt i una gran rosassa. L'aparell és força irregular. A ambdós laterals hi ha quatre contraforts, obrats amb grans carreus. En conjunt l'església té un aspecte esvelt i amb verticalitat. La torre-campanar, de planta circular i coronada amb un esvelt cos cònic, dona al conjunt un aire centreeuropeu. Referències
Palau Novella

El Palau Novella o Monestir budista del Garraf és una antiga casa d'indians que actualment ha estat convertida en un monestir budista –Sakya Tashi Ling. Es troba al Parc Natural del Garraf, a la urbanització de la Plana Novella, al municipi d'Olivella (Garraf). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció A uns tres quilòmetres a llevant de Jafra, en un lloc relativament pla, hom troba l'heretat de la Plana Novella, a 280 metres d'altitud. És un edifici de caràcter eclèctic que té en el seu interior una sèrie de decoracions interessants com pot ser una sala neoàrab. Exteriorment imita un fortí amb un mur alt, amb garites a les cantonades i als costats de les portes. Quan s'entra al recinte, hi ha un pati que porta -cap a l'esquerra- al pati dels llimoners on hi ha el safareig gaudinià i -cap a la dreta- a les bodegues, el lagars, el pou i la capella. El nucli principal, de grans dimensions, té una estructura simètrica amb dos cossos laterals i un de central més simple, d'una alçada superior amb coberta de teula a dos vessants i una torreta de planta quadrada, que sobresurt i descansa damunt el carener de la teulada. Història El 1875, la família Raventós va vendre l'antiga masia Plana Novella, a més dels masos les Piques i el Corral, a Pere Domenèch i Grau -natural de l'illa Cristina i resident a Cuba- i la seva esposa Maria de Vilanova. El nou propietari feu incloure les seves possessions al benefici de la llei de colònies i així obtingué l'exempció de l'impost de consum i altres serveis per les famílies que hi habitaven. El terreny fou declarat colònia agrícola per Alfons XII el 1885. Les obres de construcció del palau van acabar el 29 d'octubre de 1890. Els propietaris només van gaudir-la sis anys, ja que es van arruïnar perquè l'any 1893 es va declarar la fil·loxera. Per això, el 1896 la finca va sortir a subhasta pública. Des de llavors el palau ha tingut diferents propietaris que han mantingut les seves portes tancades, fins que l'any 1996 s'hi va instal·lar una comunitat budista que ha restaurat l'edifici i hi ha creat un museu. Galeria d'imatges Vegeu també Abisme, de Baldomer Gili i Roig, obra redescoberta dins del Palau i donada al Museu Jaume Morera- Referències
Sakya Tashi Ling

Sakya Tashi Ling (Tibetan: ས་སྐྱ་བཀྲ་ཤིས་གླིང་, Wylie: Sa-skya Bkra-shis Gling) is a monastery belonging to one of four Buddhist schools from Tibet, the Sakyapa tradition. It is an ancient order that follows the Tibetan spiritual leader and ancient king Sakya Trizin. The monastery is ruled by Lama Jamyang Tashi Dorje. It was built in 1905 by a family of "indians" (Catalan immigrants who became wealthy in the Americas), called the Palau Novella which passed into the hands of the Buddhist community, Sakya Tashi Ling. They restored the building and installed a museum inside. It was re-established in July 1996, in the municipality of Olivella in the comarca of Garraf, Barcelona, Catalonia, Spain. Ten years after its foundation, the community moved into the Plana Novella palace, deep inside the Garraf Natural Park, 40 minutes away from Barcelona. It is not the first Buddhist monastery in Catalonia. The first one is Kagyu Samye Dzong, founded in 1977. References External links Sakya Tashi Ling Official homepage
Ca la Rita (Canalda)

Ca la Rita és un habitatge troglodita d'Odèn (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació Es troba al peu del terç occidental de la Roca de Canalda, llarga paret de conglomerat que s'aixeca al sud del Puig Sobirà, a la serra del Port del Comte. Des de la carretera L-401 (de Pont d'Espia a Coll de Jou), al punt quilomètric 36 (42° 07′ 34″ N, 1° 29′ 57″ E), una pista de recent construcció hi puja en poca estona. Descripció Balma amb una façana al davant construïda de pedres irregulars. Petita porta d'entrada amb una llinda de fusta, al damunt un balcó amb baranes i llinda de fusta, i dues petites finestres. La teulada és de lloses. Aquesta porta dona pas a l'interior de la cova, aquest amb planta baixa, on hi ha una cuina de fogons i un forn de pa. Història Cova emplaçada al vessant de la Serra del Port del Comte que estigué habitada des de temps prehistòrics. Tanmateix, no fou emprada com a casa fins al segle xviii, en què s'hi feren totes les construccions. Prop d'aquesta cova hi ha unes altres coves denominades "dels moros", habitades també des de temps prehistòrics i amb restes de fortificacions medievals. Referències
Can Bosquets (la Garriga)

Can Bosquets, o Busquets, és un edifici del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici aïllat de planta baixa i pis. Davant hi ha un pati tancat amb portal d'entrada o pòrtic. A la façana sud hi ha una galeria amb arcs de mig punt, a la part del nord hi ha una interessant finestra i llinda d'una sola peça. La porta d'entrada és d'arc de mig punt adovellat. Al costat del pati tancat i enfront de l'era hi ha el graner, compost de planta baixa i pis. La masia està situada a prop de la divisòria amb el terme de l'Ametlla, dominant la plana de Llerona, al bell mig de dos torrenteres i al costat d'un bosc de pins. Referències
Can Co

Can Co és un edifici del municipi de Santa Eugènia de Berga (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de tipus basilical amb cossos que l'envolten i formen un cos que tanca la lliça amb un portal a llevant i un altre a ponent. Consta de planta baixa, primer pis, i golfes damunt el cos central. La façana es troba orientada a migdia i s'hi adossen un cos de porxos sostinguts per pilars quadrats i coberts a una vessant. Es dona accés a la casa a través de la planta baixa dels porxos i presenta un portal rectangular amb llinda datada. A llevant hi ha poques obertures algunes de les quals són de construcció recent. A ponent també hi ha poques obertures. A tramuntana malgrat els cossos adossats es veu l'estructura basilical i petites finestres. És construïda amb lleves de pedra i morter de calç, alguns afegitons de maó. El mur de la lliça té alguns sectors de tàpia. Història Al portal principal del mas hi ha la data 1772, que correspon a la data d'edificació. És un tradicional hostal de camí ral, que estava situat al peu del Camí Ral que va de Vic a Viladrau, i del camí que va de Vic a Vilalleons i a Puig-l'agulla. Aquesta masia la trobem resgistrada al nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 i consta amb la denominació "masia casa de labranza". Referències
Can Pagès Nou

Can Pagès Nou és un edifici del municipi de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de tipologia 1 segons Danés, és a dir, amb una teulada de dues vessants amb caraner paral·lel a façana. La referència més antiga trobada a l'edificació data del 1858. Va ser reformada el 1902 seguint l'estil colonial amb elements modernistes, Pels elements interns, l'antiga masia podria haver estat construïda cap als segles XVI-XVII. Actualment, segona residència, l'edifici consta de 3 plantes. Façana estucada i pintada amb arrimador ceràmic a la part frontal i amb motius vegetals a la resta del perímetre. Compta amb una torre i una tribuna acabats amb trencadís, així com un balcó corregut en forma de U. La façana principal compta amb 11 finestres, 3 balconeres i 1 porta. Les parets interiors són fetes amb pedra. Sostres i teulada d'embigat de fusta. Conserva encara l'era amb tova catalana i la masoveria a la part dreta posterior de l'edificació. Reformada primerament el 1858 i més tard a partir del 1902 agafant un estil modernista amb aspectes d'estil colonial. La darrera reforma es va produir entre el 2000 i el 2004. Referències
Can Terrés

Can Terrés és un conjunt d'edificis del municipi de la Garriga (Vallès Oriental) protegits com a bé cultural d'interès local. Descripció És un conjunt d'edificacions al voltant d'un gran pati rectangular, flanquejat al nord per la masia, a ponent per un noble pis amb arcs de mig punt i al sud per la capella de Santa Maria del Camí. La masia consta de planta baixa, pis i golfa. La coberta és a dues vessants. A la cantonada que formen la façana principal i la façana nord hi ha una torreta de planta circular. El portal d'entrada és d'arc de mig punt adovellat. Les finestres són quadrades i encerclades amb arc de pedra. La façana està recoberta amb arrebossat de ciment. Història L'arxiu de Can Terrés és el més important de la població, consta dels arxius de Can Casellas, Can Rosselló de Vall i el propi. Hi ha una important col·lecció de pergamins i una rica biblioteca de llibres antics. Es conserva el retaule gòtic de Santa Maria del Camí. Referències Enllaços externs «Can Terrés». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Capella de Coïns

La capella de Coïns o Sant Esteve de Ramells és una església de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una nau coberta amb volta de canó, actualment esfondrada. L'absis, a llevant, és semicircular i està obert amb un simple plec. A l'interior, l'arrencada de la volta està marcada per una imposta. A banda i banda de l'absis s'obren unes capelles amb forma de fornícula. Al mur de migjorn es van construir dos contraforts. El parament és de carreuons perfectament tallats, disposats regularment. Referències
Capella de Sant Romà de Pinell

La capella de Sant Romà és la capella de Pinell de Solsonès (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pertany a la masia de Sant Romà al municipi, situada a 508 metres d'altura. Descripció Església romànica d'una nau i tres absis rodons. La nau està coberta amb volta de canó amb arcs torals. Té un arc presbiteral de mig punt davant l'absis central. La nau ha estat tallada a nivell del primer arc toral on s'ha aixecat el frontis. L'actual porta d'entrada té la llinda i els brancals de grans carreus de pedra; per sobre hi ha una petita obertura d'arc de mig punt. No hi ha més finestres a l'edifici. El parament és de pedres irregulars unides amb morter. Història El primer document on apareix menciona aquesta església data del 1003; correspon a un document de venda d'un alou que limita amb Sant Romà. Dos documents posteriors, del 1026 i el 1032, també la mencionen en referència a vendes realitzades. Notes