NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre del Fusteret

La Torre del Fusteret o Torre de la Pobla és una torre de defensa en desús del municipi de Súria (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i protegida com a bé cultural d'interès nacional en la categoria de zona arqueològica. Descripció Dalt d'un petit relleu situat a la riba dreta del Cardener es troba aquesta torre. La planta és circular, amb un diàmetre intern de 142 centímetres i un d'extern de 535 centímetres; l'interior està dividit en dues plantes. La planta baixa està coberta per una falsa cúpula amb una obertura al centre que comunica amb el pis superior. La porta d'entrada es troba al segon pis, és d'arc de mig punt adovellat amb una filada de carreus que ressegueix l'arc per l'exterior i a un pla una mica més interior té una llinda i unes filades de pedra que omplirien l'espai del timpà. La part superior de la torres està molt malmesa i no se sap com era originàriament. El parament és de blocs de pedra ben escairats i disposats ordenadament en filades paral·leles. El morter, de color grisenc, és fet amb sorra i calç. A la part baixa de la torre falten algunes filades de pedra del parament exterior i s'ha obert un forat. El 2001 s'hi realitzaren dues intervencions arqueològiques prèvies als treballs de restauració. S'hi va documentar un paviment pla basal que regularitzava el contacte amb la roca mare i una sèrie d'estructures muràries adjacents a la torre i d'època més recent. Història Aquesta guàrdia tenia la missió de controlar el camí que, per la vall del Cardener, comunicava Manresa amb Cardona. Possiblement es fa referència a ella en un document datat entre el 1018 i el 1023 pel qual el comte Guifre de Cerdanya feu jurament de fidelitat a la comtessa Ermessenda de Barcelona per diversos castells, entre ells la guàrdia de Súria. Referències
Jardins de Mercè Rodoreda

Els jardins de Mercè Rodoreda són parc urbà situat entre l'avinguda de la República Argentina, la baixada de Blanes i el carrer de la Costa, al barri d'el Putget i Farró, a Barcelona. Es van inaugurar l'any 2008 per commemorar el centenari del naixement de l'escriptora Mercè Rodoreda. Situats en un terreny en força pendent, entre el turó de El Puget i la riera de Vallcarca, els jardins contenen espècies típicament mediterrànies com les alzines, els pins pinyoners, el marfull, el margalló, l'ametller, entre altres espècies ornamentals com cedres, mimoses i palmeres. Referències Enllaços externs http://guia.barcelona.cat/detall/jardins-de-merce-rodoreda_99400214923.html http://eljardidesantgervasi.cat/numero-5-marc/ Arxivat 2015-12-09 a Wayback Machine.
Casino La Unió

El Casino La Unió és una entitat cultural fundada el 1866 al municipi de Vidreres (Selva), amb seu en l'edifici del mateix nom, inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici Es tracta d'un edifici rectangular d'una sola planta. Destaca i ressalta per sobre de tot, la façana principal de l'edifici, que desemboca al carrer Catalunya. Aquesta es caracteritza per estar molt accentuada i ornamentada, d'inspiració neoclàssica - absorbeix trets característics i propis del lèxic neoclàssic-, aparell encoixinat als extrems i a la part central i disposa de tres obertures, com són: el portal d'accés, d'arc carpanell rebaixat, amb diverses motllures superposades, imitant les arquivoltes i confluint en una sèrie de nervis i coronat en la part superior per un escut de grans proporcions, que recull les sigles o inicials "CU" - Casino la Unió-. El portal, està flanquejat a banda i banda, per dues obertures rectangulars, - una a cada costat- de grans dimensions, mig partides i rematades per un ampli coronament sustentat per permòdols, sense cap tipus d'element sustentant en format de columnes i culminat per tres motius ornamentals, com són: una roda central de grans dimensions, flanquejada en els extrems per dues rodes més minúscules. L'escut que remata el portal d'accés, connecta i comunica amb la cornisa, coronada per un rar i peculiar conjunt ornamental de terracota, ja que recull múltiples elements significatius característics de la cultura i mitologia clàssica, com ara els raïms que remeten indubtablement a Bacus o Dionís; el Caduceu al·lat a Mercuri, i el Barril de vi que torna a remetre a la figura de Bacus... Tanmateix recull altres símbols o elements que remeten al suro, a l'agricultura i el comerç. D'aquí se'n poden extreure dues conclusions íntimament vinculades: per una banda, s'observa un gran predicament al deu de la festa, és a dir a Bacus o Dionís. Mentre que per l'altra, es fa una gran al·lusió i prèdica a la festa, perquè l'establiment pròpiament és un bar, o sigui un dels escenaris predilectes per iniciar la festa i la disbauxa, que culminarà amb la borratxera i el desfrèn. Història L'edifici es va construir en el 1891 com a local social de l'entitat anomenada La Unió, constituïda el 1866 i que agrupava bàsicament els tapers. En aquella època d'esplendor de la indústria surotapera es van constituir altres societats com el casino “El Leal” o el “Círculo Proteccionista” que no disposaven de local propi, sinó que el llogaven. Darrere d'aquest edifici i separat per un pati s'aixeca una construcció que fa les funcions de sala de ball i de teatre. Aquesta sala va ser aixecada per la mateixa entitat el 1899 i reformada el 1997 El 2018 l'entitat ha rebut la Creu de Sant Jordi. Referències Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: Inventari històric artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998 Formiga, J.; Vidreres. Els Pobles de la Selva, 2002
Casa dels Requesens (Santa Coloma de Queralt)

La casa dels Requesens és un edifici situat al nucli de les Roques d'Aguiló, al municipi de Santa Coloma de Queralt (Conca de Barberà), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una antiga construcció afegida a un mas medieval, de la que ens han arribat les restes d'una torre quadrada precedida de construccions sobre arcs de mig punt adovellats formant un petit pati. La resta de la casa és una construcció renaixentista, actualment habilitada com a habitatge, de planta quadrada, amb un gran vestíbul que arriba a l'altura del primer pis, en el que es conserven restes de l'àmplia escala de pedra amb balustres. La porta est és de mig punt amb dovelles llises amb la data de 1586 inscrita a la clau. Al mur sud, una porta de llinda monolítica amb arc de descàrrega, és coronada en el pis més alt per un matacà format per mènsules del segle xiv i una gran llosa, potser sepulcral, en la que s'observa la creu de l'Hospital. En el primer pis i en el principal s'obren diverses finestres d'arcs mixtilinis a la llinda. A l'est, una de les finestres porta la data de 1577 i una altra el nom de Pere Segura. El pis més alt, l'antic graner, és una successió de finestres d'arc de mig punt. Referències
Convent de Miralles

El Convent de Miralles és un edifici al municipi de Castellví de Rosanes (Baix Llobregat) declarat bé cultural d'interès nacional. El casal de Miralles tingué com a primer edifici una fortalesa o edificació de planta quadrada, dels segles IX o X, la qual es va fer sobre una base romana. Sobre aquesta fortalesa, als segles xiii i xiv, es va bastir un casal gòtic. Pertanyia el 1210 a Guerau Alemany de Cervelló, i a la fi d'aquesta centúria, a Bernat de Miralles, mort l'any 1311. A la primeria del segle XV era de Guillem Codorniu, de Gelida. El monestir de Miralles, fundat pel mercader barceloní Bertran Nicolau l'any 1410, pertanyia a l'orde de Sant Agustí. Dos frares del convent agustinià de Barcelona adquiriren l'any 1414 la quadra de Miralles i convertiren l'antic casal fortificat en la Casa de Déu de Miralles. En aquest moment es va construir i pintar una capella. Al segle XVIII la capella es va quedar petita i es va bastir una església més gran. Arquitectura Es tracta d'un casal de planta rectangular, de grans dimensions, construït amb pedra i sostre de teules a quatre vessants. Consta de planta baixa i dos pisos i té un pati central que actualment està cobert. La façana principal té la porta d'arc de mig punt adovellat i, a sobre, hi ha una finestra, d'arc conopial, que dona a un balcó. A la façana també hi ha dues finestres que estan formades per dos arcs apuntats separats per una columneta amb el capitell decorats; l'ampit i els arcs estan resseguits per una motllura amb decoració geomètrica i l'interior de l'arc és lobulat. La part posterior, en pitjors condicions, presenta alguns elements de façana, com finestres, modificats. A l'interior es conserven algunes portes amb decoració gòtica; són d'arc gòtic amb la part superior decorada amb mitjos relleus fent motius florals i geomètrics. En l'antic pati, des del peu de l'escala, es veu la llotja gòtica del primer pis, amb arcs de mig punt, columnes de fust poligonal i capitells a manera d'imposta. A la sala principal, al primer pis, hi ha uns teginats de fusta on s'hi representa l'anagrama del fundador del convent, Bertran Nicolau. L'enteixinat és subjectat per unes cartel·les de fusta en forma de caps humans, tallats i policromats. Al segon pis hi ha una altra sala gòtica de disposició semblant a la del primer pis. Aquesta també té un enteixinat policromat i amb l'anagrama de Bertran Nicolau, però està partida en dos per un envà modern. També conserva al seu interior una capella gòtica amb pintures. Referències Bibliografia Barraquer i Roviralta, Gaietà; Las casas de religiosos en Catalunya durante el primer tercio del siglo XIX, 1906 Gudiol, Josep; Pintura gòtica catalana, 1986 Massot, Josep; Compendio historial de los hermitaños de Nuestro Padre San Agustin, del Principado de Cataluña., 1699 Pagès i Paretas, Montserrat; El conjunt monumental de Miralles i les seves pintures italianitzants. A: Butlletí del Museu Nacional d'Art de Catalunya., 1993
Mare de Déu del Roser de Gisclareny

Mare de Déu del Roser de Gisclareny o de Santa Maria és una obra del municipi de Gisclareny (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de tres naus separades per pilars de secció quadrada i coberta amb volta de creueria, la central i les laterals, de canó. L'interior conserva part de la decoració neoclàssica (enguixats, capitells policromats, cornisses, etc.). A llevant hi ha una petita sagristia flanquejada per dues capelles laterals i el campanar de secció quadrada s'alça a ponent, prop de la porta. La coberta exterior és a dues aigües amb teula àrab. El parament és de pedra irregular unida amb morter. Història Situada dalt d'un petit turó que domina la vall del riu Saldes i tot el poble disseminat de Gisclareny, és documentada des del s. XIV com a església del castell de Gisclareny, car la parròquia era la veïna església de Sant Miquel de Turbians. La construcció medieval fou substituïda a finals del s. XVII o principis del XVIII per l'actual edifici barroc. Segons Mn. Serra i Vilaró, l'església de la Mare de Déu del Roser de Gisclareny fou parròquia a l'edat mitjana, ja que en documents dels arxius de Bagà ha reconegut els següents rectors: 1780 - Martí Bover 1816 - Josep Vilaró 1822 - Josep Soler Referències
Arcades (Vallbona de les Monges)

Les Arcades són una obra del municipi de Vallbona de les Monges (Urgell) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un conjunt d'arcades que travessen superiorment el carrer Major d'anada cap a l'entrada del monestir de Vallbona de les Monges. Aquests esvelt arcs apuntats són realitzats a base de grans carreus de pedra tallada, en algunes de les pedres encara s'hi conserven senyals de picapedrer. Aquestes arcades testimonien un passat molt grandiloqüent en l'arquitectura cistercenca del monestir de Vallbona. Història El poble anomenava aquest via pública carrer de la Botera, perquè hi havia un arc petit que trencava la sortida cap al pou i la muralla. Aquí hi hagué el "cubar" del qual es conserven dues grans arcades de la nau central i una galeria, amb doble pis amagada en l'interior de les cases d'aquest carrer. La situació típica del celler era molt proper al claustre. Sembla que aquesta peça antigament es trobava coberta per un enteixinat de fusta destinada als grans cellers i graners. Els arcs que ens manquen foren destruïts pel bel·licós Francesc Virgili (1604-1626), bisbe de Lleida, en el plet de la clausura seguit contra el monestir. Aquesta construcció pertany al segle xv. Referències Viccionari
Cal Caçador

Cal Caçador és una masia al terme municipal de Gisclareny (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia d'estructura clàssica coberta a dues aigües amb teula àrab i el carener perpendicular a la façana de ponent. Els murs són de petites pedres irregulars sense treballar i unides amb morter. Les obertures són petites, amb llindes de fusta i ubicades sobretot a les façanes de llevant i ponent. El conjunt és tancat parcialment per un clos i les dependències annexes. Construïda a finals del s. XVII o començaments del s. XVIII, en època del fort augment demogràfic del terme municipal. Les masies eren explotacions agrícoles gairebé autosuficients i dedicaven bona part de les terres al conreu de la patata. Situada prop del veïnat de Vilella, el pitjor comunicat de tot el terme de Gisclareny, prop de l'església de sant Miquel de Turbians. La masia fou abandonada després de la guerra civil (1936- 1939). Notes
Can Babaià

Can Babaià és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia de planta rectangular que consta de dos pisos. Per una banda, tenim la planta baixa que inclou tres obertures, com són el portal d'accés rectangular, el qual ha perdut la llinda monolítica de coronament, però no els muntants de pedra, flanquejat per dues obertures -una a cada banda- rectangulars i poc rellevants. Pel que fa al primer pis o planta noble, té tres obertures de similars característiques, és a dir: rectangulars, de llinda monolítica conformant un arc pla, amb muntants de pedra i ampit treballat. Cal ressaltar que l'orientada a llevant està bastant deteriorada i degradada. Comentar que la casa ha estat habilitada amb la construcció i adossament de diversos afegits tant en la part davantera com en la posterior, per a solucionar les mancances -siguin d'espai o bé de funcionalitat- que no podia solucionar la masia antiga. La masia està coberta amb una teulada de vessants a laterals. Cal remarcar que, fins fa poc temps, la masia estava equipada amb un element molt interessant, sinó per la seva funcionalitat i utilització, ja que portava molts anys inoperant, si pel seu alt valor històric i d'antiguitat, com era un molí de vent. Aquest va sobreviure fins a l'any 2004, any en el qual es va esfondrar definitivament. Història L'actual propietari de la masia conserva una rajola en la qual s'indica la data de construcció de la masia, com és l'any 1803. Referències
Can Batlle (Vidreres)

Can Batlle és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia de planta rectangular, estructurada en dos pisos. La planta baixa, contempla tres obertures, és a dir el gran portal d'accés rectangular, de llinda monolítica de gran mida i muntants de pedra. Flanquejat per dues obertures similars: rectangulars, de llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra i ampit treballat. Pel que fa al primer pis o planta noble, aquest recull tres obertures resoltes amb la mateixa tipologia, és a dir, rectangulars, de llinda monolítica conformant un arc pla, muntants de pedra i ampit treballat. Destaca i sobresurt en especial la central, per tres motius: en primer lloc, la mida del qual és sensiblement major. En segon lloc, pel tractament a que s'ha sotmès l'ampit -motllurat amb un fris dentat - i, finalment, per la llinda amb una inscripció que recull la data d'origen de la masia "1635". Cal remarcar que en els laterals hi ha dos elements interessants, un contrafort que serveix per apuntalar i recolzar tota l'estructura i una petita construcció adossada immediatament a la masia, pensada per a desenvolupar segurament les tasques de rebost o magatzem i projectat sobre la base de la mateixa estètica que la masia primigènia. Coberta amb una teulada de vessants a laterals. Història Una de les finestres del primer pis conté, a la llinda, la data de 1635. Referències
Can Calonis

Can Calonis o Can Rajol o Casa nova d'en Frega és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici de planta rectangular amb dues plantes i golfes a la part central. Té la coberta a dues aigües a laterals interrompuda per les golfes, que actuen com un pis superior i enlairat que dona al mas una estructura basilical. Les obertures són rectangulars i, excepte la finestra de les golfes, que és de rajols i fusta, totes són emmarcades de pedra. La llinda de l'accés principal té un seguit de rajols col·locats verticalment a sobre (en forma triangular-piramidal) per què el pes de la paret no recaigui tant en la llinda monolítica. La planta baixa està dotada d'un arrebossat i la coberta interior consta d'una volta catalana de rajol. A la part posterior de la casa hi ha una gran xemeneia. A l'entorn immediat del mas hi ha un paller, cobert de teules i bigues de fusta i fet de pedra i rajol, i un pou. A la part posterior hi ha dos construccions afegides que funcionaven com a corts pel bestiar, coberts a un vessant i aprofitant les parets de la casa. També s'han tancat algunes finestres originals. Història La llinda de la porta principal porta la inscripció següent: “MIQVEL CANTALOSELLA 1821” Referències
Can Canyet

Can Canyet és un edifici del municipi de Vidreres (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici de dues plantes i golfes a la part central. Té la coberta a dues aigües interrompuda per les golfes, que només ocupen una part de la llargada del mas (estructura basilical). Els angles de la casa estan reforçats per pedres cantoneres ben visibles. La porta principal té una obertura emmarcada de pedra en forma d'arc de mig punt. Les altres obertures de la façana, a excepció de les golfes, són fetes amb ampits, muntants i llindes de pedra. Quatre de les finestres tenen els ampits i els muntants treballats. Al lateral esquerra del mas existeix una porta amb muntants i llinda monolítica i una finestra petita, també empedrada. Malgrat els afegits laterals i les modificacions l'estructura i l'aspecte original del mas estan ben conservats. Els muntants d'aquestes finestres tenen uns forats d'antigues reixes de ferro avui inexistents. Un dels elements més curiosos del mas són els ampits reaprofiats d'una llinda antiga a la part posterior. Història A la part posterior del mas hi ha dues finestres que tenen com a ampit un tros d'una antiga llinda, possiblement de la mateixa casa. La llinda antiga està partida en dos per a adaptar-se a la seva nova doble funció d'ampit i, si sumem les inscripcions d'un i altre costat i els girem a l'inrevés, obtenim la data de 17 + 48. Actualment la casa està habitada per masovers que es dediquen a l'agricultura i a la ramaderia. Referències Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: Inventari històric artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca,1998
La Codina (les Planes d'Hostoles)

la Codina és un casal al terme municipal de les Planes d'Hostoles (Garrotxa) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al llarg del segle xvii sembla que aquesta casa tingué gran prosperitat i que fou quan es formà el gran casal. Sembla que l'hereu Codina fou l'autor de les diferents ampliacions. Edifici civil de grans dimensions, orientat a sud amb teulada a dues vessants. La construcció presenta tres cossos diferenciats, si bé molt ben alineats i conservant força harmonia. A la façana principal cal destacar un gran portal dovellat damunt el qual hi ha emmarcat l'escut nobiliari de la família i, a sota d'aquest, la inscripció: " B E N E T C U D I NA - 1 6 4 6 ". L'escut d'armes dels Codina, envoltat de motius florals i vegetals estilitzats, està dividit en forma de creu, al costat dret hi ha un objecte que es podria identificar amb una pinya, i a sota un arbre amb fulles. Al cantó esquerre es repeteix l'arbre amb fulles, i a sota té un objecte de difícil identificació (un rectangle disposat en vertical, amb una incisió quadrada al mig). A la façana de llevant hi ha una llinda, de data anterior a la que consta a l'escut, amb una inscripció que a la part superior mostra dues creus gregues encerclades, una altra creu llatina al mig, i a sota d'aquestes, els caràcters: M m t n A ((Z Ce 1 6 0 4 A la part esquerra de la casa hi ha una lliça que s'uneix amb unes escales de pedra pel qual s'accedeix a la part posterior, on es troba l'era i una masoveria convertida en corrals i pallissa. A la part dreta hi ha una capella dedicada a sant Benet, datada de 1650, segons consta a la llinda esculpida a la porta d'entrada a la capella: A N N O M D C L D B E N E D I C T O P A T R O N O M E O H O C S A C E I L U M B E N E D I C T U S C U D I N A S. D. O.. C . Damunt el portal hi ha un altre escut en baix relleu amb els següents motius: una butlla, dues columnes, i la inscripció "REGNABIT IN. ETERNUM ET VLTRA". A sobre de l'escut s'obre un òcul emmarcat amb una llosa esculpida en baix relleu que forma una estrella de nou puntes. Amb motiu de les obres d'arranjament de l'accés a la casa es va netejar i esplanar la part davantera del mas. Un tractor va desenterrar diverses pedres tallades que s'ubicaren properes a la façana de ponent. Part d'aquestes pedres, dipositades sense gaire cura formaven part de l'antiga pedra d'altar de la capella de Sant Benet. les mides fan uns 115 cm de llargada per 90,5 cm d'amplada i conserva intacte el lloc d'ubicació de l'ara. Les pedres restants formen part d'un antic sarcòfag de pedra. Es conserven els suports amb un cap d'animal alat esculpit, la tapa trencada en ser traslladada i la part inferior, que fa a la part interna, uns 70 cm de llargada per 40 cm d'amplada. Per les mesures descrites, aquest sarcòfag va recollir les despulles provinents d'un altre lloc després de la mort del difunt, o bé aquest va ser col·locat abans en un podridor. Notes