NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Migrat

Can Migrat és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Mas agrícola constituït per dos cossos de forma rectangular, de planta, pis i golfes i coberta a dues aigües. Aquests dos cossos es disposen perpendicularment tancant un espai propi. El conjunt es completa amb un petit volum també rectangular d'orientació nord-sud i situat paral·lelament al volum major que acaba de definir l'espai propi de la masia. A la façana posterior del cos amb orientació est-oest també es genera un petit espai propi i tancat per a ús privat. Referències
Can Rossell de la Muntanya

Can Rossell de la Muntanya és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció El mas està constituït per dos volums principals i diferents cossos annexes que s'han anat construint progressivament donant lloc a una estructura complexa amb un gran pati davanter orientat a sud i un posterior profundament transformat. Les construccions, no obstant, mantenen la seva estructura tipològica i no s'han afegit noves obertures, tot i que han estat tapiades part de les existents. Història Antigament era conegut com lo mas de la Joncosa i can Duran de la Muntanya. El mas s'originà al segle xii, tot i que el mas que actualment es conserva data dels segles XIV a XVI, amb reformes de la segona meitat del segle xvii. Al segle xviii i XIX s'amplià amb diferents afegits. Referències
Vilardebò (Tagamanent)

Vilardebò és una masia de Tagamanent (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia aïllada i situada sobre el pendent del terreny. Era empedrada. Gran arcada exterior i ampliacions successives per a annexos ramaders. Teulada a doble vessant. Poques obertures i petites. Finestres allindades de pedra i d'arc conopial amb columnetes i motllura a l'ampit; solució freqüent al segle xvii. Història La poca fertilitat del terreny on és situada ha creat unes necessitats ramaderes que han afavorit les dimensions extenses i els annexos de la casa. La datació s'ha fet per l'estil. Així per les finestres i les obertures escasses i petites que presenta fan datar-la bastant enrere. Referències
Can Pou (Santa Maria de Palautordera)

Can Pou, o Can Pou de Pagès, és una masia de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Can Pou està format per un conjunt d'edificacions, la més important de les quals és la masia, de planta quadrada i cobert a quatre vessants de teula àra i ràfec doble. La façana, de paredat arrebossat, consta de planta baixa, pis i golfes. La porta principal és d'arc rebaixat de dovelles de pedra calcària. La finestra de la sala és d'arc conopial amb l'interior lobulat i hi ha gravada la data "1742". Les altres obertures són de llinda plana sense decorar. La de la cuina sembla que té unes motllures als ampits. Totes les obertures són de granit, excepte les dels extrems de les golfes són fetes amb teules i amb el marc pintat, igual que el sòcol de la teulada. La casa estava tancada dins un pati al que s'accedia per mitjà de dos barris, un a la banda de migdia i l'altre al costat nord-est. Les portes dels barris són d'arc rebaixat de maó i els brancals de pedra granítica. Adossat a la banda esquerra hi ha un estable amb coberta de mitjà vessant i la porta és d'arc rebaixat, amb gran obertura. A sobre hi ha la finestra de la pallissa. D'aquesta façana arrenca la portalada d'uns dels barris amb brancals adovellats i una petita teuladeta a doble vessant amb ràfec. Darrere la masia hi ha adossada una altra construcció, potser anterior a aquesta, de planta rectangular i coberta a dues vessants, amb els murs de paredat. Era utilitzat com estable o corts. Conserva una finestra de llinda plana. Història Aquest mas és un dels testimonis vells d'altres èpoques, sobretot pel finestral gòtic que té. Aquest fou renovat l'any 1742, data que està gravada a la pedra del finestral conopial. Hi ha restes d'un antic rellotge de sol. Les primeres referències del nom apareixen als fogatges. Can Pou es troba en el fogatge de 1497 com "en Pou"; en el de 1515 surt "lo mas Pou" i en de 1553, fet per Pere Xirau sastre, hi ha registrat "en Pou". En el nomenclator de la província de Barcelona de 1860 hi surt com "can Pou". Referències
Can Bonamic (Santa Maria de Palautordera)

Can Bonamic és una masia gòtica al nord del terme municipal de Santa Maria de Palautordera (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura Masia orientada cap a l'est. Coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i pis. La façana està composta per una porta dovellada d'arc de mig punt i dues portes modernes. A la planta també hi ha una finestra de pedra d'arc pla i amb replanell motllurat. Al pis hi ha tres finestres, la de l'esquerra és de pedra i semi-arquejada, la del mig és geminada i gòtica (a la seva part inferior hi ha una finestra espitllerada), la de la dreta és de pedra d'arc pla. La paret està orientada cap al sud i està recolzada en un contrafort. Història Apareix en el fogatge de 1553. Després de la Guerra Civil (1936-1939) es dividí la casa en diferents espais per tal d'ubicar-hi 3 o 4 famílies. Referències
Can Lleuder

Can Lleuder és una masia a l'oest del nucli de Santa Maria de Palautordera (al Vallès Oriental). Masia orientada cap a l'est i coberta a dues vessants. Edifici compost de planta baixa, pis i golfes. La façana presenta d'una porta dovellada als costats de la qual hi ha dos bancs. Les finestres són d'arc pla. Les de les golfes són arquejades i geminades. A la seva part superior hi ha un rellotge de sol modern de rajoles. A ambdós costats de la façana hi ha annexes. La masia apareix al fogatge de 1553. L'edifici ha patit diverses reformes al llarg de la història. Als anys 40 n'hi hagué una i darrerament una altra. Els propietaris, antics masovers, compraren la casa. Referències
Can Carreres (Santa Maria de Palautordera)

Can Carreres és una masia de Santa Maria de Palautordera a la comarca del Vallès Oriental inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de planta rectangular. Coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i un sol pis. La façana és de composició simètrica, té un portal d'entrada amb forma d'arc de mig punt amb dovelles de pedra, les finestres són petites, també de pedra i amb arcs plans o de mig punt. Hi ha carreus a les cantonades. Al mas es troba la font de Sant Francesc de Pàdua també catalogada. Història No se'n coneix pas la data de construcció, però és un estil de masia com les del segle xvi o xvii. Referències
Can Balmes

Can Balmes és una masia a l'est del nucli de Santa Maria de Palautordera (al Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia situada en el Pla del Temple que participava, junt amb Ca l'Auleda i Can Bernades, d'un canal de rec provinent de Mosqueroles. El canal possiblement fou construït pels templers. Masia orientada cap al sud. Coberta a dues vessants. Consta de planta baixa i pis. A la façana es poden observar, immediatament al costat del portal, les restes de les cantoneres de l'antic edifici. El portal és dovellat amb arc de mig punt. La finestra de la seva dreta és de pedra d'arc pla, la de la dreta és moderna. Al pis les finestres són de tres tipus: la de l'esquerra és lobulada, la del centre semi-arquejada i la de l'extrem dret, lobulada i apuntada. A sobre del portal hi ha una finestra espitllerada. Hi ha annexos adossats al voltant de la casa. Des del 2016 s'hi ha establert el Centre Cultural Can Balmes, gestionat per l'Ateneu de les Arts en col·laboració amb l'ajuntament. Referències
Can Carbonell (Santa Maria de Palautordera)

Can Carbonell és una masia a mig camí entre Sant Celoni i Santa Maria de Palautordera (al Vallès Oriental). Aquesta masia va pertànyer al senyoriu que els templers tenien a Palautordera. Masia orientada cap a l'est. Coberta a dos vessants. Consta de planta baixa i pis. Restaurada fa uns 20 anys. Portal mig dovellat on la part que forma l'arc de mig punt és completada amb maons. Les finestres i la porta són de pedra d'arc pla. La finestra de sobre el portal té el replanell motllurat i la seva part inferior es conserva una finestra espitllerada. A través del portal s'entraven els carros cap a l'interior de la masia. A l'extrem esquerre de la façana hi ha annexos adossats. Referències
Can Planell (Sant Pere de Vilamajor)

Can Planell és una masia gòtica de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia asimètrica de planta rectangular, amb planta baixa i dues plantes pis. La coberta és a dos aigües, recolzada sobre ràfec d'una filada de taules. Els murs són de paredat comú amb pedres cantoneres. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal d'arc de mig punt amb dovelles molt erosionades de gres beix i vermell i una porta de quarterons i vidre. Les finestres són petites i amb brancals amb impostes, llindes i ampits de pedra, excepte una d'elles amb arc i tres llangardaixos com a reixa. La façana de llevant presenta un contrafort important. A l'interior hi ha una porta motllurada. La profunditat de la masia és major del que sembla, ja que hi ha una zona excavada a la roca viva. A ponent hi ha una bassa. Se situa en un petit pla a mitja carena amb bones vistes a migdia. Història L'estructura i les finestres semblen obeir al tipus de construcció del segle xvi. Referències
Can Parera de Canyes

Can Parera de Canyes és una masia gòtica de Sant Pere de Vilamajor (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia amb moltes dependències, envoltada per unes poques cases de més nova planta. La teulada és a dues vessants. A la façana cal destacar la porta, dovellada, un rellotge de sol i les finestres. N'hi ha d'arc escarser, allindades, una d'elles amb unes columnetes que acaben en cares de serafins, i una finestra conopial amb bona traceria. Història La primera referència a Can Perera és de l'any 950. L'edifici actual és del segle xvi. Avui dia es veu molt restaurat. Referències
La Traveria

La Traveria és una masia barroca de Sant Feliu Sasserra (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. La Traveria està situada a l'inici del vessant sud-est del cingle de la Traveria, dominant l'esplanada que forma un meandre de la riera Gavarresa. Descripció Es tracta d'una masia formada per diferents construccions que mantenen les funcions agropecuàries. El buc principal, de majors dimensions i en forma de L, és construït amb maçoneria. Destaquen alguns elements, tals com obertures, que presenten inscripcions originàries. Al primer pis es troba una finestra emmarcada amb pedra i llinda datada al 1666 amb una inscripció. A la part de les golfes hi ha una finestra amb ampit motllurat, llinda decorada amb arc conopial i brancals bisellats ornamentats en la seva part inferior amb un motiu escultural que es repeteix en altres finestres. Destaca també el volum sobresortint del porxo a nivell de primer pis sustentat per un pilar i dues columnes de pedra motllurades. Hi ha quatre obertures emmarcades amb pedra treballada entre les quals destaca el balcó del primer pis que té llinda motllurada amb la data de 1746 i la finestra de les golfes amb ampit motllurat i llinda decorada amb arc conopial. Història La masia de la Traveria està documentada en els fogatges generals de 1497 i 1553, tot i que probablement el seu origen és anterior. En el primer hi apareix com a Travoria, dins la vegueria del Lluçanès. En el segon, el de 1553, hi apareix com Traveria del Mas, dins la vegueria del Lluçanès i la parròquia de la Sagrera i Sant Feliu. En un document de mitjans del segle xix hi apareix la Traveria, ja formant part del terme parroquial de Sant Andreu d'Oristà. Referències
Can Mainou (Sant Esteve de Palautordera)

Can Mainou és una masia al terme municipal de Sant Esteve de Palautordera (al Vallès Oriental). Masia orientada cap al sud, coberta a dues vessants, de planta baixa i pis. La porta és dovellada i està reformada (es tallà l'arc de mig punt per a fer-lo pla). Les finestres són de pedra d'arc pla, i una d'elles té inscrita la data de 1681. La datació de la finestra (1681) mostra el moment de construcció de la casa o bé d'una reforma. La finestra central del pis té balcó. A la façana hi ha un banc i un pou. Els edificis annexos a la casa són utilitzats com a magatzems. Referències
Ca l'Argent (la Roca del Vallès)

Ca l'Argent és una masia de la Roca del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció L'edifici principal és de dues plantes, de forma trapezoïdal, i tres crugies amb coberta a dues vessants i carener paral·lel a la façana. Les obertures són rectangulars només la finestra central és emmarcada amb pedra i el portal és amb arc adovellat. Els murs són revestits amb un arrebossat llis. Tot el conjunt és una construcció en forma d'L que tanca un pati pels costats de ponent i tramuntana. Pel costat de llevant hi ha una altra edificació, actualment masoveria, separada del cos principal per la porta del barri. Manté l'era a la banda de tramuntana. Història L'any 1412, en Pere Argent, alies Reymir, va vendre el mas Argent a Bartomeu Cardona. Incloent-hi el patronatge de la capella de Sant Bartomeu de Cabanyes que el tingueren fins al 1751. Referències
Can Jornet de Parets

Can Jornet és una masia de Parets del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia aïllada de planta rectangular, de tipus basilical, amb planta baixa i pis. La coberta és de teula àrab i els vessants estan acabades amb una senzilla imbricació de teula. La façana principal es compon mitjançant un eix de simetria central. El revestiment és arrebossat a les façanes i està repicant deixant vist el mur de paredat comú. L'era és enrajolada amb lliça de totxo a plec de llibre. Del safareig i la sínia només en queden restes. La masia ha estat totalment reformada i adequada als usos actuals. Història Can Jornet de Parets, formava part de Can Jornet de Gallecs que arribava fins a la riera Seca i, per tant, aquesta part se segrega de la de Gallecs. El 16 de gener de 1873, Pere Pelegrí Jornet fa donació al seu fill Joan Pelegrí Armadans, en escriptura de capitulacions matrimonials, d'una casa i de les terres que l'acompanyen, la qual cosa indica que la casa és anterior com a mínim a 1873. A la tanca de l'era hi ha una rajola amb la inscripció 1877. La finca fou expropiada pel Ministeri de Foment el 1972. Referències
Ca n'Olivé (Montornès del Vallès)

Ca n'Olivé, o Ca n'Oliver, és una masia de Montornès del Vallès (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia de planta quadrangular, amb diversos cossos adossats. L'edifici principal té una planta baixa i un primer pis, coberta a dues vessants. La façana està orientada cap al sud i les obertures es distribueixen en tres eixos simètrics. El central està marcat per la porta principal, amb brancals i un arc escarser de dovelles. Les finestres són de llinda plana. Ha sofert diverses intervencions ens els últims anys per adequar-la a l'ús actual. Història Es desconeix el moment de construcció del mas però per tipologia es pot situar a l'entorn dels segles XVI i XVII. L'any 1979 es va convertir en restaurant, cosa que va comportar un seguit de reformes per condicionar l'espai a aquest nou ús. En aquesta masia hi vivia Pau Oliver i la seva dona Margarida Olivera, que era remeiera, i el 1620 va ser condemnada per delicte de bruixeria, però finalment va ser absolta, "por falta de probança", pel Tribunal de la Inquisició de Barcelona, el 15 de maig de 1620. Referències
Can Perera de Pimar

Can Perera de Pimar és una masia de la Garriga (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia de carener perpendicular a la façana, de planta basilical i doble ràfec. Consta de planta baixa, pis i golfes. Els murs són de paredat i estan sense arrebossar. Les obertures i les pedres cantoneres estan fetes amb carreus regulars. La porta principal és d'arc de mig punt adovellat, a la pedra clau hi ha la data de 1786. La finestra de la sal és trigeminada amb arquets trevolats, les altres obertures són de llinda plana sense decorar i els ampits motllurats, semblen més vells que les finestres. Les finestres de les golfes són d'arc de mig punt de totxo formant galeria fets segurament durant la renovació dels anys 50. A les façanes laterals s'han obert finestres seguint l'estil de les de la façana principal. A la façana nord-est hi ha restes d'un barri i un pou adossat en el brancal esquerra de la porta, aquest barri donava accés a cors i quadres, actualment hi ha una construcció moderna. Al davant de la façana principal hi ha l'era amb cairons. En el costat nord-est hi ha diversos annexes i una pallissa nova. Història El nom de la casa, tot i que en principi, era Perer o Parera en el segle xvii es començar a anomenar de Pimar en contraposició a can Parera de la Pinyonera. En una talla que es conserva a l'Arxiu Municipal de la Garriga feta l'any 1397 es classifiquen les cases segons la seva economia, en Parer surt com mas mitja i, per tant, ha de pagar 24 florins. A l'arxiu familiar consta que en l 1641, Esteva Parera va començar un llibre on recollia la història familiar, els capítols matrimonials, establiments de terres, pensions censals, testaments... La notícia més antiga que es coneix del mas Parera és d'un fogatge fet l'any 1470 en que consta en Perer, en els fogatges posteriors surt sempre esmentat, com en Perer o lo mas Perer o Parera. En el cens de població de 1717 consta Jaume Parerera, treballador, sa muller, tres germans fadrins, bracers, Isabel Tries donzella. Entre la documentació que es conserva a l'arxiu familiar es conserven diversos capítols matrimonials, entre els quals els de Maria-Angela, germana del propietari del mas que en casar-se adopta el nom del marit, és a dir Maria- Angela Planes, fets en el 1641. En uns altres fets el 1669, s'identifiquen altres cases del terme, així Pau-Pere Queralt i Josep Queralt, fill seu amb Eulàlia Parera. També hi ha constància documental dels Parera i la seva vinculació amb la vida municipal de la vila, així en el 1672, Esteve Parera de Pimar, n'era jurat. Referències
Can Panxa

Can Panxa és una masia de Montcada i Reixac (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Conjunt arquitectònic format per l'edifici de l'habitacle, per un cos més petit i més baix adossat al lateral esquerra i dos d'aïllats davant la façana principal al costat dret. Tots aquests edificis auxiliars són baixos i amb coberta de teules àrabs d'una sola vessant. L'edifici de la casa d'habitatge és de planta rectangular configurant la façana i, seguint i aprofitant la inclinació del terreny. Presenta una teulada a dues vessants de teules àrabs i amb carener horitzontal a la façana. Consta de planta baixa i pis. Les obertures són senzilles i de forma rectangular. Murs arrebossats i pintats de blanc. Història El nom de Can Panxa prové del 1861 que fins aleshores es coneixia com a Can Roca. Es localitza a la Vallensana, lloc sovintejat per les masies de muntanya (de boscaters). Referències
Can Pomada

Can Pomada és una masia de Montcada i Reixac (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular amb coberta a dues vessants de teules àrabs i carener perpendicular a la façana. La porta d'entrada és d'arc rodó de mig punt, adovellada i de molt bella factura —dovelles grans i ben treballades amb perfecte escudejat— que malgrat les millores sofertes per la casa i a causa de les necessitats de l'època, han conservat el seu emmarcament i no han estat arrebossades. També a la planta baixa i a mà esquerra, hi ha una finestra gairebé quadrada. Al pis hi ha dues obertures de finestres disposades simètricament sota de cadascun dels vessants. Presenta un ràfec incipient amb una filada de teules decoratives. Davant la façana principal hi ha un gran pati obert. A mà dreta, mirant a la façana, hi ha un cos de nova factura i de planta baixa destinat a garatge i per als estris agrícoles. Damunt s'obre la terrassa de sortida des del primer pis. Història La masia té la ubicació d'una font natural afamada per les seves aigües, tant per l'abundància com per les seves propietats. Referències
Can Tintorer (Molins de Rei)

Can Tintorer és una masia de Molins de Rei (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Aquesta masia, tancada per un pati on hi ha un gran jardí, ha estat molt reformada. De planta rectangular, està formada per planta i pis i s'orienta cap a migdia. La planta baixa, a la que s'ha afegit un cos de vidre, consta de porta adovellada amb arc de mig punt i una finestra a cada banda. Al pis hi ha diverses finestres, totes elles amb marc de pedra. A una d'elles es llegeix la inscripció: "20 MYG + 1675 - ISIDRO IHS TINTORER". La teulada és a dues aigües paral·leles a la façana. A l'edifici primitiu s'han anat afegint diferents construccions per tal d'adaptar-lo a la seva utilitat actual. Història Aquest mas pertany a les finques que, condicionades al feudalisme amb el pagament de delmes i subjectes als "mals usos", crearen el floriment d'aquestes terres. Quant a la seva història, se sap que Isidre tintorer comprà la casa a la família Mas l'any 1671. Referències
Masia en Samà

La Masia en Samà és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia de coberta a dues vessants amb capcer a la façana lateral amb construccions complementàries adossades i aïllades. L'edifici primitiu és de planta sensiblement rectangular compost de planta baixa i una planta pis sota coberta a dues vessants i amb carener paral·lel a la façana principal. Trobem un pati tancat per un baluard flanquejat per dos porxos: un d'entrada a la masia i amb terrat superior i l'altre adossat al magatzem. El magatzem de vi està format per una nau de planta rectangular amb dos nivells interiors que s'acusen en el volum exterior i amb cobertes a dues vessants. Hi ha un cos aïllat destinat a porxos i galliners. Les parets de càrrega són de paredat comú i totxo. La part destinada a habitatge amb portal d'arc carpanell i tres balcons amb llinda i llosa de pedra, un dels quals dona al terrat del cos d'entrada. El magatzem de vi té portals d'arc rebaixat de maó, petits ulls de bou, finestral simulat amb arquets de totxo al capcer i ràfecs de totxo i teula. El cos d'entrada té un arc carpanell, una capelleta de ceràmica i xemeneia troncocònica de trencadís. Història La casa era coneguda per corral d'en Martí, família que procedia del Padruell. La família Samà la va comprar i a partir del 1910 la reformà sota la direcció de l'arquitecte Josep Font i Gumà, que la convertí en la masia modernista que veiem a l'actualitat. Referències