NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Jaume de Portell

Sant Jaume de Portell és una església de Sant Ramon (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Sant Jaume de Portell, abans Sant Cugat, es troba a la part alta del nucli de Portell. La primitiva advocació d'aquesta parròquia era de sant Cugat, i així ens apareix documentat durant l'edat mitjana. El primer document escrit que fa referència a la parròquia data de l'any 1072, quan Em feu llegat "ad Sancto Cucufato in Protel" en el seu testament. Originàriament es tractava d'una església romànica, d'una sola nau, coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular, precedit d'un estret arc presbiterial. No es conserven les obertures originals, però és molt probable que la porta principal estigués al mur sud al mateix lloc que la porta actual, d'estil neoclàssic, formada per un arc de mig punt envoltat per dues pilastres adossades al mur i amb un frontó superior on al centre hi apareix un medalló amb l'any de construcció i reforma de l'antiga església, l'any 1883. Les façanes no presenten cap tipus d'ornamentació amb els murs formats per filades de carreus posats en horitzontal alternats amb carreus posats en vertical, el que s'anomena carreus segarrencs, ja que és un tipus de construcció molt utilitzat a la comarca, en un edifici que es podria datar al segle xii. Posteriorment, en la reforma duta a terme durant el segle xix, s'hi va afegir una segona nau, al nord de la nau original amb una obertura de petites dimensions a la part superior en forma de creu llatina, i una sagristia al sud, adjacent a l'àbsis, que en tapa la meitat sud. Al mateix temps es va construir un campanar de torre, a l'extrem oest de la nau original que engloba un antic campanar d'espadanya de dos ulls. Està format per dos cossos separats per una imposta, amb quatre obertures d'arc de mig punt al cos inferior, actualment tapiades, i quatre obertures més també d'arc de mig punt al cos superior, dos de les quals es troben tapiades, mentre que en una de les altres dos s'hi ubica la campana, amb una balustrada superior coronant el campanar. Hi ha una imatge de l'apòstol sant Jaume situada dins una fornícula a la part superior de la portada. És petita, de pedra marès. Es troba dempeus, rígid, situat sobre una peanya. Tant la barba com les mans, les vestidures i el rostre es troben bastant malmesos. Li manca la vara de la mà dreta. Possiblement prové d'alguna ermita o d'una antiga construcció. Referències
Sant Jaume de Valldecerves

Santa Maria de Valldossera és una església del municipi de Querol (Alt Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es troba integrada dins el conjunt de la masia de Valldecerves. Es tracta d'una petita església de planta rectangular, una sola nau i capçalera d'absis semicircular, de la mateixa amplada, amb decoració d'arcs llombards i tres finestres de doble esqueixada. Es cobreix amb teulada a un vessant. L'accés es realitza per una porta situada a la façana sud que actualment no és visible a causa de la integració de l'edifici en la masia. Notícies històriques L'origen de la capella de Sant Jaume es troba en època medieval. La senzillesa de la construcció i les seves característiques formals la situen en el context de l'estil romànic (possiblement del segle XII). Referències
Sant Jaume de Vilamontà

Sant Jaume de Vilamontà és una capella de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una capella de nau única amb la façana orientada a migdia; és coberta a dues vessants i el capcer presenta un frontó triangular llis amb un òcul a sota. El portal és d'arc rebaixat amb dovelles i una ornamentació vegetal a la dovella central. L'interior és adovellat i presenta decoracions pictòriques. Als peus hi ha el cor i als murs laterals s'hi obren capelles separades per pilars amb columnes adossades que tenen els capitells corintis. A l'absis hi ha un retaule dedicat a Sant Jaume. La capella és adossada a un mas a la part de ponent. Al sector de tramuntana s'enfila el campanar de torre, que és cobert a quatre vessants. L'edifici és fet amb còdols de riu i arrebossat al damunt. S'hi celebra missa el dia del Sant Patró. Història Té els seus antecedents a l'església romànica de Sant Jaume de Vilamontà, documentada com a capella rural dependent de Santa Maria des del 1247, emplaçada prop del mas de Sant Jaume Vell. Va desaparèixer al segle xviii, restant-ne només els fonaments. El 1885, arran d'un vot popular pel còlera de 1884, es va reedificar a l'emplaçament actual, més proper a la vila, en un terreny cedit per Hipòlit Poquí (vegeu El Poquí). El 1886, es va obrir al culte, beneïda pel bisbe de Vic Antoni Palau. L'antiga ermita de Vilamontà custodiava una imatge tallada de fusta de Sant Jaume, que durant la Guerra Civil fou amagada al mas de Sant Jaume Vell i un cop acabada la guerra va ser restaurada i col·locada al fons de la nova església. Referències Bibliografia Homenatge de la Vila de Manlleu al apostol Sant Jaume ab motiu de la festa patronal celebrant la restauració de sa ermita de Vilamontà any 1928. [s.l.: s.n.], 1928 (Vich: Tip. Franciscana)
Sant Jaume dels Tracs

Sant Jaume dels Tracs o Sant Jaume de Riner és una església del municipi de Riner (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici d'una nau amb coberta a dos vessants. Està cobert amb volta de canó que arrenca d'una imposta aixamfranada. A llevant es troba l'absis semicircular, tancat per un retaule d'època barroca, i, al centre, s'obre una finestra de doble esqueixada amb llinda monolítica a l'exterior. Prop de l'absis, hi ha dos arcosolis dels quals, el de tramuntana s'obre a la sagristia que es va fer posteriorment. Al mur de ponent es va afegir un porxo i la torre d'un campanar. En la cornisa del mur meridional hi ha alguns elements esculpits, de caràcter popular. Destaca una figura humana en posició jacent, que posa la mà esquerra al pit i l'altre sota el ventre. També hi ha algun cap humà. Història Aquesta església es troba dins de l'antic terme del castell de Riner i depengué de la canònica de Solsona. Encara que no hi és mencionada, aquesta capella estaria inclosa en la donació que l'any 1103 feu el senyor del castell de Riner a la Canònica de Santa Maria de Solsona de l'església de Sant Martí de Riner i totes les altres esglésies del terme, excepte Santa Susanna. Referències
Sant Jaume dels Verders

Sant Jaume dels Verders o Sant Jaume dels Solers és una ermita de Vilanant (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'ermita de Sant Jaume dels Verders o Solers es troba a uns dos quilòmetres de Vilanant, entre el castell dels Moros i el Mas Rodeja. És una construcció del segle xviii que conserva algunes restes de l'església anterior, romànica del segle xii. La capella actual és d'una nau. La capçalera a l'exterior és carrada i no forma cantonades amb els murs de la nau. Al frontis hi ha la porta rectangular amb la llinda amb una creu incisa i la inscripció: 1729 ISIDRO RODEJA. Sobre la façana es dreça el campanar de cadireta d'un sol arc. El mur meridional presenta vestigis de més antiguitat. El seu aparell, des de l'angle amb el frontis fins a la meitat de la seva llargada, correspon a la reconstrucció del segle xviii. La resta, fins a l'angle de la capçalera, en una altura de poc menys de tres metres pertany a l'església romànica. D'aquesta església només roman dempeus l'esmentat fragment constructiu, que quedà integrat en la capella posterior. A la part alta d'aquest mur s'hi observa l'inici de la curvatura d'una volta. Història El 1326 un clergue anomenat Berenguer de Riquenç fou acceptat pel bisbe per ocupar la dignitat d'obtentor del benefici que hi havia instituït en aquesta església. Referències
Sant Joan Baptista de Castellnou de Seana

Sant Joan Baptista de Castellnou de Seana és un monument del municipi de Castellnou de Seana (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de pedra, arrebossada i blanquejada. Es compon de tres naus i creuer. Les cobertes varien segons al nau, així mentre la nau central es cobreix per una volta de canó amb llunetes, les naus laterals són de volta d'aresta. A la nau lateral esquerra hi ha tres capelles i la dreta dues. La nau central està separada de les laterals per arcs de mig punt, suportats per pilastres. Té quatre trams. S'accedeix a la portalada per nou graons de forma circular. La porta té forma quadrada i consta d'un arc de mig punt inscrit, pilastres adossats, entaulament i frontó. Dins el frontó hi ha una fornícula amb la imatge de Sant Joan batejant a Crist. La torre és quadrada i de carreus de pedra i acabada en balustrada. Pica beneitera de pedra, aproximadament fa 1,25m d'alçada per 80cm de diàmetre. El peu és de forma esbombada amb estrangulament central i un guarniment amb la data 1745. El cos de la pica presenta una sèrie de solcs longitudinals, formant una mena de conquilla a l'estil de les petxines del presbiteri. Història Segons el contracte conservat a l'arxiu de Cervera, l'any 1744 es contractà la construcció de la nova església parroquial, l'actual, amb el mestres d'obra de Barbens, Francesc López Major i Francesc López Menor, pare i fill respectivament (aquesta data queda recollida en la façana). Els pactes defineixen com havia de ser l'església i que aquesta s'havia de fer amb pedra procedent de l'església vella. Originàriament aquesta església tenia tribunes damunt les naus laterals cobertes amb volta d'aresta; actualment són tapiades. En el presbiteri hi havia un retaule (fou cremat el 1936). A partir de 1954 es feren noves reformes a conseqüència de les destrosses de la guerra: es feu la capella de Sant Blai amb pintures del vigatà Miquel Costa. Sense especificar-ho, la documentació trobada ens indica que la pica, situada actualment a l'entrada de l'església ha estat canviada de lloc diverses vegades i segurament per la decoració podria haver tingut una funció baptismal. Referències
Sant Joan Baptista de Castissent

Sant Joan Baptista de Castissent és una església romànica de Tremp (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. En concret, està situada al poble de Castissent, de l'antic terme municipal Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà. Descripció L'església de Sant Joan Baptista està ubicada damunt un turonet al nucli de Castissent. El temple consta d'una sola nau amb capelles annexes i un campanar de planta quadrangular amb quatre finestres d'arc de mig punt, parcialment tapiades i coberta de quatre vessants. El paredat, generalment és de carreus irregulars, excepte en les cantoneres que són més regulars i de majors dimensions. L'església compta també amb un edifici annex, una abadia de tres naus, tot i que una de les quals es troba totalment enderrocada. Història Durant el període romànic es té constància d'una església de Sant Joan, tot i que desapareguda. Les esglésies de Castissent foren donades el 1099 quan Ramon VI i Valença, comtes pallaresos en fan donació al monestir de Lavaix. L'església de Sant Joan Baptista va ser construïda l'any 1928, data que es troba reblonada en la porta metàl·lica del temple, reforma que li atorgà la fesomia actual. Referències Bibliografia CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Joan de Castissent". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
Sant Joan Baptista de Perolet

La capella de Sant Joan Baptista de Perolet és una esglesiola de la Casa Ventureta, de Perolet, actualment desafectada i convertida en corral d'ovelles. Pertany a l'actual municipi de Gavet de la Conca, dins de l'antiga entitat municipal de Sant Salvador de Toló. Conserva una paret, tota la de migdia, d'obra clarament medieval. Aquesta paret no conserva cap detall que permeti assegurar que es tracti originalment d'una obra de caràcter religiós, per la qual cosa en podria tractar d'un fragment d'una construcció civil, reconvertida en part de la Casa Ventureta més tardanament. Tanmateix, per la factura de l'obra es pot assegurar que es tracta d'una paret romànica. Bibliografia GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.
Sant Joan Baptista de Sant Joan Despí

Sant Joan Baptista de Sant Joan Despí és la principal església de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) i és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Presenta planta de creu llatina i tres absis i no té decoració externa. Se li han realitzat restauracions continuades fins al segle xx. Té una plaça al davant i s'hi accedeix mitjançant una escalinata semicircular feta amb esglaons de poca alçada. A la façana s'hi poden distingir les diferents èpoques. Els treballs de guix del púlpit i de forja en les reixes són obra de Josep Maria Jujol. També ho és la urbanització de la plaça lateral (on fins fa pocs anys hi havia les restes d'en Maluquer). Història L'origen de l'església es remunta del segle xi amb la menció més antiga del 1002. Les dues talles romàniques originàries de l'església són, des de la guerra civil, desaparegudes. Inicialment romànica, s'engrandí al segle xvi però una riuada va destruir l'altar major el 1642. L'any 1781 s'hi instal·là el campanar. Fou enderrocada i tornada a reconstruir nombroses vegades. A finals de segle xix se li dona una façana neoclàssica. Fou enderrocada l'any 1936, excepte el campanar (el campanar actual encara és el neoclàssic construït al segle XIX). La seva reconstrucció, del 1939 al 1943, fou encarregada a l'arquitecte Josep Maria Ayxelà i Tarrats i la direcció artística a Josep Maria Jujol. La làpida, datada el 1259, ens parla de l'ingrés a l'orde del presbiterat de Pere Romaní. Actualment es troba al terra de la rectoria, sota el porxo obert però originàriament es trobava a la façana de la parròquia. Hi ha nou línies de text en lletres capitals separades per línies fines com la que forma el rectangle que delimita la inscripció. La làpida és partida en tres trossos i s'hi veuen alguns cops, per la qual cosa s'han perdut moltes lletres. Referències
Iglesia de San Juan Bautista (San Juan Despí)

La Iglesia de San Juan Bautista de San Juan Despí (en catalán: Església Parroquial de Sant Joan Baptista) es la iglesia parroquial de San Juan Despí (Barcelona) y está incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. Descripción El origen de la iglesia se remonta del siglo XI. Consta de planta de cruz latina y tres ábsides y sin decoración externa. Se le han realizado restauraciones continuadas hasta el siglo XX. Se accede mediante una escalinata semicircular hecha con escalones de poca altura. En la fachada se pueden distinguir las diferentes épocas. Los trabajos de yeso del púlpito y de forja en las rejas son obra de Josep Maria Jujol. También lo es la urbanización de la plaza lateral.​ Historia Inicialmente de arquitectura románica, se amplió en el siglo XVI. El año 1781 se instaló el campanario. Fue derribada y vuelta a reconstruir numerosas veces. A finales de siglo XIX se le da una fachada neoclásica. Fue destrozada en 1936, excepto el campanario -el campanario actual todavía es el neoclásico construido en el siglo XIX-.​ Su reconstrucción fue encargada al arquitecto José María Ayxelà y Tarrats y la dirección artística a Josep Maria Jujol. Las dos tallas románicas originarias de la iglesia, se encuentran desaparecidas desde la guerra civil española.​ La lápida, fechada en 1259, nos habla del ingreso a la orden del sacerdote de Pere Romení. Actualmente se encuentra situada en el suelo de la rectoría, bajo el porche abierto, pero en origen se encontraba en la fachada del templo. Hay nueve líneas de texto de carácter gótico con letras capitales separadas por líneas finas como la que forma el rectángulo que delimita la inscripción. La lápida está partida en tres partes y se aprecian algunos golpes, lo que le ha hecho perder parte de muchas letras.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Juan Bautista. Visita virtual a la Iglesia San Juan Bautista
Sant Joan Baptista de Vilanova d'Escornalbou

Sant Joan Baptista de Vilanova d'Escornalbou és una església de Vilanova d'Escornalbou (Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local Descripció L'edifici, de paredat, té reforços de carreus, d'una nau amb capelles comunicades i absis poligonal. Té volta de canó amb obertures a la nau, i de canó a les capelles i una façana lateral, molt senzilla. Una capella té un amb reixat renaixentista. La porta de fusta de la sagristia de la capella, té guarniments de tradició mudèjar i portes d'armari d'estil renaixentista popular. La torre de campanar és als peus, amb reforços de carreus als angles. Entre els contraforts s'observen, a la part superior, les espitlleres bastides per defensar l'accés a la vila, al segle xix, durant les guerres carlines. Història Conjunt renaixentista, construït sobre una altra església del segle anterior, que data al voltant del mil sis-cents. El 1745 encara s'estava edificant la sagristia, i el 1751 l'església de Vilanova era sufragània de la parròquia de Riudecanyes. El 1787 Vilanova d'Escornalbou consta ja com a parròquia. Es conserven encara alguns fragments de l'antiga creu processional, que datava del segle xv, feta d'argent repujat i daurat amb medallons esmaltats, i que va ser parcialment destruïda el 1936. També es conserven part dels quadres del retaule, salvats pel Comitè Revolucionari, retirats del culte, i dues teles en mal estat. Referències Enllaços externs «Sant Joan Baptista de Vilanova d'Escornalbou». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Joan Baptista del Poal

Sant Joan Baptista del Poal és un monument del municipi del Poal inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La primitiva església de Sant Joan era d'una nau, avui es troba molt modificada i ampliada. Del moment primitiu resta tan sols part de l'arcada. Té una nau ampla amb capelles laterals obertes en arc de mig punt a manera de corredor. La coberta és de volta de canó amb llunetes. La nau és il·luminada per ulls de bou superiors. Els murs tenen sòcol de pedra i parets pintades. El paviment és de mosaic. Als peus de l'església hi ha la capella del Santíssim. Destaca la porta d'entrada, amb la data de 1743, de línia sòbria. La porta s'emmarca dins un arc escarser on les antes i l'extradós estan formats per fistons i motllures. La clau de l'arc està marcada per una fulla d'acant cargolada. A banda i banda de la porta, un fals pilar, format per carreus superposats, descansa sobre una base amb toro i escòcia. Damunt, el capitell es forma a partir de dos grups de motllures. El fris, totalment llis, sembla una continuació de la façana. La cornisa està formada per un arc també escarser però més rebaixat que el de la porta. L'arc, format per nivells de motllures, suporta al centre i els laterals unes peces geomètriques en forma d'alfil. El central porta la data de l'església. Làpida sepulcral, feta construir pel marquès del Poal, Francesc Desvalls i d'Alegre, per a ell i la seva muller, Manuela d'Ardena. L'obra s'acabà el 1776. La làpida és de pedra, té forma rectangular i actualment està adossada al mur de l'església parroquial. En relleu, s'hi ha representat l'escut heràldic del marquès, que ocupa la meitat superior mentre que la inferior porta gravada la llegenda segons la qual sabem que fou per iniciativa del marqués que es construí l'església de la població. Història Fou construïda l'any 1743 per iniciativa de Francesc Desvalls i d'Alegre, senyor i marquès del Poal, com ho commemora una làpida que diu que, a més de bastir l'església, edificà el monument per a ell mateix, per la seva esposa Manuela d'Adena i per als seus fills. El títol del Marquesat del Poal fou concedit el 1725, segons sembla, per l'emperador Carles VI a Antoni Desvalls i de Vergós, fins llavors vescomte de Poal, títol concedit pel rei-arxiduc el 1706. Un article publicat al diari La Mañana el 15 de gener del 2002, informa que la làpida fou restaurada. L'edifici s'acabà el 1776. El campanar es va fer l'any 1790. L'any 1950 es portaren a terme les obres de reforma de l'església, ja que el poble havia crescut. Les obres de reforma foren dirigides per Josep Danés i Torres, arquitecte del bisbat d'Urgell. Referències
Sant Joan d'Arties

Sant Joan d'Arties és una església situada a Arties, en el municipi de Naut Aran (Vall d'Aran), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola planta dividida en quatre trams marcats per quatre pilars a banda i a banda de la nau; la nau és d'arc apuntat. La zona dels absis, el presbiteri i els dos primers trams de la nau presenten volta de creueria mentre que els dos restants (direcció W) tan sols mostren forma de volta lleugerament apuntada. La raó d'aquesta diferenciació rau en l'esfondrament de la nau en aquests últims trams tal com senyalen les arrancades dels arcs corresponents a les columnes que sostenen aquest trams. El darrer arc apuntat emmarca el mur de ponent i és en aquest sector on es distingeixen els únics vestigis romànics que conserva l'església; aquests es concreten en les columnes (formades per superposició de tambors de la mateixa mida i forma semicircular) i en resolució estilística de la finestra oberta al mur de ponent (constituïda per tres arcs de mig punt en degradació que es desenvolupen de forma contínua fins als muntants). La portalada està ubicada al mur de migdia consta de tres arcs apuntats en degradació, sense cap element que destorbi la continuïtat fins als muntants. A l'arc de l'entrados i podem veure un guardapols. Els arcs estan formats per dovelles que agrupen horitzontalment tot el conjunt. A la façana oest hi ha una finestra que podria ser d'època romana tardana, consta de tres arcs de mig punt en degradació, adovellats i sense cap element que talli la continuació fins als muntants. Com a únic element de decoració hi ha un arc extradòs en el que s'observa un escacat. El campanar és a l'angle sud-oest, de planta quadrada octogonal i de tres pisos. L'arranc sembla correspondre a una construcció, derruïda en el seu moment, i que no correspon a la continuació del campanar. Tampoc és clar el trobament del campanar amb la paret oest de l'església. Com a únics elements decoratius hi ha uns frisos que marquen la separació dels tres pisos. Història Durant la postguerra l'església fou convertida en intendència militar. A l'època de la construcció de les hidroelèctriques va funcionar com a dipòsit de ciment. Referències