NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Club Natació Terrassa

El Club Natació Terrassa és un club poliesportiu de la ciutat de Terrassa, dedicat principalment a la pràctica de la natació, el waterpolo i el patinatge artístic. És el primer club esportiu de Terrassa en nombre d'associats i el quart de Catalunya, i té les seves instal·lacions a l'àrea olímpica de la ciutat. Es va fundar el 3 de juny de 1932 com a club dedicat a la natació i al waterpolo. Posteriorment, l'entitat ha anat ampliant el nombre d'esports i seccions. L'any 2007, amb motiu del 75è aniversari de la seva fundació, el Club Natació Terrassa va rebre la Placa de la Ciutat al Mèrit Esportiu. Té diverses seccions: natació, waterpolo, patinatge artístic, bàsquet, futbol, futbet, excursionisme, karate, judo, pàdel, frontennis, pilota mà, atletisme, triatló i hoquei herba. Diversos nedadors de l'entitat han participat en els Jocs Olímpics: Antoni Codina (1964), Natàlia Mas (1980), Cristina Rey (1992), Pau Marc Muñoz (1992 i 1996), Carles Millera (1992), Laura Roca (2000 i 2004) i Sarai Gascón (2008). Una de les millors patinadores de l'entitat és Alba Pérez, diverses vegades campiona del Món júnior i actual campiona d'Europa. Palmarès Waterpolo masculí 1 Copa Catalunya (2011-12) Enllaços externs Lloc web oficial
CN Terrassa

Club Natació Terrassa is a Catalan sports club from Terrassa, Catalonia. It was founded in 1932 as a water polo and swimming club, and later created athletics, basketball, field hockey, figure skating, frontenis, football, football tennis, judo, karate, mountaineering, padel tennis, triathlon and valencian pilota sections. The men's and women's water polo play in the Spanish premier championships; the male team has played regularly the LEN Trophy, while the female team made its debut in the División de Honor in 2010. The swimming section has provided three swimmers for the Summer Olympics between the 1980 and 2004 editions: Natalia Más, Cristina Rey and Laura Roca. References External links Official website
Club Natació Terrassa

Il Club Natació Terrassa è una società polisportiva spagnola con sede nella città catalana di Terrassa, nella provincia di Barcellona. Fu fondata il 3 giugno 1932 come società di sport acquatici, per poi allargarsi con il tempo a numerosissime altre discipline. Nuoto e pallanuoto rimangono comunque le principali, con le squadre maschile e femminile che costituiscono una presenza costante nella massima serie del campionato di pallanuoto spagnolo, pur non avendo mai conquistato alcun trofeo. Sezioni Nuoto (compresa la categoria Masters) Pallanuoto Atletica leggera Calcio Escursionismo Frontenis Futbet (calcio a 5 su erba) Hockey su prato Judo Karate Paddle tennis (nella variante Padel) Pallacanestro Pallamano Pattinaggio a rotelle Triathlon Rosa maschile 2021-2022 Rosa femminile 2023-2024 Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Club Natació Terrassa Collegamenti esterni (CA) Sito ufficiale, su clubnatacioterrassa.cat. (CA) Club Natació Terrassa (XML), su Enciclopèdia de l'esport català, Grup Enciclopèdia Catalana.
Pont de Bac de Roda

El Pont de Bac de Roda, també conegut com a de Calatrava, connecta el carrer de Bac de Roda, al barri de Sant Martí de Provençals, amb el de Felip II al barri de la Sagrera de Barcelona, tot creuant les línies de Barcelona-Portbou i Barcelona - Maçanet Massanes i la LAV Madrid-Frontera Francesa. L'obra forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Projectat per l'arquitecte i enginyer Santiago Calatrava, constitueix una de les seves primeres obres de rellevància i un dels elements emblemàtics de la transformació urbanística de la ciutat prèvia als Jocs Olímpics d'Estiu de 1992. Va ser construït entre el 1985 i el 1987, i aquest mateix any va rebre el premi FAD d'arquitectura. Descripció És un pont penjant de 128 m de longitud, format per dos arcs bessons d'acer inclinats a 60° que sostenen la calçada de formigó pretensat. Les baranes, d'acer inoxidable, incorporen punts de llum integrats que permeten una il·luminació indirecta durant la nit, evitant l'enlluernament dels vianants. El paviment de la zona de vianants és de rajoles ceràmiques, i el conjunt es resol amb un revestiment de materials brillants que reforcen la imatge tecnològica i lleugera pròpia de les primeres obres de Calatrava. Galeria Referències Vegeu també Estació de Bac de Roda Pont de l'Exposició a València Enllaços externs «Pont de Bac de Roda». Barcelona Experience. Barcelona Turisme.
Pont Bac de Roda

Die Straßenbrücke Pont de Bac de Roda oder Pont Calatrava verbindet die Stadtteile Sant Andreu und Sant Martí im Osten von Barcelona. Planungsingenieur und Architekt der Brücke ist Santiago Calatrava. Diese markante Brücke ist eines der ersten Werke des mittlerweile etablierten Architekten und war ein Bestandteil der Präsentationen anlässlich der Olympischen Sommerspiele 1992. Sie wurde von 1985 bis 1987 erbaut. Lage Die Brücke verbindet die Straße Bac de Roda im südlichen Stadtteil Sant Martí mit der Straße Felip II im nördlichen Sant Andreu und überquert dabei die Gleise von Regionalbahnen, die vom Stadtzentrum Richtung Autobahnkreisverkehr Nus de la Trinitat führen. Südöstlich der Brücke befindet sich die Metrostation Bac de Roda der Linie 2 der Metro von Barcelona. Konstruktion Die Fahrbahn ist als Spannbetonkonstruktion ausgeführt, welche durch seitlich angebrachte unterstützende Hängebrückenkonstruktionen unterstützt wird. Der Hängebrückenteil ist in Stahl-Beton-Verbunsbauweise ausgeführt, wobei der Obergurt an allen 4 Ecken der freistehenden Brückenwiderlager fließend in Treppen übergeht. Die Brücke ist durchgehend mit hellen Baustoffen errichtet worden, der Belag im Fußgängerbereich ist aus Keramikfliesen. Die Geländer sind aus Edelstahl. Nachts wird die Brücke indirekt beleuchtet, so dass man sie ohne Blendung passieren kann. Im Bereich der Brücke existieren keine der sonst üblichen Straßenbeleuchtungen durch Laternen. Bedeutung Obwohl das Bauwerk eine ganz normale Straßenbrücke ohne konstruktive Superlative ist, wird sie von zahlreichen Touristen besucht und in entsprechender Literatur oft erwähnt. Sie ist neben dem Torre de comunicacions de Montjuïc, den ebenfalls Calatrava 1989–1991 konstruierte und berechnete sowie dem Torre de Collserola von Norman Foster und dem Torre Agbar von Jean Nouvel ein bedeutendes Objekt der modernen Architektur in Barcelona. Bilder Literatur Werner Blaser: Santiago Calatrava: Ingenieur Architektur; Verlag Birkhauser Boston Inc; 1. Auflage 1988, ISBN 978-0-8176-2460-6. Werner Blaser: Ikonen der Weltarchitektur; niggli Verlag; 1. Auflage 2012, ISBN 978-3-7212-0797-2. Marc Bonner: Architektur ferner Welten: Santiago Calatravas skulpturales Architekturverständnis und die Bildhaftigkeit seiner Bauwerke in Werbung, Film, Musik, Computerspiel und Mode; Deutscher Kunstverlag; 1. Auflage 2015, ISBN 978-3-422-07297-8. Fußnoten Weblinks Beschreibung der Brücke auf calatrava.com Beschreibung der Brücke im Tourismusportal Barcelona
Bac de Roda Bridge

The Bac de Roda Bridge (Catalan pronunciation: [ˈbaɡ də ˈrɔðə]), known locally as the Calatrava bridge, is a road bridge that links the districts of Sant Andreu and Sant Martí in the city of Barcelona, Catalonia, Spain. The bridge was constructed between 1984 and 1987, to a design by Santiago Calatrava, as part of the preparations for the 1992 Summer Olympics. The bridge connects the Carrer de Bac de Roda, to the south in Sant Martí, with the Carrer de Felip II, to the north in Sant Andreu, across the main railway approaches to Barcelona from the north. The Bac de Roda station, on line 2 of the Barcelona Metro, is some 100 metres (330 ft) to the south of the bridge. Pictures References External links Media related to Bac de Roda Bridge at Wikimedia Commons
Puente de Bac de Roda

El puente de Bac de Roda, o puente de Calatrava,​ une los distritos de San Andrés y San Martín de Barcelona, separados por las vías del ferrocarril. Obra de Santiago Calatrava, fue inaugurado en 1987. Ubicación Ubicado junto a la estación de mercancías de la Sagrera, el puente sortea las vías ferroviarias de la línea Barcelona-Francia, de la línea Barcelona-Massanet-Massanas (desde 1989) y de la línea de alta velocidad a Francia (desde 2013). De este modo, el viaducto enlaza la calle Bac de Roda, en el distrito de San Martín, con la calle de Felipe II, en San Andrés, creando un eje que une el mar y la montaña. Historia El puente forma parte de la política urbanística municipal, impulsada por Oriol Bohigas en los años previos a los Juegos Olímpicos, de monumentalizar la periferia de la ciudad.​ La intervención en este punto permitió revalorizar y dignificar un espacio degradado hasta los años 1980, debido a los asentamientos chabolistas junto a las vías del tren conocidos como La Perona.​ El proyecto, aprobado en 1985​ –un año antes de la designación olímpica– fue el primer puente diseñado por Santiago Calatrava, quien también realizó la torre de telecomunicaciones de Montjuic con motivo de la cita olímpica. Las obras se iniciaron en 1986.​ El puente fue inaugurado por el alcalde de Barcelona, Pasqual Maragall, el 27 de septiembre de 1987, en el marco de las fiestas de la Merced.​ Originalmente estaba prevista la creación de una zona enjardinada debajo el puente –en los laterales de las vías ferroviarias– a la que se accedía por una escalera en cada extremo del viaducto, y que nunca se materializó.​ El proyecto incluyó también la urbanización de una parcela contigua, un triángulo de 7000 m² formado por las calles Felipe II, Palencia y Sagrera, que se convirtió en la plaza General Moragues (inicialmente Valls Sistachs).​​ La urbanización, a cargo de los arquitectos municipales Pedro Barragán, Bernardo de Solá y Olga Tarrassó, se completó con dos esculturas de acero de Ellsworth Kelly. Véase también Anexo:Puentes de Santiago Calatrava Referencias
Pont de Bac de Roda

Le pont de Bac de Roda ou pont de Calatrava assure la liaison entre les districts de Sant Andreu et Sant Martí à Barcelone, dans la communauté autonome de Catalogne en Espagne. Présentation Premier pont conçu par l'architecte Santiago Calatrava entre 1985 - 1987 pour les Jeux olympiques d'été de 1992 à Barcelone, il est considéré comme le point de départ des grands projets et un symbole de la période pré-olympique de la ville. Les élus de la mairie de Barcelone de l'époque souhaitaient que ce passage devienne un symbole de la nouvelle politique urbaine qui tenait à régénérer ces parties de la ville délaissées par les touristes. Le pont de Bac de Roda permet le passage des véhicules et des piétons de la rue Felip II et de la rue Bac de Roda au-dessus d'une ligne de chemin de fer. L'ouvrage se compose de deux doubles arches en acier latérale obliques auxquelles est suspendu un tablier de 129 m au total comprenant quatre voies de circulation et deux voies pour piétons et vélos. Ce pont a remporté le prix FAD dans la catégorie architecture en 1987, la première fois qu'un travail d'ingénieur était primé à ce concours, et fut finaliste au concours Mies van der Rohe Award pour l'Architecture européenne en 1988. Galerie Notes et références Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Structurae Le pont de Bac de Roda sur Structurae. Portail de l’histoire de l’art Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du tourisme Portail des ponts Portail des routes Portail de Barcelone
Ponte Bac de Roda

Ponte Bac de Roda è un ponte ad arco costruito a Barcellona e progettato da Santiago Calatrava. Descrizione La struttura, che collega i quartieri di Sant Andreu e Sant Martí a Barcellona, è stata inaugurata nel 1987. Situato vicino alla stazione merci di Sagrera, il ponte attraversa i binari della linea Barcellona-Francia, la linea Barcellona-Massanet-Massanas (dal 1989) e la linea ad alta velocità per la Francia (dal 2013). In questo modo, il viadotto collega via Bac de Rod, nel quartiere di Sant Martí, con via Felipe II a Sant Andreu. Storia Il ponte fu promosso da Oriol Bohigas negli anni precedenti i Giochi olimpici, per riqualificare la periferia della città. L'intervento ha permesso di riqualificare uno spazio degradato fino agli anni 80, a causa delle baraccopoli lungo i binari del treno chiamate La Perona. Il progetto, approvato nel 1985, fu il primo ponte progettato da Santiago Calatrava, che progettò anche la torre delle telecomunicazioni Montjuic in occasione dei giochi olimpici. I lavori sono iniziati nel 1986. Il ponte è stato inaugurato dal sindaco di Barcellona Pasqual Maragall il 27 settembre del 1987. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ponte Bac de Roda Collegamenti esterni Ponte Bac de Roda, su archINFORM. (EN) Ponte Bac de Roda, su Structurae.
Palau d'Esports de Granollers

El Palau d'Esports de Granollers és un complex esportiu situat a la ciutat de Granollers, al Vallès Oriental, i que actualment és seu de l'equip d'handbol BM Granollers. Història Fou dissenyat per Pep Bonet Bertran, i es va inaugurar el juliol de 1991 amb motiu de la realització dels Jocs Olímpics d'Estiu de 1992 a Barcelona per tal d'albergar la competició d'handbol. L'Ajuntament de Granollers (actual propietari del Palau), la Diputació de Barcelona, la Generalitat de Catalunya i el COOB '92 van particpar en la construcció. Pressupost Instal·lacions actuals La pista principal del palau serveix per a organitzar les trobades de l'equip d'handbol del BM Granollers, el qual en finalitzar els Jocs hi situà la seu permanent. Així mateix compta amb una pista annexa dissenyada per a l'escalfament dels jugadors abans dels partits, les oficines del Servei d'Esports de l'Ajuntament de Granollers, un centre de medicina esportiva i diverses pistes a l'aire lliure per a la pràctica de l'handbol i mini-handbol. Les instal·lacions tenen una superfície de 26.607 metres quadrats, dels quals 13.296 m² corresponen al pavelló esportiu, 3.308 m² a l'edifici annex i la resta a la urbanització exterior. Actualment té una capacitat per a 3.899 espectadors, podent-se augmentar 1.786 localitats gràcies a unes graderies mòvils, resultant una capacitat total de 5.685 seients. Notes
Palau d'Esports de Granollers

Palau d'Esports de Granollers er en indendørs sportsarena i Granollers, Catalonien, med plads til ca. 5.685 tilskuere til håndboldkampe. Arenaen er hjemmebane for det spanske håndboldhold BM Granollers. Arenaen blev bygget i 1991, forud for Sommer-OL 1992 i Barcelona. Den blev også benyttet ved VM i herrehåndbold 2013 i gruppekampene. Arenaen blev igen benyttet ved VM i kvindehåndbold 2021. Referencer Eksterne henvisninger
Palau d’Esports de Granollers

Der Palau d'Esports de Granollers (spanisch Palacio de Deportes de Granollers, deutsch Sportpalast von Granollers) ist eine Mehrzweckhalle in der spanischen Stadt Granollers. Der Palau d'Esports wird von der Stadt Granollers verwaltet. Es ist die Heimspielstätte des Handballvereins BM Granollers. Die vom Architekten Pep Bonet entworfene Sportstätte bietet Platz für 5685 Zuschauer. Sie wurde für die Olympischen Sommerspiele 1992 erbaut, in ihr wurden Spiele der olympischen Handballwettbewerbe ausgetragen. Die Halle war Hauptspielort der Handball-Weltmeisterschaft der Frauen 2021. Galerie Weblinks bmgranollers.cat: Palau d’Esports (katalanisch) digital.la84.org: Offizieller Bericht zu den Olympischen Sommerspielen 1992 Volume 2. pp. 284–7. (englisch)
Palau d'Esports de Granollers

Palau d'Esports de Granollers (Spanish: Palacio de Deportes de Granollers, English: Granollers Sports Palace) is an arena in Granollers, Catalonia. It is primarily used for team handball and is the home arena of BM Granollers. The arena, projected by the Catalan architect Pep Bonet, holds 5,685 people and was opened in 1991 for the 1992 Summer Olympics. During those games, it hosted the handball competitions. It is managed by the city of Granollers. References 1992 Summer Olympics official report. Archived 28 May 2008 at the Wayback Machine Volume 2. pp. 284–7.
Palacio de Deportes de Granollers

El Palacio Olímpico Granollers (en catalán, Palau Olimpic de Granollers) es un pabellón deportivo en la ciudad catalana de Granollers. Es la casa del equipo de balonmano de la liga ASOBAL Club Balonmano Granollers. Está gestionado por el Ayuntamiento de Granollers. Historia Fue inaugurado en julio de 1991 bajo diseño del arquitecto Pep Bonet con motivo de la celebración del torneo de balonmano de los XXV Juegos Olímpicos (a excepción de las finales que se realizaron en el Palau Sant Jordi). A lo largo de su historia, el Palau ha visto muchos torneos regionales, nacionales e internacionales en los que el Club Balonmano Granollers siempre ha jugado un papel central. Instalaciones La pista principal del palacio sirve para organizar los encuentros del equipo de balonmano catalán. Además cuenta con una pista anexa diseñada para el calentamiento de los jugadores antes de los encuentros, las oficinas del Servicio de Deportes del Ayuntamiento de Granollers, dos pistas de squash, un centro de medicina deportiva y varias pistas descubiertas para la práctica del balonmano y mini-balonmano. Características Presupuesto Ayuntamiento de Granollers: 500 000 000 pts Diputación de Barcelona: 500 000 000 pts Generalidad de Cataluña: 500 000 000 pts COOB'92: 380 000 000 pts Total: 1880 000 000 pts Superficie Superficie total urbanizada: 26 607 m² Superficie pabellón deportivo: 13 296 m² Superficie anexo: 3308 m² Superficie urbanización exterior: 10 607 m² Capacidad Gradería fija: 3899 localidades Asientos espectadores: 3545 localidades Tribunas: 216 localidades Prensa: 192 localidades VIPs: 33 localidades Gradería móvil: 1308 localidades Total: 5207 localidades
Palais des sports de Granollers

Le palais des sports de Granollers est un gymnase situé à Granollers, en Catalogne, où évolue le BM Granollers club de Liga ASOBAL. Il a été construit en 1991 pour les Jeux olympiques de 1992 à Barcelone. Événements Handball aux Jeux olympiques d'été de 1992 Championnat du monde masculin de handball 2013 Championnat du monde féminin de handball 2021 Clubs résidents Handball : BM Granollers Notes et références Liens externes Ressource relative au sport : Enciclopèdia de l'Esport Català Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du handball Portail du basket-ball Portail de la Catalogne
Palau D'Esports de Granollers

Palau D'Esports de Granollers ((hrv.) Sportska palača Granolleros) sportska je dvorana u španjolskom gradu Granollersu koji je smješten u pokrajini Katalonija. Primarna namjena ovoga sportskog objekta su rukometna natjecanja. Otvorena je 1991. godine za rukometna natjecanja na Olimpijskim igrama - Barcelona 1992. Kapacitet dvorane je 5 685 mjesta, a dom je rukometnog kluba BM Granollers. Dvoranom upravlja grad Granollers. Za vrijeme Svjetskog rukometnog prvenstva koje će se 2013. godine održati u Španjolskoj bit će jedna od dvorana u kojoj će se održavati dio natjecanja po skupinama.
Палата спортова Гранољерс

Палата спортова Гранољерс (шп. Palacio de Deportes de Granollers) је вишенаменска дворана у Гранољерсу, Шпанија. Дворану је конструисао Пеп Бонет. Отворена је 1991. године а грађена је за потребе такмичења у рукомету на Летњим олимпијским играма 1992. године. Арена има 5.685 седећих места и данас се користи углавном за рукометне утакмице. На светском првенству у рукомету које ће се 2013. године одржати у Шпанији, угостиће утакмице групе А. Види још Летње олимпијске игре 1992. Светско првенство у рукомету 2013. Спољашње везе Дворана на званичном сајту града
STEF

STEF (formerly STEF-TFE) is a European specialist in cold logistics for temperature-sensitive and agro-food products. STEF is active in 7 European countries: Belgium, Spain, France, Italy, the Netherlands, Portugal and Switzerland. The group employs 18,000 staff members and operates with specialised assets: 236 platforms and warehouses, 1,900 vehicles and 1,950 refrigerated trailers. STEF's annual turnover for 2018 was €3,255 million. Its main clients are the food industry, the retail industry and food service. Services STEF Transport (formerly TFE) is a dedicated network for ambient, chilled and frozen products' transportation. STEF Logistique (formerly STEF) provides logistics services for ambient, fresh and frozen products. STEF Seafood (formerly Tradimar) is a dedicated network for the transportation and logistics services of fresh and frozen seafood products. STEF Iberia (formerly S.D.F) manages chilled and frozen products throughout the Iberia peninsula. STEF Italia (formerly CAVALIERI TRASPORTI S.P.A., TFE DA and Dispensa Logistics) has 30 sites in Italy and provides transportation and logistics services for temperature-controlled products. STEF Benelux provides transportation and logistics services to clients in Belgium, Luxembourg and the Netherlands. STEF Information et Technologies (formerly AGROSTAR) is the group's IT subsidiary, as well as a software editor for the food supply chain sector. SPEKSNIJDER TRANSPORT supports STEF Benelux in serving Benelux clients. References External links Official website
STEF

STEF è una multinazionale francese, attiva in diversi altri paesi europei, specializzata nella logistica e nel trasporto di prodotti termosensibili a basse temperature. Il gruppo è attivo in sette paesi europei: Belgio, Spagna, Francia, Italia, Paesi Bassi, Portogallo e Svizzera. Conta circa 19 000 dipendenti, 216 piattaforme o magazzini e circa 4 000 veicoli. La società è quotata alla Borsa di Parigi. Il gruppo STEF STEF Seafood è la società del gruppo che si occupa di logistica e trasporto dei prodotti del mare. STEF Logistics è la società del gruppo che si occupa di stoccaggio e logistica di prodotti alimentari a temperatura controllata. STEF Transport è la società specialista del trasporto di prodotti a temperatura controllata. STEF Iberia, società del gruppo che opera nella penisola Iberica. STEF Italia S.p.a (in precedenza CAVALIERI TRASPORTI S.P.A. e Dispensa Logistics) è la società del gruppo che opera in Italia. STEF IT è la società del gruppo che si occupa dei sistemi informativi dedicati al trasporto e logistica dei prodotti a temperatura controllata. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su STEF Collegamenti esterni (EN) Sito ufficiale, su stef.com.
Silver River Flume

Silver River Flume és una atracció aquàtica del tipus Flume (popularment coneguda com Els Troncs) instal·lada al parc d'atraccions PortAventura Park, a Salou. Consisteix en un viatge en tronc per una canal que simula una serradora sobre el riu Colorado. Inicis L'atracció es va inaugurar el 1995, amb l'obertura del parc. Al principi, estava planejat anomenar l'atracció "Colorado Shoots". Descripció Els "troncs" poden allotjar fins a 5 passatgers. Existeix un mecanisme giratori que fa que els vehicles continuïn girant constantment, i els passatgers han de pujar a aquest en marxa (a baixa velocitat), és semblant al sistema del Grand Canyon Rapids. Degut a la seva alçada, l'atracció ofereix una panoràmica quasi total del parc i, durant el recorregut s'entrellaça amb l'atracció El Diablo (Tren de la Mina). Argument Corre l'any 1875 a la serradora de Penitence. L'empresa "The Silver River Milling & Lumber Co" es veu obligada a transportar els seus troncs a través del riu degut al seu gran pes. La travessa està plagada de ràpids descensos i alts i baixos. Potser alguns valents s'atreveixen a muntar-se en els troncs i desafiar aquests perills? Tematització L'edifici de la cua simula amb total exactitud la serradora, antigament a causa del seu pes els troncs havien de ser traslladats pels rius fins a la mateixa. Podràs veure alguns troncs tallats i una roda que mou part del mecanisme. Aquesta serradora és propietat de l'empresa "The Silver River Milling & Lumber Co." i un dels seus eslògans que poden llegir-se a la façana: "Les taules més rectes del món". El Recorregut El recorregut és considerablement llarg, sobrepassant els 6 minuts. L'atracció compta amb tres pujades i tres baixades, essent l'última de totes la més alta. Fitxa Galeria de fotos