NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castell de Montpalau (Argelaguer)

Castell de Montpalau, o Palau d'Amunt, és un edifici del municipi d'Argelaguer (Garrotxa) declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció Castell El castell dels Montpalau està ubicat al cim d'un turó a la riba dreta del riu Fluvià, al sud de Sant Jaume de Llierca. D'aquesta antiga estada senyorial resta una torre de guaita rodona feta de carreus mal treballats, i restes de murs i muralles, prop de la recentment restaurada església del castell, dedicada a Santa Magdalena. La torre és de planta quadrada i ha perdut la banda de ponent; només conserva la façana de llevant, on hi havia la porta, situada a uns 6 m d'alçada. En un moment posterior (cap al segle xiii) es construí la casa forta situada a l'extrem est del turó. És de planta gairebé quadrada, conserva algunes espitlleres i tenia un vall, conservat al sector occidental. Capella de Santa Magdalena Era l'antiga capella del castell de Montpalau. És un edifici modest i senzill d'una nau i absis semicircular. La porta d'ingrés, flanquejada per dues finestres rectangulars, és adovellada i està precedida per un porxo de factura posterior a la del temple. Damunt seu hi ha el campanar format per una espadanya de només una obertura que recentment ha estat restaurada. La pica d'aigua beneïda, es troba encastada al costat dret de la porta d'entrada. Segons sembla, antigament havia estat guardada a l'interior del temple. Mesura 20 cm d'alçada, 23,5 cm de diàmetre exterior, 17 cm de diàmetre interior. Té gravada a la part frontal una creu. Història És un castell termenat. La notícia documental més antiga és de l'any 940, moment en què la Comtessa de Besalú, Ava, vídua de Miró II, comprà una finca al Vescomte Seguer al Comtat de Besalú -"in villa palacio"- i en la selva anomenada "Puligario". Se sap que l'esmentat comte hi tenia una residència i cal suposar que en aquest lloc, temps després, s'aixecaria el castell construït pels senyors de Sales en el decurs del segle xii. Dins el recinte emmurallat pertanyent a aquest castell de Montpalau, a finals del segle xii o principis del XIII, es va aixecar la capella: la consagració de Santa Magdalena de "Montepaladio" fou l'any 1228 pel Bisbe de Girona. De la documentació existent es desprèn que el castell va ser molt malmès durant els terratrèmols que varen afectar la comarca d'Olot l'any 1428. Així la família Montpalau, a principis del segle xv, davant les destrosses que afectaren la seva residència es traslladaren a viure al poble d'Argelaguer (l'any 1212, Alemanda de Sales havia donat en feu el castell dels Montpalau, juntament amb tots els drets que el llinatge de Sales tenia damunt d'aquesta població) on possiblement hi havia hagut una menuda residència senyorial que ells ampliarien i reformarien donant-li la fesomia de l'actual castell d'Argelaguer. Sembla que la pedra, amb els tres escuts d'armes de la família, existent a la façana del castell d'Argelaguer, havia ornat, originàriament, els murs del castell de Montpalau. Referències
Castell de Palol Sabaldòria

Castell de Palol Sabaldòria és un edifici del municipi de Vilafant (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció Restes de l'antic castell, situades al costat de l'església de Palol Sabaldòria. Els seus murs estan en la major part enderrocats. Un d'aquests trams és atalussat. Veiem que els murs es troben a dos nivells. En la construcció de la part alta l'aparell només és visible en el mur de migdia a on les filades són regulars i de carreus ben escairats. Els murs de la part baixa estan formats per carreus esquadrats, rectangulars, de petita mida i altres de còdols escapçats. Història Casal fortificat. Documentat el 1289. El nom de castell de Palatiolo apareix també per primera vegada l'any 1167 Era possessió de la família de Palol (agermanada amb la nissaga empordanesa dels Blanes, després marquesos de Blanes a Rosselló). Referències Enllaços externs «Castell de Palol Sabaldòria». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Castell de Pontils

El castell de Pontils és un castell del municipi de Pontils, declarat Bé cultural d'interès nacional i inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Actualment només en queden restes. La construcció original era de planta rectangular (32 x 35 metres aprox.), delimitada per una muralla. Al bell mig d'aquest espai s'hi alçava una torre circular. A l'extrem sud del recinte es conserven les restes d'un edifici; segons Marina Miquel, Josep Santesmases i Dolors Saumell, es tracta d'una antiga església. De la façana principal en van ser robades una finestra i les dovelles de l'art de mig punt de la porta d'accés. Enfront d'aquesta façana va identificar-se una necròpoli. Història La primera referència documental del castell de Pontils es remunta a 976, quan consta com a terme limítrof del castell de Queralt. No torna a referenciar-se fins als documents de venda del castell de Montclar (1030 i 1033). A mitjans del segle XI pertanyia als comtes de Barcelona. Ermessenda, vídua del comte Ramon Borrell, ven el castell al seu net Ramon Berenguer I i Almodis (1057). Els Castelló, convertits en feudataris el 1062, es mantenen lligats a la fortificació durant tota la baixa edat mitjana. El 1344, Pere III el Cerimoniós reclama als castlans de Pontils que li prestin homenatge, en el marc de la guerra que mantenia contra el reu Jaume de Mallorca-Rosselló. A l'edat moderna, la jurisdicció va passar a mans dels comtes de Savallà, i posteriorment dels marquesos d'Aitona, que en mantingueren la possessió fins a la desamortització de Mendizábal. El 1648, en el marc de la Guerra dels Segadors, les tropes castellanes van malmetre el castell. Referències
Castell de Prenafeta

El Castell de Prenafeta és un monument del nucli de Prenafeta, en el municipi de Montblanc (Conca de Barberà), declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció Les restes del castell estan en un turó sobre l'actual poble de Prenafeta. En el mateix turó hi ha dues edificacions d'èpoques diferents. A l'extrem oriental hi ha la més antiga; és un petit castell roquer de planta gairebé trapezoïdal. Els murs conserven molt poca alçada. Aquest castell es va construir cap al segle xii. A l'extrem oest de la cresta del tossal es conserva trossos de mur d'una casa forta. Les pedres cantoneres són carreus ben tallats mentre que el parament és de pedres irregulars. Aquesta casa es va edificar al segle xiii o al segle xiv. Gran part d'aquesta casa es va esfondrar l'estiu del 2006; abans d'aquest esfondrament es podia veure un mur amb espitlleres. Sota d'aquest edifici hi ha un túnel. Història El terme de Prenafeta apareix documentat per primera vegada l'any 980 i el castell el 1072, en un document pel qual Arnau Pere de Ponts el donà en feu a Ramon Bremon. Bernat Pere de Pont deixà el castell en herència al seu fill Pere de Puigvert. La família Puigvert fou els senyors del castell durant els segles xii i xiii malgrat sembla que l'administració no l'exercien directament. Per herència, l'any 1276 Prenafeta passà a mans del monestir de Santa Maria de Poblet. El poble de Prenafeta va quedar pràcticament despoblat en la guerra civil catalana contra el rei Joan II (1462-1472) i es va abandonar definitivament al segle xviii, quan es va refer la població al seu emplaçament actual, a uns 2 quilòmetres al sud. Referències Enllaços externs «Castell de Prenafeta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. «Castell de Prenafeta». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Castell de Puig-alder

El Castell de Puig-alder és un edifici del terme de Cogolls, actualment municipi de les Planes d'Hostoles, declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció Per arribar al castell de Puig-alder, s'ha d'anar fins al poble de Cogolls, i agafar el camí que hi puja. El topònim del castell de Puig-alder -Aderer, Pugadder o Podio Alderio- remet al seu emplaçament, dalt d'un turó, des del qual s'albira tota la contrada. Juntament amb el castell de'Hostoles i el de Colltort, formava part de la línia defensiva que separava els bisbats de Vic i Girona. El castell fou destruït a causa dels terratrèmols, i actualment només hi ha restes de murs a la muntanya de Sant Salvador. L'únic testimoni de la seva existència és l'església de San Salvador, vestigi del que havia estat l'antiga capella del castell, però no queda res de l'edifici romànic datat del segle xii, ja que la construcció que hi ha actualment és una reconstrucció d'època recent. Història El castell de Puig-alder apareix documentat per primera vegada l'any 1021, en el testament del comte Bernat Tallaferro de Besalú que deixava aquest castell i el d'Hostoles, amb el qual va tenir molta connexió per la seva proximitat, al seu fill Guillem. L'església de San Salvador, antiga capella del castell, apareix documentada l'any 1184. Mir d'Hostoles deixà en el seu testament, de l'any 1212, els castells d'Hostoles, de Puig-alder i Rocacorba a la seva filla Dolça. Més tard, el castell passà a ser propietat de la casa de Palafolls. Durant la rebel·lió de la noblesa catalana contra el rei Jaume I l'any 1259, Ramon de Palafolls va perdre el castell en benefici de Guillem de Castellnou. En els anys següents, la propietat d'aquest castell, i el d'Hostoles, va passar per diverses mans fins que acabà en poder de la corona. A causa dels terratrèmols no es conserva res del castell. Referències
Castell de Rauric

El castell de Rauric estava situat al cim del turó on s'assenta el poble de Rauric, a la banda sud-oriental del terme municipal de Llorac (Conca de Barberà), d'aquest només queden alguns vestigis dels seus fonaments. És declarat bé cultural d'interès nacional. La primera notícia documental que es té del castell de Rauric és del segle xii, quan en el testament de Pere de Queralt, de l'any 1167, llegà el seu Kastellum de Roderico a l'ordre de l'Hospital de Sant Joan de Jerusalem. Al darrer terç del segle xii es documenta el llinatge dels Rauric. En el fogatjament dels anys 1369-70 es té la notícia que el lloc de Rauric estava en mans de Dalmau de Queralt, senyor de Santa Coloma. Aquesta família des de finals del segle xvi ostentà el títol de comtes de Santa Coloma i mantingué el domini sobre Rauric fins a l'extinció de les senyories. Referències Enllaços externs «Castell de Rauric». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Castell de Saburella

El castell de Saburella, o de Savorella, al terme municipal de Querol (Alt Camp), és de construcció posterior a la Reconquesta i està situat a la riba dreta del riu Gaià damunt un turó de 683 m. És prou ben conservat, sobretot una de les tres torres semicirculars, que es manté gairebé sencera, i una part de la muralla. Les poques notícies històriques que ha generat aquesta fortificació han fet més difícil establir una datació unànime, tanmateix pensem que és construcció tardana, al pas del segle xii al segle xiii, i relacionada de ben segur amb els conflictes que al veí castell de Selmella tingueren lloc entre el monestir de Santes Creus i els Cervelló. Ubicació El castell de Saburella està assentat damunt d'un turó cònic, prop del torrent de Comadevaques, que baixa de la banda de Vallespinosa, ja a la Conca de Barberà. Des del castell es veu al nord, Sant Miquel de Montclar; al nord-est, el cim de Formigosa i el torrent de Comadevaques; a l'est el puig de Montagut i el castell de Pinyana; i al sud el Camp de Tarragona i la vall del Gaià. Aquest castell a prop de la vila i castell de Querol, si bé a l'altra banda del riu Gaià. Mentre que el proper castell de Selmella esdevé un castell roquer, situat arran de cinglera, el de Saburella és en un terreny planer dominat per antics conreus i restes d'alzinars tot i que la pineda de pi blanc esdevé preponderant al seu entorn. Història del conjunt La primera referència documental és de l'any 1229 en el testament de Ramon Alemany de Cervelló, on es disposa que s'edifiqui al castell una capella en honor de Sant Miquel; s'hi lleguen diverses rendes per al seu sosteniment i per al del capellà al qual haurà de servir. Així mateix el castell ha de ser per a Guillem de Claramunt, cunyat seu, durant la seva vida, fet que no serà possible en morir aquest en l'expedició a Mallorca. Continua Saburella en mans del llinatge dels Cervelló, fet que ens corrobora una notícia de l'any 1380, moment en què el rei Pere III el Cerimoniós demana al batlle general la restitució als Cervelló de diversos castells que havien estat ocupats per la corona, entre els quals figura el de Saburella. Més endavant, l'any 1481, el trobem com a afrontació o límit del terme del Pont d'Armentera. Referències Bibliografia Els castells catalans. 3. volum 3. 2a ed. Barcelona: Dalmau, 1992. ISBN 978-84-232-0458-8. Gran Enciclopèdia Catalana. Volum 13. Enciclopèdia Catalana, 1979. ISBN 84-85194-08-X. Gironès i Vilardebò, Jordi. «Saburella». A: Castells Catalans (pdf). Centre d'Estudis Sanjustencs, gener 2008, p. 3. Enllaços externs «Saburella (Alt Camp)». Blog de Castells Catalans, 23 gener 2008.
Castell de Sant Jaume

Castell de Sant Jaume és una fortalesa del municipi de Cadaqués (Alt Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció Ubicat al turó de les Tres creus o de Sant Jaume, al nord-est del nucli antic de la població. Es tracta d'una petita fortalesa amb una posició dominant sobre la Badia de Cadaqués, amb l'aspecte d'una gran torre. La construcció presenta una planta quadrada amb quatre petits cossos adossats, també quadrats, i que sobresurten formant baluards. L'entrada al conjunt es dona mitjançant aquestes edificacions, a través d'una porta d'arc escarser. Dos murs conserven el coronament de merlets triangulars, mentre que en els altres sectors tan sols es pot veure la teulada totalment ensorrada. Hi ha tres nivells de petites espitlleres i alguna finestra, fetes de rajols. El tipus de parament és constituït amb rebles de pissarra i morter. Història Tot i que no es coneix bé el seu origen, és probable que fos edificat durant el segle xvii i destruït i refet en èpoques posteriors. Sembla que la torre no tenia funcions defensives sinó únicament de vigilància i senyalització. La construcció actual pertany al segle xix. Segons l'autor Madoz, la fortificació va ser destruïda pels anglesos i tornada a edificar pels francesos durant les guerres napoleòniques. L'anomenat castell de les Creus o de Sant Jaume ha estat entès moltes vegades com el castell de Cadaqués; però en realitat es tracta d'una construcció de marcat caràcter militar. Segons Madoz, servia com a fortalesa per defensa. Referències Enllaços externs «Castell de Sant Jaume». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Castillo de San Jaime

El Castillo de San Jaime es un monumento del municipio de Cadaqués de la comarca catalana de la Alto Ampurdán en la provincia de Gerona declarado Bien cultural de interés nacional. Historia Aunque no se conoce bien su origen, es probable que fuera edificado durante el siglo XVII y destruido y rehecho en épocas posteriores. Parece que la torre no tenía funciones defensivas sino únicamente de vigilancia y señalización.​ La construcción actual pertenece al siglo XIX. Según el autor Pascual Madoz, la fortificación fue destruida por los ingleses y vuelta a edificar por los franceses durante las guerras napoleónicas.​ El llamado castillo de las Cruces o de San Jaime ha sido entendido muchas veces como el castillo de Cadaqués; pero en realidad se trata de una construcción de marcado carácter militar. Según Madoz, servía como fortaleza para defensa.​ Descripción Está situado en el cerro de las Tres cruces o de San Jaime, en el noreste del casco antiguo de la población.​ Se trata de una pequeña fortaleza con una posición dominante sobre la Bahía de Cadaqués, con el aspecto de una gran torre. La construcción presenta una planta cuadrada con cuatro pequeños cuerpos adosados, también cuadrados, y que sobresalen formando baluartes. La entrada al conjunto se da mediante estas edificaciones, a través de una puerta de arco escarcero. Dos muros conservan el coronamiento de almenas triangulares, mientras que en los otros sectores sólo se puede ver el tejado totalmente derrumbado. Hay tres niveles de pequeñas aspilleras y alguna ventana, hechas de ladrillos. El tipo de paramento está constituido con cascotes de pizarra y mortero.​ El edificio consta de planta irregular, en origen formado por tres cuerpos adosados, dispuestos alrededor de un patio rectangular delimitado por un muro de cierre por el lado de levante. El cuerpo de poniente presenta la cubierta de dos vertientes, mientras que el de mediodía está cubierto por una terraza. Ambos están Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Gerona Bienes de interés cultural de la comarca del Alto Ampurdán Castillos de España Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castillo de San Jaime. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya (ed.). «Castell de Sant Jaume». Pat.mapa: Jaciments (en catalán). Consultado el 30 de setiembre de 2014. (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última).
Castell de Sant Jaume

Castell de Sant Jaume är ett slott i Spanien. Det ligger i provinsen Província de Girona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 600 km öster om huvudstaden Madrid. Castell de Sant Jaume ligger 31 meter över havet. Terrängen runt Castell de Sant Jaume är kuperad åt sydväst, men åt nordost är den platt. Havet är nära Castell de Sant Jaume österut. Närmaste större samhälle är Roses, 9,1 km väster om Castell de Sant Jaume. Kommentarer Källor
Castell de Terrassola

El Castell de Terrassola és un castell situat al curs mitjà de la ribera Salada al municipi de Lladurs (Solsonès) a una altitud de 646 msnm. La primera notícia d'aquest castell es té de l'any 992. Les restes visibles actuals són de la baixa edat mitjana. El cens de Pere el Cerimoniós del 1359 cita donzell Francesc sa Torra com propietari. La major part del conjunt és resultat de les reformes que van tenir lloc durant els segles XVI-XVII. Se sap que a mitjans del segle xvii el senyor de Terrassola, Josep Mas, encarregà unes reformes a un mestre d'obres de Solsona per un import de 25 lliures barceloneses. Era habitat fins al primer terç del segle xx. Les dures condicions de vida van fer que els darrers masovers marxessin i el conjunt (el castell junt amb la casa del Castellet i el mas anomenat del Forn) es degradés ràpidament. Referències
Castell Nou de Beuda del Pla

Castell Nou de Beuda del Pla és un monument del municipi de Beuda (Garrotxa) declarat bé cultural d'interès nacional. Història La família Queixàs apareix com a propietària del castell roquer anomenat Castellot. L'any 1308, el cavaller Jaume Berenguer de Queixàs tenia propietats a Beuda. Berenguer Andreu de Queixàs, senyor del castell de Beuda, es casà amb Elisabet senyora del castell de l'Hostal. L'any 1360 apareix com a propietari del Castellot el senyor de Queixàs, per llegat familiar. Al segle xv la família Queixàs es construí un castell gòtic al pla, prop de l'església, sembla que ampliant una construcció més antiga amb incorporacions gòtiques. En la façana d'aquesta fortalesa tardana hi ha l'escut de la família i és anomenada, precisament, mas Queixàs. És possible que a l'època medieval tardana, el castell roquer fos abandonat. Descripció Construcció del segle xv bastida sobre un edifici més antic. Està format per tres cossos de diferent alçada. El cos principal és de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes principals. La porta principal és d'arc de mig punt adovellat i la resta d'obertures tenen la llinda i els brancals realitzades amb carreus ben tallats mentre que la resta dels murs es realitzaren en pedra poc desbastada. Algunes de les finestres tenen decoració gòtica amb un arc conopial calat esculpit a la llinda i figures animals a les impostes. A la part superior són visibles els antics merlets tapiats per fer unes golfes. A la façana posterior hi ha annex un altre cos d'alçada inferior i amb la teulada perpendicular a la del cos principal. Aquí també són visibles sota la teulada els antics merlets tapiats. El tercer cos és la torre de l'homenatge, que disposa de planta baixa, amb el mur atalussat, i tres pisos superiors. Una de les finestres del segon pis té dos arquets trilobats sense la columna central. Després de les restauracions es substituí el teulat a dues aigües per un de pla amb merlets. Es pot afirmar que aquesta és la part antiga del castell. Actualment, l'interior de l'edifici es troba estructurat de manera semblant a una masia de mitjans del segle xx, Referències Enllaços externs Castell de Beuda a Catalunya Medieval Alçat Castell nou de Beuda Escola tècnica superior d'arquitectura de Barcelona (ETSAB) Arxivat 2014-05-02 a Wayback Machine. Castell Nou de Beuda a Castells Catalans
Castellnou de Gemenells

El Castellnou de Gemenells és una obra de Sant Jaume dels Domenys (Baix Penedès) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És una masia o casal amb teulada a quatre vessants, tancada dins un baluard fortificat, recentment restaurada. Situat damunt un petit turonet, el castell nou de Gemanelles és una masia amb aspecte de fortalesa. L'edifici és precedit per un baluard d'arc escarser. La façana reflecteix la disposició de l'edifici en tres plantes. Els baixos presenten una porta principal amb arc de mig punt i a la dreta la porta del celler, d'arc rebaixat. A l'interior del celler es poden observar una sèrie de cups a cada banda. L'últim pis correspon a les golfes i consta d'unes finestres amb llinda. La part del darrere de la casa presenta uns potents contraforts. Les cobertes són de quatre vessants. Actualment l'edifici està en estat d'enderrocament parcial. Història La casa va ser abandonada pel propietari, resident a Barcelona, que va vendre les propietats excepte la casa. La tradició oral de la zona menciona fins i tot l'existència d'una presó. La casa va ser restaurada el 1985 per una gent del Vendrell. A la porta hi van instal·lar la següent inscripció: "Manso del Castell de Gemenelles, 1773-1985". Referències Enllaços externs «Castellnou de Gemenells». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Castellum Fractum

El Castellum Fractum (literalment 'castell en runes') és una fortalesa tardoromana situada a l'àrea de la Muntanya dels Sants Metges, al municipi de Sant Julià de Ramis (Gironès). El jaciment fou declarat Bé Cultural d'Interès Nacional l'any 2012. Història El Castellum Fractum està localitzat en un enclavament estratègic des del qual s'observa una vista panoràmica, i per aquest motiu ha estat objecte d'ocupació al llarg de la història. La fortalesa fou construïda entre mitjans del segle IV i inicis del segle V dC a sobre d'un poblat ibèric que data del segle vi aC. Està especialment situada per al control de la Via Augusta, i segons els arqueòlegs que l'han excavada, servia de magatzem i dipòsit d'intendència militar. En una primera fase, aquest edifici està format per una gran aula rectangular amb una línia de pilars centrals. En els laterals s'obren diverses habitacions que comuniquen directament amb aquest espai central. En època visigoda segueix en actiu i desenvolupant funcions similars, però és objecte d'algunes reformes, com per exemple la transformació de l'aula rectangular central en un pati, i la construcció d'un primer pis sobre les habitacions laterals. Tot i que no se sap del cert l'època en què la fortalesa quedà en desús, es coneixen certs documents d'època de Carlemany (segle ix) on apareix amb el nom de castellum fractum, és a dir, "castell en runes", fent referència a l'estat de runa en què es trobava ja en aquells moments. Actualment és un jaciment a l'aire lliure museïtzat i visitable, amb un itinerari que uneix el poblat ibèric, la fortalesa romana i l'ermita paleocristiana dels Sants Metges. Vegeu també Poblat ibèric de Sant Julià de Ramis Muntanya dels Sants Metges Referències