NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cal Sastre (Sant Hilari Sacalm)

Cal Sastre és una masia de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia situada a la nova urbanitzaci'o de Cal Sastre, a la sortida del nucli, en direcció a Villavecchia. Actualment s'hi fa turisme rural i es troba en molt bon estat, i té altres edificacions al voltant. Consta de dues plantes i té una coberta a doble vessant amb teula àrab. La porta d'entrada és amb dovelles i arc de mig punt i les finestres tenen totes forma quadrangular amb llinda monolítica. Al costat de la masia hi ha un pou, amb una gran obertura, realitzat amb pedra i amb parets molt gruixudes. Queda tancat per una reixa de ferro i al costat hi ha una pica de pedra. A pocs metres de la masia hi ha un parc adptat com a zona de picnic on hi ha la font de Cal Sastre. Història La masia apareix esmentada a la dotació de l'església de Sant Hilari el 1199. L'aspecte actual ve donat per una important reforma efectuada al segle xix. Referències
Mas Llobet (Sant Joan de Vilatorrada)

Mas Llobet és una masia de Sant Joan de Vilatorrada (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Conjunt arquitectònic format pel mas i altres construccions adjacents. El conjunt es troba construït aprofitant l'elevació d'un petit turó, envoltat avui pel barri de Can Llobet, al qual el mas ha donat nom. Es tracta d'una casa de planta rectangular amb coberta a dues aigües. Els mur són de maçoneria, observant traces de l'arrebossat anterior. Al cantó Nord de la casa i aprofitant el desnivell del terreny, s'emplaça un espai cobert (dedicat a feines agrícoles) amb dues grans arcades creant l'efecte d'un gran porxo. S'accedeix a aquest porxo mitjançant una gran porta allindada oberta a la sala de la casa que queda a nivell de planta baixa degut al desnivell. Una gran llinda conforma aquesta porta on s'ha gravat la data de 1625. Història El mas Llobet apareix documentat al segle xvi. Del 1717 es conserva un contracte d'arrendament fet per Francisca Llobet a Miquel Llobet sobre algunes terres del mas. El 1746 la propietat estava en mans de Joan Llobet. Al segle xviii tenia terres arrendades com a pastures pels ramats de Manresa. El mas i les terres van arribar al segle XX canviant sovint de propietaris a partir del segle xviii. Bona part de les terres de l'antic mas han estat venudes i edificades construint l'actual barri de Can Llobet que envolta el mas. Referències
Estany i font de la placeta Macià

L'estany i font de la placeta Macià és una font pública i ornamental, que conté un bust en homenatge a Francesc Macià, ubicada a la placeta de Macià de Sant Adrià de Besòs protegida com a bé cultural d'interès local (BCIL). La placeta està situada a l'avinguda de Catalunya, entre els carrers de Sant Pere i Sant Joaquim. Descripció Aquesta font consisteix en una mena d'estany amb un pedestal adossat en dels seus costat, al damunt del qual hi ha una escultura d'un nen que porta un globus de vidre o fanal. La figura original, que era de pedra, desapareguda durant anys va ser substituïda per una reproducció aproximada en fosa de color negre, col·locada el 22 de juny de 2002. L'aigua arribar a l'estany mitjançant un brollador de fosa de forma quadrada amb un relleu central que representa la cara d'un lleó clàssic. Abans hi havia, no obstant això, uns sortidors en forma de peix. L'escalinata semicircular per accedir al sortidor o font pública s'ha substituït per uns graons rectangulars. A més, la font també ha incorporat un bust en homenatge al primer president de la Generalitat de Catalunya restaurada durant la Segona República Francesc Macià. Història La placeta Macià es va construir a inicis del segle xx, en el moment en què es va instal·lar en aquest indret la fàbrica Baurier i la família Font i Vinyals va començar a urbanitzar les terres del seu pavelló de caça, configurant el barri de Sant Joan Baptista. Pel que fa a la font en si va ser un encàrrec el 1954 de l'Ajuntament de Sant Adrià de Besòs a l'arquitecte municipal J.R. Ferrater i Ducati, que va projectar un monument per a la placeta. La font s'ha conservat fins avui dia amb algunes modificacions posteriors. Galeria Referències
Pou de glaç de la Font de la Vinyota

El Pou de glaç de la Font de la Vinyota és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una construcció subterrània coberta amb volta de pedra a l'exterior. Tot el parament està treballat amb blocs de pedra perfectament encaixats. L'estructura és cilíndrica d'aproximadament 10 metres de profunditat. En la part superior presenta 4 obertures a manera de llunetes. A l'interior, en les partes del cilindre, s'obren uns forats utilitzats en el seu dia per enganxar les bastides. Història Els pous de gel es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX quan la fabricació i comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. No obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns fessin desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercats,... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi. Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç, són la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins les poues fins que a l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll. Referències
Poua de Cal Revetllat

La Poua de Cal Revetllat és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Construcció semisubterrània d'estructura cilíndrica coberta amb una cúpula semiesfèrica. La part subterrània de la construcció consta d'una paret circular feta de maçoneria de 8,40 metres de diàmetre amb una filera horitzontal de forats destinats a recolzar-hi les bastides que permetien accedir a l'interior del pou. La part aèria de la construcció consta de 2 metres de paret circular fins a l'entrega de la cúpula i on hi ha dues obertures situades nord-sud de 1 x 1 metres cadascuna. L'altura total de la poua des del terra fins a la clau de la cúpula és de 9,20 metres. Història Els pous de gel es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX quan la fabricació i comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. No obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns fessin desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercats,... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi. Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç, són la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins les poues fins que a l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll. Referències
Poua de glaç petita de la Font de la Vinyota

La Poua de glaç petita de la Font de la Vinyota és una obra de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Pertany a la tipologia usual de les poues de la comarca; és un dipòsit cilíndric d'uns vuit metres de diàmetre, originàriament cobert amb una volta semiesfèrica. Actualment, de la volta no queda res encara que el mur cilíndric es conserva en la seva totalitat. Els pous del gel, es construïren i obtingueren la seva major rendibilitat en el decurs dels segles XVII, XVIII i part del XIX quan la fabricació o comercialització del gel representava una bona font d'ingressos. No obstant, durant la primera meitat del segle XX alguns pous continuaren funcionant, malgrat que l'aparició del gel artificial amb l'arribada de l'electricitat i els transports moderns fessin desaparèixer aquest tipus d'indústria. Els últims pous en funcionament ja no comercialitzaven amb els hospitals, mercat, ... de Barcelona, sinó que eren d'ús propi. Les condicions necessàries per a la construcció d'un pou de glaç, són la proximitat a les vies de comunicació, amb llocs de consum no gaire allunyats i la seva instal·lació en llocs de fortes glaçades i bones aigües. El gel es recollia a l'hivern a les basses o rieres properes al pou. Es tallava en blocs i s'emmagatzemava per capes recobertes de palla, vegetació i gel trossejat dins les poues fins de que l'estiu, segons la demanda, s'anava extraient i transportant dins de sàrries també cobertes de palla i boll. Referències
L'Argila

L'Argila és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil. Masia orientada a migdia, coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana. El portal és de forma rectangular, el qual té el carener perpendicular a la façana. El portal és de forma rectangular i té una creu esculpida i una inscripció il·legible. La finestra damunt el portal és decorada amb motllures i formes soguejades. També a nivell del primer pis hi ha una altra finestra datada al 1726. Al davant de la casa es forma un barri amb diverses dependències agrícoles. Hi ha també construccions modernes afegides al cos de la casa, com l'antiga masoveria semi derruïda i adossada al mas. Està construïda amb pedra i arrebossat i pintat al damunt. L'estat de conservació és força bo. Història Casa d'antiga tradició, que encara conserva l'antiga cognominació d'Argila i conserva l'arbre genealògic de la família. Els seus habitants foren ciutadans honrats en temps de Felip V, Don Miguel d'Argila i Quadras. Se'ls concedí el privilegi de noblesa i l'escut d'armes l'any 1798. Durant la Guerra del Francès s'enderrocà la part de llevant de la casa, i un cop acabada la guerra es va refer de bell nou, com indica un carreu de pedra col·locat a l'angle. Referències
La Coromina (Gurb)

La Coromina és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Les estructures originals giren entorn d'un pati central, obert a l'exterior per mitjà d'un portal cobert amb una petita teulada a doble vessant. La dependència principal és la masia amb una porta al centre de la façana d'arc de mig punt. Les obertures són petites i de formes regulars. Història Aquesta masia és un exemple de les masies de Gurb de la Plana que han sofert modificacions degudes a la necessitat d'ampliar l'espai d'habitatge o les dependències destinades al bestiar, però sense tenir en compte la preservació de l'antiga estructura, tapiant finestres, ocupant la façana principal i creant un gran contrast de materials. L'estructura original data del 1777, segons Miquel Rierola. Referències
El Felius

El Felius és una masia de Gurb (Osona) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia Antic mas del terme de Gurb, registrat als fogatges de 1553 amb Joan Falius, habitant del mas, la família del qual degué sobreviure a la crisi demogràfica produïda per la pesta negra. Aquest mas, com denota la seva estructura, fou reformat als segles XVII, XVIII i XX. Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb la façana orientada a migdia, paral·lela al carener. Al damunt del portal s'obren galeries d'arc de mig punt al primer pis i rectangulars al segon. A la part dreta d'aquest cos s'adossa una torre coberta a quatre vessants i de quatre pisos. Està decorada amb arquets cecs sobreposats. Hi ha un mur amb merlets i torrelles als angles que tanca la lliça, a la que s'accedeix mitjançant un portal rectangular. A la part de tramuntana hi ha una torreta de planta circular. Adossada al mas hi ha una petita capella. A la part esquerra del mas i adossat a ell hi ha una cabanya de grans dimensions. Està construïda amb pedra arrebossada, i alguns sectors són de tàpia. Capella de Sant Pau del Felius Construïda l'any 1862, substituint una d'anterior situada a pocs metres del mas i avui enrunada és una petita capella de nau única. Adossada pel mur de ponent al mas i pel de tramuntana a la torre. La façana és orientada a migdia i té un portal d'arc deprimit. Al damunt hi ha un òcul i el capcer, triangular, està coronat per un campanaret d'espadanya que conserva la campana. S'accedeix al portal mitjançant tres graons. A la part esquerra de la façana li fa d'espona una torrella de defensa. A la part superior de la nau hi ha unes finestres que donen claror al temple. L'estat de conservació és força bo. Els materials constructius són la pedra arrebossada i està decorat amb estuc. Referències
La Noguera (Gurb)

La Noguera és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La característica principal de la masia és la superposició i annexió de cossos de diferents funcionalitats (habitatge, agrícola, domèstica...), que amaguen l'estructura inicial clàssica de la masia. Tots els elements que caracteritzen les masies de Gurb hi són presents: el porxo o galeria, la lliça, la portalada coberta de teulada a doble vessant, el paller, les petites obertures, etc., però totalment desorganitzades i formant un conjunt compacte. La precarietat del sistema constructiu corrobora la dificultat d'independitzar cada un dels espais i datar-lo. Història La reconstrucció, consolidació i adaptació de les antigues masies segons les noves necessitats és evident en aquesta construcció. En algunes ocasions, com en la present, no es té en compte la preservació de les antigues estructures com a fenomen estètic, però sí funcional, ja que els cossos se sobreposen uns als altres, esdevenint, al llarg del temps, estructures totalment heterogènies. Referències
Oms (Gurb)

Oms és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de tipus senyorial, de planta allargada amb coberta a diferents vessants. La majoria de les obertures són balcons amb barrots de ferro de formes ondulants o finestres que s'han convertit en petits balcons, també amb barrots de ferro. Caracteritzen la façana principal dos pisos de galeries amb arcades de mig punt. La portalada ha estat modificada. La façana obre a un pati o lliça envoltada de petites dependències d'ús domèstic o pel bestiar, de recent construcció. Història Segurament fou construïda molt avançat el segle xviii, ja que la galeria o porxos formen part integral del conjunt de la masia. Les reformes que ha sofert durant el segle XX afecten principalment a la façana principal i a les petites dependències del voltant del pati. Referències
El Pla (Gurb)

El Pla és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La masia està formada per un cos a la manera clàssica (planta quadrada, coberta a doble vessant, poques obertures i porta principal amb arc de mig punt) al qual se li ha annexionat una altra estructura rectangular de coberta a doble vessant que llença les aigües a les façanes principals, composta per dues habitacions d'ús domèstic i agrícola. L'habitació més propera a la casa està formada per dos pisos, en un dels quals (el superior) s'hi obren unes balconades amb barrots de fusta que connecten amb el primer pis de la casa. Història Contrasta la utilització de diferents sistemes de construcció pel que és la masia pròpiament, en el que els materials són més compactes i sòlida, amb les dependències annexes, on l'aparell és de pedra seca amb molt poc morter. Les dates de construcció de la masia estan gravades a les llindes de les finestres de la masia, i corresponen al segle xviii, època de construcció de la majoria de les masies de Gurb. Referències
El Quer (Gurb)

El Quer és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un conjunt de tres cossos de planta quadrada amb coberta a dues vessants, que responen a les diferents èpoques constructives de l'edifici. El cos central està format per dos pisos de porxos, que més tard varen ser convertits en finestres; el cos de ponent seria el sector residencial de la masia, del qual destaca una gran balconada oberta al segle xviii, a la manera tradicional. L'altre cos correspon a la masoveria i té una estructura totalment eclèctica i funcional. Seria l'element més nou de l'edifici (segle XX). Història Algunes de les dates que trobem gravades a les llindes de les finestres (1762, 1805, 1711) ens indiquen que la masia ha sofert diferents etapes constructives i, evidentment, força modificacions. Malgrat tot, aquesta masia correspondria a l'època de major creixement demogràfic del municipi, en la que es realitzen la majoria de masies. Referències
Can Sarí

Can Sarí és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Formen la masia dues estructures principals, una que seria la primitiva masia, de planta quadrada, coberta a dues vessants i una altra més baixa, afegida a la part del darrere de l'anterior, de planta allargada. És particular la gran quantitat de finestres que s'obren a la façana. A la part davantera de la casa s'obre un pati rodejat de petites construccions i tancat amb una porta delimitada per dos pilars. Façana És l'element que li dona singularitat. Està dominada per una gra balconada al cos central, que correspon al pis principal de la casa, dividida en cinc sectors, formats per dos arcs penjats en ziga-zaga. Les cinc balconades estan tancades a l'exterior per uns grans finestrals amb vitralls de colors. És l'element més nou i notable del conjunt, adossat a l'antiga estructura. Història És un exemple de les moltes cases pairals del municipi que ha sofert grans transformacions fins a modificar gairebé tot el conjunt. L'únic que recorda l'antiga estructura és el pati central del davant de la casa i la planta de l'antic edifici, així com la distribució de l'interior. Referències
El Mateu

El Mateu és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil. Masia de planta rectangular coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, orientada a ponent. Presenta un portal dovellat, amb un escut a la dovella central que representa una mà i unes inicials. Les mateixes dovelles emmarquen la finestra del primer pis, formant un cos únic. La casa consta de planta baixa i dos pisos. A la part esquerra de la façana s'hi annexiona un cos de porxos amb arcades sostingudes per pilars de pedra. Són orientats a migdia. L'estat de conservació de la masia és força bo. Els materials constructius bàsics són la pedra, el morter, tàpia i alguns afegitons de maó. Història Antiga masia ampliada i reformada en diverses èpoques, com podem observar per les llindes de la construcció. La finestra datada més antiga es troba a llevant (1693), la de la façana data de 1704 i els porxos es varen construir al 1804. Els propietaris, que habiten al mas, mantenen la cognominació de Mateu. Es troba registrada al fogatge de la parròquia i terme de Sant Esteve de Granollers de l'any 1553. Habitava el mas Bernat Matheu. Referències
Can Barrabàs

Can Barrabàs és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia situada als afores del nucli urbà de Breda, prop del polígon industrial que es troba a l'avinguda de Can Guilleumes, annex a un altre habitatge. L'edifici, de planta quadrangular, està compost de planta baixa i pis, i està cobert per un teulat a doble vessant, amb la biga carenera paral·lela als murs laterals, i desplaçada cap a la dreta de l'edifici. Els vessants desaigüen als laterals, i el ràfec de teulada és doble, format per una filera de rajols de punta de diamant i una filera de rajols plans. A la façana principal, a la planta baixa, una porta en arc de mig punt format per maons col·locats en sardinell i amb els brancals formats per grans pedres dona accés a l'edifici. Al costat una finestra quadrangular amb els brancals i llinda fets de maons col·locats en sardinell. Una escala, que ara no porta enlloc (l'obertura que hi havia ha estat tapada), hauria portat al pis. Sota l'escala, una porta en arc de llinda. Al pis, dues finestres amb la llinda i els brancals fets de maons disposats en sardinell (els brancals de la finestra esquerra estan arrebossats), i un petit ampit de finestra. La part superior de l'edifici ha estat refeta recentment, deixant el descobert el paredat rústic fet de nou, contrastant clarament amb la part de la planta baixa, amb les parets arrebossades i en un estat de conservació regular, com es pot apreciar tant a la façana principal com a la façana lateral i posterior. Al costat de l'edifici, construccions d'ús agrícola-ramader. Referències
Molí d'en Fogueroles

El Molí d'en Fogueroles és una obra de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia situada al trencall a la dreta de la sortida del nucli, direcció Viabrea, darrere de Can Hosta. Consta de planta baixa i pis, i tres cossos ben diferenciats. El cos de la dreta té façana arrebossada i coberta a un vessant amb teula àrab. Porta dovellada i quatre finestres, tres d'elles amb llinda de pedra i marc amb carreus escairats. Sota la finestra de la part esquerra, del pis superior, hi ha gravades unes petites incisions indesxifrables. A la part esquerra, hi ha un cos (una torre) amb planta baixa i dos pisos, i un altre cos de planta baixa. La seva coberta és a doble vessant. En aquesta zona es fa molt patent la restauració que es va dur a terme l'any 1995, poc després d'un incendi. La façana és en pedra en el primer i segon pis, i a la planta baixa i al cos annex, és arrebossada, i amb algunes pedres rierenques saltejades. Les finestres tenen una llinda de maó. Història El molí d'en Fogueroles està documentat des del 1317. Tenim notícies del Sr. Antoni Fogueroles, que possiblement fou l'amo del mas, l'any 1640, però la masia no està datada fins al 1735, quan apareix en un cens oficial. L'habitatge prengué el nom del seu propietari i, es deia “Molí d'en Fogueroles” perquè abans hi havia hagut un molí. Referències
Cal Batlle (Breda)

Cal Batlle és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici situat als afores, al costat del pavelló poliesportiu de Breda i d'un parc públic. Masia orientada el S-O, que ha patit diverses transformacions. Originàriament era més petita i amb teulada a doble vessant, actualment, les seves dimensions han augmentat, i s'observa a la façana una línia que ens marca el que antigament constituïa el vessant esquerre. També s'aprecia l'existència d'un escut. A la part original, és on es troben les finestres amb llinda i ampit de pedra, porta de mig punt amb dovelles i un rellotge solar amb un escrit: "Quan no fa sol no dic res / però quan ell hem toca / amb la punta de la / broca li dic a tothom / quina hora és." (04/05/1995) L'edifici té les dependències típicament agrícoles i ramaderes: era, pallisses, corts, corrals, etc. I al costat dret un pou de pedra. Història El document més antic que es conserva sobre el mas data del segle xviii, quan pertanyia a Bernat de Mascorda, el qual posseïa la batllia de Breda. Després passà al seu fill i el mas apareix com Mas Mascorda, nom que es conservà fins a l'any 1618, quan la darrera propietària el va vendre a Pere Batlle (de professió ferrer), adoptant el mas, el nom de Can Batlle, que fins fa poc havia passat de pares a fills. Aquest mas apareix en el fogatge de Breda l'any 1595, que detalla noms, carrers, cases, sent un document de gran importància històrica. Referències