NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Masó (Campins)

Can Masó és una masia de Campins (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La masia de Can Masó està situada al nord del nucli de Campins, molt a prop de la carretera de Campins a Santa Fe. La coberta de l'edifici és a dues aigües, sota la teulada hi ha una galeria descoberta, balustrada, que travessa l'edifici perpendicular a la façana. Totes les finestres són allindades, bé amb pedra, bé amb fusta. La porta principal també té una llinda, de pedra, on hi ha la inscripció: Antoni Masó 1749. A la façana hi ha un rellotge de sol. Història A la llinda de la porta de la masia de Can Masó hi ha una inscripció que indica l'any 1749. Referències
Can Pitarra (Campins)

Can Pitarra és una masia eclèctica de Campins (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Les masies de Can Pitarra i Can Collell estan situades al nord del nucli de Campins, molt a prop del veïnat de Dalt. Descripció Es tracta de dues masies adossades de planta irregular compostes de diversos cossos. La coberta del cos principal de Can Pitarra és de dos aiguavessos de teula àrab amb carener perpendicular a la façana. En alçada, el cos principal, consta de planta baixa i primer pis. A la planta baixa de la façana principal s'observa una arcada de tres arcs de mig punt separats per pilars, per sobre hi ha una terrassa envoltada per una balustrada amb el bust del dramaturg Frederic Soler (1839-1895), àlies Pitarra, al centre. Els paraments dels murs combinen la maçoneria de pedra rústica i el maó. Al costat nord del cos principal hi ha adossat un cos de planta rectangular i coberta de dos aiguavessos de teula àrab. Aquest cos auxiliar està adossat a la masia de Can Collell. La masia de Can Collell és de planta rectangular i tres crugies. La coberta és de dos aiguavessos de teula àrab amb carener paral·lel a la façana. Els paraments dels murs són de maçoneria de pedra rústica i s'observen les restes de l'arrebossat. Història La masia de Can Pitarra va ser construïda, adossada a la masia de Can Collell, a finals del segle xix (1886) pel dramaturg i poeta Frederic Soler, conegut com a Serafí Pitarra. Després de la mort del literat la propietat passà a mans de la seva filla Blanca. La masia de Can Collell està documentada des del segle xvi. Referències
Can Canyet (Lliçà de Vall)

Can Canyet és una masia gòtica de Lliçà de Vall (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici té dues aigües amb el carener descentrat. A la façana destaca una finestra motllurada i amb traceria que es troba sobre la porta, dovellada amb 13 dovelles. Hi ha dues finestres laterals allindades amb motllura conopial i un rellotge de sol. Al costat de la porta hi ha dos curts pedrissos que s'entreguen a dos contraforts d'obra recent, de d'un dels quals surt un abeurador. Història Pel tipus de finestres cal suposar que la masia data del segle xvi. Referències
Casa nova de Can Vilardebó

La Casa nova de Can Vilardebó és una masia de Lliçà de Vall a la comarca del Vallès Oriental inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia amb cos central de planta superior i golfes. La casa té dues entrades contraposades, una a migdia i l'altra al nord, amb portes de volta de pedra i finestres superiors amb ornamentacions. Ha sofert diverses reformes, però tot i així es conserva l'estructura bàsica de la masia amb elements annexes adossats. Història Referències en diferents document situen la data de construcció no abans de 1744. Se sap que durant alguns anys de principi del segle xx s'hi va instal·lar l'escola. Als anys 1990 va subir una rehabilitació profunda. Referències
Can Sans (Lliçà de Vall)

Can Sans és una masia de Lliçà de Vall (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El cos principal està envoltat de nombroses dependències i a més té un cos adossat una mica més baix. En aquest cos és on es desenvolupa la vida quotidiana, mentre que l'edifici principal està condicionat a funcions auxiliars. Es tractava d'una masia a dues aigües amb el carener descentrat. Actualment l'edifici principal té un ràfec a mena de cobert, i a la part adossada la porta és d'arc escarser de pedra. Història Aquesta masia ja estava fogatjada durant el segle xvi. La proximitat amb l'antic Castell de Lliçà fa possible suposar que l'assentament fos anterior. Referències
Can Maset (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Maset és una masia de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular, formada per tres crugies paral·leles. La banda dreta va ser allargada posteriorment. Consta de planta baixa, pis i golfes només a la crugia central. Està coberta amb teulada a dues vessants. A la façana hi ha un portal dovellat al centre, flanquejat per dues finestres que han sofert transformacions i han passat a ser d'arc apuntat. Història En el fogatge de 1553 apareix la referència Jaume Mazat Teixidor, no sabem si es tracta d'un antic habitant de Can Maset. No apareix en el fogatge anterior, de l'any 1497. En un document de l'any 1577 referent a la persecució de bandolers, apareix en Miquel Massat. La casa situada al costat de l'ermita de Sant Simplici documentada des del segle xvi, està en relació amb ella. Referències
Can Vendrell (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Vendrell és una masia de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta basilical, de planta baixa, pis i golfes. Està orientada cap a l'est. L'edifici actual data dels segles xvii-xviii. En 1949 s'hi van portar a terme algunes reformes i se li ubicà un rellotge de sol a la façana. Cal dir que en les reformes se li han afegit les dues petites finestres situades a l'esquerra de la façana principal. Alguns de les reixes que es poden observar són d'àpoca. L'interior està molt ben cuidat i conté, per exemple, plafons de rajoles del segle xviii. Referències
Cal Font (Gelida)

Cal Font és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Aquesta masia està ubicada al camí del Puig, dominant la visió del territori. Està formada per un cos central amb coberta a dues aigües, amb planta, pis i golfes amb petits volums annexes; té de coberta inclinada. L'accés es fa a través del camí del Puig i manté l'estructura de l'era davantera. Referències
Creu de Massalliga

La Creu de Massalliga és una creu de terme de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès), situada en una cruïlla de camins rurals, al final del carrer Puigcigró. Està declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Descripció Es tracta d'una columna de pedra d'1,30 m i 30-40 cm de diàmetre dividida en tres trams. La columna es aguantada per una peanya o pedestal de forma conoidal tallat per la part superior. La base de la fita ésta format per dues plataformes formades per blocs de pedra circulars, concèntriques i superposades, la superior de diàmetre menor a la inferior. La columna està coronada per una creu de ferro d'uns 90 cm. L'element té una alçada total de 3,20 m aproximadament. Història Antigament mil·liari romà que després esdevingué creu de terme. Actualment estaria lleugerament desplaçada del seu emplaçament inicial, la Via Augusta romana. Es dona la circumstància que a una milla exacte, a l'actual Mas Comtal, hi havia hagut un altre mil·liari, avui desaparegut. La primera vegada que consta aquest indret com a propietat de la família Milà és el 1885 i que es descriu com a peça de terra a la partida de les Cases Roges anomenada Creu de Massalliga d'extensió 1 jornal i 17 centaus o sigui 39 àrees i 68 centiàrees. La creu va ser malmesa durant la guerra civil. L'any 1989 es va fer un acte de nova benedicció de la Creu, un cop restaurada. Abans de la guerra civil la Creu de Massalliga era una de les estacions del Via Crucis que es feia al poble. Al llibre 'Les creus al vent' apareix una fotografia de la creu de l'any 1917, on l'anomena 'Creu de Puigcarbó'. Referències
Ermita de Sant Salvador (el Vendrell)

Sant Salvador del Vendrell és una ermita del Vendrell del segle xi considerada una de les construccions més antigues del terme. Fou la primitiva església i parròquia del municipi fins als inicis del segle xiv, quan el bisbe Ponç de Gualba traslladà la parròquia a la vila del Vendrell a causa dels freqüents atacs dels pirates. Tanmateix, l'aspecte actual és fruit de nombroses reformes realitzades al llarg del temps, desdibuixant totalment l'estil romànic original (documentada des del segle xi). L'ermita està situada al barri marítim de Sant Salvador, molt a prop del mar. És una petita construcció de tradició romànica de planta rectangular i una sola nau i coberta amb una volta de canó sobre un arc toral lleugerament apuntat. Per fora està emblanquinada i a la façana principal només hi ha 'obre una porta d'arc escarser i una espitllera. Al capdamunt de la façana hi ha una petita espadanya. L'actual portal i l'espadanya són d'inicis del segle xx. Referències
Capella de Vinyés

La Capella de Vinyés, Capella del Vinyers o Mare de Déu de l'Anunciació, és una obra d'Avinyó (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Petita capella situada a la masia del Vinyés advocada a l'Anunciació. És de planta rectangular, d'una sola nau, absis pla i teulada a dues vessants. A la façana principal hi ha una porta d'arc de mig punt amb grans dovelles, a sobre hi ha un petit òcul i corna la façana un campanar d'espadanya d'un sol ull. Referències
Cementiri de Castellbell i el Vilar

El Cementiri de Castellbell i el Vilar és una obra eclèctica de Castellbell i el Vilar (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Situat dins el meandre de Castellbell i s'hi accedeix a partir de l'enllaç de la carretera C-55, en direcció Manresa. Compta amb una ermita datada de l'any 1154. La construcció del cementiri es va iniciar l'any 1886, ocupant un terreny d'uns 1.000 m². El mur perimetral que delimita el cementiri, presenta el parament combinant carreuons a la vista i paredat arrebossat i pintat. Referències
Cervera

Cervera ist eine spanische Stadt, Hauptstadt der Comarca Segarra, einem Landkreis der Provinz Lleida im Innern der autonomen Region Katalonien. Cervera hat 9.603 Einwohner (Stand: 2025). Geschichte Cervera wurde 1182 als Markt gegründet und 1702 zur Stadt erhoben. Während der des Spanischen Erbfolgekrieges stand Cervara auf der Seite Philipp V. Nach dem Krieg (1717) zog die Universität Barcelona nach Cervera, wo alle katalanischen Universitäten zentralisiert wurden, während frühere Standorte verboten wurden. Die Anwesenheit der Professoren und Studenten bestimmte das Stadtleben. Auf ihrem Höhepunkt gab es etwa 2000 Studenten in der Stadt. Am 29. Juni 1821 erging ein Dekret zur Auflösung der Universität. 1842 wurde sie mit nur noch 130 Studenten nach Barcelona verlegt. Der neoklassische Bau der alten Universität ist heute eine der Sehenswürdigkeiten der Stadt. Sehenswertes La Farinera del Sindicat Agrícola de Cervera, ein historisches Mühlen- und Fabrikgebäude von Cèsar Martinell Sant Pere Gros, romanische Rund-Kirche Verkehr Die Stadt besitzt einen Bahnhof an der Bahnstrecke Lleida – Barcelona über Manresa. Es bestehen Regionalzugverbindungen zum Bahnhof Barcelona-Sants und zum Bahnhof Lleida Pirineus. Diese beiden Bahnhöfe bieten Anschluss an die spanischen Hochgeschwindigkeitszüge AVE. Am direkt neben dem Bahnhof gelegenen Busbahnhof fahren Regionalbusse unter anderem nach Lleida, Girona und Barcelona ab. Cervera ist durch seine Lage an der Regionalautobahn C-25, genannt Eix Transversal, und der Autobahn A-2 gut an das katalanische Straßennetz angebunden. Söhne und Töchter der Stadt Alphonsus Requisens (1570–1639), Franziskaner, Bischof von Barbastro 1625–1639 Ana María Janer Anglarill (1800–1885), Ordensgründerin der Germanes de la Sagrada Família d'Urgell (Kongregation der Schwestern von der Heiligen Familie von Urgell), Selige der Katholischen Kirche. Marc Márquez (* 1993), Motorradrennfahrer Álex Márquez (* 1996), Motorradrennfahrer Weblinks https://www.cerverapaeria.cat/ – Website der Gemeinde (katalanisch) https://www.museudecervera.cat/ – Museum Cervera (katalanisch) Einzelnachweise
Cervera

Cervera est une commune de la comarque de Segarra, dans la province de Lérida, Catalogne, en Espagne. Toponymie Le nom de Cervera apparaît déjà dans des documents datant du XIe siècle. Il dérive probablement du latin « Cervaria », qui signifie « terre des cerfs ». Géographie Histoire Le 1er février 1026, les comtes de Barcelone accordèrent la charte de fondation de Cervera, cédant la ville à trois familles qui l’occupaient déjà de fait. Les comtes consolidèrent ainsi leur pouvoir tout en sécurisant la région, car à cette époque, la Segarra constitue une zone frontalière entre les territoires chrétiens et musulmans, ce qui les amena à ériger une première forteresse (castrum Cervarie). En commémoration de cet événement, le millénaire de Cervera fut célébré en 2026. Au cours de la Troisième guerre carliste, le matin du 16 février 1875, les carlistes tentèrent de s'emparer de Cervera, alors tenue par les forces libérales, mais ils sont repoussés. En mémoire de cette bataille, la Processó del Puro (ca) est organisée. Cervera participe activement à la transition vers la démocratie et au rétablissement des libertés, ainsi qu’à la création de la Generalitat et à l’adoption du Statut d’autonomie de la Catalogne. En 1976, la ville a accueilli la Marche pour la liberté et abrite une section de l'Assemblée de Catalogne. Fêtes et traditions Notamment : Antoine le Grand, 17 janvier ; Chants des Complies, 5 février ; Fête patronale du Saint-Sacrement, 6 et 7 février ; Passion du Christ, mois de mars et avril ; Fête d'Isidore le Laboureur, 15 mai ; Saint Magin, 18 et 19 août ; Fête de l'Aquelarre, dernier week-end du mois d'août ; Grande fête du Saint-Christ, 4e week-end de septembre. Personnalités José Salvany y Lleopart (1777-1810), chirurgien et médecin. Marie Güell i Puig (1848-1921), fondatrice des sœurs missionnaires filles du Cœur de Marie, morte à Cervera. Marc Márquez (1993-), pilote de vitesse moto, né à Cervera. Álex Márquez (1996-), pilote de vitesse moto, né à Cervera. Notes et références Annexes Articles connexes Segarra (comarque) Piémont pyrénéen Université de Cervera (fondée en 1717 et transférée à Barcelone en 1842 ; l'édifice est classé Bien culturel d'intérêt national) Liens externes (ca) Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de la Catalogne
Cervera

Cervera település Spanyolországban, Lleida tartományban. Cervera Tarroja de Segarra, Torrefeta i Florejacs, Sant Ramon, Les Oluges, Estaràs, Ribera d’Ondara, Montoliu de Segarra, Granyena de Segarra, Granyanella és Els Plans de Sió községekkel határos. Lakosainak száma 9603 fő (2025). Népesség A település népessége az utóbbi években az alábbiak szerint változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (2021. szeptember 1. – , katalán)
Cervera (gemeente)

Cervera is een gemeente in de Spaanse provincie Lleida in de regio Catalonië met een oppervlakte van 55 km². Cervera telt 9.013 inwoners (1 januari 2016). Het is de hoofdstad van de comarca Segarra. Geschiedenis De stad is ontstaan op een heuvel die goed te verdedigen was. Al in de twaalfde eeuw werd Cervera verdedigd door een muur. Cervera werd in de tweede helft van de 12e eeuw een gemeente bestuurd door consuls. In de veertiende en vijftiende eeuw kreeg Cervera een nieuwe stadsmuur met een lengte van bijna drie kilometer. In 1717 werd in Cervera door koning Filips V een universiteit opgericht. Hiermee wilde hij het hoger onderwijs in Catalonië centraliseren en onttrekken aan de invloed van de Kerk. De bouw van de universiteitsgebouwen werd pas in 1807 afgerond. Kort erna, tijdens de Spaanse Onafhankelijkheidsoorlog, werd de universiteit gesloten. Ze heropende, maar gebrek aan middelen en de concurrentie van Barcelona luidden het einde van de universliteit van Cervera in. Ze sloot in 1842 en verhuisde toen definitief naar Barcelona. In de negentiende en twintigste eeuw kwam er enige industrie in Cervera. Erfgoed Het opvallendste monument is de voormalige universiteit. Het gebouw heeft een barokke gevel en telt drie binnenplaatsen. Met de bouw van de Santa Mariakerk werd begonnen aan het einde van de dertiende eeuw. Er werd verder gebouwd tot de vijftiende eeuw. De gotische klokkentoren in vijftig meter hoog. De stadsmuren uit de veertiende en vijftiende eeuw zijn deels bewaard gebleven, vooral het zuidelijk deel. Afbeeldingen Demografische ontwikkeling Bron: INE; 1857-2011: volkstellingen Opm.: In 1972 werd de gemeente Preñanosa aangehecht Geboren in Cervera Marc Márquez (1993), motorcoureur Álex Márquez (1996), motorcoureur
Cervera

Cervera (wym. katalońska [səɾˈβɛɾə]) – miasto w Hiszpanii w środkowej Katalonii, siedziba comarki Segarra, położone w dolinie rzeki Ondara. Leży przy autostradzie łączącej Madryt z Francją. W mieście znajduje się również stacja kolejowa przy linii Barcelona - Lleida - Madryt.
Сервера (Льейда)

Сервера (исп., баск. и кат. Cervera) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Сегарра. Занимает площадь 55,2 км². Население — 9553 человек (на 2024 год). Население Примечания Ссылки Página web del Ayuntamiento de Cervera Museo de Cervera Información de la Generalitat de Catalunya
Cervera (kommun)

Cervera är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Lleida och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 9 440. Arean är 55 kvadratkilometer. Cervera gränsar till Tarroja de Segarra, Torrefeta i Florejacs, Sant Ramon, Les Oluges, Estaràs, Ribera d'Ondara, Montoliu de Segarra, Granyena de Segarra, Granyanella och Els Plans de Sió. Terrängen i Cervera är lite kuperad. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Cervera.
Сервера

Серве́́ра (ісп. Cervera) — муніципалітет в Іспанії, входить в провінцію Льєйда в складі автономного співтовариства Каталонія. Муніципалітет знаходиться у складі району (комарки) Сегарра та є його столицею. Займає площу 55,2 км². Населення - 9361 осіб (станом на 2010 рік). Видатні особи Хуан Коморера і Солер (1894-1958) — іспанський і каталонський політичний діяч; Марк Маркес (нар.1993) — іспанський мотогонщик, чотириразовий чемпіон світу з шосейно-кільцевих мотоперегонів MotoGP (2010, 2012-2014); Алекс Маркес (нар.1996) — іспанський мотогонщик, чемпіон світу з шосейно-кільцевих мотоперегонів MotoGP (2014). Цікаві факти Сервера є батьківщиною братів-мотогонщиків, чемпіонів світу з шосейно-кільцевих мотогонок MotoGP, Марка та Алекса Маркесів. З 2012 року, з часу їхніх перших великих тріумфів, відвідуваність міста туристами зросла приблизно у 30 разів. Примітки Посилання Офіційний сайт муніципалітету (ісп.)
Plaça de l'Església (Arenys de Munt)

La Plaça de l'Església és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Plaça situada davant de l'església de Sant Martí, en el tram de la Rambla Sant Martí de la Riera. Es tracta d'un espai pavimentat de 1.100 m2 de superfície, amb alguns arbres plataners al voltant de tot el seu perímetre. Per la banda de la Rambla, la plaça està delimitada per una graderia de pocs graons que s'uneix a alguns edificis, tot tancant la plaça a la banda nord; per la part de l'església, l'espai queda delimitat per un muret fet de carreus regulars i maons disposats en filades, amb escales al mig per accedir a l'església. Davant d'aquesta última hi ha un altre espai ubicat a un nivell més elevat respecte de la Plaça de l'Església, amb oliveres, dues tanques d'arbustos i bancs. Referències
La Rambla

La Rambla (katalánská výslovnost: [lə ˈramblə]) je považována za nejznámější ulici v centru Barcelony. Jedná se o alej lemovanou stromy, která slouží převážně pro pěší. Táhne se v délce 1,2 kilometru a spojuje Katalánské náměstí v centru města s Kolumbovým památníkem u přístavu Port Vell. La Rambla tvoří hranici mezi čtvrtěmi Barri Gòtic na východě a El Raval na západě. La Rambla může být velmi přeplněná, zejména v hlavní turistické sezóně. Nachází se zde směs restaurací, obchodů, trhů a kulturních institucí. Španělský básník Federico García Lorca kdysi řekl, že La Rambla je „jediná ulice na světě, kterou bych si přál, aby nikdy neskončila.“ Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku La Rambla, Barcelona na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu La Rambla na Wikimedia Commons
La Rambla

La Rambla er en gade i Barcelona. Det er en lang gågade, som minder lidt om Strøget, men den er lidt bredere, og der er en masse sidegader til gågaden. La Rambla ligger tæt på Plaça de Catalunya som cirka er centrum i Barcelona. Den 17. august 2017 skete der en påkørsel på Ramblaen nær Placa de Catalunya, hvor en varevogn kørte ned af ramblaen og dræbte og sårede flere mennesker. Referencer Eksterne henvisninger
La Rambla (Barcelona)

La Rambla (poznata i pod nazivima Les Rambles i Las Ramblas) je živopisna ulica i šetnica u središtu Barcelone. Povezuje Katalonski trg i Spomenik Kristofora Kolumba u Staroj luci, predstavljajući granicu između Gotičke četvrti na istoku i El Ravala na zapadu grada. Španjolski pjesnik i dramatičar Federico García Lorca za La Ramblu je rekao da je to »jedina ulica na svijetu za koju ne bi(h) htio da završi«. Izvori
La Rambla

La Rambla è un viale di Barcellona lungo un chilometro e quattrocento metri che collega Plaça de Catalunya con il Port Vell. Caratteristiche La Rambla è uno dei luoghi più emblematici della città, frequentatissimo tutto l'anno sia da turisti sia dagli abitanti del luogo, e ha nomi diversi nei suoi diversi tratti, per cui a volte è chiamata al plurale Les Rambles in catalano e Las Ramblas in castigliano. La parola rambla deriva dall'arabo raml (sabbia) e designa, come in altre città spagnole, una strada ricavata da un corso d'acqua asciutto, interrato o coperto. Nel bene e nel male le Ramblas riassumono la vivacità e l'originalità di Barcellona. Se da un lato sono animate da artisti di strada, caffè e bancarelle, d'altro canto sono prese di mira dai borseggiatori. I nomi della Rambla I cinque viali che compongono la Rambla, da nord a sud, sono così chiamati: Rambla des Canaletes che ha inizio dalla fontana di Canaletes; Rambla dels Estudis, con la Església de la Mare de Déu de Betlem in stile barocco, risalente alla fine del XVII secolo; Rambla de les Flors (o de Sant Josep), con il caratteristico Mercat de la Boqueria; Rambla dels Caputxins (o del Centre), dove si trova il Gran Teatre del Liceu, il famoso teatro dell'opera del XIX secolo, e la splendida Plaça Reial; Rambla de Santa Mònica, in cui si trova il convento di Santa Monica. Anche la via che prosegue oltre Plaça Catalunya, attraversando l'Eixample, fino all'Avinguda Diagonal ha il nome di Rambla: Rambla de Catalunya. La passeggiata che prosegue la Rambla, oltre il monumento a Colombo, prende il nome di Rambla de Mar. L'attentato dell'agosto 2017 Alle 16.45 del 17 agosto 2017, La Rambla ha subito un grave attentato, rivendicato dall'ISIS. Un furgone Fiat Talento l'ha percorsa per 600 m da Plaça de Catalunya, all'altezza di Carrer Bonsuccès, fino al mercato de La Boqueria, investendo i passanti e provocando 16 morti e circa 130 feriti. Le nazionalità delle persone coinvolte sono 35. Galleria d'immagini Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su La Rambla Collegamenti esterni Las Rambas a Barcellona, Spagna sul sito Web officiale di Turismo Spagnolo, su spain.info. URL consultato il 28 agosto 2013 (archiviato dall'url originale il 25 agosto 2013). Cosa vedere nella Rambla di Barcellona, su irbarcelona.it.