NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Miquel de Serinyana

Sant Miquel de Serinyana és una església romànica de Bassella (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós d'una nau, amb la coberta esfondrada. Porta adovellada al mur sud. A ponent campanar de paret de dos ulls. És una construcció bastant eixida amb carreus treballats fen filada. Alguns autors pensen que és d'origen romànic. Referències
Sant Quirze i Santa Julita (Ossera)

Sant Quirze i Santa Julita d'Ossera és una església romànica de la Vansa i Fórnols a la comarca de l'Alt Urgell protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. El sants patrons són Quirze i Julita de Tars. Descripció L'edifici d'una nau coberta amb volta data d'una gran reforma en estil barroc del 1727. Té una porta, finestra i campanar de paret de dos ulls al frontis. Construcció rústega de pedres unides amb morter sense fer filades. Té una inscripció a l'entrada amb la data de 1885, que refereix probablement a una intervenció parcial. Podria ser la data quan es va abandonar definitavemnt l'església vella que des d'aleshores rabent va decaure. Història El castell d'Orsera fou infeudat l'any 1107 a Galceran de Pinós per Ermengol Josbert, fill del comte de Cerdanya, i restà en poder de la casa dels Pinós fins al 1371. Aleshores Pere Galceran de Pinós el va vendre al capítol d'Urgell juntament amb altres castells i llocs de la vall de Lavansa. El primer esment escrit, molt tardiu, data del 1597. De la romànica església vella no quedaven gaire traces, fins que es van fer les primeres excavacions el 2009. En el llibre de la dècima de la diòcesi d'Urgell del 1391, la parròquia d'«Osas» formava part del deganat d'Urgellet. L'actual església d'Ossera és annexa a la parroquial d'Adraén. A l'interior s'hi conserva el retaule de Sant Martí en estil gòtic. Durant la Guerra Civil els veïns el van amagar. Ha estat restaurat i reoisat a l'altar major. Manquen l'arquitectura i els ornaments originals del retaule. Referències Bibliografia Gascón i Chopo, Carles «Excavació de l'antiga església de Sant Quiro d'Ossera». Primeres Jornades d'Arqueologia i Paleontologia del Pirineu i l'Aran, 2015, p. 230-237.
Santa Margarida de Vilarnau

Santa Margarida de Vilarnau o simplement Santa Margarida és una capella amb elements preromànics, romànics i barrocs de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. L'origen de la capella ha de ser molt remot, pels trets arquitectònics. Les notícies històriques conegudes són, però, poc antigues. L'any 1640 el terços castellans saquejaren la capella. L'any 1936 fou cremada i es perdé un retaule i la resta del mobiliari. Capella d'una sola nau capçada al cantó de llevant per un absis poligonal. Arc triomfal de mig punt sobre pilastres amb impostes a bisell. Volta de canó que ha estat coberta de calç. Els paraments dels murs laterals tenen al descobert els aparells romànics, interiorment amb incisions imitant carreuades en el morter de les juntures de les pedres. En el mur de migdia, porta romànica, d'un sol arc de mig punt, actualment tapiada i només visible a l'interior, ja que exteriorment aquest mur fou recrescut, segurament al segle xvi. La façana de la capella, amb porta d'arc de gran dovellatge i finestra al costat, es precedida per un pòrtic cobert a doble vessant i un espai descobert limitat per alts murs que té una porta datada, a la llinda, l'any 1703. Darrere l'actual capçalera - de construcció recent- hi resta un fragment dels murs de l'extrem de llevant de l'església, que ha estat eliminat, amb un aparell, en part, en "opus spicatum". A la capella hi podem distingir diverses etapes constructives: restes preromàniques darrere la capçalera, la nau romànica (del segle xi pels seus trets arquitectònics), un recreixement del mur de migdia, segurament del segle xvi, la façana i el pòrtic d'inicis del segle xviii. Sobre el frontis hi ha una petita espadanya de la darrera època o encara posterior. Les obertures fetes els anys 1970 a l'església, sense permisos, han comportat els resultats següents: eliminació del sector de llevant de l'edifici (gairebé la meitat de la seva llargada) del qual només resta ara un fragment de mur (els paraments destruïts eren els més antics, preromànics, amb una petita porta d'aquesta època), construcció d'un nou absis a l'extrem de tram de nau no eliminat, a imitació d'una capçalera barroca popular; integració de l'espai destruït de la capella al jardí de la finca veïna. D'altra banda, descoberta de les estructures romàniques del tram de nau que queda; consolidació i restitució del culte a la capella en el seu estat actual (escurçada), represa de la festa de sant Ponç. Al costat de migdia de l'església hi ha un clos de mur de pedra i morter dit "el cementiri", que hagués estat molt interessant per a exploracions arqueològiques. També ha passat a la finca veïna; ara hi ha una piscina. Referències
Monasterio de Santa María de Lillet

El monasterio de Santa María de Lillet es un antiguo cenobio situado en la localidad de La Pobla de Lillet, en la comarca catalana del Berguedà. Historia Aparece citado por primera vez en documentos del 819 aunque la iglesia no fue consagrada hasta 833. En 1086 estaba instalada en el monasterio una pequeña comunidad de cinco canónigos agustinos y un prior. En los dos siglos siguientes la comunidad fue muy activa. Contó con el apoyo del obispado de Urgel y recibió numerosas donaciones. Los señores del castillo de Lillet fueron los principales benefactores del cenobio. En 1356 se construyó una nueva iglesia más cercana al pueblo lo que provocó que muchos de los fieles dejaran de acudir al monasterio. Con la pérdida de fieles se perdía también parte de los ingresos. El monasterio fue finalmente secularizado en 1592 aunque la iglesia conservó la categoría de parroquia hasta el siglo XIX.​ Arquitectura La iglesia actual se construyó en el siglo XII. Es de estilo románico, de nave única y planta de cruz latina. En el transepto había tres ábsides aunque uno de ellos ha desaparecido, al igual que el cimborrio. Fue restaurada en el siglo XIV. De esta restauración es la portalada gótica que se construyó para sustituir uno de los muros. Una nueva restauración, realizada en el siglo XVIII, modificó por completo el aspecto de la iglesia, especialmente por los añadidos de yeso que se realizaron. Las dependencias en las que vivían la comunidad estaban organizadas alrededor de un pequeño claustro. Datado en el siglo XIV, es de planta cuadrada y consta de dos pisos formados por galerías de arcos de medio punto. Las columnas que los soportan no tienen capiteles. En la iglesia se encontraba una imagen policromada de un cristo en majestad que fue trasladada a la parroquia de la Pobla de Lillet al cesar el culto en este templo.​ Véase también Bienes de interés cultural de la comarca de Bergadá Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias Bibliografía Pladevall, Antoni: Els monestirs catalans, Ediciones Destino, Barcelona, 1970 ISBN 8423305112 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Santa María de Lillet. Información e imágenes
Sant Salvi de Cladells

Sant Salvi de Cladells és un convent franciscà ubicat al terme de Santa Coloma de Farners (la Selva). Arquitectura L'edificació consta d'una part de convent amb un pati de 25,25 m de llarg per 13,53 m d'ample. Al costat oriental, la façana del temple té una fornícula sense la imatge i hi ha un campanar d'espadanya. Al sud hi ha un porxo amb set arcs sobre pilars quadrats; a l'oest a l'altura del primer pis hi ha una galeria de set arcs de mig punt sobre pilars octogonals. Al costat nord també apareix una galeria semblant però de vuit arcs i una escala de pedra que porta al primer pis. L'església fa 28,20 m d'ample, i 3,60 m de fons les capelles laterals, dues a cada costat. L'absis semi-poligonal de cinc costats tenia coberta amb nervis amb clau de volta avui desapareguda. A l'exterior es conserven els set contraforts de la capçalera, però totes les cobertes han desaparegut. El parament és de pedres irregulars i només els angles presenten carreus de granit ben escairat. La part de les dependències monàstiques ha sofert una intervenció i les teulades s'han restituït. L'entrada al recinte es troba al costat nord. Història Construït a partir d'una ermita o capella referenciada des del 1282 i dedicada al bisbe i màrtir sant Salvi. Amb el trasllat de relíquies del sant des de Roma l'any 1591 l'ermita va esdevenir santuari. El 1690 va ser donada pel marquès de Rupit als franciscans que hi van fundar un convent. A partir del 1735 els franciscans tenen cura també de l'hospital de Santa Maria de Bellver. En aquest mateix segle es refà l'edifici i el 1801 l'església. Deu anys més tard el lloc és devastat pels francesos, els monjos es refugien a Sant Francesc de Girona. Amb la desamortització de Mendizàbal (1835) la comunitat fou dispersada i el monestir abandonat. Temps després passà a ser propietat dels pares Agustins de Calella que van custodiar els arxius fins que van ser destruïts durant la guerra civil de 1936. Referències Enllaços externs «Sant Salvi de Cladells». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva. Barraquer y Roviralta, Cayetano. «Capítulo séptimo. Franciscos. Artículo decimoséptimo. San Salvio de Cladells». A: Las Casas de religiosos en Cataluña durante el primer tercio del siglo XIX (en castellà). Barcelona: Impr. de F.J. Altés y Alabart, 1906, p. 496-499 [Consulta: 3 agost 2015].
Monasterio de San Silvio (Cladells)

El monasterio de Sant Salvi de Cladells, se encuentra en el término de Santa Coloma de Farnés en la comarca catalana de la Selva. Construido a partir de una capilla referenciada desde 1282 y dedicada a San Salvi. En 1690 fue donada por el marqués de Rupit los franciscanos, que fundaron un convento. A partir de 1735 los franciscanos cuidan también del hospital de Santa María de Bellver. En este mismo siglo se rehace el edificio y en 1801 la iglesia. Diez años más tarde el lugar es devastado por los franceses, los monjes se refugian en Sant Francesc de Gerona. Es restaurado y desamortizado en 1822. Actualmente es propiedad privada y está en proceso de restauración. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de San Silvio.
Refugi de l'Arp

El refugi de l'Arp és un refugi de muntanya del municipi de la Vansa-Fórnols, a la comarca de l'Alt Urgell, situat al prat de l'Arp, a 1.937 metres d'altitud, a 400 metres de l'estació d'esquí nòrdic de Tuixent-la Vansa. El refugi va ser construït l'any 1978 i es va reformar l'any 2008. Des de l'any 2020 la gestió depèn del Club Esport i Salut Catalunya. Disposa de bar, restaurant, serveis, dutxes i, actualment (2021), 28 places d'allotjament. La terrassa exterior ofereix unes bones vistes a la vall de la Vansa i el Pirineu. A la planta baixa hi trobem el rebedor, dos lavabos i una gran sala amb llar de foc, taules, cadires i la barra de bar. També hi ha la cuina i un magatzem tancat amb clau on poder deixar els esquís. Pujant les escales s'accedeix a la planta de descans distribuïda en dues habitacions de 4 llits, una de 2, una de 5 i una de 8. També hi ha dos banys amb dutxa. És un lloc molt concorregut i ideal per allotjar-s'hi si es vol practicar l'esquí nòrdic, l'esquí de muntanya o excursions amb raquetes de neu, a l'hivern, o senderisme la resta de l'any. Referències Enllaços externs Web del refugi Lectura. Prat, mirador i refugi
Museu Agbar de les Aigües

The Museu Agbar de les Aigües is a fresh water pumping station and a museum in Cornellà de Llobregat, Barcelona, Catalonia, Spain. The museum is an Anchor point on the European Route of Industrial Heritage. Context The plant was designed to raise water from the Llobregat aquifer. The museum interprets water and its properties, the history of water extraction and distribution. On site there is lots of machinery including the 1909 stationary steam engines. References Notes Footnotes External links Museum Website
Geociéncies Barcelona (GEO3BCN-CSIC)

Geociéncies Barcelona (GEO3BCN-CSIC), anteriorment anomenat Institut de Ciències de la Terra Jaume Almera (ICTJA) és un centre de recerca del Consell Superior d'Investigacions Científiques (CSIC). Va ser creat l'any 1965 amb el nom d'Institut de Geologia de Barcelona i està situat al Campus Universitari de Pedralbes de Barcelona. El seu nom original es referia al geòleg i seminarista català Jaume Almera. Compta amb uns 70 científics, dels quals al voltant de 30 són de plantilla. Incloent el personal administratiu suma més de 100 treballadors (xifres de 2012). La recerca es finança mitjançant contractes amb empreses públiques i privades, així com amb projectes finançats pels governs espanyol, català i europeu. La recerca se centra preferentment en Geodinámica i dinàmica de la litosfera Tectonofísica i Geologia Geofísica i Sismologia Vulcanisme i risc volcànic Erosió i transport superficial. Registre Sedimentari i Paleoambient Limnologia i canvi climàtic Medi ambient Sensors remots i models mediambientals Propietats òptiques dels sòlids L'ICTJA és considerat com un dels centres de recerca en geociència més rellevants d'Espanya. Més enllà de la seva recerca, l'institut serveix com a font d'assessorament en casos d'emergències de riscos naturals i col·labora en projectes relacionats amb la indústria dels recursos naturals. Dins l'estructura del CSIC i junt amb altres 23 instituts forma part de l'Àrea de Recursos Naturals, en la subàrea de Ciències de la terra i l'atmosfera. La seva creació l'any 1965 va formar part de la reorganització dels centres d'investigació del CSIC. Sota la direcció del Doctor Lluís Solé i Sabarís a l'ICTJA (llavors Institut de Geologia de Barcelona) s'hi van agrupar les seccions de la Universitat de Barcelona de l'Institut Lucas Mallada, institut d'investigacions geològiques estatal que s'havia creat l'any 1943. Referències Enllaços externs Pàgina de l'ICTJA Arxivat 2013-06-13 a Wayback Machine.
Geosciences Barcelona (GEO3BCN)

Geosciences Barcelona (acronym: GEO3BCN), formerly known as Institute of Earth Sciences Jaume Almera (or in Spanish Instituto de Ciencias de la Tierra Jaume Almera, ICTJA) is an earth science public research institute of the Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC). It was created in Barcelona (Spain) in 1965 (41.3847°N 2.1191°E﻿ / 41.3847; 2.1191) and it is considered among the top research institutes in Earth Sciences in Spain. It is also known in Catalan as Institut de Ciències de la Terra Jaume Almera and was created as the Instituto de Geología de Barcelona. Its former name (before 2020) referred to the Spanish geologist Jaume Almera. GEO3BCN hosts about 30 staff scientists, mounting to 70 when including contracted researchers, and to about 100 including the administration personnel (figures of 2012). Funding comes from the Spanish government, the European Union, and through project contracts with public and private companies. Research is centered primarily on: Geodynamics and dynamics of the lithosphere Tectonophysics Seismology landscape evolution over geological time-scales. Geology and Geophysics Volcanism and volcanic risk Hydrology, transport, and erosion Earthquakes and seismic engineering Erosion and surface transport Limnology and climate change Paleoenvironement and geochemistry Optical properties of solids Beyond research, the institute serves also as a main source of counsel in emergencies related to natural risks, and for R+D programmes such as geological CO2 storage The institute hosts one of the largest public libraries for geoscience in Spain, and runs the main geoscientific journal in the country: Geologica Acta. A paleomagnetism lab, an isotopic geochemistry facility, and an X-ray diffractometer are among other public services hosted. References External links Official website
Geociencias Barcelona

Geociencias Barcelona (GEO3BCN), también conocido en catalán como Geociènces Barcelona, es un centro de investigación del Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC). Fue creado en 1965 con el nombre de Instituto de Geología de Barcelona y está ubicado en el Campus Universitario de Pedralbes de Barcelona (España). Su nombre anterior era Instituto de Ciencias de la Tierra Jaume Almera, dedicado al geólogo catalán Jaume Almera. Descripción Cuenta con unos 70 científicos, de los cuales alrededor de 30 son de plantilla. Incluyendo el personal administrativo suma más de 100 trabajadores (cifras de 2012). La investigación se financia mediante contratos con empresas públicas y privadas, así como con proyectos financiados por los gobiernos español, catalán y europeo. La investigación se centra preferentemente en Geodinámica y dinámica de la litosfera Tectonofísica y Geología Geofísica y Sismología Vulcanismo y riesgo volcánico Erosión y transporte superficial. Registro Sedimentario y Paleoambiente Limnología y cambio climático Medio ambiente Sensores Remotos y Modelos Medioambientales Propiedades ópticas de los sólidos GEO3BCN-CSIC está considerado como uno de los centros de investigación en geociencia más relevantes de España.​​ Más allá de su investigación, el instituto sirve como fuente de asesoramiento en casos de emergencias de riesgos naturales y colabora en proyectos relacionados con la industria de los recursos naturales.​​ Referencias Enlaces externos Página de Geociencias Barcelona
Barbens

Barbens és un municipi de Catalunya, pertany a la província de Lleida a la comarca del Pla d'Urgell, situat a la seva part nord-est, al límit amb la d'Urgell i regat pel canal d'Urgell. Limita al nord amb el municipi de La Fuliola, a l'est amb els municipis de Puigvert d'Agramunt, Tornabous, Anglesola i Tàrrega, al sud-est amb el municipi de Bellpuig l'oest amb el municipi d'Ibars d'Urgell. Geografia Municipi situat a la plana regada pel canal d'Urgell. El seu terme municipal és totalment pla i presenta una lleugera inclinació, inferior a l'1% d'est a oest. El riu d'Ondara creua el municipi, per bé que és un riu sec la major part de l'any. El terme municipal de Barbens apareix dividit en dues unitats. Un sector, anomenat Aguilella, és separat de la resta del terme pel municipi de Tornabous. El canal d'Urgell creua aquest sector per l'extrem nord, amb la qual cosa, una petita part del municipi resta en el secà. El sector principal del terme és travessat per la séquia segona del canal d'Urgell i inclou, a més de Barbens, el poble del Bullidor. Des de l'any 1865, les aigües del canal d'Urgell reguen el municipi. Actualment, el conreu més estès és la fruita dolça, concretament pomes (en especial les varietats Golden Delicius, i en menor mesura noves varietats de poma roja com Gal·les, Top Red o Red Chief) i la pera (destacant la blanquilla i la Conference). Els conreus intensius de regadiu (blat, cereals i farratges) i els conreus d'horta (ceba) tenen una importància menor. En el sector ramader destaquen les granges destinades al bestiar porcí. Demografia Història Barbens apareix esmentat ja el 1099 en l'acta de consagració de l'església de Guissona (amb el nom de Barbene). La jurisdicció pertanya a la família Barrufell, que en cedirà el domini a la comanda templera de Gardeny el 1166. El 1168 fou creada la comanda de Barbens com a comanda independent. El primer comanador fou, el 1168, Ramon de Barrufell, antic senyor del castell. El 1237, extingits els templers, continuà com a comanda hospitalera, de la qual depenien els llocs de Belianes, Penelles i Aguilella fins al segle xix. Des de l'edat mitjana, el terme d'Aguilella, juntament amb d'altres pobles i termes, formava part de la comanda de Barbens, vinculada a l'Ordre del Temple. Va esdevenir municipi independent a primers del Segle XIX, amb la desaparició de l'antic règim senyorial, però va ser incorporat al municipi de Barbens entre 1832 i 1842. Administració A les eleccions locals de 2007, els resultats foren els següents: Mentre que a les eleccions municipals celebrades l'any 2011, els resultats foren: Festes locals Festa Major (15 d'agost) Sant Roc (8 de novembre) Festa de la Poma (1a quinzena d'octubre). Festa lúdica i promocional del principal conreu del poble. Es realitzen estands per tot el poble amb pomes. Referències Vegeu també Llista de topònims de Barbens. Enllaços externs Pàgina web de l'Ajuntament Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya Patrimoni històric i artístic de Barbens
Barbens

Barbens ist eine katalanische Gemeinde (municipio) mit 929 Einwohnern (Stand: 2025) in der Provinz Lleida im Nordosten Spaniens. Sie gehört zur Comarca Pla d’Urgell. Die Gemeinde besteht neben dem Hauptort Barbens aus den Weilern Aguilella und El Bullidor. Geographische Lage Barbens liegt etwa 26 Kilometer ostnordöstlich von Lleida in einer Höhe von ca. 285 m. Bevölkerungsentwicklung Sehenswürdigkeiten Burganlagemit Kirche Mariä Geburt in El Bullidor Reste der alten Kommende des Tempelritterordens Marienkirche Weblinks Offizielle Website (katalanisch) Information der Generalitat de Catalunya zu Barbens Einzelnachweise
Barbens

Barbens (Catalan pronunciation: [baɾˈβɛns]) is a municipality in the comarca of the Pla d'Urgell in Catalonia, Spain. As of 2007, it has 836 inhabitants. The municipality is split into two parts, the bigger western part containing Barbens town. Demography References External links Official website (in Catalan) Government data pages (in Catalan)
Barbens

Barbens​​ es un municipio de Cataluña, España. Pertenece a la provincia de Lérida, en la comarca de Plana de Urgel, situado en la parte noreste de ésta, en el límite con la de Urgel y regado por el canal de Urgel. Limita al norte con el municipio de La Fuliola, al este con los municipios de Puigvert de Agramunt, Tornabous, Anglesola y Tárrega, al sureste con el municipio de Bellpuig y al O con el municipio de Ibars de Urgel. Demografía Barbens cuenta con una población de 929 habitantes (INE 2025). Notas Referencias Bibliografía Varios (1989). «Guía de Catalunya. Todos los pueblos y todas las comarcas». Barcelona, Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Barbens. Ayuntamiento de Barbens Patrimonio monumental de Barbens Página personal sobre Barbens Información de la Generalidad de Cataluña (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Información del Instituto de Estadística de Cataluña
Barbens

Barbens est une commune espagnole de Catalogne, située dans la comarque de Pla d'Urgell et la province de Lérida. Géographie La commune est située à l'extrémité nord-est de la comarque de Pla d'Urgell, dans une plaine traversée par le canal d'Urgell. Le territoire, d'une superficie de 7,6 km2, comprend une partie principale et l'exclave d'Aguilella, séparées par la commune de Tornabous. Histoire Démographie Lieux et monuments La commanderie de Barbens est un ancien château médiéval et une commanderie de l'ordre du Temple. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des comarques de Catalogne Liens externes (es) « Commanderie de Barbens », sur monestirs.cat (consulté le 15 mars 2014) Portail de la Catalogne
Barbens

Barbens település Spanyolországban, Lleida tartományban. Barbens Tornabous, Tàrrega, Anglesola, Bellpuig és Ivars d'Urgell községekkel határos. Lakosainak száma 929 fő (2025). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Barbens

Barbens (em catalão e oficialmente) ou Barbéns (em castelhano) é um município da Espanha na comarca de Pla d'Urgell, província de Lérida, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 7,6 km² de área e em 2021 tinha 943 habitantes (densidade: 124,1 hab./km²). Demografia Referências
Барбенс

Барбенс (кат. Barbens) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Пла-д’Уржель. Занимает площадь 7,6 км². Население — 887 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Página web de Junts per Barbens Página web del Ayuntamiento Архивная копия от 12 декабря 2007 на Wayback Machine Información de la Generalitat de Catalunya Información del Institut d'Estadística de Catalunya Página web de Barbens, sin ninguna vinculación con el Ayuntamiento Архивная копия от 24 июля 2008 на Wayback Machine