NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Chiesa di San Michele (Montagut i Oix)

La chiesa di San Michele a Pera (in catalano: Església de Sant Miquel de Pera) è un luogo di culto cattolico che si trova a Pera, frazione di Montagut i Oix, in Catalogna. Storia La chiesa è stata edificata in epoca romanica e in seguito è stata oggetto di numerose modifiche. Il portale rivolto a sud è protetto da un portico che è stato costruito durante una ristrutturazione successiva. La torre campanaria ha assunto, nel tempo, la funzione di vera a propria torre. Descrizione Il primitivo stile romanico ha subito numerose modifiche nel corso dei secoli modificando le linee originarie. Ha una navata centrale con volta a botte e il portale principale è rivolto a sud. Anche l'abside originale è andato perduto e se ne conserva una struttura non a volta, ma piatta, con un affresco. Nella navata si aprono alcune cappelle laterali, sia a nord sia a sud. La pavimentazione è in parte a piastrelle e le decorazioni sui muri risalgono al XIX secolo e all'inizio del secolo successivo. Il fonte battesimale e l'acquasantiera su colonna si trovano in prossimità dell'ingresso. Il campanile è stato modificato col tempo sino a diventare una struttura ampia che occupa tutta la larghezza della costruzione. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Michele Collegamenti esterni (CA) ESGLÉSIA DE SANT MIQUEL DE PERA, su invarquit.cultura.gencat.cat. URL consultato il 10 marzo 2021.
La Mata (Mura)

La Mata és un mas al sud tant del coll d'Estenalles (870,4 m) com del terme de Mura (el Bages). És a una elevació d'uns 912 m. Està catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura Masia amb edificacions annexes. La casa principal és de planta rectangular i coberta a dues vessants. Un barri tanca el mas per la cara de ponent. Consta de planta baixa i dos pisos. Les obertures, no gaire grans, es disposen regularment al llarg dels murs. Cal distingir dues parts al mas, fruit de dues etapes constructives. L'entrada secundària és d'estructura rectangular i de llinda, i la principal, orientada a migdia, és també rectangular però amb arc lleugerament escarser. L'aparell és molt irregular, amb alguns trossos d'obra barrejats entre els carreus i algunes parts dels murs amb arrebossat. Una barbacana recorre la teulada. Al sud-oest hi ha una masoveria petita amb coberta a doble vessant. Al costat sud de la casa hi ha un antic pou de glaç convertit en cisterna. A la banda nord, sobre un turó, hi ha la capella del mas de Sant Jaume de la Mata. A l'interior de la casa es conserva l'estructura general, en la que es poden observar les sales centrals que articulen els espais dels dos pisos, la cuina amb una important campana semicircular del foc, una pica rentamans, i el cos de l'escala central. Història Els propietaris del mas asseguren que la casa està documentada des del segle xii (1150). A mitjans del segle xix l'hereu de la masia de la Mata, Francesc Mata de la Barata i Guitart, va decidir traslladar, per raons bàsicament de seguretat, la residència familiar de la Mata a la vila de Terrassa, on va fer construir un habitatge urbà. Tot i així mantingué la propietat de la casa. Va ser adquirit per la Diputació de Barcelona i rehabilitat parcialment el 1995. Actualment és un equipament de suport administratiu que facilita la gestió de l'espai protegit i la relació entre els ajuntaments dels municipis del parc natural i els seus habitants, així com amb els visitants del massís. Vegeu també Sant Jaume de la Mata Referències
Museu del Pastor (Castellar de n'Hug)

El Museu del Pastor és un edifici del municipi de Castellar de n'Hug (Berguedà) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici situat davant d'una plaça, de planta quadrada estructurat en planta baixa i pis amb coberta a dues aigües de teula àrab. El parament és de carreus de pedra sense desbastar, units amb morter i disposats en fileres. Hi ha poques obertures, una porta d'arc escarser i dues finestres amb llindes de fusta. Referències
Sant Antoni de Pàdua (Mura)

Sant Antoni de Pàdua és una obra del municipi de Mura (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una senzilla capella rural dedicada a Sant Antoni de Pàdua. Amb una única nau, compta amb un absis a la capçalera desproveïda de decoració. La coberta és de teula àrab i a dues vessants. A l'entrada hi ha un porxo i al seu damunt una petita finestra. La façana ve rematada per un campanar de torre petit, coronat amb un cos piramidal. Les obertures són poques i petites. A la façana s'ha emprat l'arrebossat. Història Aquesta construcció apareix documentada des de l'any 1716, construïda per iniciativa de la parròquia de Mura en terrenys del Mas de la Mata. Hi ha notícies, però, d'una d'anterior, del 1680. Cap al 1818 s'edificà el porxo a l'entrada que va esfondrar-se i no va tornar a reconstruir-se fins fa poc. L'església ha hagut de suportar l'acció de l'aigua en algunes riuades. Actualment es troba oberta al culte. Referències
Sant Esteve de Tubau

Sant Esteve de Tubau és una obra del municipi de Sant Jaume de Frontanyà (Berguedà) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Sant Esteve de Tubau es troba a tocar de la masia de Tubau, en un indret elevat que domina la vall. És una construcció preromànica de planta rectangular, té una sola nau i està rematada per un absis de secció trapezial. Els dos murs testers sobrepassen l'alçada de la teulada fins a l'ara de l'altar i de l'absis. L'absis està cobert amb volta de canó i té dues finestres sobreposades finestra singular La portalada d'entrada, oberta a ponent, disposa d'un arc de mig punt adovellat i presenta una porta de fusta amb ferramenta de tradició romànica Aquesta façana és coronada per un gran campanar d'espadanya de dos ulls. Història La datació probable de la finestra de l'absis és del s. IX. L'any 905 és quan s'esmenta susdita església, restaurada, l'any 1973-74, pel servei de la Diputació de Barcelona. Referències
Sant Feliu de Riu

Sant Feliu de Riu és una església de l'antic poble de Riu, actualment al terme municipal de Montagut i Oix (Garrotxa), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església situada a l'antic poble de Riu, en el sector nord-oest de la serra de Guitarriu, sobre la riba esquerra de la riera de Sant Aniol. És una construcció romànica del segle xii, d'una sola nau amb volta apuntada. L'absis és semicircular i presenta una finestra de doble esqueixada al centre i un fris senzill, sostingut per mènsules, sota la cornisa. A migdia hi ha dues finestres de doble esqueixada. La part més interessant és a ponent, on hi ha la porta d'ingrés formada per tres arcs en degradació amb una llinda i un timpà llis, i una finestra delicadament decorada amb un semicercle de dents de serra i el reixat d'època, i el campanar d'espadanya de doble obertura. Conserva en un batent de la porta la ferramenta original romànica. La pica d'oli conservada a l'interior de l'església, és l'únic element decoratiu present dins del temple. La seva destinació originària, era la de contenir oli. Posteriorment, s'hi va esculpir un calvari popular amb Crist crucificat, la Verge i Sant Joan, i per damunt dels braços de la Creu, un sol a l'esquerra i una lluna a la dreta. Les seves mides són; 62 cm d'alçada, una amplada total de 45 cm, una amplada interior de 35 cm i una profunditat de 73 cm. Història L'església de Sant Feliu de Riu, construïda al segle xii, no apareix documentada fins al final del segle xiii. A les "Rationes Decimarum Hispaniae" dels anys 1279 i 1280 hi figura "l'ecclesia de Rivo". Se cita també en els nomenclàtors del segle xiv amb la denominació ·…ecclesia parrochialis sancti Felicis de Rivo…" en una data no determinada passà a ser possessió de Sant Llorenç de sous o del Mont i fou incorporada, a finals del segle xvi, com a sufragània de la parròquia de Santa Cecília de Sadernes. La visita pastoral del 9 de juliol de 1826, a càrrec del bisbe Dionisio Castaño, informa que la família Agustí havia pagat un altar que disposava d'ara però que no tenia sagrament. Així mateix, l'església no tenia pica baptismal, però sí cementiri per als fidels de la rodalia. Disposava d'un calze de plata i tres casulles. Fou acuradament restaurada l'any 1981. Referències
Chiesa di San Felice di Riu

La chiesa di San Felice di Riu (in catalano: església de Sant Feliu de Riu) è un luogo di culto cattolico che si trova nel comune di Montagut i Oix, in Catalogna. Storia L'antica chiesa di chiesa di San Felice di Riu è stata una parrocchiale. L'edificio romanico risale al XII secolo ed è stato costruito in una regione dove anticamente vi erano miniere di rame. Descrizione Esterno La chiesa è quasi un eremo, edificato in stile romanico nella vallata del torrente Riu. La facciata, come tutta la struttura, è in pietra a vista. Il portale ha tre cornici ed è concluso da un arco a tutto sesto. Al centro del prospetto è presente una stretta finestra con arco superiore dentato e, in alto, il campanile a vela doppio. Interno La navata interna è unica con volta a sesto acuto. L'abside è semicircolare e presenta al centro una doppia fenditura. Note Voci correlate Montagut i Oix Chiesa di San Pietro (Montagut i Oix) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Felice di Riu Collegamenti esterni (CA) Església de Sant Feliu de Riu, su inventaripatrimoni.garrotxa.cat. URL consultato il 14 marzo 2021.
Sant Jaume d'Esblada

Sant Jaume d'Esblada és una obra del municipi de Querol (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció L'església de Sant Jaume centra el nucli d'Esblada. És de planta rectangular, amb una única nau, absis semicircular i coberta de teula a dues vessants. L'interior es cobreix amb volta de canó i creueria, i es troba arrebossat i pintat. El cor és situat als peus. La porta d'entrada està situada a la façana sud. S'hi accedeix mitjançant una escala de vuit graons. Té arc de mig punt, format per dovelles de pedra. A la part superior hi ha un rellotge de sol. El conjunt es completa amb un campanar de planta quadrada, que té obertures d'arc de mig punt i coberta de pavelló. La construcció original és d'època romànica. Al llarg dels anys, l'església ha experimentat diverses modificacions (el campanar és posterior). Segurament la data del 1914 que apareix al rellotge de sol de la façana principal correspon a obres de restauració. L'església depèn de la de Querol. Referències Enllaços externs «Sant Jaume d'Esblada». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Joan Baptista de l'Albagés

Sant Joan Baptista de l'Albagés és una església del municipi de l'Albagés (Garrigues) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una església situada al carrer major, al centre de la població, respectant la línia del carrer. És una construcció entre mitgeres, un dels edificis que la flanquegen és la rectoria. Està estructurat en tres naus, la central coberta amb volta de canó amb arcs torals i llunetes amb finestres ornamentades amb motllures barroques. La part alta de la nau central està rematada per tres cornises de gruixos diferents policromades de color marró, com la resta d'elements de guix ornamentals. Les laterals estan cobertes amb volta de creueria. Als peus de l'església trobem el cor. A la mateixa zona però a l'extrem esquerre hi ha un campanar de base quadrada amb dos cossos superiors octogonals amb un interior molt modificat en època neoclàssica sense massa interès que a principis de segle XX fou escapçat per un llamp. L'absis és de planta semicircular, coberta amb volta de quart d'esfera. A ambdós costats, a les naus laterals, hi ha dos altars amb diverses imatges religioses. La coberta és a dues aigües de teula àrab. El parament murari és de carreus de pedra ben escairats, disposats en filades i deixats a la vista. El paviment és de mosaic. Pel que fa a la façana exterior, destaca la façana dels peus. Aquesta s'estructura en dos nivells de la mateixa alçada. La separació entre ambdós nivells es realitza amb una motllura clàssica. El nivell inferior té com a element més destacat la portada. Es tracta d'una obertura flanquejada per falses pilastres adossades que sostenen un entaulament mixtilini que al nivell superior hi ha un nínxol amb una imatge del sant titular. Aquesta imatge de pedra que representa Sant Joan Baptista fou esculpida i donada al poble per Miquel Tarragó i Domènech, veí de l'Albagés i picapedrer, ja que l'escultura original havia estat destruïda durant la Guerra Civil i durant molts anys el nínxol havia estat buit. Història Si ens remuntem a la construcció original, trobem molt poques referències documentals, no apareix fins a finals del segle xiii. És el 1280 quan l'esmenta el capellà de Dalfages en una dècima papal. Actualment, però, no se'n conserven vestigis de l'església primitiva. L'edifici actual es va construir a mitjan segle xviii. L'església tenia nou magnífics altars: el major fet a principis del segle xix és de gust neoclàssic i el seu autor és Manuel Corselles Sauri, un escultor lleidatà i, la resta, estaven dedicats al Sagrat Cor de Jesús, al Sant Crist, a Sant Sebastià, a Sant Ramon, a la Puríssima, a la Verge del Roser, a les ànimes i l'últim a Sant Antoni. Aquests foren destruïts durant la Guerra Civil, entre 1936 i 1939 Referències
Sant Llorenç d'Oix

Sant Llorenç d'Oix és una església del municipi de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial del poble d'Oix s'emplaça a l'extrem sud de la població amb la façana nord formant mitgera amb altres edificacions. És una construcció romànica, existent ja al segle x, que va ser modificada en èpoques posteriors per necessitats d'ordre defensiu. D'una sola nau amb volta de canó apuntada, té un absis semicircular a llevant que fou sobrealçat. Presenta fris de dents de serra trencat per mènsules ornamentades, cornisa i finestra central amb dos arcs en degradació. A migjorn hi ha una cornisa, dues finestres i la porta d'entrada, restituïda en la restauració. Presenta diversos arcs en degradació i llinda. A migdia, també trobem quatre cartel·les alineades que en temps passats havien sostingut una galilea romànica. El campanar d'espadanya de doble obertura, ara convertit en una torre, s'assenta sobre la façana oest. La porta de fusta clavetejada amb forrellat decorat amb motius geomètrics i amb forma de cap de drac no és la pròpia sinó que pertanyia a l'església de Santa Maria de Castellar de la Muntanya. La pica baptismal conservada a l'interior del temple, és d'època romànica. Té forma d'olla, i presenta unes característiques senzilles sense cap tipus d'ornamentació. Les seves mides són; 100 cm de diàmetre, 125 cm d'alçada total i 105 d'alçada sense la base. L'escut d'armes de la noble família de Barutell, es conserva a l'interior del temple. La família, en el decurs del segle xv, va deixar el castell de Bestrecà i es traslladà al poble d'Oix. L'escut fou descobert per Miquel Oliva i Prat, en ocasió dels treballs portats a terme a l'església de Sant Andreu de Bestrecà l'any 1957. L'escut presenta una barra en diagonal, damunt la qual hi ha un gos amb la cua dreta i collar al coll. Tot està envoltat per elements vegetals estilitzats i un casc. Història La notícia documental més antiga que tenim és de l'any 937 esmentant el temple com el de "Sancti Laurentii de Evo". La toponímia passà a convertir-se posteriorment en "Evol" (1017), "Uxo" (1213) i "Uxio" (1362). A mitjans del segle xviii, amb ocasió d'una visita pastoral a Oix, el Bisbe de Girona, Baltasar de Bastero i Leó, ordenà que es destruís la trona de pedra existent i es canviés per una de fusta i, també, va fer destruir un relleu molt indecent que hi havia al presbiteri, segurament una representació d'Adam i Eva. L'origen de la porta, cal cercar-lo al poble de Castellar de la Muntanya, al municipi de la Vall de Bianya. Fins a l'any 1977 la porta era situada a la façana oest, sota el campanar. Amb motiu de les obres de restauració, es va obrir de nou la porta romànica de la façana de migdia. Referències
Chiesa di San Lorenzo (Montagut i Oix)

La chiesa di San Lorenzo (in catalano: Església de Sant Llorenç) è un luogo di culto cattolico che si trova a Montagut i Oix, in Catalogna. Storia La chiesa venne edificata in epoca romanica. La famiglia Barutell donò nel XVI secolo le pale d'altare che sono ancora presenti. Descrizione L'edificio è in stile romanico. L'interno ha una navata unica con volta a sesto acuto e abside semicircolare. L'orientamento è verso est. Conserva uno spazio fortificato di difesa costruito sulla sua sommità in epoca medievale. Il campanile a vela doppia si trova sulla facciata ovest. Il portale si trova sulla facciata laterale, a sud. All'interno è conservato lo stemma della nobile famiglia dei Barutell. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sulla chiesa di San Lorenzo Collegamenti esterni (CA) Església de Sant Llorenç d’Oix, su inventaripatrimoni.garrotxa.cat. URL consultato il 15 marzo 2021.
Sant Martí de Toralles

Sant Martí de Toralles és una església del poble disseminat de Toralles, al municipi de Montagut i Oix (Garrotxa), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici que s'alça a migdia del Montpetit, accessible de d'Oix pel coll del Mercer, o des de la carretera de Castellfollit de la Roca a Oix, agafant, a l'esquerra, la pista forestal que surt del collet de Camporiol. L'església es troba en un paratge de la vall de Bac prop de dos grans casals amb els quals formen el nucli de Toralles: El Mercer i (no pas gaire lluny) La Costa. Es tracta d'una construcció romànica d'una sola nau, volta de canó apuntada i porta a migdia, que conserva part de la ferramenta i el forrellat romànic. L'absis és a llevant, semicircular i té cornisa amb fris sostingut per cartel·les. Per sobre d'aquesta encara s'hi veu la coberta de llosa mig amagada per les teules actuals. Té finestra central, protegida per una cornisa semicircular. Tres finestres, una a ponent i dues al migdia, proporcionen la il·luminació. A l'interior, la finestra de l'absis, ara tapiada, es convertí en una fornícula que conté una imatge moderna de Sant Martí. El mur de migdia té dues finestres, cornisa i fris sostingut per mènsules sense ornamentació. La portalada és situada al mur de migdia i emmarcada per dos arcs en degradació. L'antiga espadanya del mur de ponent ha estat reconvertida en torre. Cal destacar que conserva els batents originals de la porta amb la ferramenta d'època romànica així com un bonic forrellat amb cap de drac. Hi ha una pica baptismal romànica conservada a l'interior de l'església, no presenta cap mena d'ornamentació. Amida 70 cm de diàmetre i té una alçada de 45 cm. Hi ha una pica beneitera en forma de petxina. Història Malgrat que el rètol de la cruïlla del collet de Camporiol dati l'església el 977, seguint alguns autors, cal dir que això és totalment fals, ja que el que se cita com a originària d'aquest any és la contrada de Toralles i no el temple de Sant Martí. La primera notícia és dels anys 1279 i 1280, recollida a les "Rationes Decimarum Hispaniae", anomenant-la "...ecclesia de Torrayles...". Consta citada el 1362 com a "Sancti Martini de Thoraliis" en el llibre verd del Capítol de Girona. Encara que al llarg del s. XIV, els nomenclàtors l'esmenten com "...ecclesia parrochialis sancti Martini de Torayes...". A finals del s.XVI consta com a depenent de la parròquia d'Oix, tot i que a partir de finals del s.XVII o començaments del XVIII passà a dependre de la de Santa Maria de Castellar de la Muntanya. Referències
Sant Miquel de Castellgalí

Sant Miquel de Castellgalí és una obra del municipi de Castellgalí (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una església de dues naus, una central molt més ampla i gran que la lateral situada al costat dret. Estan cobertes amb una volta d'imitació ogival feta de maó. En el punt de creuament dels nervis de les voltes hi ha sis claus de volta amb funció ornamental. Quatre pilars, sobre els quals es recolzen uns arcs escarsers, separen la nau central de la lateral. Sota mateix de la coberta s'obren una sèrie de finestres arrodonides que juntament amb l'ull de bou de la façana, contribueixen a la il·luminació del recinte. Una motllura situada sota les finestres recorre totes les parets de la nau. En el lateral esquerre hi ha quatre capelles, definides per unes pilastres que sobresurten lleugerament del mur. La capçalera és poligonal i a l'entrada hi ha un cor. El portal és d'estil neogòtic amb arquivoltes apuntades. La façana està arrebossada, però té un sòcol de pedra ben tallada; la resta de l'aparell és obrat amb carreus força irregulars. A la capçalera de la nau lateral es troba la talla barroca del Sant Crist, realitzada al segle xvii. Torre campanar: De planta quadrada i coronament de mirador. Representa una torre de defensa o de refugi, ja que al segle xv el veí castell de Galí restà "molt destrossat". Història Està situada dins l'antic terme del castell de Castellgalí. Es creu que sempre ha estat l'església parroquial del terme, el qual és documentat des del 924. Fins al 1154 que no apareix esmentada com a parròquia de Castellgalí i hi torna el 1232. Els orígens d'aquesta església són medievals, però ha sofert diferents remodelacions i transformacions. La reforma més profunda data del S.XVII, com s'indica en una llinda de la porta situada a la capçalera (1632). El campanar, de forma quadrangular és força freqüent en les esglésies del segle xvii d'aquesta comarca. Posteriorment, en el segle xix (1897), fou engrandida i decorada amb estil neogòtic; n'és una bona mostra el portal principal. L'obra fou patrocinada per la família de Magí Pladellorenç. A l'interior s'hi col·locà un altar de marbre, amb escultures de Crist, Sant Miquel i Sant Magí, realitzades per Josep Llimona, però que foren destruïdes el 1936. Referències
Sant Sadurní de Callús (església nova)

Sant Sadurní de Callús és una església del municipi de Callús (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església amb una planta de tres naus, una central i dues laterals més baixes i estretes que la central. El sostre d'aquesta està coberta amb volta de totxo, reforçada per uns arcs faixons que condueixen el pes cap a uns pilars (cinc per banda). El sostre presenta llunetes i unes aparents claus de volta en funció merament decorativa. En la part alta de la nau central, just acabada la volta, s'obren unes finestres allargades, set al cantó dret i sis a l'esquerra. En els laterals hi ha una sèrie d'altars, definits per sis petis estreps els quals ajuden a aguantar la coberta d'aquesta part. L'edifici és obrat amb carreus de mides irregulars i també utilitza el totxo per flanquejar i delimitar els cantoneres de les naus i del campanar de torre. La porta és de mig punt i a sobre presenta un arc de descàrrega; element que també es troba en les 2 finestres i el rosetó de la façana principal. Història A finals del segle xix s'anaren instal·lant a la vora del riu Cardener una sèrie d'indústries tèxtils que eren pol d'atracció de població; així es configurà un nou poble a la plana que quedava allunyat de l'església parroquial situada dalt d'un turó prop del castell de Callús. Es diu que els bisbe Muñoz Izquierdo, que estigué al davant de la diòcesi de Vic entre el 1916 i 1927, ordenà la construcció d'una nova església al lloc on vivia la gent. El 21 de novembre de 1926 fou col·locada la primera pedra, però no fou beneïda fins al 10 d'agost de 1940 pel bisbe Perelló. El campanar actual fou inaugurat el 9 de setembre de 1951, en substitució d'un altre anterior, enderrocat durant la guerra civil. Referències