NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Cellers

Santa Maria de Cellers és el nom de l'antiga església parroquial del poble de Cellers, de l'antic terme municipal de Guàrdia de Tremp, des del 1972 de Castell de Mur, al Pallars Jussà. L'antiga església de Santa Maria fou remodelada totalment al segle xviii i rebé una nova consagració: actualment està dedicada a sant Joan Baptista. El seu origen medieval es pot veure a la part baixa de l'absis i de la façana septentrional, que presenten unes filades de carreus sense escairar, però disposades de forma regular. Es tracta d'una obra de caràcter popular, de difícil datació. El temple devia ser com l'actual: d'una sola nau, amb l'absis a llevant. Les transformacions fetes durant l'edat moderna no permeten saber més detalls de l'obra primigènia. Bibliografia GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. «Guàrdia de Noguera», a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria de Cererols

Santa Maria de Cererols és una església) del municipi de Súria (Bages) protegida com a bé cultural d'interès local. En concret, està situada dins el mas de Cererols, situat en un pla dalt d'un llom, dit del Collet, al sud-est del terme de Súria. El lloc de Solariolos surt documentat per primera vegada el 993 i es trobava dins del terme del castell de Súria. Entorn Cererols té un nucli principal format per l'església dedicada originàriament a sant Martí i després a santa Maria de la Concepció, documentada ja el 1063 és una petita construcció preromànica, d'una sola nau i amb un sol absis al cantó de llevant. Entre els segles xvi i xvii patí una sèrie d'obres de reforma i ampliació entre les quals s'allargà la nau, s'hi afegí un porxo pel cantó de llevant i s'hi construí un campanar nou. Els escultors manresans Josep Generes i Pau i Josep Sunyer foren autors del retaule barroc, destruït el 1936. El cementiri es trobava a la banda nord de l'església, on hi havia la porta romànica i es va traslladar al costat sud, quan es va fer el porxo. Les darreres persones enterrades van ser dos germans de la família Lladó, morts durant la Guerra Civil de 1936-1939. Cal destacar que a l'interior de l'església s'hi han conservat restes de policromia, alguna d'elles d'època romànica. Actualment, després de la restauració del 1991 s'hi pot observar una reconstrucció d'aquestes antigues pintures. Descripció És una ermita de construcció medieval (principis), amb modificacions i elements afegits en èpoques posteriors. L'església està precedida d'un atri elevat creat per cobrir les sepultures que hi ha a terra. S'entra i ens trobem amb una sola nau de 12 metres (sense el presbiteri que està més elevat) per 4'37 m. Hi ha un arc triomfal que separa nau del presbiteri. L'absis té planta de ferradura molt pronunciada (218º de circumferència), i l'alçada cobert amb volta de forn és considerablement inferior a la de l'arc de reducció, fent que hi quedi com una mena de frontó curvilini. Conté tres finestres petites i pintures romàniques molt malmeses. La coberta és de volta (restaurada). El material utilitzat és el carreu. El portal romànic és del segle xi. Situat en el que seria un lateral de l'església, presenta un arc de mig punt fet amb dovelles regulars. Tapiada des del segle xvii, moment en què s'allargà l'església. La pica baptismal de pedra té una alçada d'1,5m. Presenta un peu quadrat llis, sense decoració i amb les cantonades aixafades. La pica està treballada ornamentalment tant en l'exterior com en l'interior amb un motiu de pètals com si fos una flor. A dins hi ha un disc amb una inscripció: les sigles de Crist i l'any 1598 La pedra presenta les empremtes del cisellat en un treball de resultat uniforme i polit. Història En el s. XVII el més actiu pel que fa a treballs en l'església. Durant aquest període s'allarga canviant la porta antiga (avui tapada i en un lateral) i afegint-hi l'atri. Aproximadament l'any 1593, l'església canvià de culte: primer fou creada en honor de Sant Martí i a partir d'aquest any rendí tribut a la Verge. Referències
Santa Maria de Cistella

Santa Maria de Cistella és l'església parroquial de la vila de Cistella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici està situat al centre del poble. És un temple d'una sola nau amb tres capelles laterals a cada banda, capçalera poligonal i cor als peus. La volta és de canó amb llunetes. La façana principal, situada a ponent, és l'única part conservada de l'època romànica i té com a elements més remarcables la porta d'accés i la finestra superior, totes dues amb obertura d'arc de mig punt. La portada presenta arquivoltes decorades, llinda i timpà llis, a cada banda de la qual hi ha dues columnes amb capitells esculpits amb temes vegetals i animals fantàstics. La finestra situada al damunt de la porta té arquivoltes decorades amb relleu i a cada costat una columna amb capitells vegetals i geomètrics. Entre la porta i la finestra hi ha una divisió horitzontal de la façana, amb decoració de dents de serra i una cornisa superior, elements que apareixen també a la part superior del frontis, sota la teulada. El campanar es troba a la banda esquerra de la façana. És de base quadrada i cos vuitavat, amb quatre obertures d'arc de mig punt. A la part exterior hi ha una escultura en forma de fulla d'acant i la representació de la pota d'un animal. Aquesta disposició és molt semblant a les de Santa Maria de Lladó, Sant Martí de Pau i Santa Maria de l'Om de Masarac. La finestra està presidida per tres arcs sustentats en columnes que semblen haver estat restaurats al segle xviii, i està separada del portal per una cornisa i un fris en forma de dentat de serra. Història L'origen de l'església és d'època romànica. Les característiques estilístiques permeten datar-la al darrer terç del segle xii, encara que la parròquia apareix documentada ja al segle xi. Durant el segle xviii el temple va ser reconstruït, ja que l'antiga església estava molt malmesa. Es respectà la façana. Les obres s'iniciaren l'any 1740 i el temple es beneí el 1745. Referències
Santa Maria de Claret (Torà)

Santa Maria de Claret és l'església parroquial del nucli de Claret, al municipi de Torà, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Descripció L'església està situada a l'inici del nucli urbà, tancant pel sud una petita i ben arranjada plaça. És un edifici de planta rectangular, d'una sola nau i amb coberta de volta de canó lleugerament apuntada i culmina a l'est amb l'absis. A la façana nord, hi ha l'entrada, amb arc de mig punt adovellat. A l'esquerra de l'entrada, hi ha un llarg banc de pedra. En aquesta façana a la part superior hi ha un sobrealçament amb una balconada amb barana de fusta de factura posterior al temple original. Al mur oest hi ha un contrafort i un ull de bou, i culmina la façana el campanar d'espadanya de dues obertures; a sobre té un frontó on hi ha una petita obertura de mig punt. A la façana est hi ha l'absis semicircular, amb una finestra d'una sola esqueixada. A l'interior, un arc preabsidal obre la nau. Hi ha dues capelles a cada lateral. L'interior és arrebossat i pintat de blau. A la banda sud hi té adossada la casa de cal Fustegueres Història Documentada ja l'any 1139, quan Bernat de Claret deixa a Santa Maria de Solsona la meitat del castell de Claret, la meitat dels homes que hi habitaven, la meitat de la dominicatura que hi tenien els antics senyors del lloc, la meitat del terme del castell, tant dels camps conreats com dels erms i l'església de Claret. També hi ha notícies de l'església els anys 1150, 1180 i el 1931. Referències Bibliografia Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 172-174. ISBN 84-607-0408-4.
Iglesia de Santa María (Claret)

Santa María de Claret es la iglesia parroquial del núcleo de Claret, en el municipio de Torà, en la comarca del Solsonés de la (provincia de Lérida). Es un monumento protegido e inventariado dentro del Inventario del Patrimonio Arquitectónico Catalán. Descripción La iglesia está situada al inicio del casco urbano, cerrando por el sur una pequeña plaza. Es un edificio de planta rectangular, de una sola nave y con cubierta de bóveda de cañón ligeramente apuntada y culmina al este con el ábside. En la fachada norte, está la entrada, con arco de medio punto adintelado. A la izquierda de la entrada, hay un largo banco de piedra. En esta fachada en la parte superior hay un sobrealzamiento con un balcón con barandilla de madera de factura posterior al templo original. En el muro oeste hay un contrafuerte y un ojo de buey, y culmina la fachada el campanario de espadaña de dos vanos; encima tiene un frontón donde hay una pequeña abertura de medio punto. En la fachada este se encuentra el ábside semicircular, con una ventana de un solo abertura. En el interior, un arco preabsidal abre la nave, con dos capillas en cada lateral. El interior se encuentra pintado de azul. En el lado sur tiene adosada la casa de «Cal Fustegueres».​ Historia Documentada desde 1139, cuando Bernat de Claret donó a Santa María de Solsona la mitad del castillo de Claret, de los hombres que habitaban, de la dominicatura que tenían los antiguos señores del lugar, término del castillo, tanto de los campos cultivados como los páramos y la iglesia de Claret. También hay noticias de la iglesia los años 1150, 1180 y 1931.​ Referencias Bibliografía Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi (2000). Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot. pp. 172-174. ISBN 84-607-0408-4. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María.
Santa Maria de Collsuspina

Santa Maria de Collsuspina o la Mare de Déu dels Socors és l'església parroquial del municipi de Collsuspina (Moianès). És una església moderna, atès que la parròquia primitiva fou Sant Cugat de Gavadons, sufragània de Sant Andreu de Tona. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església de dimensions notables i d'una sola nau. L'edifici principal destaca per una austeritat pròpia del neoclassicisme. A la part dreta hi ha adossat el campanar de grans proporcions i dins de l'estil de l'edifici. La història de l'església parroquial devia anar lligada a l'existència d'una pagesia i d'un nucli de població molt feble. L'any 1600 es construí susdita església. Referències
Santa Maria de Colomers

Santa Maria és una església al centre del nucli de Colomers. És un edifici d'una nau amb capelles laterals, absis semicircular i torre als peus. L'aspecte actual del temple mostra les intervencions experimentades al llarg del temps a partir de l'estructura original romànica. Arquitectura A l'interior, la nau es cobreix amb volta apuntada i al llarg dels seus murs s'obren les capelles, amb tres arcs de mig punt que recolzen sobre pilastres. Un arc triomfal doble separa la nau del presbiteri. La part més interessant és l'interior de l'absis. Està decorat per arcs cecs sostinguts per dotze columnes amb capitells esculpits amb motius vegetals, representació d'animals, figures humanes i motius geomètrics. Alguns dels capitells són originals i d'altres han estat reemplaçats. Exteriorment, s'observen dues etapes constructives: la part inferior correspon, amb moltes modificacions (capelles laterals, portada), a l'obra romànica, mentre que la part superior, amb espitlleres, és el resultat de les obres de fortificació dels segles XVI – XVII. A la façana s'obre la porta d'accés barroca. És rectangular i la corona un frontó trencat per damunt del qual hi ha una finestra romànica d'arc de mig punt. Conserva les lesenes de la primitiva façana romànica amb decoració de tipus llombard. La torre, a la banda dreta, té base quadrada, cos superior vuitavat amb obertures de mig punt i coronament de barana amb balustres. Història Les primeres referències documentals a Santa Maria de Colomers daten del segle ix, i l'esmenten com a cel·la depenent del monestir de Sant Medir. La llarg dels segles x i xi, altres documents en confirmen l'existència i informen del pas a la jurisdicció de Santa Maria d'Amer, on va traslladar-se el cenobi de Sant Medir. L'església mostra diverses etapes constructives, dues de les quals d'època romànica; són del segle xi l'absis, el frontis i les restes dels murs laterals i de la decoració llombarda de l'exterior, així com els capitells de l'interir de l'absis; als segles XII i XII corresponen la volta i les pilastres i arcs de suport. Els segles xvi i xvii s'hi feren les obres de fortificació, entre els segles XVII i XVIII es produí una nova intervenció d'importància en què s'hi van afegir les capelles laterals, la sagristia, la portalada i el campanar, entre 1970 i 1973, un procés de restauració va recuperar part de les estructures romàniques que havien quedat amagades. Referències
Santa Maria de Corbera

Santa Maria de Corbera és una església de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Es troba al nucli antic de Corbera de Dalt, al cim d'un turó on hi havia el castell dels barons de Corbera i possiblement l'antiga capella romànica, de la qual es conserva un tram de socolada a les parets sud-est. Aquesta, amb un atri i una sola nau amb els altars de Sant Joan i Santa Magdalena al seu interior, va ser consagrada abans del 1295, quan Bernat Marimon de Plegamans, senyor de Corbera, l'esmenta com a part del recinte del seu castell. Posteriorment, va ser objecte de successives ampliacions i reformes: sagristia (1492), capella de Santa Magdalena al costat de l'atri (1487), campanar (1508), capella de Sant Joan (1522), capella del Rosari (1589), sengles capelles de Santa Bàrbara i Sant Roc (1594), cor sobre l'atri (1600), incorporació de l'atri a la nau central (1611), modificació de la façana principal (1711-1777), nova capella de Santa Magdalena (1825), presbiteri i cambril (1858), capella del Santíssim (1885), baptisteri (1940), ampliació de la capella del Santíssim (1964) i restauració de l'exterior del campanar (1988). Descripció Bastida amb gres vermell, integra elements de diferents estils arquitectònics (romànic, gòtic, barroc i, externament, neoclàssic) afegits en el decurs dels segles. Té la façana orientada a sud-oest i és de planta rectangular, d'una sola nau (coberta amb teulada a dues vessants) amb capelles laterals (obertes per arcs de mig punt) i un campanar vuitavat (amb la base quadrada) integrat a la façana de migdia i que té gravat a la cara sud un rellotge de sol amb una data interior a la reconstrucció del temple. Hi ha tres campanes, anomenades Maria, Magdalena i Telma. A l'interior es conserva la imatge gòtica del segle xv de Santa Magdalena, copatrona de la vila. Referències Enllaços externs «Església parroquial de Santa Maria de Corbera». Mapes de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. «Església de Santa Maria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Santa Maria de Cornet

Santa Maria de Cornet és una església romànica de Cornet, al municipi de Sallent (Bages). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es troba en un pla proper a la carretera de Balsareny a Avinyó, al costat d'un mas. Es tracta d'una construcció d'una sola nau, lleugerament trapezoïdal, que s'estreny vers l'absis semicircular, el qual és precedit d'un ampli espai presbiteral. A banda i banda de la nau s'obren dues capelles a manera de la nau. L'església és coberta amb volta de canó apuntada i l'absis, amb volta de quart d'esfera. Exteriorment l'absis és decorat amb una cornisa motllurada amb botons i un fris amb motius geomètric sota el ràfec de la teulada. Al centre s'obre una finestra de doble esqueixada ornada amb una arquivolta amb traceria sustentada per dues columnes amb capitells que presenten figures d'ocells, a l'exterior. L'esquema es repeteix per la part interna de la finestra, tot i que varien els motius iconogràfics. La portalada d'accés que es troba al mur de migdia està aixoplugada per un fris amb escacats. És formada per arquivoltes de secció cilíndrica que descansen sobre una imposta sostinguda per una columna, a banda i banda, amb grossos capitells decorats amb animals enfrontats. Sobre la capella del mur de migdia s'alça el campanar de planta quadrada d'època barroca, rematat per una barana de balustrades. Hi ha una pica beneitera segle xvii, decorada a l'exterior per acanaladures que donen lloc a una forma propera a la petxina, pròpia de l'època. S'hi venera la Mare de Déu dels Àngels, que és la patrona de la parròquia. Història És una església d'una nau, que s'entren a mesura que s'apropa a l'absis, el qual no arriba al semicercle. La volta de la nau és de canó seguit i la de l'absis, on s'obre una bonica finestra, de quart d'esfera. A cada banda de la nau, ran del presbiteri hi ha dues capelles, a manera de creuer, amb sengles finestres de doble esqueixada. De la capella sud emergeix el campanar (1621), a continuació del qual hi ha una capella lateral moderna (1635), que al mur oposat només és una arcada oberta al mur. Sota el ràfec de la teulada de l'absis i en els murs inicials de la nau hi ha un fris decoratiu. La porta s'obre al mur meridional. La diferencia d'aparell (absis, capçalera i portada de bons carreus, i resta de la nau de carreuons petits) fan pensar en una església del segle xi, que el segle xii fou ampliada per la capçalera. A l'arxiu de Bagà hi ha un document que cita que en Romeu Dalmàs era el rector de Santa Maria de Cornet l'any 1598. Referències
Santa Maria de Cornudella

Santa Maria de Cornudella és una església de Cornudella de Montsant (el Priorat) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Descripció És una construcció de planta aproximadament rectangular de 40 x 19 m, d'una sola nau. És coberta per volta de mig punt amb llunetes, reforçada per contraforts i arcs faixons. A cada costat hi ha 4 capelles laterals intercomunicades, de sostre més baix i cobertes per volta de mig punt. A mitja nau hi ha doble columna que permet l'accés a sengles trones. L'exterior és de carreu, i la façana presenta dues falses columnes que emmarquen la porta i suporten un frontó triangular sota el que hi ha un fris amb tríglifs i mètopes. Sobre la porta, amb data 1615, s'obre un rosetó. Hi ha dos robustos campanars, als peus, de planta quadrada i de coberta piramidal. Disposa d'una porta lateral. L'interior no té massa valor, exceptuades unes pintures a l'arc triomfal (1762) i al sostre representant la coronació de la Mare de Déu. Als murs laterals sengles pintures representant l'adoració dels pastors i dels tres reis (1763). Al costat esquerre s'obre la capella del Santíssim, amb una porta i un reixat. És de planta de creu llatina, cobertes de mig punt amb llunetes i cúpula. Al presbiteri coberta nervada pentapartida i clau. A les petxines hi ha quatre teles interessants i el baptisteri amb pica baptismal. És interessant la porta principal de quarterons. Història L'església s'atribueix a Jaume Amigó (1570), però amb més fonament a Pere Blai (1599). Pere Blai va cobrar 10.000 lliures per la feina. Hi hagué entrebancs en la construcció. La façana fou executada per Julià Enrich per 115 lliures. Sembla que l'obra es conclogué pel juliol de 1626. La capella del Santíssim fou aixecada cap al 1734 per Joan Bové. L'església fou saquejada el 1650 pels francesos. El 1762 es bastí l'altar major, d'estil plateresc, desaparegut quan la guerra civil. El temple fou estucat l'agost de 1850. El 1875, per ordre de les autoritats locals el temple fou convertit en fortalesa i el culte traslladat a la capella de la Mare de Déu del Pilar. L'església fou incendiada el 1936. Posteriorment s'hi han afegit unes pintures sense valor artístic però molt apreciades pel poble per motius sentimentals. L'autor Pere Blai, nascut al segle xvi i mort el 1620, fou un arquitecte que col·laborà amb Jaume Amigó i introduí el Renaixement a Catalunya. A part el temple de Cornudella, col·laborà en les obres de la catedral de Tarragona i cal destacar la seva obra més famosa, la part renaixentista del Palau de la Generalitat de Catalunya a Barcelona. Referències Enllaços externs «Santa Maria de Cornudella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Santa Maria de Creixell

Santa Maria de Creixell és una església del municipi de Borrassà (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Creixell està situada al centre del veïnat. És un capella d'una sola nau amb absis semicircular encarat a tramuntana, amb un cos quadrat i la sagristia a ponent. La porta d'accés està situada damunt d'una escalinata de pedra datada a 1935; la porta és rectangular, emmarcada de carreus ben escairats de pedra amb la inscripció a la llinda 1772. Hi ha també, a la façana principal, una petita fornícula i un òcul. El frontis és coronat per un campanar de cadireta d'una sola arcada. La nau té volta de llunetes i està enguixada, la cornisa amb dentat neoclàssic. Entrant hi ha un cor al que s'hi arriba per una escala de cargol. Al presbiteri hi ha un altar de fusta pintada i quatre columnes que deixen les capelles entremig. Per una escala es dona la volta al presbiteri i es pot adorar la talla gòtica de la Mare de Déu. L'aparell é de pedruscall, terrissa i argamassa, encara que en alguns indrets, allà on l'arrebossat ho permet, es veuen carreus ben escairats de pedra sorrenca. Història Hi ha referències medievals de Santa Maria de Creixell. L'any 1219, Dalmau II de Creixell cedeix la castlania de Creixell a la canònica de Lladó, també passaria la capella del castell. El 1343 Santa Maria de Creixell apareix esmentada en una permuta entre Berenguer Olivet, clergue de la capella del castell de Creixell i Guillem Vila de Banyoles. El cert, però, és que l'actual capella està datada entre 1772 i 1779. Restaurant-ne el retaule el 1918 i situant les pedres de les escales el 1936. Referències
Santa Maria de Falset

Santa Maria de Falset és un monument del municipi de Falset (Priorat) protegit com a bé cultural d'interès local. És un edifici de planta rectangular, bastit amb maçoneria arrebossada i pintada i cobert amb teulada a dues vessants. Interiorment presenta una disposició de tres naus i creuer sobresortit, absis poligonal i sengles capelles laterals. La nau central de quatre tramades amb cor a la primera és separada per les laterals per pilastres. La volta de mig punt amb llunetes arrenca d'un fris continu. El creuer és cobert per una cúpula i les naus laterals per volta d'aresta. A un costat hi ha la capella del Santíssim construïda al segle xix. El campanar, de planta octogonal, sis pisos i coberta piramidal, és situat als peus. A la façana hi trobem tres portes, dues finestres i un ull de bou i un rellotge de sol. La porta principal -formada per un arc escarser és emmarcada per sengles columnes un entaulament i una fornícula al damunt de la mare de déu- destaca en relació amb les altres. En substitució de l'església romànica, el 29 de maig de 1763, s'atorgà escriptura per a la construcció del nou temple parròquia per part de Pere Olivés per un import de 27.000 lliures. La construcció anà a càrrec del mestre d'obres de Cornudella i s'utilitzaren materials nobles de l'antiga església i del castell, tal com es documentà en l'any 1774. Fou beneïda el 1780. El 6 de març de 1787 s'esfondrà la cúpula provocant cinc morts. El 1887 fou beneïda la nova capella del Santíssim al mateix temps que es feien algunes obres de restauració. Durant la Guerra Civil foren cremats els retaules i part de la façana fou malmesa per una bomba. Referències Enllaços externs «Santa Maria de Falset». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.