NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Yacimiento arqueológico Vilosiu

El yacimiento arqueológico Vilosiu está situado en la comarca del Bergadá (municipio de Serchs, Barcelona), formado por diversas masías abandonadas. La masía "A" fue excavada en los años 1960 y 1961, bajo la dirección de Albert del Castillo y de Manuel Río. La excavación de la casa "B" fue realizada en los años 1984-1986, bajo la dirección de Jordi Bolòs. Son casas horizontales, edificadas hacia el año 1000. La casa "B" estaba formado por un comedor dormitorio, una despensa, una cámara donde estaba el horno y unos establos para el ganado. Se crearon a finales del siglo X, no se transformaron mucho a lo largo de la Edad Media central y se abandonaron en el siglo XIV.​ Referencias Bibliografía Bolòs i Masclans, Jordi (1996). = Universitat de Lleida, ed. Un mas pirinenc medieval. Vilosiu B (Cercs, Berguedà). Estudi dels edificis i materials trobats durant les excavacions (1984-1986) (en catalán) (1 edición). Lleida. ISBN 978-84-8864-598-2. Enlaces externos
Plaça del Nord

La Plaça del Nord és una plaça del barri de Gràcia de Barcelona en un entrant del carrer de Verntallat i carrer de l'Alzina, i accessible pel carrer de Martí, a banda i banda. El seu nom s'ha mantingut al llarg dels anys, a excepció de la Segona República Espanyola quan s'anomenà Plaça de Joan Fuster, en honor del militant d'Estat Català mort en els primers dies de la Guerra Civil. Descripció És una plaça gairebé quadrada de 2.548 m² delimitada verticalment pel carrer de Verntallat i de l'Alzina, i talla pel mig el carrer de Martí. Compta amb 14 edificis numerats, dels quals destaquen l'escola La Salle Gràcia al número 14 i la seu dels Lluïsos de Gràcia en el 7. Aquest segon, és un edifici de dues plantes i la façana principal es divideix en tres blocs clarament diferenciats. Història La construcció de la plaça es feu com a part del procés d'urbanització de la zona l'any 1860 per encàrrec de Ramon Martí Balius i Pau Vilaregut. Va ser encarregat a l'arquitecte Antoni Rovira i Trias igual que al pla de l'entorn de la plaça Rovira. Va anomenada del Nord per la seva situació geogràfica respecte al centre de la Vila i en contraposició de la Plaça d'Orient. Un dels dos edificis emblemàtics de la plaça és la seu dels Lluïsos de Gràcia, una entitat sociocultural i esportiva que establí la seva seu a la plaça l'any 1897. L'altre edifici és el Col·legi La Salle Gràcia que es present des de 1967, després de passar prèviament pel carrer de l'Església des de 1892 i el carrer Sant Salvador 44 des de 1939. Referències Bibliografia Segura i Capellades, Carme; Farré i Olivé, Eduard; Camps i Sala, Esteve. Les Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Taller d'Història de Gràcia, 2003, p. 56-60. DL B 48984-2001.
Poblat ibèric de Puig del Castell

El poblat ibèric del Puig del Castell es troba a la muntanya del mateix nom, a una alçada de 631 m sobre el nivell del mar, a Samalús (Vallès Oriental). Història i descripció Amb una extensió de 4 hectàrees, va ser habitat entre els segles vi i i aC per tribu ibèrica dels laietans. Tot i que la seva existència va ser documentada per primer cop per Josep Estrada i Garriga el 1955, fins al 2011 no s'hi van encetar les excavacions. La seva posició privilegiada, oferia als ibers una vista de la plana del Vallès oriental, que garantia una protecció pel seu difícil accés. Els habitants d'aquest assentament vivien principalment del conreu, i bona part de la seva producció era destinada al comerç amb grecs, cartaginesos i romans. Hi ha indicis que indiquen que aquest assentament es correspon amb la població ibèrica de Lauro, coneguda per haver batut moneda al segle ii. Referències Bibliografia Estrada, José; Villaronga, L. «La "Lauro" monetal y el hallazgo de Cànoves (Barcelona)». Empúries: revista de món clàssic i antiguitat tardana, núm. 29, 1967, p. 135–194. Guàrdia i Llorens, Marc «El poblat ibèric del Puig del Castell de Samalús (Cànoves i Samalús, Vallès Oriental). Balanç dels primers cinc anys de recerca (2011-2016)». Tribuna d'Arqueologia 2016-2017, 2019, p. 117-140.
Village ibérique de Puig del Castell

Le village ibérique de Puig del Castell est un site archéologique situé dans la commune de Cànoves i Samalús (comarque de Vallès Oriental), dans la province de Barcelone en Catalogne. Historique Ce village, d'environ 4 ha de superficie, a été établi sur la colline du même nom à 631 m d'altitude, et habité par la tribu ibère des Laietans entre les VIe et Ier siècle av. J.-C.. Bien que son existence ait été documentée pour la première fois par Josep Estrada i Garriga (es) en 1955, ce n'est qu'en 2011 que les recherches ont véritablement commencé. Sa position privilégiée offrait aux Ibères une vue sur la plaine du Vallès Oriental, ce qui garantissait une protection en raison de son accès difficile. Les habitants de cette colonie vivaient principalement de l'agriculture et une grande partie de leur production était destinée au commerce avec les Grecs, les Carthaginois et les Romains. Ce lieu est d'une importance historique étant donné les indications selon lesquelles ce village correspond à la population ibérique de Lauro, connue pour frapper des pièces de monnaie au IIe siècle av. J.-C. et aussi pour des sources historiques romaines. Bien que cela n'ait pas été confirmé, on sait grâce à la découverte de ces pièces de monnaie dans ce même endroit du Vallès que se trouve ici la ville de Lauro, et le village de Puig del Castell répond à toutes les caractéristiques. Notes et références Voir aussi Bibliographie (ca) Montanes, José Angel, « En busca de la ciudad perdida de Lauro », El Pais,‎ 2016 (lire en ligne) (ca) Guardia i Llorens, Marc, « El poblat ibèric del Puig del Castell de Samalús (Cànoves i Samalús, Vallès Oriental). Balanç dels primers cinc anys de recerca (2011-2016) », Tribuna d'Arqueologia,2016,2017,‎ 2019, p. 73-86 (lire en ligne). (es) Estrada, Josep et Villaronga, L., « La "Lauro" monetal y el hallazgo de Cànoves (Barcelona) », Empuries,‎ 1967, p. 134-194. Liens externes Site officiel Portail de l’archéologie Portail de la Préhistoire Portail de la Catalogne
Mare de Déu dels Desemparats de Ribes de Freser

La Mare de Déu dels Desemparats de Ribes de Freser és una capella de Ribes de Freser (Ripollès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Petita capella de planta rectangular al costat oest del riu Freser. Fa cantonada entre dos carrers i la façana lateral, la del c. Dels Estiradors, es va escurçant seguint el desnivell del carrer. A la façana principal s'obre una porta allindada flanquejada per dues petites finestres quadrangulars. A la llinda de la porta hi ha unes lletres formant un monograma i la data 1749 inscrita. Per sobre hi ha un òcul i, coronant la façana, un campanar d'espadanya d'un sòl ull d'arc de mig punt i una petita teulada. El parament és de pedra irregular unida amb morter excepte l'emmarcament de les obertures i les cantoneres fetes amb carreus ben tallats. L'interior està coberta amb volta de canó. L'absis és pla i està separat de la nau per un arc presbiteral recolzat sobre pilastres amb capitell llis. Una cornisa recorre els laterals de la nau a l'alçada dels capitells de les pilastres, com si fossin la seva continuació. El parament està arrebossat i pintat de blanc excepte la cornisa, els pilars i l'arc i els emmarcaments dels panys de mur. Història Aquesta capella estava ubicada a l'actual emplaçament del Monument al Dret a Decidir, gairebé dins del riu, amb el consegüent perill associat. Arran d'això, fou traslladada per l'Ajuntament a la ubicació actual el 1910. Va ser fundada el 1749 i constituïa la capella privada de la família Capdevila, avui la família Montagut del Balneari. El gener del 2020 es van fer unes obres de restauració per resoldre els problemes de filtracions procedents de la coberta que perjudicaven l'estructura. Es va substituir la coberta, mantenint les encavallades de fusta original, impermeabilitzant-la íntegrament i substituint el sistema de corretges de fusta per unes de noves de fusta serrada. Referències
MACBA

Il Museo di Arte Contemporanea di Barcellona, conosciuto anche con la sigla MACBA, è dedicato fondamentalmente all'esposizione di opere realizzate durante la seconda metà del XX secolo. È situato nel quartiere de El Raval nella città di Barcellona. Caratteristiche La progettazione del museo fu affidata all'architetto statunitense Richard Meier. L'edificio progettato da Meier intende unire le opere d'arte contemporanea esposte all'interno con le forme degli edifici storici limitrofi. L'entrata al MACBA permette accedere ad una hall con forma cilindrica dalla quale partono una serie di rampe meccaniche che conducono alle diverse gallerie espositive. La mostra comprende opere di arte visiva appartenenti a svariati ambiti tecnici: tele, fotografie, filmati, composizioni. Momentaneamente tra le opere esposte vi sono quelle di Matta, Fahlstrom, Brassaï, Palazuelo, Roth, Broodthaers, Spero, Balcells, Creischer. Polemica sul ritiro della collezione Philippe Méaille Per ragioni di sicurezza a causa dell'instabilità politica in Catalogna, Philippe Méaille annuncia che rimpatria la sua collezione in Francia al Castello di Montsoreau-Museo di Arte Contemporanea. Il Macba deplorerà la decisione di Philippe Méaille di non rinnovare il suo contratto di prestito con l'istituzione, e farà in modo che la sicurezza della collezione sia assicurata. Voci emergeranno per denunciare un pretesto per parte del collezionista, per rimpatriare le opere di Art & Language nel suo museo, aperto solo un anno prima. Spot Grazie alla conformazione della piazza antistante, il MACBA è diventato uno dei più famosi spot (ossia luogo dedicato) dove praticare lo skateboard a Barcellona. Ogni giorno vi si possono vedere all'opera molti skater, anche di livello professionistico. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su MACBA Collegamenti esterni (CA) Sito ufficiale, su macba.cat. MACBA Barcelona Oficial (canale), su YouTube. (CA) MACBA, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana. MACBA, su archINFORM. (EN) MACBA, su Structurae. (EN) Galleria fotografica, su bluffton.edu. MACBA, su irbarcelona.it.
Museu d'Art Contemporani de Barcelona

Het Museu d'Art Contemporani de Barcelona (MACBA) is een museum voor moderne en hedendaagse kunst in Barcelona in Catalonië, Spanje. Het is een van de stichtende leden van de Catàleg d'autoritats de noms i títols de Catalunya. Gebouw Het museum, ontworpen door de Amerikaanse architect Richard Meier, opende op 28 november 1995. Opdracht kreeg de architect reeds in 1987, het idee ontstond al in de jaren zestig. Het witte gebouw meet 120 bij 35 meter en de gevel aan de zuidzijde is grotendeels opgetrokken uit glas, waardoor veel daglicht wordt binnengelaten en bezoekers tevens een goed uitzicht geboden wordt op het Plaça dels Àngels, waaraan het museum ligt. Het museum beschikt ook over een museumwinkel en een auditorium. In een apart gebouw tegenover het hoofdgebouw bevindt zich sinds december 2007 het studie- en documentatiecentrum (archief en bibliotheek), dat een grote collectie boeken, tentoonstellingscatalogi, tijdschriften, affiches, foto's en audiovisueel materiaal beheert. De dichtstbijzijnde metrostations zijn Catalunya en Universitat. Collectie De collectie omvat werken van Spaanse en Catalaanse kunstenaars van de periode na 1950. Daarnaast is ook de internationale kunst vertegenwoordigd. Het museum heeft werk in bezit van onder meer: Jean Dubuffet, Marcel Duchamp, Keith Haring, David Hockney, Donald Judd, Anselm Kiefer, Paul Klee, Roy Lichtenstein, Joan Miró, Bruce Nauman, Claes Oldenburg, Pablo Picasso, Man Ray en Andy Warhol. Ook werk van de Nederlandse Cobrakunstenaar Constant, de Nederlandse fotografe Rineke Dijkstra en de Belgische beeldhouwer Panamarenko behoort tot de collectie. In 2011 kwam het MACBA in het bezit van 80.000 negatieven uit het archief van de in 1998 overleden Catalaanse fotograaf Xavier Miserachs. Het museum organiseert iedere drie tot vier maanden een nieuwe tentoonstelling. Directeuren Lluís Monreal (tot 1989) Daniel Giralt-Miracle (1989-1994) Miquel Molins (1995-1998) Manuel J. Borja-Villel (1998-2007) Bartomeu Marí (sinds 2008) Externe link Officiële website
Museu d’Art Contemporani de Barcelona

Museu d'Art Contemporani de Barcelona (sp. Museo de Arte Contemporáneo de Barcelona) är ett spanskt konstmuseum. Museu d'Art Contemporani de Barcelona (MACBA) ligger vid Plaça dels Àngels i El Raval, Ciutat Vella i Barcelona och invigdes i november 1995. Historik Konstkritikern Alecandre Cirici Pellicer bildade 1959 en grupp samtida konstnärer, vilken arrangerade en serie på 33 utställningar i syfte att grundlägga en samling samtida konst för ett museum för samtida konst i Barcelona. År 1986 anlitade Barcelonas stadsstyre det amerikanska arkitektkontoret Richard Meier & Partners för att rita ett förslag till ett museum och året därpå instiftades MACBA-stiftelsen. När det senare började byggas fanns fortfarande ingen konstsamling. Samling Museu d'Art Contemporani de Barcelonas samling omfattar konst från mitten av 1900-talet och framåt. Samlingen består främst av katalansk och övrig spansk konst. Bibliografi Richard Meier: Richard Meier, Barcelona Museum of Contemporary Art, Monacelli, New York 1997 Josep Massot: MACBA - Barcelona abre su museo mas contemporaneo, La Vanguardia Magazine, 12 november 1995, sidorna 34-51 Mihail Moldoveanu. Mihail: Filtered light - the Contemporary Art Museum of Barcelona, Museum International 49, 1997, sidorna 10–14. Alan Riding: A Modern ‘Pearl’ Inside Old Barcelona” New York Times 10 maj 1995. Alan Riding: Barcelona Gets a New Museum, New York Times 7 januari 1996 Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Barcelona Museum of Contemporary Art, 30 oktober 2010. Externa länkar Museets webbplats
Музей сучасного мистецтва (Барселона)

Музей сучасного мистецтва в Барселоні (кат. Museu d'Art Contemporani de Barcelona, скор. MACBA) — художній музей в столиці Каталонії. Будівля, споруджена за проектом архітектора Річарда Меєра, відкрилося 28 листопада 1995 року. В колекції музею знаходяться переважно твори мистецтва другої половини XX століття, а також роботи сучасних художників. Експозиція музею змінюється кожні три-чотири місяці. Примітки Література Meier, Richard. Richard Meier, Barcelona Museum of Contemporary Art. New York: Monacelli, 1997. Massot, Josep. «MACBA: Barcelona abre su museo mas contemporaneo.» La Vanguardia Magazine, November 12, 1995, 34-51. Moldoveanu, Mihail. (1997), «Filtered light: the Contemporary Art Museum of Barcelona.» Museum International, 49: 10–14. Riding, Alan. «A Modern ‘Pearl’ Inside Old Barcelona.» New York Times, May 10, 1995. Riding, Alan. «Barcelona Gets a New Museum.» New York Times, January 7, 1996. Посилання Офіційний сайт Музею сучасного мистецтва в Барселоні [Архівовано 16 січня 2020 у Wayback Machine.] (англ.) (ісп.) (кат.)
Institut Ciutat de Balaguer

L'Institut Ciutat de Balaguer és un Institut d'Educació Secundària de la ciutat de Balaguer, capital de la comarca de la Noguera, a la província de Lleida. Els ensenyaments impartits a l'Institut són ESO i batxillerat. El 2004, el centre va celebrar el seu 50è aniversari. El 1952 es comunicava oficialment la creació a Balaguer de l'Instituto Laboral de Balaguer, modalidad agrícola-ganadera. Mentre es construïa el centre, les activitats lectives es varen desenvolupar, provisionalment, al convent dels pares franciscans, fins que el 1955, es va poder inaugurar l'edifici. El curs 1971-1972 l'institut rebia el nom d'Instituto de Enseñanza Media. Poc després de l'entrada en vigor de la LOGSE es va iniciar la renovació del centre i l'adequació dels espais als nous temps. Va ser aleshores quan l'institut va ser nomenat IES Ciutat de Balaguer. El 2018 l'alumnat de quart d'ESO de l'Institut es va constituir com la primera cooperativa d'alumnes de Lleida, amb la finalitat d'aplicar sistemes de funcionament al centre, més col·laboratius i solidaris, i treballar de forma assembleària i autogestionada. Un dels objectius declarats de la cooperativa va ser l'autofinançament. Entre l'exalumnat de l'institut hi ha algunes personalitats del món de l'art, de la comunitat científica o de la política, com ara, l'advocat i polític Josep Antoni Duran i Lleida. Referències Enllaços externs Institut Ciutat de Balaguer
Can Valls (Cabrera de Mar)

Can Valls és una masia de Cabrera de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia situada en la confluència del camí de Santa Elena i la carretera B-502. Té planta rectangular i està formada per tres cossos, un dels quals és de reduïdes dimensions. El cos central presenta planta baixa i pis i una coberta a dues aigües amb carener paral·lel a la façana principal, mentre que el del lateral dret compta amb planta baixa, pis i golfes, una coberta a un aiguavés i una terrassa que corona la façana principal. Els paraments són arrebossats i pintats. Referències
Convent i església de Sant Francesc

Convent i església de Sant Francesc és una obra de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Conjunt arquitectònic format per l'església i el convent de Sant Francesc, situat en un extrem de la ciutat i formant part del nucli antic. L'església és d'una sola nau coberta amb tres trams de voltes de creueria amb un cor elevat als peus. La capçalera és poligonal i cinc trams i diverses capelles laterals. La distribució de les obertures en els murs laterals no és simètrica. Al costat de l'epístola hi ha sis capelles amb alçades, amplades i profunditats variables. Pel que fa a les capelles de la banda de l'evangeli en tenim quatre de gòtiques i la de Sant Antoni de Pàdua construïda al segle xviii amb coberta de cúpula i un cambril posterior. Del convent en destaca el claustre que data del segle xviii i consta de dos pisos de galeries. La part inferior presenta arcs de mig punt sostinguts per pilars de secció quadrada, mentre que al segon pis presenta arcs de mig punt rebaixats sostinguts per columnes vuitavades. Història Es diu que aquest convent fou fundat pel mateix Francesc d'Assis, al segle xiii, damunt d'una antiga capella dedicada a Sant Nicolau. Les primeres notícies del convent daten de 1235, però les obres comencen l'any 1245, aprofitant una donació de terres pel rei Jaume I. Les donacions reials se succeïren al llarg dels segles xiii i xiv, des del regnat d'Alfons el Liberal fins al de Pere el Cerimoniós. A finals del segle xv, després de la destrucció del convent a causa de la guerra civil de Joan II es demanà ajuda al papa Alexandre XVI, el valencià Roderic de Borja. El papa va atendre la petició d'ajuda i d'aquesta se n'ocupà el mestre d'obres Joan Barrufet. Amb la desamortització de 1835, el convent passà a mans privades i va convertir-se en fàbrica de cotó i posteriorment una granja. Anys després, el 1936, l'edifici fou enderrocat. Els seus fons es conserven a l'Arxiu Comarcal de la Segarra. Referències
Sant Cristòfol de Cervera

Sant Cristòfol de Cervera és una església barroca de Cervera (Segarra) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Situada a la cantonada entre el carrer Barcelona i la Costa de Sant Cristòfol, just on comença el Carrer Nou. Es tracta d'una església d'una sola nau coberta amb volta de canó amb llunetes i amb tres capelles laterals poc fondes per banda, a més del cor elevat als peus del temple. A la façana destaca l'espadanya de dos ulls de perfil triangular amb remats d'acroteris i boles i un penell a l'extrem superior. L'immoble evidencia diversos moments constructius. La part superior amb el parament arrebossat hauria estat afegida o renovada al segle xviii. Mentre que la part baixa, amb el gran portal adovellat i parament de carreus escairats, pertany segurament a un moment anterior. Un òcul motllurat o petita rosassa centrada a la façana, divideix aquests dos sectors. Una de les campanes que hi ha a l'espadanya procedeix de la desapareguda capella de Santa Anna. Història L'església de Sant Cristòfol és una de les set esglésies situades prop dels accessos de la vila. La ubicació d'aquestes esglésies obeïa a finalitats profilàctiques i taumatúrgiques de protecció contra els mals i les incerteses que podien arribar de l'exterior. La inscripció que incisa que hi ha a la porta "los devots la han feta. Any 1744" posa de manifest que l'església va ser reformada en aquell moment. La capella tenia un retaule barroc que fou substituït l'any 1835 i unes pintures gòtiques sobre taula avui desaparegudes. Referències
Sant Genís de Caraüll

Sant Genís de Caraüll, també anomenada Sant Genís Nou, és una església neoclàssica de l'antiga quadra de Caraüll (actualment municipi de Muntanyola), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau i originàriament amb creuer. Els murs són de pedres irregulars i morter, conserva dos contraforts a les parets laterals exteriors. A l'interior, la coberta és de volta de creueria enguixada. Sobre la porta d'entrada es conserva un cor elevat fet de fusta, les parets encara conserven restes de pintura. La porta d'entrada està tapiada i s'ha enderrocat els murs que formaven la part dreta del creuer, actualment l'arc del creuer fa de porta a l'edifici, que s'utilitza com a garatge. Història L'Església vella de Sant Genís de Caraüll (Sant Genís Vell), precedent d'aquesta, és a un altre edifici romànic del qual se'n conserven algunes restes, a 1 km de l'actual església. Parròquia independent des del segle xi fins al xiii i sufragània d'Oristà des del segle xv. L'edifici actual és fruit d'una reconstrucció del segle xviii, com demostra la data de 1792 a la llinda de la porta d'entrada. No té culte des de 1936. Referències
Mas Ordeig

Mas Ordeix és una masia eclèctica de les Masies de Voltregà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular, coberta a quatre vessants i amb torre de planta quadrada adossada a la part esquerra. Aquesta és construïda a base de còdols de riu i està coberta a quatre vessants. La finca està envoltada per jardins, l'accés a la casa és per sota un pont, damunt del qual hi ha unes galeries que comuniquen amb una gran terrassa, que al seu torn està situada damunt l'habitatge dels masovers i l'estança dels propietaris. El portal d'entrada, de mig punt, és adovellat. Als seus laterals s'hi obren dues finestres rectangulars amb un parell de pilastres amb basa i capitell al seu interior, i més a l'esquerra un altre parell de finestres, en aquest cas més menudes i amb una decoració de pedres emmarcant-les. Al primer pis un balcó d'obertura allindada, amb dues finestres rectangulars flanquejant-lo i dues d'arc de mig punt a la part esquerra del mur, totes amb reixes de forja Les de les golfes són rectangulars i la barbacana també és decorada, a base de mosaics. A la part dreta, en l'àmbit del primer pis, hi ha una glorieta. Història Antic mas registrat en el fogatge de 1553, de la parròquia i terme de Sant Hipòlit. Aleshores habitava el mas Gabriel Ordeix. La casa fou ampliada al segle XVII i XVIII. La reforma més important però fou la que es produí a mitjan segle XX en què l'arquitecte Josep Maria Pericas la va convertir en una casa de característiques senyorials. El propietari actual, Francesc d'Assis Parés, ha estat gran col·leccionista d'antiguitats, de manera que actualment el mas Ordeix s'ha convertit en una mena de museu. Referències