Casa Manuel Girona

La casa Manuel Girona, també coneguda com a Can Girona, és un edifici situat a la plaça del Duc de Medinaceli, 3, Ample, 2-2 bis, Mercè, 1-3 i plaça de la Mercè, 3 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Ocupa el solar del solar del desaparegut palau del Comte de Santa Coloma, i actualment és la seu del Registre Civil. Història i descripcíó En aquest indret hi havia la residència dels Marquet, llinatge barceloní de mercaders i mariners. El 1539, Galceran Miquel Marquet i Ponçgem (†1556), cònsol a Palerm des del 1526 i cònsol de mar el 1537, es va casar amb Agnès de Queralt i de Cardona, però el matrimoni no tingué descendència, i la casa va ser heretada per la línia del seu germà Guerau de Queralt i de Cardona (1525-1595), de la que provenen els comtes de Santa Coloma de Queralt. A la part d'orient hi havia unes cases dels marquès de Castelldosrius que foren malmeses pel setge de 1713-1714 i, posteriorment, la part del carrer Ample seria parcel·lada i establerta en emfiteusi a diversos particulars. Entre 1736 i 1747, Joan de Queralt i de Xetmar (1679-1756), cinquè comte de Santa Coloma, va iniciar un procés d'ampliació de la seva propietat amb la compra de la part del carrer de la Mercè al marquès i de les altres parcel·les, que seria completat el 1779 pel seu net Joan Baptista de Queralt i de Pinós (1758-1803), setè comte de Santa Coloma. Es tractava d'un gran casal compost de semisoterrani, planta baixa i dos pisos, cobert amb una teulada amb un potent ràfec. La façana principal, que donava a la plaça, tenia un portal d'arc de mig punt adovellat i un rellotge de sol. El 1839, es va fundar la societat de comerç i banca Girona Germans, Clavé i Cia, formada per Ignasi Girona i Targa (15.000 duros), els seus fills majors d'edat Joan i Manuel Girona i Agrafel (6.250 duros cadascun) i Joan Baptista Clavé i Vidal (12.500 duros). El 1846, aquest darrer, en nom propi i d'Ignasi i Manuel Girona, adquirí el palau al comte Joan Baptista de Queralt i Silva (1786-1865) per 34.500 duros, i el 1854, es va retirar de la societat, que passaria a dir-se Girona Germans, liquidada finalment entre el 1864 i el 1867. El 1862, Ignasi Girona va cedir la ⅓ part del palau, valorada en 40.000 duros, al seu fill Manuel a canvi del pagament d'una renda anual. Aquest va adquirir l'altra ⅓ part a Clavé per 60.000 duros, a canvi que aquest el pogués continuar ocupant durant dos anys amb la seva família i el servei, en règim de lloguer. D'aquesta manera, n'esdevindria l'únic propietari, i el 1868 el faria enderrocar per a construir-hi un de nou, projectat per l'arquitecte Josep Oriol Mestres, cedint una part del terreny a la via pública. El 1988 va patir una remodelació total de l'interior per a acollir les oficines del Registre Civil. És d'estil romàntic, amb trets classicistes en alguns elements decoratius com els frontons o les mènsules, si bé dins d'una general austeritat ornamental. Consta de semisoterrani, planta baixa i tres pisos, i l'accés principal a la plaça del Duc de Medinaceli està format per dues portes d'arc de mig punt. Segons l'inventari post mortem de Manuel Girona, a més de la cotxera amb quatre cotxes i tres cavalls, tenia més de trenta habitacions decorades sumptuosament: sala dels tapissos, sala del piano, gran saló amb un orgue, sala de billar, oratori, sagristia, galeria, dormitoris i avantcambres, despatx, menjador, cuina, sala de costura, etc. Referències Vegeu també Palau Berenguer d'Aguilar Casa Besora Castell de Besora (Osona) Castell de Montesquiu Castell de Santa Coloma de Queralt Castell de Torredembarra Can Girona (MACOSA) Casa-fàbrica Girona Torre Girona Can Senillosa Castell del Remei Bibliografia Blasco, Yolanda; Pla, Lluïsa «Manuel Girona, el fundador de la banca moderna». Historia Social, núm. 64, 2009, p. 79-98. Chorén, Jordi «Noves dades sobre l'origen i evolució del barri de La Mercè de Barcelona». Actes del V Congrès d'arqueologia medieval i moderna a Catalunya (Barcelona, 22-25 de maig de 2014), 2015, p. 219-232. Congost, Rosa «La família Safont, el comte de Santa Coloma i la revolució liberal». Recerques. Història, economia, cultura, núm. 22, 1989, p. 83-92. Pla i Toldrà, Lluïsa. Els Girona. La gran burgesia catalana del segle XIX. Barcelona: Fundació Noguera, 2014 (Estudis, 68). Rosselló i Nicolau, Maribel. L'interior a Barcelona en el segle XIX. Universitat Politècnica de Catalunya. Departament de Composició Arquitectònica (tesi doctoral), 2007.