NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Quirc de Durro

Sant Quirc de Durro is an isolated chapel situated in the village of Durro, in the territory of Vall de Boí, a commune in the valley with the same name and in Comarca of Alta Ribagorça in the north of Province of Lleida and the autonomous communities of Catalonia in Spain. It is one of the best known places of Roman art in the valley and since November 2000, is part of the world heritage site of UNESCO with eight other Catalan Romanesque Churches of the Vall de Boí. The chapel is situated at an altitude of 1498m, giving a very large panorama closed by the massifs of Comaloforno and those of Besiberri. A path allows to reach the small lake of Durro at height of 2250m. It is dedicated to Saint Cyr of Tarse, child saint, son of Saint Julietta, both of them martyred in 304. Their feast day is celebrated in their honour on June 16. Architecture The chapel presents a plan of unique nave, barrel vault ending with a semi-circular apse vaulted in semi-dome. Masonry work can be found around the tower of nave. The building has three openings: a narrow window in arrowslit in the centre of apse, an oculus above the apse, illuminating the nave and another arrowslit on east façade. Interior In the interior of the Chapel, we find the antependium, representing the martyrdom of Saint Cyr of Tarse and of Saint Julietta, a major work of art of Catalan Romanesque painting, acquired in 1923 and exposed in Museu Nacional d'Art de Catalunya. See also Catalan Romanesque Churches of the Vall de Boí Vall de Boí References External links Virtual visit of Sant Quirc de Durro
Far de la Banya (Tarragona)

El Far de la Banya és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció A l'extrem del dic de Llevant es conserva el Far primitiu del port de la ciutat que estava en funcionament fins al 1984. Fou substituït pel nou far de formigó construït el 1975. La ubicació actual i la seva conservació es degué a l'acció de la Comissió Estatal de Fars que el considerà al 1990 símbol identificatiu del Port de Tarragona. En l'actualitat la seva funció és exclusivament cultural. L'emplaçament d'un petit restaurant a l'habitatge primitiu no fou viable des del punt de vista econòmic. Està format per una torre de ferro que descansa una base de set estaques. Destaca la seva disposició cònica i la cúpula de coure a la part superior. La llum és de color groguenca. Les dimensions de les estaques són de 4'50 m, la torre de 12'20 m, i el llanternó de 3'50 m. La part més interessant és la zona destinada a la casa del farer. La forma hexagonal generà una distribució en planta de tres triangles. A diferència del llanternó, a la part de la casa existia una llum blanca fixa. Al catàleg dels fars del litoral mediterrani de la província de Tarragona destaca junt amb el de l'illa de Buda i el far situat a la platja del Fangar. Referències Vegeu també Far de la Banya Rellotge del Moll (Tarragona) Far del Moll d'Aragó (Tarragona)
Phare de Tarragone

Le phare de Tarragone est un phare situé sur la digue du Levant dans le port de Tarragone , dans la province de Tarragone (Catalogne) en Espagne. C'est l'ancien phare de la Banya qui a été transféré dans le port et qui est classé à l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne. Il est géré par l'autorité portuaire de Tarragone. Histoire C'est l'ancien phare du Delta de l'Èbre, mis en service en 1864 et remplacé par le nouveau phare de la Banya, qui a été transféré en 1984 sur le brise-lames est dans le port de Tarragone, restauré en 1988 et reconverti en restaurant en 1992. En 1996, il a été mis à la disposition du port pour un accès public temporaire à la suite de la fermeture du restaurant. En 2003, le phare a été rénové et rouvert comme Museu de Fars (le Musée de Phare), une extension du Musée du Port de Tarragone. Dans l'ancienne maison du gardien de phare, un espace hexagonal de 52 m2, une exposition permanente présente divers objets liés au monde des signaux maritimes et sur l'histoire de phares espagnols et les phares de province de Tarragone. Toujours actif, le phare est désormais peint en blanc et sa lanterne grise. Sa caractéristique est celle d'un feu à occultations blanc durant 2 secondes et un effacement d'une seconde. Identifiant : ARLHS : SPA108 ; ES-28761 - Amirauté : E0388- NGA : 5652. Notes et références Voir aussi Lien connexe Liste des phares d'Espagne Liens externes (en) Lighthouses of Spain: Catalonia (es) Libro de Faros y Senales de Niebla (Espagne-côte est) (es) - Site de l'autorité portuaire en Espagne Portail des phares Portail de la Catalogne Portail de la mer Méditerranée
Plaça de Molina

La plaça de Molina és un espai públic situat entre els barris del Putxet i el Farró i de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona. Hi conflueixen la Via Augusta i els carrers de Balmes, d'Alfons XII i de Guillem Tell. La calçada de la Via Augusta n'ocupa el centre, dividint-la en dues parts: la nord (més extensa i on es troba l'edicle de l'estació de Sant Gervasi de FGC) i la sud (més reduïda i que alberga la font) restant encara una altra petita part delimitada pel carrer de Balmes (part on es troba l'accés a l'estació de Plaça Molina). Història i descripció L'indret era una cruïlla de camins: per aquí passava l'antic camí de Barcelona a Sant Gervasi de Cassoles i, des del 1863, el tren de Sarrià, amb una estació a cel obert, la de Sant Gervasi. A partir del 1878 també hi passava el tramvia de tracció animal que, des de 1882, era el tramvia de vapor de la Companyia General de Tramvies, que arribava fins a la places de la Bonanova de Sarrià. El soterrament de les vies es produí als anys 1920, afavorint la urbanització del carrer de Balmes a la dècada següent. El 1933 es completà la plaça amb la construcció a la part nord de la casa Jaume Sans Ribalta, un gran edifici d'habitatges d'estil racionalista i art déco. El 1867, l'Ajuntament de Sant Gervasi aprovà la dedicació de la plaça a Francesc Daniel Molina i Casamajó, un arquitecte del segle xix que restaurà el Saló de Cent, i projectà la Plaça Reial i l'obertura del carrer de la Princesa. A la banda nord de la plaça, entre el templet de l'estació de Sant Gervasi i el carrer de Balmes, una placa situada damunt la vorera recorda el lloc de trobada habitual dels artistes i intel·lectuals que van constituir el grup i la revista Dau al set. Al carrer d'Alfons XII i mig a fora de la plaça, hi ha la casa on va morir el poeta Joan Maragall i que actualment acull l'Arxiu Joan Maragall. El 2011 es va col·locar un monòlit amb un bust del poeta, aproximadament davant de la casa. Referències
Plaza Molina (Barcelona)

La plaza de Molina (más conocida como plaza Molina) es una plaza de Barcelona (Cataluña, España) situada en el cruce de calle de Balmes y Vía Augusta. Está situada en la zona alta de Barcelona, concretamente en el distrito de Sarriá-San Gervasio en la zona limítrofe entre los barrios de Galvany y el Putxet i el Farró. El nombre de la plaza proviene de Francisco Daniel Molina, un arquitecto del siglo XIX que restauró el Salón de Ciento del Ayuntamiento, y proyectó la Plaza Real y la apertura de la calle de la Princesa. Descripción La plaza Molina y sus alrededores (calles Brusi, Sanjuanistas, Zaragoza, Guillermo Tell, Vallirana, Aribau, Muntaner, Copérnico, Descartes, Lincoln, Alfonso XII, Francolí, San Elías, etc.) son consideradas zonas habitadas por clases altas y adineradas de Barcelona donde los inmuebles son de propiedad muy antigua. La zona esta comunicada por las estaciones de FGC de Sant Gervasi de la línea 6 y Plaça Molina de la línea 7; las líneas de autobús 16, 17, 31, 32 y 27 y taxis sobre la calle Balmes. Cuenta con una variedad de comercios tales como cafeterías, tiendas de indumentaria, joyerías, perfumerias. En el cruce de debajo de la plaza con la calle Alfonso XII se encuentra la Casa-Museo Maragall con el Archivo Joan Maragall, donde vivió el poeta Joan Maragall (abuelo del político Pascual Maragall).​ Referencias
Place Molina

La place Molina (en catalan : plaça de Molina) est une place publique de Barcelone. Situation La place est située au cœur des quartiers hauts de Barcelone, dans l'arrondissement de Sarrià-Sant Gervasi à la limite entre les quartiers de Galvany et El Putget i Farró, au croisement des rues Balmes et Alphonse XII et de la Via Augusta. Histoire Aujourd'hui la place Molina et ses environs (les rues Brusi, Sanjuanistas, Saragosse, Guillaume Tell, Vallirana, Aribau, Muntaner, Copernic, Descartes, Lincoln, Alphonse XII, Francolí et Elias Sain) sont considérées comme des zones habitées par des classes supérieures et riches de Barcelone. Les habitants du quartier vivent dans de grands appartements ou de petites tours situés dans une zone calme et bien irriguée par les transports publics. Dénomination La place porte le nom de l'architecte Francesc Daniel Molina i Casamajó (1812-1867). Urbanisme et monuments La place de forme rectangulaire est entourée d'immeubles modernes d'habitation de hauteur moyenne dont les rez-de-chaussée sont occupés par des cafés et des commerces. Elle est traversée en diagonale par la Via Augusta qui définit deux zones triangulaires, l'une au sud est arborée et abrite une fontaine datant du XIXe siècle, l'autre au nord est plus minérale et comporte un édicule commercial ainsi que l'accès à la station Sant Gervasi. Une troisième zone, plus petite, est délimitée par la rue Balmes au nord-est et comprend l'accès à la station Plaça Molina. À l'angle avec la rue Alphonse XII et au numéro 79 de celle-ci se trouve la maison-musée Maragall, lieu où vécut le poète Joan Maragall, grand-père de l'homme politique Pasqual Maragall. En 2011, un monolithe surmonté d'un buste du poète est érigé à proximité. Transports La place et ses environs sont très bien desservis par les stations du métro Sant Gervasi sur la ligne 6 et Plaça Molina sur la ligne 7, ainsi que par les lignes de bus 16, 17, 31, 32 et 27 des TMB, et enfin par l'abondance des taxis dans la rue Balmes. Références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Barcelone
Far de Sant Cristòfol

El Far de Sant Cristòfol, també anomenat Farola de Sant Cristòfol o simplement la Farola, és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Des de l'any 2016 acull l'equipament museístic Espai Far, dedicat a història marinera de Vilanova i la Geltrú. Història El 1834 se n'instal·là una primera farola. El 1866 fou inaugurada una versió millorada del far. La tercera, i actual, es començà a construir a partir de 1902 i el 1905 ja estava en funcionament. Descripció Es tracta d'un far de costa de senyals lluminosos de freqüència 8" La farola és de planta circular i alçat troncocònic de carreus de pedra. El coronament és una balconada circular de major radi que la base i suportada per carteles, acabada amb barana de ferro. La torratxa és cilíndrica de ferro i vidre coberta amb cúpula semiesfèrica i cupulí metàl·lics coronats amb la rosa dels vents. A l'interior trobem una escala de cargol amb graons i eix de pedra. Hi ha dues plataformes metàl·liques. Les parets són de carreus de pedra calcària. Annexa al far hi ha una construcció de planta rectangular destinada en origen a habitatge del tècnic responsable i avui integrada com a espai expositiu. Referències
Faro de San Cristóbal (Villanueva y Geltrú)

El faro de San Cristóbal​ (en catalán de Sant Cristòfol) es un faro situado cerca de la playa de punta Sant Cristòfol, en Villanueva y Geltrú, provincia de Barcelona, Cataluña, España. Está gestionado por la autoridad portuaria del Puerto de Barcelona.​ Historia Fue inaugurado en 1866 con una óptica de 5º orden y una lámpara de aceite de oliva. Unos años más tarde se decidió proyectar una nueva torre, encendiéndose el nuevo faro en 1905. En 1918 se electrificó, pero durante la Guerra Civil tuvo que apagarse.​ Referencias
Phare de Sant Cristòfol

Le phare de Sant Cristòfol (ou Sant Cristobal, en Français Saint Christophe) est un phare situé derrière la plage de Punta Sant Cristòfol dans la commune de Vilanova i la Geltrú, dans la province de Barcelone (Catalogne) en Espagne. Il est géré par l'autorité portuaire du Port de Barcelone. Histoire La première station de signalisation, installée dans Vilanova, datait de 1834. Elle fut remplacée par une phare, avec logement de gardien, qui émettait une lumière fixe jusqu'en 1905, date de sa démolition. Le nouveau phare a été établi le 1er mai 1905 sur le même site. En 1918 il a été électrifié pour obtenir une portée de 30 milles. Durant la guerre d'Espagne il fut éteint durant presque tout conflit. En 1959 il a bénéficié d'un nouveau système optique rotatif. Récemment son fonctionnement a été automatisé. C'est une tour cylindrique en maçonnerie de 21 m de haut, avec galerie et lanterne, attachée à une maison de gardien d'un seul étage. Le bâtiment technique a été reconverti en en Musée de la Mer de Vilanova. Identifiant : ARLHS : SPA272 ; ES-29340 - Amirauté : E0396 - NGA : 5708. Notes et références Voir aussi Lien connexe Liste des phares d'Espagne Liens externes (en) Lighthouses of Spain: Catalonia (es) Libro de Faros y Senales de Niebla (Espagne-côte est) (es) - Site de l'autorité portuaire en Espagne (es) Faro de Vilanova - Site Agence publique de ports d'Espagne (es) Faros de la Autoridad Portuaria de Barcelona Faro de Sant Cristófol Portail des phares Portail de la Catalogne Portail de la mer Méditerranée
Roman Theatre (Tarraco)

The Roman Theatre of Tarraco is a Roman theatre in the Roman colonia of Tarraco –present-day Tarragona, Spain–, capital of the Roman province of Hispania Tarraconensis. Built at the end of the 1st century BC, in the time of Augustus, in the area of the local forum and the port, it was used for Roman theatrical performances. The planners took advantage of the steep slope of the hill to build part of the seating. Despite much of it having been destroyed during the 20th century, the remains of three fundamental parts of the structure are still visible; the cavea (seating), the orchestra and the scaena. The ruins can be seen from the purpose-built lookout point. Nowadays, it is part of the Archaeological Ensemble of Tárraco that was declared a World Heritage Site by UNESCO in 2000. History The theatre was built during the time of Augustus at the end of the 1st century BC as part of the monumentalization of the forum of the colony, making it one of the most emblematic buildings of Tarraco. The building was in use until the end of the 2nd century, at which point it ceased to function as a theater and was repurposed for other uses. In the 3rd century, following a fire within the compound, new buildings were constructed in the monumental area adjacent to the theater using materials salvaged from the theater itself. Architectural Characteristics and Uses The theatre currently stands in a state of neglect, without any proper musealization, even though it has been declared a World Heritage Site. Recently, a viewpoint has been enabled on Sant Magí street, and work is ongoing to restore the theater space as well as the surrounding constructions. For its construction, the natural slope of the terrain was exploited, similar to the Amphitheater in the same city, to carve out a portion of the seating area. For the remaining sections, a system of annular cryptoporticus was used. The scaena is a critical component of the Roman theatre design. It refers to the stage area where theatrical performances occurred. Elevated, it sat atop a podium often adorned with exedras. Adjacent to the scaena, a designated area was laid out to serve as the primary entrance for theatergoers. This area was beautified with gardens, and at its core, featured a pond distinguished by statues positioned on pedestals. The stage's facade, known as the proscaenium, was enclosed and intricately decorated, a feature referred to as the frons scaenae. Regarding audience seating, the design of the Roman theatre considered social and census-based hierarchy. Conservation and Discoveries Today, only the first five rows of seating around the orchestra remain intact, along with two of the three radial staircases that segmented the seating area. The foundation of both the pulpitum and the scaenae frons is still visible, with remnants showing where the curtain supports were once placed. Archaeological excavations within the theater and its vicinity have unearthed significant artifacts, including capitals, friezes, columns, sculptures, and more. See also List of Roman theatres Tarragona Amphitheatre Wall of Tarragona Devil's Bridge Tower of the Scipios Tarraco References
Teatro romano de Tarraco

El teatro romano de Tarraco es un edificio romano ubicado en los alrededores del complejo del foro de la colonia, en la ciudad de Tarraco, capital de la provincia Hispania Citerior Tarraconensis, actual Tarragona (Cataluña, España). Es una de las localizaciones del lugar Patrimonio de la Humanidad de la Unesco denominado «Conjunto arqueológico de Tarraco», en concreto el que lleva como código de identificación 875-006. Historia El teatro fue construido en época de Augusto a finales del siglo I a. C., como resultado de la monumentalización del foro de la colonia, y era uno de los edificios más emblemáticos de Tarraco. El edificio se utilizó hasta finales del siglo II, momento en que dejó de funcionar como teatro y fue destinado a otros usos. En el siglo III, después de un incendio en el recinto, en la zona monumental anexa al teatro se hicieron nuevos edificios usando los materiales del teatro. Características arquitectónicas y usos El teatro se encuentra en condiciones de abandono sin museización, pese a que fuese declarado patrimonio de la Humanidad. Recientemente se ha habilitado un mirador en la calle Sant Magí y se está trabajando en la rehabilitación del espacio del teatro así como de las construcciones de su alrededor. Para su construcción se aprovechó la pendiente natural del terreno, como en el caso del Anfiteatro de la misma ciudad, para recortar una parte del graderío. Para el resto se utilizó un sistema de criptopórticos anulares. La scaena era el lugar destinado a las representaciones teatrales, y se componía de una plataforma elevada sobre un pódium decorado con exedra. En la parte posterior de la escena se diseñó una plaza con jardines para el acceso de los espectadores al Teatro, y en su centro existía un gran estanque con estatuas sobre pedestales en su interior. El escenario (proscaenium) estaba cerrado por una fachada monumental decorada (Scaenae frons). Los espectadores se distribuían en el graderío por orden censatario y social. Conservación y hallazgos Actualmente, se conservan únicamente las cinco primeras filas del graderío alrededor de la orchestra y dos de las tres escaleras radiales que articulaban el graderío. También se conserva la base del pulpitum y de la scaenae frons, pudiéndose ver aún los huecos donde iban colocados los soportes del telón. En las distintas pruebas realizadas en el teatro y su entorno se han hallado importantes restos arqueológicos, como capiteles, frisos, columnas, esculturas etc. Véase también Anfiteatro de Tarraco Muralla de Tarragona Puente del Diablo (Tarragona) Torre de los Escipiones Tarraco Circo romano de Tarraco Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Teatro romano de Tarraco. Página web del Ayuntamiento de Tarragona Tarragona - Información histórica y cultural de Tarraco, capital de la Hispania Citerior en la época de dominación Romana
Teatro romano di Tarraco

Il teatro romano di Tarraco è un edificio romano ubicato nell'antica città romana di Tarraco, capitale della provincia Hispania Citerior Tarraconensis, odierna Tarragona (Catalogna, Spagna). È una delle localizzazioni del sito Patrimonio dell'Umanità dell'Unesco denominato Complesso archeologico di Tarraco. Storia Il teatro fu costruito in epoca di Augusto alla fine del I secolo a.C., come risultato della monumentalizzazione della colonia romana ed era uno degli edifici più emblematici di Tarraco. Venne utilizzato fino alla fine del II secolo, quando venne destinato ad altri usi. Nel III secolo, dopo un incendio, nella zona monumentale annessa al teatro vennero realizzati nuovi edifici usando le pietre del teatro. Caratteristiche architettoniche e usi Il teatro è in una condizione di abbandono senza museizzazione, nonostante sia stato dichiarato patrimonio dell'umanità. Di recente è stato allestito un belvedere in via Sant Magí e sono in corso lavori di riabilitazione dello spazio teatrale e degli edifici circostanti. Per la sua costruzione venne utilizzato il pendio naturale del terreno, come nel caso dell'Anfiteatro della stessa città, per ricavare una parte delle tribune. Per il resto è stato utilizzato un sistema di criptoportici ad anello. La scena era il luogo destinato alle rappresentazioni teatrali, e si componeva di una piattaforma elevata su un pódium decorato con un'esedra. Nella parte posteriore della scena c'era una piazza con giardini per l'accesso degli spettatori, e al centro esisteva un grande stagno con statue su piedistalli al suo interno. Il palcoscenico (proscaenium) era chiuso da una facciata monumentale decorata (frons scaenae). Gli spettatori erano distribuiti nella cavea per ordine censuario e sociale. Conservazione e constatazioni Attualmente, sono conservate unicamente le cinque prime file della cavea intorno all'orchestra e due delle tre scale radiali che articolavano la stessa. Esiste ancora la base del pulpitum e della scaenae frons, potendosi vedere ancora gli spazi dove andavano collocati i supporti del sipario. Negli scavi realizzati nel teatro sono stati trovati importanti resti archeologici, come capitelli, fregi, colonne, sculture ecc. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Teatro romano di Tarraco Collegamenti esterni Sito web del comune di Tarragona, su tarragona.cat. Tarragona - Información histórica y cultural de Tarraco, capital de la Hispania Citerior en la época de dominación Romana, su tarracovirtual.turincon.com.