NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Vicenç de Jonqueres

Sant Vicenç de Jonqueres és una església parroquial del municipi de Sabadell (Vallès Occidental), catalogada com bé cultural d'interès local. Història El temple, producte de diverses etapes constructives, és documentada des del segle x. Entre els anys 1214 i 1269, hi va haver un monestir de monges, que es traslladà posteriorment al monestir de Jonqueres de Barcelona. A finals del segle xiii, o ja en el segle xiv, l'església es va ampliar i se'n modificà la façana de migdia. Durant el segle xvi s'hi van realitzar obres d'engrandiment per la banda de llevant. La rectoria va ser adossada al temple entre els segles xvi-xvii. Als anys 1990, l'església i la rectoria es trobaven en procés de rehabilitació sota el patronatge de l'Ajuntament de Sabadell (actual propietari), del Fons Social Europeu i de l'INEM. Des del 1993, l'antiga església es va convertir en la seu del Servei General d'Informació de Muntanya. A partir del 2015, el pis de la rectoria, que l'havien portat uns masovers, i la planta baixa, que havia estat dedicada a un taller de restauració de mobles, passaren a formar part d'aquest Servei. Descripció És un conjunt format per l'església, que té adossada pel costat de ponent la rectoria, i pel costat de llevant i de migdia el clos del cementiri. És un temple de planta rectangular, d'una nau i dues capelles laterals, amb coberta de teula a dues vessants i campanar d'espadanya. De l'edifici original resten les façanes nord i oest (amb el campanar de paret). Es conserva també la porta de llinda d'accés al temple, amb la inscripció «2 abril 1574». Referències Enllaços externs «Sant Vicenç de Jonqueres». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Sant Vicenç de Navel

Sant Vicenç de Navel és una església que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà). L'església però es troba a tocar del terme de la vila de Cardona (Bages). La trobem al peu de la riera de Navel i del camí ral de Cardona al Monestir de Serrateix i al sector del comtat de Berga proper al Llobregat. Prop seu hi ha la masia de Navel, un casal gran amb amples galeries, que fou conreria de la comunitat de preveres de Cardona. Descripció Sant Vicenç de Navel és una església romànica d'una sola nau, coberta amb una volta de canó i coronada amb un absis de planta semicircular, cobert amb volta de quart d'esfera. L'edifici, de petites dimensions, té els murs completament llisos i sense cap tipus d'ornamentació. Al bell mig de l'absis s'obre una finestra de doble esqueixada amb un arc de mig punt adovellat. La porta, al mur S, està totalment transformada, malgrat conserva la seva inicial col·locació. Al mur de ponent s'alça el campanar d'espadanya i de dues obertures; en aquest mateix mur s'hi afegí, posteriorment, un porxo. L'aparell de l'edifici ha estat fet a base de carreus de mida mitjana, escantonats i sense polir, disposats a trencajunts en filades uniformes. Correspon a un exemplar d'església romànica molt usual a la comarca del segle xii. Notícies històriques L'església, que pertanyia a l'antic comtat de Cardona, formava part d'una antiga masia que havia estat conreria de la comunitat de preveres de Cardona. Anteriorment l'edifici pertanyia al monestir de Santa Maria de Serrateix i era situat al peu de l'antiga strata Cardonnensis, lloc de pas necessari per als vianants que es dirigien a la vila comtal. L'any 956 el vescomte del Berguedà Branduí i la seva muller, la vescomtessa Quíxol, donaven al monestir de Sant Salvador de la Vedella, l'església de Sant Vicenç de Navel amb el seu alou i la seva vil·la, amb tots els delmes i primícies. El monestir de Serrateix tenia el dret de presentació del sacerdot de Navel. L'any 983 s'esmenta altre cop com límit d'una donació feta pel comte Oliba Cabreta a Santa Maria de Serrateix (Santo Vincentio de Anavel). Les primeres notícies daten de l'any 1312 segons esmenta una visita pastoral. El terme de Navel és documentat ja al segle x. L'església centra l'interessant conjunt de Navel, sobretot l'antic molí fariner del mateix nom d'origen medieval i que fou ampliat als segles xvii i XVIII. Referències «Església de Sant Vicenç de Navel». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 2 juny 2012]. Enllaços externs Catalunya Medieval.es S'hi poden veure fotos.
Sant Vicenç de Saneja

Sant Vicenç de Saneja és una església romànica del nucli de població de Saneja a Guils de Cerdanya (Cerdanya), protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció De l'exterior només en destaca el campanar. Disposa d'un campanar quadrat del segle xii —època de la construcció— i de forma piramidal, murs de molta grossària i edificat al costat de l'absis. La part superior va ser refet el 1939, com que va patir una explosió durant la Guerra Civil. La resta de l'església està molt desfigurada pels afegits i reformes que ha sofert. Entre d'altres, el 1879 es va obrir la porta de ponent, que conserva els batents amb les ferramentes antigues, i es va anul·lar la porta romànica a migdia, tradicional en esglésies d'aquesta època. Història La parròquia es esmentat des de l'any 908, però el primer esment escrit de l'església data del 1088. Només pot significar-se que figura entre les possessions de l'abadia del Canigó al segle xi. Uns retaules de l'església ara es conserven al Museu Episcopal de Vic: un de Sant Jaume de Naüja i un de Sant Vicenç. Referències
Sant Vicenç de Riells

Sant Vicenç de Riells és l'església parroquial d'origen romànic del poble de Riells del Fai, pertanyent al terme municipal de Bigues i Riells del Fai, al Vallès Oriental. L'església és enmig del petit nucli de Riells del Fai, al final del traçat de la carretera BV-1483, quatre quilòmetres al nord-oest de Bigues (poble del Vallès). Història En un document del 971 ja es parla de la basilica Sancti Vincencii, in villa nuncupata Riello, L'any 1045 el bisbe Guislabert de Barcelona la va unir al monestir de Sant Miquel del Fai, i durant segles fou aquest monestir qui designava els rectors de Sant Vicenç de Riells. Al segle xvi, a causa de la poca feligresia que tenia, va passar a ser sufragània de Sant Pere de Bigues. Entre els segles xvi i xviii fou refeta diverses vegades, i va perdre gairebé totes les restes antigues. Característiques L'únic fragment romànic que conserva és una part del mur de sota el campanar, a l'angle nord-occidental del temple, sota un ull de bou d'època barroca. Al Museu Diocesà de Barcelona es conserva una creu patriarcal i reliquiari romànica procedent d'aquesta església. Duu el número 101 de l'inventari d'aquest Museu. Bibliografia ANGLADA I BAYÉS, Manuel, PLADEVALL I FONT, Antoni i SAURA I TARRÉS, Jordi. "Sant Vicenç de Riells". Dins El Vallès Occidental. El Vallès Oriental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991 (Catalunya romànica, XVIII). ISBN 84-7739-271-4 GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0. Enllaços externs Sant Vicenç de Riells en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Kostel svatého Viktora (Fígols)

Kostel svatého Viktora, katalánsky Sant Víctor de Fígols, je románská stavba s gotickými prvky v obci Fígols i Alinyà. Popis Stavba má jednu loď s valenou klenbou a zaoblenou apsidou. Je zdobená externě lombardskými oblouky a dvojitými okny. Na obou stranách lodi jsou otevřené pravoúhlé kaple, které byly přidány později k původní stavbě. Zaoblené dveře s datem 1703 jsou na jižním průčelí. Na západě se tyčí zvonice. Kostel byl spálen v roce 1836 během první karlistické války a uhořela v něm skupina vojáků. Je španělskou kulturní památkou. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Sant Víctor de Fígols na katalánské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Viktora na Wikimedia Commons
Convent de Santa Anna d'Alcover

El Convent de Santa Anna és un monument protegit com a bé cultural d'interès nacional als afores de la vila d'Alcover (Alt Camp). El convent de Santa Anna és als afores d'Alcover, sota la muntanya del Calvari, al km. 1 de la carretera de Mont-ral. Les parts més remarcables del conjunt són l'església i, sobretot, el claustre. L'església es trobava fins al 2009 en un avançat estat de deteriorament, i tenia el sostre esfondrat. És de planta rectangular, d'una sola nau amb vuit capelles. Una porta la comunicava amb el claustre, planta quadrada i format per dos pisos de galeries amb arcs de mig punt que donen a les cel·les. Les galeries baixes tenen sostre per arestes creuades i les altes tenen bigues. Cap a la banda sud l'edifici presenta una la que va ser afegida al nucli original. Així mateix, a poques passes es troba la casa de l'hortolà, propietat particular, que compta amb corrals. Història L'edifici fou construït a partir del 1582, en el lloc on hi havia la capella de Santa Anna. Tot i que la vila no intervingué en la construcció del convent, la comunitat franciscana hi va exercir una influència notable pel fet d'haver desenvolupat una tasca educativa. L'església fou construïda el segle xviii. L'època de màxima esplendor del convent fou el segle xviii. L'edifici fou incendiat i saquejat durant els esdeveniments de 1822. Després de la desamortització de 1835 passà a propietat municipal, i posteriorment tingué utilitzacions diverses (hospital, habitatge, escola, fàbrica...) fins que, el 1920 s'hi instal·là la Guàrdia Civil, que no l'abandonà fins al 1973. El 1990 el seu estat de conservació era molt dolent, la porta d'accés estava tapiada i l'interior es feia servir com a cementiri de cotxes. Durant un llarg temps s'ha estat restaurant per convertir-lo en un equipament obert perquè creadors, artistes, professionals i estudiants de diferents disciplines, puguin dipositar un espai per a treballar, intercanviar i aprendre, en règim d'estades temporals. S'ha inaugurat amb el nom de Convent de les Arts. Enllaços externs «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012]. «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona. «Convent de Santa Anna d'Alcover». monestirs.cat. [Consulta: 17 març 2014]. «Convent de les Arts». Web oficial del convent de Santa Anna d'Alcover, actualment dit, Convent de les Arts. Barraquer y Roviralta, Cayetano. «Capítulo séptimo. Franciscos. Artículo vigésimoprimero. Santa Ana, de Alcover». A: Las Casas de religiosos en Cataluña durante el primer tercio del siglo XIX (en castellà). Barcelona: Impr. de F.J. Altés y Alabart, 1906, p. 496-499 [Consulta: 3 agost 2015].
Santa Anna de Claret

Santa Anna de Claret és una ermita o santuari del nucli de Claret, al sud-est del municipi de Santpedor (Bages). És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Al llogarret hi ha dues esglésies, la de Santa Maria i la de Santa Anna, l'una al costat de l'altra. Santa Maria de Claret és una església romànica, construïda al segle xii, amb una sola nau i un absis semicircular, i amb una torre campanar (del segle xiv, segons alguns, o del xii, segons altres), que, alhora, és torre de defensa amb espitlleres. Fou parròquia fins al segle xix. En canvi, l'església de Santa Anna és una construcció iniciada el 1762 i acabada el 1769. Substitueix l'església preexistent, que havia estat dedicada a sant Salvador i que es trobava a dins del terme de Sant Fruitós de Bages, limitant, però, amb el de Santpedor. L'any 1929 va ser restaurada i se li va afegir un campanar. Santa Anna de Claret és una construcció religiosa, una església d'una sola nau amb capelles laterals, orientada a llevant i amb un ampli porxo obert a ponent amb la porta d'accés a l'església que és adossada a l'antiga església romànica de Santa Maria de Santpedor o de Claret. El presbiteri és rectangular i tenca la capella i sagristia. L'altar major acull la venerada imatge de Santa Anna de Claret (romànica) L'exterior és totalment envoltat de jardins i de masies que constituïen l'antic terme parroquial de l'església de Sta. Maria de Claret. A prop de les esglésies hi ha una zona de pícnic i un parc infantil envoltats de velles alzines, i tot plegat configura un indret agradable i ben comunicat. S'hi celebren diversos aplecs. El més concorregut és el del dia de Santa Anna, que es considera la festa major d'estiu de la vila. Història El santuari de Santa Anna de Claret fou construït al s.XVIII, concretament entre els anys 1762-1769. El primer santuari era situat al lloc conegut com el Pla de Claret i sembla que molt probablement devia ésser un edifici romànic, avui totalment perdut, dedicat a Sant Salvador. A l'interior, s'hi conserva una imatge de santa Anna, una talla romànica, probablement del segle xiii. L'any 1507, santa Anna fou proclamada patrona de Santpedor en acció de gràcies pel fet que la pesta bubònica havia passat per la vila sense causar-hi cap mort. Posteriorment se li ha atribuït que la vila no fos atacada ni en la Guerra de Successió ni en la del Francès. Santa Anna ha donat nom als polígons industrials Santa Anna I i Santa Anna II, que reuneixen un nombre considerable d'indústries. Referències
Santa Anna de l'Hostal Roig

Santa Anna de l'Hostal Roig, o de Montllor és una antiga capella que actualment pertanyeria a la parròquia de Sant Salvador de Toló, però que sembla haver estat més relacionada històricament amb Tremp. Està situada molt a prop i al sud-oest de l'Hostal Roig, en el camí que mena al turó on hi ha l'antic castell de Montllor. El 1314 consta com a església romànica, dedicada a santa Maria. Més endavant -no se'n pot precisar la data- perdé la categoria parroquial, i canvià l'advocació per la de santa Anna. Actualment, en queden algunes restes, que permeten endevinar un temple d'una sola nau coberta amb volta de canó, i capçalera trevolada, amb absis central i les dues absidioles oposades, en angle recte respecte de l'absis principal. Es tracta d'una obra del segle xii, amb carreus ben tallats i disposats en fileres uniformes. Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert, CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa i RAMOS I MARTÍNEZ, Maria-Lluïsa. "Santa Anna de l'Hostal Roig (o de Montllor)", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8) ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Bàrbara de Das

Santa Bàrbara és una ermita del municipi de Das (Cerdanya) protegit com a bé cultural d'interès local. L'ermita de Santa Bàrbara és a la sortida del nucli de Das a l'antiga carretera de Das a Urús. Ara aquesta carretera queda al costat i per sota de la C-16 que porta de Puigcerdà al Túnel del Cadí. Al municipi de Das hi ha antigues explotacions mineres de lignit al nucli de Sanavastre, primer en galeria i posteriorment a cel obert; i de manganès en galeria a la zona de Coma Oriola a la muntanya de la Tossa. La mineria hi va ser al llarg del segle xx una activitat econòmica important i testimoni d'aquesta és l'existència de la capella de Santa Bàrbara, patrona dels miners. Ermita d'una sola nau amb sostre de fusta i l'altar en hemicicle. A cada costat de l'altar s'obre una petita finestra de mig punt, així com als costats de la porta i una damunt. A considerable alçada, s'aprecia una aresta al llarg de la paret. El campanar s'aixeca damunt de la porta en forma d'espadanya senzilla. La porta és de mig punt molt senzilla. La inscripció que hi ha a la porta, sobre llosa calcària de color vermell, indica la data de 1902, que podria ser la data de construcció o de la darrera remodelació. És un edifici amb una única nau de planta rectangular capçada per un absis semicircular, orientada nord-sud. La nau és coberta per llosat a doble vessant. La porta, obert al sud, és d'arc de mig punt i és flanquejada a banda i banda per dues petites finestres també d'arc de mig punt. Damunt de la porta hi ha un ull de bou. Totes les obertures estan emmarcades amb dovelles fetes de roca calcària. La façana és rematada per un campanar d'espadanya fet de maó massís que conté una la campana. L'absis té una petita finestra central de mig punt. El material constructiu és pedra local calcària disposada de forma irregular sobre un sòcol fet de grans carreus de calcària vermella de la zona. Excepte la façana tot l'edifici està arrebossat Referències Enllaços externs Bosom i Isern, Sebastià; Giraud i Co, Paquita. «Ermita de Santa Bàrbara de Das» (foto). Calaix, 01-09-1984.
Santa Caterina de Vinyols i els Arcs

Santa Caterina és l'església parroquial de Vinyols (el Baix Camp) protegida com a bé cultural d'interès local. Arquitectura L'església actual, construïda sobre una altra preexistent, té planta de creu amb l'eix principal E-O de 29,60 metres, i eix d'orientació N-S de 26,30 metres. Presenta tres espaioses naus. El creuer no sobresurt, i és coronat per una cúpula de mitja esfera que descansa sobre quatre petxines. Les naus principals són cobertes amb voltes de canó amb llunetes i amb aresta a les laterals. Totes elles són formades per arcs de mig punt. La façana té una alçada de 15,40 metres per una amplària de 19,70 metres. La portalada, amb dues columnes a cada costat i decoració de rocalla, té una gran fornícula centrada. El campanar té una alçària de 36 metres i està format per 3 prismes. Campanar d'espadanya sobre la façana. Història L'any 1245 l'arquebisbe concedí permís als habitants de Vinyols per a bastir llur pròpia església, dedicada a Santa Caterina d'Alexandria. L'edifici actual fou bastit entre els anys 1770-78, coincidint en estil i estructura amb altres temples de la contrada, dins de l'època d'expansió econòmica del segle xviii. En 1982 es va inaugurar el nou presbiteri, amb arranjament de l'altar major. Referències «ESGLÉSIA PARRÒQUIAL DE SANTA CATERINA, VERGE I MÀRTIR». Pat.mapa: arquitectura. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 gener 2019]. Enllaços externs «Església de Santa Caterina». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Santa Cecília de Fígols

Santa Cecília de Fígols és una església romànica del municipi de Fígols (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església romànica d'una sola nau coberta amb volta de canó. No té absis però als peus trobem una torre campanar de secció quadrada amb finestres d'arc de mig punt adovellat. El parament és de cerrus de pedra de petit format, sense treballar, disposats en fileres i units amb morter. La coberta és a dues aigües amb teula àrab. Aquesta església és centre d'un petit nucli habitat, de tipus rural però també relacionats amb la mineria, format per quatre cases força modificades respecte del seu aspecte original. El retaule major de l'església, dedicat a Santa Cecília d'estil barroc del segle xvii. Actualment trobem algunes construccions adossades a aquest edifici principal, així com algunes modificacions del campanar. Història La trobem esmentada en l'acta de consagració de la seu d'Urgell (839). La retrobem diverses vegades durant el s. XI; així com el 1134, amb motiu de la consagració de l'església per Pere, bisbe d'Urgell. Fou l'església del castell de Fígols avui desaparegut. Referències Vegeu també Llista de monuments del Berguedà
Santa Cecília de Granera

Santa Cecília de Granera és una capella romànica del cementiri del poble de Granera, a la comarca del Moianès. Es tracta d'un dels tres monuments més importants del municipi; juntament amb el Castell de Granera i l'església parroquial de Sant Martí. És a migdia del Barri del Castell, ran del cementiri de Granera. És al costat sud de la cruïlla de les carreteres de Sant Llorenç Savall i Castellterçol (BV-1245) amb l'accés al Barri del Castell i al camí de Monistrol de Calders a Granera. Història La possessió del lloc consta ja des del 971 com a alou de Santa Cecília de Montserrat. L'església, però no consta abans del 1065. El 1187 és documentat un cavaller anomenat Arnau de Santa Cecília de Granera. L'església tenia ja en aquella època cementiri propi, així com una casa, actualment desapareguda, anomenada la Caseta de Santa Cecília. Un quadre pintat el 1703 amagava rere seu unes pintures romàniques tardanes; aquesta capella sofrí l'ensulsiada de la nau el 1924. El quadre fou traslladat a l'església parroquial de Sant Martí, moment en què es descobriren les pintures murals. El 1950 fou reconstruïda la nau, es feu una nova coberta i una consolidació general, refent-se en aquell moment els murs de migdia i de ponent. A la part conservada s'aprecia perfectament l'aparell romànic i un absis decorat amb arcuacions llombardes, amb sis lesenes, ràfec i sòcol. L'aparell és de pedra petita, rejuntada amb fragments de pedra petits. Les pintures romàniques, força malmeses però visibles, mostren un Crist en majestat dins d'una màndorla sostinguda per quatre àngels. Els anys en què aquestes pintures han estat a la intempèries malmeteren formes i colors, i actualment només són parcialment visibles. Eren de darreries del segle xi i del xii. Arquitectura L'ermita romànica és d'una sola nau. El parament és amb grans carreus de pedra ben treballada. L'absis és semicilíndric amb una finestra esqueixada i arcuacions llombardes. La façana, de factura molt simple, presenta una porta de mig punt emmarcada amb grans carreus de pedra. A sobre hi ha un òcul circular. La coberta de teula és a dues aigües. El frontis està coronat per una espadanya amb una creu de ferro. A l'absis de la capella es conserven pintures murals monocromes del segle xi representant un pantocràtor dins una aurèola sostinguda per quatre àngels. Abans de la seva restauració la capella fou utilitzada per guardar les eines del cementiri. Galeria d'imatges Bibliografia Gavín i Barceló, Josep Maria. «Inventari d'esglésies, 23». A: Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990. ISBN 84-7306-410-0. Mazcuñan i Boix, Alexandre; Pladevall i Font, Antoni; Saura i Tarrés, Jordi. «Santa Cecília de Granera». A: Catalunya romànica (tom XI). El Bages. Grup Enciclopèdia Catalana, 1984. ISBN 84-85194-57-8. Vall i Rimblas, Ramon; Masvidal i Salavert, Agustí. «Santa Cecília de Granera». A: El romànic del Vallès. Sabadell: Editorial AUSA, 1983, p. 226 (Textos i dibuixos del romànic). ISBN 84-398-0537-3. Referències
Kaple svaté Cecílie (Granera)

Kaple svaté Cecílie (katalánsky Santa Cecília de Granera) je románská kaple hřbitova obce Granera v comarca Moianès. Je to jedna ze tří nejvýznamnějších památek města; spolu s hradem Granera a farním kostelem sv. Martí. Leží jižně od křižovatky silnic do San Llorenç Savall a Castellterçolu (BV-1245). Místo je známo od roku 971 jako majetek opatství Santa Cecília de Montserrat. V roce 1187 zdokumentoval rytíř Arnau de Santa název Cecília de Granera. Církev už měla v té době svůj vlastní hřbitov, stejně jako dům, nyní zaniklý, nazvaný Caseta de Santa Cecília. Kaple byla poškozena v roce 1924. Loď byla přestavěna v roce 1950, dostala novou střechu a proběhla všeobecná konsolidace. Apsida je poloválcová s štěrbinovým oknem a lombardskými oblouky. Fasáda je jednoduchá, s dveřmi orámovanými kamenným zdivem. Nahoře je kruhový oculus. Dlaždicová střecha je sedlová. Fasáda je korunována věží s křížem. Románské malby jsou zcela poškozeny, ale viditelné; zobrazují Krista Maiestas Domini. Kaple patří mezi kulturní památky (IPAC: 28917). Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Santa Cecília de Granera na katalánské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu kaple svaté Cecílie na Wikimedia Commons