NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ca n'Arimon

Ca n'Arimon és una masia a l'oest del terme de Palau-solità i Plegamans (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura La masia es troba formada per un conjunt d'edificis i està envoltada d'una tanca i cossos auxiliars juxtaposats seguint el ritme del tancament. L'accés al camp es pot realitzar a través de dues portalades, ambdues d'arcs rebaixats i amb teuladetes a dues vessants de teula àrab. A partir d'aquestes portalades poden anar des del pati interior davant la façana principal al camp i a l'era i al paller, en aquest cas, un edifici aïllat respecte de la masia. Dels dos edificis que conformen l'habitatge un d'ells, que sembla pertànyer a la primera masia, presenta una tipologia de planta rectangular, planta baixa i dos pisos, sense treballs de factura remarcables; la teulada és a un vessant cap a migdia i la de septentrió és a una altra vessant a un nivell més baix. L'altre edifici, de l'any 1855, té la teulada a dues vessants amb poca inclinació; la porta d'entrada és d'arc de mig punt de maó, igual que l'emmarcament de les finestres. Consta de planta baixa i primer pis. Té el carener perpendicular a la façana i es troben restes d'un rellotge de sol a nivell del primer pis. Història Masia habitada sempre per la mateixa família, tot i que perd el nom dues vegades per l'existència de dues pubilles, que l'ha anat reformant i ampliant. Fundada al 1429, si bé Ramon Arimon ja paga maridatge el 1427. L'any 1470 surt en un altre fogatge com Arimon; l'any 1497 com En Arimon; l'any 1515 com la casa den Arymon i l'any 1552 com el cap de casa Joan Arimon. Referències
Nativitat de la Mare de Déu (Juncosa)

La Nativitat de la Mare de Déu és una església de Juncosa (Garrigues). Descripció Es tracta d'una església de tres naus i transsepte amb cimbori a la zona del creuer. La nau central, més alta, està coberta amb volta de canó i les laterals, d'aresta. Murs, pilars i arcs separen les naus; el paviment és de mosaic i tots els murs estan policromats, destacant les sanefes vegetals dels pilars i intradós amb tons pastels verds i blavosos. Una cornisa ressegueix la nau central i el transsepte. La cúpula del cimbori també té amb pintures, imiten un espai obert, es veu el cel i balustrades; a les trompes hi ha medallons. Als peus de l'església i enlairat, trobem el cor. L'altar central està dedicat a la Verge i als patrons del poble. Exteriorment, té una senzilla façana, amb teulada a dues aigües, centrada pel portal; a la llinda d'aquest hi veiem la data de 1749. L'únic ornament és un entaulament motllurat amb un frontó format per dues volutes, suportat per dues pilastres; remata el conjunt la imatge de la Mare de Déu Nena, feta recentment amb pedra. El campanar, a la zona esquerra dels peus, és de base quadrada, passant a octogonal al pis superior. Història Guillem de Cervera repoblà la localitat d'Horto, nom que amb el temps es substitueix per Juncosa; naixent com a entitat el 1175, quan encomanen Alfons I al ciutadà Arnau Domènec, la repoblació de la vila. L'any 1224, el lloc fou adquirit pel monestir de Poblet. Fou construïda entre els segles XVIII i XIX i restaurada l'any 1992, amb façana i torre d'estil neoclàssic. Si està tancada, es pot demanar la clau al mossèn trucant a la porta de la rectoria, que és al costat de l'Església o bé a les oficines de l'Ajuntament. El retaule de l'altar principal és rèplica d'un d'anterior, destruït el 1936, arran de la Guerra Civil (1936- 1939). Referències
Vil·la Teresa (Calafell)

Vil·la Teresa és una obra de Calafell (Baix Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'un edifici rectangular amb un petit cos que sobresurt a la part posterior, constituït per dues plantes. Té un pati a la part anterior i un altre, més gran, a la part posterior. La seva coberta és a doble vessant, amb el carener perpendicular a la façana principal. La composició d'aquesta façana s'articula a partir d'un eix de simetria. A la part central de la planta baixa hi ha la porta d'accés. A cada costat hi ha una finestra. Al pis superior hi ha tres finestres que coincideixen amb les obertures de la planta baixa. A la seva part inferior hi ha unes jardineres, folrades amb rajoles d'època contemporània. A la part central del capcer hi ha un respirador decorat amb elements vegetals en relleu. Les parts dels paraments adjacents a les obertures de la planta baix són decorades amb elements arquitectònics i amb motius vegetals amb la tècnica de l'esgrafiat. La sanefa horitzontal, amb motius vegetals ubicada a l'alçada del trespol també és realitzada amb la mateixa tècnica. Les façanes han estat pintades recentment. El pati del davant de l'immoble és delimitat per una tanca mixta. El sistema constructiu és de tipus tradicional amb murs de càrrega i sostres unidireccionals de bigues de fusta o de biguetes metàl·liques. La coberta és de fibrociment. Els murs són de maçoneria unida amb morter de calç i les obertures són de fàbrica de maó massís. El revestiment de façana de morter de calç. Referències
Casa Serra (Olot)

La Casa Serra és una obra d'Olot (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici de quatre blocs. Cada bloc té quatre pisos i planta baixa. Les finestres formen triangles amb l'angle cap al carrer, que li dona una forma peculiar, la "casa dels nassos". És, sens dubte, el millor exemple d'arquitectura racionalista d'Olot. Hi ha d'una banda, la utilització dels recursos arquitectònics més típics de l'estil, com les finestres corregudes horitzontals, les baranes d'estil vaixell i la manca d'ornamentació. De l'altra presenta un tipus de planta relativament insòlit amb la disposició de successius voladissos en diagonal respecte l'alineació del carrer. Referències
El Molí Nou (Sant Joan les Fonts)

El Molí Nou és una casa de Sant Joan les Fonts (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta rectangular i teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Posteriorment a la primitiva fàbrica es bastiren diferents cossos pel costat de ponent. Disposa de baixos (on hi havien hagut les eines del molí), dos pisos i golfes. Les portes principals (una que donava accés al molí i una altra de carreus, molt ben tallat, que menava directament al primer pis) foren ubicades a tramuntana; aquesta darrere conserva la llinda on es pot observar la següent inscripció: "I A V S L A 1 7 0 ... F E C I T". Just al mig de la inscripció hi ha dibuixada una creu. La seva conservació és molt deficient. Història El molí Nou va ser bastit amb pedra poc escairada, llevat dels cantoners i de les que formen les obertures. L'estat actual de l'edifici és ruinós; fins fa alguns anys s'hi feien colònies de vacances pels infants. Actualment està en venda. Referències
El Pujolet (Santa Pau)

El Pujolet és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una petita casa situada a la Fageda d'en Jordà, damunt un pujolet. Disposa de planta baixa i un pis superior i està coberta per un gran teulat a dues aigües amb els vessants vers les façanes laterals. Va ser bastida amb carreus ben escairats als angles i les obertures, i els murs amb pedra volcànica i carreus mal escairats. Té una petita balconada amb la barana de ferro forjat. Al costat de la casa es conserva una bonica pallissa de planta i pis superior amb les teules posades a salt de garsa. Al davant hi ha una espaiosa era que conserva els primitius cairons vermells (15 x 15 cm). Història La Fageda va rebre el nom "D'en Jordà" al segle xviii, quan era propietària del casal i del bosc que l'envoltava Na Teresa Jordà (1767). Actualment la Fageda és propietat de la diputació de Girona, que la va adquirir no fa gaires anys per tal de conservar-la i evitar la seva degradació progressiva. Això va fer que la Diputació es posés en contacte amb el govern militar de la província de Girona i l'any 1984 una companyia de sapadors s'encarregués de les obres de restauració del Casal de Can Jordà. Referències
Can Roure (Santa Pau)

Can Roure és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una petita casa de planta baixa, destinada al bestiar, i dos pisos. Al primer pis es puja per una escala amb revoltó. Va ser bastida amb pedra volcànica i les llindes de les finestres amb fusta. Originalment disposava de planta quadrada i posteriorment, amb els afegits, va passar a adquirir la planta rectangular. Davant la casa hi ha una àmplia era que conserva els cairons originals vermells i una pallissa de planta trapezoïdal. Història La planta baixa d'aquest mas es va edificar l'any 1635 i es va acabar la primera planta el 1767. Llavors la propietària era Na Teresa Jordà, donant el seu cognom a la fageda que envoltava la seva propietat. La planta superior es va aixecar a finals del segle passat (1899). Actualment la Diputació de Girona n'és la propietària, per acord d'aquesta entitat amb el govern militar de la província, el setembre de 1984 la companyia de sapadors del batalló mixt dels enginyers quarts de la mateixa ciutat varen realitzar obres de restauració al mas. Referències
Can Jordà (Santa Pau)

Can Jordà és un mas al terme de Santa Pau (la Garrotxa) catalogada l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura És un gran casal de planta rectangular amb teulat a dues aigües amb les vessants decantats vers les façanes principals. Disposa de planta baixa i dos pisos superiors, amb diferents èpoques de construcció. S'utilitzaren carreus ben tallats als angles i obertures i carreu petit i pedra volcànica pels murs. La planta baixa era destinada a cellers i quadres pel bestiar. El primer pis a habitatge amb escala interior. És remarcable la galeria de la façana sud-oest. El segon pis, amb escala independent exterior, també era destinat a habitatge. En aquest mas hi varen arribar a viure dues grans famílies. Té diverses llindes. A la de la porta principal hi diu «16 IHS 0 35». A la de la porta d'accés al segon pis s'hi llegeix «JUAN /JURDA + 1892». A la fageda no hi havia cap esglesiola ni cap oratori, per tant a Can Jordà hi havia una fornícula de marcades línies barroques, amb una gran curculla, situada al gran menjador del casal. Va ser feta amb guix i pintada al damunt de color gris imitant el marbre. Can Jordà conserva, repartides entre la planta baixa i el primer pis, diverses piques remarcables. Algunes d'elles són de pedra (n'hi ha de rectangulars i d'altres de quadrades) que servien per rentar els plats i altres tasques de la cuina; són igualment remarcables les piques de ceràmica gris utilitzades per deixar la roba en remull amb les cendres del foc. Són d'un diàmetre de 75 cm aproximadament i disposen d'un petit forat inferior per buidar l'aigua bruta. Tant unes com les altres han estat mogudes en diverses ocasions per tal de ser robades. Història La planta baixa d'aquest mas es va edificar l'any 1635 i es va acabar la primera planta el 1767. Llavors la propietària era Teresa Jordà, que va donar el seu cognom a la fageda d'en Jordà que envoltava la seva propietat. La planta superior es va aixecar l'any 1899. Actualment la Diputació de Girona n'és la propietària, per acord d'aquesta entitat amb el govern militar de la província, el setembre de 1984 la companyia de sapadors del batalló mixt dels enginyers quarts de la mateixa ciutat varen realitzar obres de restauració al mas. Referències
El Vilar (Santa Pau)

El Vilar és una masia de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un gran casal de planta rectangular amb el teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes laterals. Disposa de planta baixa, primer pis i golfes. La porta d'accés principal va estar realitzada amb grans carreus i llinda sense inscripció. La casa va estar bastida amb carreus ben escairats als angles i obertures. Els murs es varen fer amb pedra volcànica i carreus mal tallats. Avui, una part, estan arrebossats i pintats. Destaquen les llindes situades en dues de les finestres ens donen les etapes de construcció de l'edifici: "1636" i "16 IHS 98 / ANTON VILAR". Història La Fageda d'en Jordà va rebre el nom "d'en Jordà" el segle xviii, quan n'era propietària -del casal i del bosc que l'envoltava- na Teresa Jordà (1767). Actualment la Fageda és propietat de la Diputació de Girona que la va adquirir no fa gaires anys per tal de conservar-la i evitar la seva progressiva degradació. Això va fer que la Diputació es posés en contacte amb el govern militar de la Província de Girona i l'any 1984, una companyia de sapadors es van encarregar de les obres de restauració del casal de Can Jordà. Referències
Can Torrents (Santa Pau)

Can Torrents és una casa de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Can Torrents és una gran casa pairal situada en els límits se la Vall de Sant Miquel de la Cot i la Serra de Finestres. Disposa de planta baixa i dos pisos. Actualment està habitada per dues famílies de masovers. Originàriament la seva planta era rectangular i, amb el pas del temps, es construïren diferents cossos annexos. Va ser bastida amb pedra volcànica i carreus molt ben tallats per als angles i obertures. El seu origen cal remuntar-lo, potser, a les acaballes del món feudal; l'estructura actual pertany al segle xviii. Destaquen les llindes. Té una llinda situada al costat esquerre de la casa, damunt d'una porta cegada. Tant pel tipus d'ornaments com la lletra de l'escriptura, gravada, pertanyen al segle xviii, encara que la data esculpida pugui aixecar alguns dubtes. "[…] AN VI [ ] NRASI/EN TI FR[±]ANCISCO/[...]ACIS[ ]NOVIEJ.1555". Sobre la porta principal una altra llinda porta la inscripció: "VA..V N S + T TORRENT / 1774". A la finestra n'hi ha una altra on diu "RAFEL TO.T +ME A 1736". La del balcó principal posa "SIENTACA / SAN BCA- // NCA NO FA + RAS TU FAS // FARMANSA / I 1774". Finalment, a la llinda de la finestra es pot llegir "17 75". Referències
El Puig (Santa Pau)

El Puig és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia situada damunt un pujolet dominant la vall de Santa Maria dels Arcs. Disposa de planta rectangular, teulat a dues aigües amb els vessants encarats cap a les façanes principals. Conserva l'estructura dels grans voladissos, característics de la comarca d'Olot. Té planta baixa i dos pisos. La primera era destinada a quadres per al bestiar i pràcticament no disposava de cap obertura excepte quatre petites finestres a manera d'espitlleres. Al primer pis s'hi accedia per una escala exterior de pedra i el segon pis servia de dormitori, al qual s'hi accedia a través d'una escala de fusta. Va ser bastit amb carreus molt ben escairats en les obertures i angles de la casa. Va ser aixecada damunt la pedra viva i reforçada posteriorment amb dos contraforts. Disposa d'una àmplia era que conserva els cairons vermells originals (15 x 15 cm) i d'una pallissa construïda amb pedra no gaire bona; disposa d'un pis superior amb el terra empostissat i una àmplia teulada a dues aigües. Cal destacar l'ampli camí carreter que comunica les cases de la part alta de la vall dels Arcs. En alguns llocs està reforçat amb parets seques. També destaca una pedra de molí situada a la façana sud del Puig, just davant de la porta d'entrada a la casa. Fa 1,5 m de diàmetre i 4,4 m de perímetre. Molt possiblement va pertànyer a un molí d'oli. Referències
Can Coll (Santa Pau)

Can Coll és una obra de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una senzilla casa de planta quadrada i teulat a dues aigües, de planta baixa i un pis. Conserva l'era amb els cairons originals i dues grans pallisses. Va ser bastida amb carreus ben tallats als angles de la casa i en les obertures. Conserva, en una finestra del primer pis, una creu gravada en baix relleu. Història L'antigor de Can coll és remarcable. Cal pensar que va ser bastida a les acaballes del món feudal i va ser transformada en èpoques posteriors. Darrerament s'hi ha fet diverses reformes, sobre tot a la façana nord, desfigurant la seva línia primitiva. Referències
El Molí Nou (Santa Pau)

El Molí Nou és una casa de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El Molí nou es troba al costat de la carretera comarcal Gi-524 d'Olot a Banyoles per Santa Pau i Mieres,a l'alçada del km 12. És de planta rectangular, amb planta baixa i dos pisos. Al celler hi havia instal·lat tot el necessari per a moldre el blat. Va ser construït amb pedra volcànica i carreus ben escairats als angles i finestres. El riu parteix les dues parts del molí: una per a residència dels moliners i per a moldre el blat i l'altre per a emmagatzemar els sacs. Ha sofert moltes remodelacions. Conserva els típics empostissats als tres pisos. Història Històricament existiren alguns molins fariners que avui han desaparegut. El molí nou, durant un temps va ser fonda. Sobre la porta principal conserva una pedra, força desgastada, on es pot llegir: "CHATARINA CASSAl SME FESITA 10 IUNY 17 IHS 52". Referències
Can Bigoti

Can Bigoti és una masia de Canet d'Adri (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una construcció, recentment restaurada, de planta rectangular desenvolupada en planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab acabada amb un important ràfec a la façana principal amb bigues de fusta, construït possiblement durant la restauració recent. Les parets portants són de maçoneria amb carreus a les obertures. Les obertures de la façana principal tenen totes la llinda i els brancals fets amb carreus bisellats i els ampits de les finestres són fets amb pedra motllurada. A la llinda d'una de les portes de la façana principal hi ha cisellat l'any 1762. A la llinda d'una finestra hi ha l'any 1714. Referències
Vil·la Ramona (Juneda)

La Vil·la Ramona és una casa gòtica de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un habitatge unifamiliar que ha perdut part del seu encant original en ser aixecat un pis superior, per damunt la línia de cornisa, de distint material i sense cap interès arquitectònic, en contrast amb la resta de la façana. Aquesta és de pedra, de carreus ben tallats, de diverses mides dins una regularitat, notant-se restes de ciment fruit d'intervencions posteriors. Destaca pel seu clàssic portal adovellat amb motiu escultòric i escut, molt deteriorat, en la pedra central. El pis superior és representat per una finestra renaixentista amb motllura decorativa dentada, ampit i la data 1563 incisa. Les golfes, afegides, són fetes d'obra i arrebossat. La coberta és a un pendent i de teula. Història Fou construïda el 1563, segons la inscripció d'una llinda de finestra. Damunt del portal hi ha una rajola on posa Vil·la romana, aquest és un afegit dels propietaris de la casa. Referències
Cal Calderó (Juneda)

Cal Calderó és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un casal de planta baixa, pis i golfes. En destaca el portal d'accés adovellat i les petites obertures circulars de les golfes. La façana de la planta baixa és feta de carreus rejuntats. Referències
Mas de l'Aranyó (Juneda)

El Mas de l'Aranyó és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El casal de l'Aranyó es devia edificar probablement entre els anys 1770 i 1780, segons dates de les llindes de les dues portades, gravades entre l'escut de Montserrat. La primera data correspon a l'edifici dels masovers i l'altra a l'edifici noble, de més alçada. Es tracta de construccions de pedra i fang, de gruixudes parets cobertes a doble vessant amb teula àrab. Ambdós consten de planta baixa i dos pisos superiors. L'edificació noble es diferencia per unes obertures més senyorials, algunes amb arc de mig punt. La part baixa d'aquest és ocupada per una sala rectangular coberta amb volta cilíndrica i llunetes que tal vegada diuen si podria ser el menjador o dormitori dels monjos. El primer pis conserva alguns mobles antics i al superior hi ha un bonic rentamans en el passadís, de pedra amb ornaments de guix que segueixen la moda barroca. L'habitatge dels masovers conserva piques i menjadores dels animals en els baixos. No s'han efectuat més canvis que els necessaris. Des de fa tres anys disposen de llum amb placa solar (abans tenien carburo). A l'exterior s'han creat noves dependències per magatzems. Història Juntament amb el terme de Miravall constituïa una propietat de l'abadia de Montserrat d'uns 2900 jornals de terra. D'ençà la desamortització eclesiàstica del segle XIX passà a mans laiques, sent patrimoni de la família Carreras de Barcelona. En morir el cap de família el terme es dividí entre els dos hereus, quedant l'Aranyó en mans de Joaquim Carreras, amb un patrimoni de 1830 jornals dels quals 870 són conreables (olivera, ametller) i els 960 restants són improductius (garriga, coscoll, romaní, timó...). El seu terme limita amb Miravall, Les Borges Blanques, Cervià, Castelldans i el mas d'Antós. D'ença l'any 1943 aprox. n'és propietari el Sr. Francesc Figuerola i Ferrer, advocat veí de Barcelona. Però qui realment coneix el mas és en Joan Farré i Prats (el Joan de l'Aranyó), que des de l'any 1944 viu i treballa en ell juntament amb la seva esposa. Referències
Molí de la Vila (Juneda)

Molí de la Vila és una obra de Juneda (Garrigues) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'edificació del molí de la Vila o de Baix és un interessant exemple d'aprofitament de l'energia hidràulica. Sembla que els seus orígens es remunten al segle xvii, hi ha un element que data de 1688. L'edifici actual podria datar globalment del segle xix. L'any 1937 es va ensorrar part de l'edifici i fou refet l'any 1961. Darrerament s'han fet algunes reformes que consoliden l'edifici, però són poc afortunades estèticament. Referències
Sant Antoni de Puigpardines

L'Ermita de Sant Antoni és una obra de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una capella d'una sola nau, amb porta de llinda. Té un ull de bou i campanar de cadireta. La teulada és de teula a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. S'hi celebra un aplec al mes de gener. Referències
La Torre (Cervià de Ter)

la Torre és un mas declarat bé cultural d'interès nacional al nord-oest del Castell de Cervià, de planta quadrangular. Presenta diversos finestrals gòtics, un d'ells conopial. A una de les llindes es pot llegir la data de 1643. L'únic element defensiu visible és una finestra espitllerada a la façana occidental. Notes
Can Massot (Juià)

Can Massot és una obra de Juià (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de tres plantes i cobert amb teulada a dues vessants. La planta i el primer pis estan dividits en tres crugies, dues cobertes amb volta. El portal és dovellat amb escut a la clau. Hi ha tres finestres renaixentistes amb trencaaigües, les més grosses tenen esculpits dos caps, d'un home vell i un home jove, i les del tercer pis tenen la llinda decorada. Al costat esquerre hi ha adossat un cos d'arcades de rajola. El parament és arrebossat. La clau del portal té gravada la data de 1587 i la construcció no ha sofert reformes importants. Referències