NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Sadurní de Garrigoles

Sant Sadurní de Garrigoles es troba al bell mig de les masies que formen el poble de Garrigoles. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici és d'una nau amb capçalera de planta semicircular. La volta de la nau és apuntada i seguida, l'arc triomfal també apuntat —doble, en degradació— i la volta de l'absis té forma ametllada. Les finestres romàniques són de doble esqueixada. En el frontis, aponent, hi ha la portada, de tres arcs de mig punt en degradació, llinda i timpà llis i amb guardapols i motllures incurvades. Al capdamunt s'hi obre una finestra d'arc de mig punt. El mur és coronat per una espadanya de dos pisos amb arcades dobles de mig punt, el superior afegit tardanament. El frontó de l'extrem de llevant de la nau sobrepuja el nivell de la coberta, el seu vèrtex és rematat per una creu grega inscrita en un cercle de pedra. A la cornisa exterior del mur meridional, hi ha un petit personatge esculpit en relleu. L'aparell romànic és de carreus ben escairats i polits. Les capelles laterals afegides al mur N van ser enderrocades en la restauració dels anys 70. Història L'any 1185 l'església de Sant Sadurní de Garrigoles fou cedida de Girona a l'ordre dels cavallers del Sant Sepulcre que hi establiren una comunitat. El 1210 el lloc de Garrigoles, juntament amb el veí de les Olives, passaren a integrar-se als dominis, importants al Baix Empordà, de l'abadia benedictina de Santa Maria d'Amer. A finals del segle xiv, ambdós llocs figuren com a pertanyents a la baronia Verges; al segle xvii eren de la barllia reial de Verges. Referències
Sant Sadurní del Pla

Sant Sadurní del Pla és una obra d'Avinyó protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una església inicialment romànica i modificada durant el segle xviii que presenta encara indicis de l'estructura primitiva formada per una església d'una sola nau coberta amb volta de canó i coronada a llevant per un absis semicircular coberta a quart d'esfera. La porta original segurament s'obria al mur de migjorn; avui en aquest mur hi ha una petita capella que feia de sagristia. El temple fou sobrealçat al segle xviii i es decorà l'interior en estil neoclàssic; a més, es va arrebossar el parament extern i intern. L'aparell de l'església romànica que encara es conserva és fet amb blocs de pedra disposats en filades i a trencajunt. Història L'església de Sant Sadurní no arribà mai a ésser església parroquial; situada molt a prop de Serraïma (esmentat el 1003), l'església de Sant Sadurní no és documentada fins a l'any 1345. L'any 1784 l'edifici fou destruït per un llamp i refet el 1787 tal com consta en una làpida sobre la porta del mur frontal i que diu: "Flumen e caelo delapsum die 22 julii anno 1784 hanc domun dirvit: quam majori pulchritudine et magnitudine gens avinionis reparavit anno 1787 pastore Dno. Dn.Fraco. Sarmentero". L'any 1936 fou cremada i ensorrada la volta i des de llavors resta abandonada. Referències
Sant Salvador de Barruera

Sant Salvador és una església romànica prop del poble de Barruera, centre actual de la vall de Boí, pertanyent al terme municipal de la Vall de Boí, i dins de l'antic terme de Barruera. No pertany al grup d'esglésies romàniques de la Vall de Boí declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO. Fa poc temps la van reconstruir, ja que estava en ruïnes. És al nord-oest del nucli del poble de Barruera, en un coster del Serrat de les Costes, a 1.524 m. alt., és a dir, 400 metres per damunt del cap del poble. S'hi arriba en una hora i mitja de forta pujada, per un camí que ressegueix el barranc de Sant Salvador, des del mateix poble de Barruera. D'aquesta església, no se'n té cap mena de documentació, de cap època. Només l'aparell constructiu permet de datar-la en el romànic. És un temple d'una sola nau, coberta amb embigat de fusta, i amb absis semicircular al costat de llevant. Té una porta al mur de migdia i un campanar d'espadanya (amb una finestra sense campana) al mur occidental. Es tracta d'una obra rústica de finals del segle xii, que recorda, per la disposició dels seus elements, les ermites de Sant Quirc de Durro o de Taüll. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert, JUNYENT I MAYDEU, Francesc i MAZCUÑÁN I BOIX, Alexandre. "Sant Salvador de Barruera", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7. Imatges Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Salvador de Concabella

Sant Salvador de Concabella és una església romànica situada al nucli de la població de Concabella, al municipi dels Plans de Sió (Segarra). És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Descripció Es tracta d'una petita església situada al mig del nucli, d'una sola nau amb capçalera absidal. La porta d'accés s'obra al mur sud, on es troba la façana principal coronada per un campanar d'espadanya de dos ulls. Els murs estan fets amb carreus de pedra regulars, de tipus mitjà. A uns dos metres sota la teulada hi ha una petita imposta, que sobresurt de les parets al voltant de tota l'església, excepte la paret de ponent que és completament llisa. L'absis, completament llis excepte la presència de l'anomenada imposta, és visible solament en una quarta part, ja que la resta està oculta per la presència de la rectoria a la dreta i la sagristia a l'esquerra, costat on apareix un altre cos de l'edifici, que es pot considerar com el braç esquerre del creuer, afegit a l'estructura primitiva de l'església, amb la presència d'una finestra gòtica, i uns contraforts gruixuts. L'element artístic més important és la seva portalada, formada per un cos arquitectònic que sobresurt de l'edifici. En la part superior està protegida per un guardapols motllurat sostingut per vuit mènsules sòbriament decorades i molt erosionades. La portalada consta de tres arquivoltes en degradació sostingudes per tres columnes amb els seus capitells ornamentals i tot el conjunt descansa sobre un basament de planta quadrangular, entre els quals es troben els tres esglaons d'entrada. Les columnes són exemptes, amb fust monolític i llis, per damunt de les quals apareixen els capitells, en forma de piràmide invertida, decorats amb motius vegetals. De damunt dels capitells apareixen tres arquivoltes amb les motllures també decorades. Forta influència de l'escola de Lleida. Finalment, destacar la presència a un dels murs laterals de la rectoria, edifici del segle XVI-XVII, d'una placa de marbre en forma de creu amb una inscripció de la Santa Missió: "Si vols entrar en la vida guarda els manaments St. Mateu 1951-1964". Història Els orígens de Sant Salvador s'han de buscar a la primera meitat del segle xi. L'any 1051 hi ha consignat un llegat de dues unces a l'obra. La construcció actual no pot situar-se abans de la segona meitat del segle xiii, donada la seva vinculació a l'estil arquitectònic de l'escola lleidatana. La història de l'església es troba estretament relacionada amb la canònica de Santa Maria de Solsona, a la qual es troba subjecta des de la primera meitat del segle xii (l'any 1151 apareix en una butlla d'Eugeni III adreçada a Solsona). En l'acte de consagració del 1098 estava subjecta a Santa Maria de Guissona. Referències
Sant Salvador de Coquells

Sant Salvador de Coquells és una església romànica del segle xi al nord-oest del municipi de Vilanant (Alt Empordà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És a uns 3 km de la població, en un bosc de pins i alzines. L'església resta actualment sense culte. Una mica més enllà hi ha una masia, ara dedicada al turisme rural. L'accés és per la carretera GP1-6021, direcció Avinyonet de Puigventós / Vilanant / Cistella. A 1,5 km de Vilanant cal girar a la dreta, direcció Veïnat de Coquells (pista sense asfaltar). L'antiga església de Sant Salvador, avui sense culte, és prop del camí que porta al mas Genover i al costat del mas Llobet. És un temple d'una nau amb absis semicircular que presenta elements constructius romànics dels segles X-XI. La volta de l'absis és de quart d'esfera; la de la nau, de la qual es pot veure l'arrencament en els murs laterals, ha estat substituïda per un embigat recent. L'arc triomfal, de mig punt, de dovelles ben tallades, té impostes de secció excorbades i és sostingut per pilastres rectangulars. La portalada, en el mur meridional de la nau, és adovellada amb un sol arc de mig punt. En aquest mateix mur de la portalada, vora l'extrem oriental, hi ha una finestra de doble esqueixada i arcs de punt rodó monolítics. S'hi han obert algunes finestres modernes que poden haver destruït les antigues. El parament constructiu d'aquesta església és de carreus de pedra calcària mal escairats que sovint, no a per tot, s'afileren. Història El lloc de Coquells (Cocollellos) està documentat per primer cop en un document de l'any 966. Al segle xvi hi hagué un priorat denominat Sant Salvador de Cugullells. A partir del Llibre de Racionaris de la vila de Llers, inèdit, escrit per Gregori Pallisser el 1730, es dedueix que l'església de Sant Salvador de Coquells era una dependència del priorat de Santa Maria de Lladó. En aquesta obra s'esmenta Jaume de Vallgornera com a prior de Coquells el 2 de gener de 1562. Jaume de Vallgornera, que fou prior de Lladó el 1564 i el 1565, procedia de la família senyorial del castell de Palau-surroca, a Terrades, molt pròxim a Coquells. La primera referència coneguda del temple és de l'any 1294 en què el prior de Sant Salvador de Coquells va vendre a Bernat Cruquella una casa a la cellera de Vilanant. L'any 1327 el Bisbe de Girona confirmà Berenguer Barber, clergue de la capella, com a titular del benefici de la capella. Posteriorment va esdevenir un simple capella rural i després es va fer servir com a magatzem. Referències
Sant Salvador de Golmés

Sant Salvador de Golmés és un monument del municipi de Golmés (Pla d'Urgell) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de tres naus amb la central i la part corresponent als creuers més alta i ampla. Al centre es troba la cúpula, que a l'exterior pren forma de cimbori, refeta en totxo. L'església és de dimensions importants i els únics components decoratius es troben a la façana. El frontis de l'església: La porta principal presenta forma de templet, amb columnes d'estil dòric emmarcades per volutes a l'exterior i sostenint un timpà triangular amb el fris llis que sobrusurt als extrems en correspondència amb els elements sustentants. Aquests recolzen sobre una complexa basa formada per un toro i una prominent escòcia, la qual es conjuga amb corbes còncaves i convexes. La basa descansa sobre un plint alt, utilitzat per a salvar el desnivell; l'interior de la basa està decorat amb una incisió ampla que segueix les línies que defineixen la seva forma. A un nivell de menys profunduditat respecte al volum de la basa, s'hi estableix la meitat de la forma d'aquesta, produint un efecte òptic de perspectiva o de relleu. Damunt d'aquesta reproducció s'hi disposa una línia corba que, començant amb una forma de voluta acaba dins el capitell. La porta, enmig, és d'arc de mig punt. Està situada en un desnivell de terreny, amb tres graons. Història L'església de sant Salvador s'ubica en el mateix emplaçament que la primitiva església romànica dedicada també al mateix sant. A finals del segle xvi aquesta estava ja molt malmesa i calgué fer-hi restauracions.- El 1633 es projectà la construcció d'un nou campanar. El constructor fou Joan Samboray, de Bellpuig. El 1748 s'enderrocà el temple romànic, però la manca de diners i desavinences amb el senyor de la Baronia de Bellpuig (a la qual pertanyia la família Golmés) per qüestions de patronatge farà que transcorrin 16 anys sense poder construir-hi de nou. El 1764 els veïns del poble contribuïren amb un "vint-i-vuitè" dels fruits que ja pagaven delme i primícia per tal d'acabar les obres, cosa que succeirà el 1770 aproximadament. Hi ha notícies dels ornaments que ompliren l'església en aquell moment. Lluís Bonifaç de Valls realitzarà el retaule Major dedicat a sant Salvador, que fou cremat a la Guerra Civil. El nou temple es beneí el 1772. Durant la Guerra Civil les bombes destruïren el cimbori i el campanar, refets posteriorment. Els mestres d'obra de l'església no són coneguts, tot i que en un rebut de 1770 hi figura el nom de Magí Borràs, mestre de cases de Lleida, com a rebedor de la suma de 62 lliures "les quals són a compte de l'obra de l'Església". Referències
Sant Salvador de Granyanella

Sant Salvador de Granyanella és una església de Granyanella (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església és fora del clos del poble, al costat del cementiri. És una antiga església romànica d'una sola nau i coberta a dues aigües, molt modificada durant el segle xviii, quan s'hi van afegir dues capelles laterals coronades exteriorment per una petita llanterna, i es va modificar la portalada principal. La façana principal presenta una portalada barroca d'arc rebaixat amb decoració geomètrica als brancals i les dovelles superiors, exceptuant la clau, que juntament amb l'entaulament, presenta una gran decoració de formes vegetals, com fulles, volutes o una gran petxina situada sobre la clau. Per damunt de la portalada, hi ha un òcul per sobre del qual apareix l'any de construcció, 1766. El campanar de cadireta d'un sol ull a la part superior, fou realitzat amb maó ja en època contemporània. De la fàbrica original de l'edifici, coneixem la portada romànica que donava accés al recinte, on al segle xix hi havia el cementiri, del qual es conserva la porta d'accés amb el gravat d'una calavera i l'any de construcció. La portada romànica està formada per un arc de mig punt amb un arc de degradació i una rica decoració escultòrica. L'intradós de l'arc més exterior apareix decorat amb el motiu de l'escacat, mentre que l'intradós de l'arc interior s'ha utilitzat una tija que en recorre tota la superfície. La porta té timpà decorat, on al centre apareix la màndorla i a banda i banda dos cercles decorats amb creus gregues. L'arc de mig punt descansa sobre una columna amb capitell i fust decorat, amb motius zoomòrfics i geomètrics. S'hi conserven algunes esteles funeràries: Estela funerària I: És feta de pedra, amb forma de forat de pany, molt més ampla per la base que pel cap. Aquest és de forma cilíndrica i en la part superior i en relleu sobre-excavat es veu una creu llatina de braços iguals. De les tres esteles, aquesta sembla la més antiga degut a la simplicitat de la decoració. Estela funerària II: Està formada per un peu troncopiramidal que suporta un disc cilíndric, el qual sobresurt lleugerament de la base per la part anterior i posterior. La decoració queda reduïda a una creu llatina amb els extrems dels quatre braços eixamplats, el seu estil indica un trànsit entra la primera i la tercera estela. Estela funerària III: Està feta de pedra, en la qual hi consta una creu, suportada per un peduncle, molt estilitzada d'aspecte de flor, amb una notable diferència entre les dues branques verticals i l'horitzontal transversal. El gruix anterior i posterior disminueix de dalt a baix. El seu estil recorda a les creus trobades a Sanauja, o a les del cementiri de l'església romànica del poble de Pedra a la Cerdanya. Les tres esteles es podrien datar del segle xi. Referències
Sant Salvador de Margalef

Sant Salvador de Margalef és una ermita del municipi de Margalef (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una petita construcció d'una sola nau, coberta per volta de canó que arrenca d'un petit fris continu. La volta és enguixada en tant que les parets són recobertes de pedra en lloses. L'exterior és arrebossat. Tota la construcció ha estat renovada l'any 1982 i presenta un aspecte mancat de tota mena de decoració. Adjacent a l'ermita hi ha l'antiga casa de l'ermità, troglodítica, amb diverses habitacions adjacents i anàrquicament repartides, així com restes del que sembla que fou la primitiva ermita, bastida amb paret seca. Història No hi ha dades sobre la construcció però, a jutjar per les antigues edificacions troglodítiques que l'acompanyen, el seu origen és realment antic. Segons la tradició, la font propera fou construïda pels monjos d'Escala Dei. Res no tindria d'estrany que l'ermita tingués un origen semblant, encara que no hi ha cap document que ho acrediti. Segons altres fonts, la construcció de l'ermita es pot datar cap al segle xvi. Referències Enllaços externs «Ermita de Sant Salvador». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Salvador de Massoteres

Sant Salvador de Massoteres és l'església parroquial de la vila de Massoteres (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici que data de la fi del segle xviii, s'ha feten estil barroc auster, que contrasta amb la rica tradició ornamentista de la resta de l'estat. Descripció Església feta de paredat. S'hi accedeix per un mur lateral. La portada és d'arc escarser, i té a les dues bandes, una pilastra. Rematant hi ha una cornisa que queda guarnida en la part superior per dues volutes en relleu i a la part central, una fornícula amb la data inscrita de 1832. En aquesta mateixa façana, a la part esquerra, hi ha dues finestres emmarcades per carreus regulars de pedra. La torre del campanar, se situa a la façana sud. Presenta una base quadrada i té dos cossos, té forma octogonal. A l'interior podem observar quatre capelles laterals, n'hi ha dues per lateral. L'altar es caracteritza per tenir una conquilla, i als peus hi ha el cor. La cobertura tant de la nau central, com de les capelles, és de volta de canó. Els colors predominants a l'interior, són el blanc i l'ocre. El paviment està fet de rajola. Història El lloc de Massoteres és esmentat en la documentació l'any 1040. L'església data de la darreria del segle xviii, tot i que no hi ha cap document que demostrat la data exacta. Era una època de recuperació econòmica i d'expansió demogràfica. Fou, des dels orígens i fins a la darreria del segle xix, una sufragània de Sant Pere de Talteüll. Com aquesta, va restar vinculada al bisbat d'Urgell fins a la creació de la diòcesi de Solsona al final del segle xvi. És probable que, com l'església de Talteüll, Sant Salvador fos també una possessió de la Canònica de Santa Maria de Solsona. El 1r de febrer de 1897 l'església de Massoteres fou elevada a categoria de parròquia pel bisbe Ramon Riu i Cabanes i Sant Pere de Talteüll en va esdevenir una sufragània. L'actual temple encara conserva l'orientació tradicional, malgrat que l'edifici es bastí al segle xviii. Referències
Sant Salvador de Rocafort

Sant Salvador de Rocafort és un monument del municipi de Rocafort de Queralt (Conca de Barberà) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Església de planta rectangular (37 x 22m), esquema basilical de tres naus. Dues files de pilars hexagonals divideixen l'espai en tres naus. Els pilars presenten un ordre corinti molt sui generis -transformació barroca popular-, amb cornisa que circumda la nau. La fàbrica es cobreix amb volta de canó amb llunetes, formant petxina en el presbiteri. S'insinua creuer per la major amplitud del tram en el lloc corresponent. En el primer tram dels peus se situa un cor elevat sostingut per una volta molt rebaixada. A l'angle esquerre -mirant l'altar- s'aixeca un campanar de la tipologia clàssica del país -superposició de tres prismes: quadrat, hexagonals-. L'element més interessant és el frontispici de pedra carreuada, el qual dibuixa una silueta curvilínia en el coronament i pilastres d'ordres clàssics que flanquegen la portalada. Aquesta ressalta plàsticament amb columnes corínties exemptes emmarcant amb frontó circular la porta de punt rodó. És remarcable la portada que respon a l'esquema de tres cossos amb tester semicircular i obertura amb arc i fornícula, que conté la imatge del Sant titular o de la Verge, que fou molt comú en l'arquitectura catalana de la segona meitat del segle xviii. Normalment, i com passa aquí la porta està flanquejada per sengles parelles de columnes que reposen sobre un important basament. Història Fou construïda a finals del s. XVIII a conseqüència del boom demogràfic i l'eufòria econòmica. La contractada data de 1793. Fou encarregada per la vila al mestre de cases Francesc Albareda de Lleida. La sufragaren els veïns amb la imposició d'un impost (el quinzè). El projecte inicial tenia una cúpula amb cimbori com el de l'església de Sarral. Fou enderrocat en data ignorada. Referències Enllaços externs «Sant Salvador de Rocafort». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Salvador de Terrades

Sant Salvador de Terrades és una ermita situada al veïnat de muntanya de Cànoves, al terme municipal de Cànoves i Samalús (Vallès Oriental), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. S'hi celebra un aplec el primer diumenge d'agost. Descripció Edifici d'una sola nau amb creuer i absis pentagonal. La coberta és composta: el tros de la nau i el creuer és a doble vessant, una en sentit longitudinal i l'altre transversal, i l'absis té cinc vessants que concorren en un sol punt. La façana està emmarcada per una mena de pilastres que acaben en arquets cecs. En el centre hi ha un gran arc apuntat i en el seu interior la porta allindana i tres finestres d'arc apuntat. A banda i banda hi ha dues finestres d'arc rodó. El capcer és un gran arc parabòlic rematat per una creu de pedra. A la dreta, damunt el creuer, hi ha el campanar de paret amb tres obertures d'arc de mig punt. En el creuer i en el centre de l'absis s'obren grans finestres d'arc apuntat. Història L'ermita forma part d'un veïnat de masies cap al vessant meridional del turó del Pi Novell. Es té constància de l'existència d'una ermita en aquest lloc des de l'any 1226, possiblement fundada pels senyors del castell de Cànoves. L'edifici actual es va aixecar de nou l'any 1930 sota la direcció de l'arquitecte Josep Maria Pericas i Morros. És d'estil neogòtic amb alguns elements del romànic. L'ermita fou construïda per capritx de Rafael Morató i Senesteva, adinerat industrial barceloní amb interessos tèxtils i naviliers. Fou soci de Foment del Treball Nacional i presidí en tres etapes el Reial Club Marítim de Barcelona (1909-15, 1917-19 i 1933-36), del que finalment en fou nomenat President Honorari. Va ser regidor de l'Ajuntament de Barcelona (1930) i va rebre la Placa d'or del Mèrit Naval. Fou assassinat el 1937 en el context de la Guerra Civil Espanyola. L'ermita formava part de la seva finca Can Quintana. Acabada la Guerra Civil, la finca passà a mans de la família Volart, qui va fer donació de la capella al Bisbat. Durant el transcurs de l'any 2015, el Bisbat retornà l'ermita a la família Volart. Referències
Sant Salvador de Toralla

Sant Salvador és una antiga capella del poble de Toralla, del municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà, dins de l'antic terme de Toralla i Serradell. Està situada a la part oriental de la serra de Sant Salvador, a la qual dona nom. És a poc més d'un quilòmetre a ponent del poble de Toralla. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya