NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Pere Torn del Serrat

Can Pere Torn del Serrat era un mas del vilatge de les Casetes del Congost a Santa Eugènia del Congost, municipi de Tagamanent (Vallès Oriental, Catalunya). La masia fou enderrocada i ara una nova construcció en conserva el nom. Situada sota les faldes nord-oest del turó de Seguer, s'hi arriba pel camí propi de la casa. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Era una casa aïllada de planta baixa i pis. Dos cossos perpendiculars formen una era davant de la façana. Disposa d'una teulada a doble vessant amb aiguavés als costats i ràfec a la catalana. Compta amb una porta rectangular amb dovelles i una grossa llinda amb la inscripció: CASA + DE PER / A TORNT + CERRTI 1689. Al damunt de la porta, un arc de descàrrega. Tres grosses finestres també allindanades. Al mig, rellotge de sol (prop del segle xviii). Història L'heretatge agrari de Can Pere Torn del Serrat, era conformat per l'antiga masia del segle xvii, any 1680 i les terres situades al Pla de la Perera, entre el Bosc de La Casa Nova i el Bosc del Pla. És esmentada en una obra cabdal per conèixer la toponímia de Tagamanent. Les primeres notícies i documents notarials de l'Arxiu Família Vila-Torn de Tagamanent, ens esmenten quan era un Alou del Senyor Comte de Centelles, aquest en feia establiments a rabassa morta a diferents pagesos de les parròquies de Santa Maria de Tagamanent, de la de Vallcàrquera i de Sant Pere de Valldaneu (establiments de ca l’Iglésies (Sant Martí de Centelles) any 1599, del Mas Puig any 1666), en el paratge i casa anomenats Pla de la Perera. El Mas prengué el nom del jove Pere Torn "pagès de la parra" que el 28 de gener de l'any 1680 li fou establit a rabassa morta aquest paratge per part de l'esmentat Senyor Comte de Centelles, en Francesc de Blanes-Carròs-Desbac-Descatllar. Varen ser vuit generacions de la nissaga Torn, tenint-ne cura de la terra, de la Família, de l'economia i de les tradicions, a una època força convulsa de la societat de la Vall del Congost i per extensió de tot el Principat de Catalunya (segles xvii-xviii i XIX); fins que l'any 1888 una part de la Família Torn-Vila baixà a viure-hi a l'Hostal de La Casa Nova de can Pere Torn. Can Pere Torn del Serrat de la Família Vila-Torn, fou permutat a finals de la dècada del 1950, pel Bosc de la Casa Nova del mas el Folló de Na Maria Escursell Casanovas. Hereus i cònjuges del Mas Can Pere Torn del Serrat Pere Torn (s.XVII) Nissaga d’origen garrotxina, Llogarret d’El Torn Antoni Torn (s.XVII-XVIII) Francesc Torn (s.XVIII) - Teresa Isidre Torn (s.XVIII) "Ysidro Torn del Serrat" - Esperança Fontderola Jaume Torn Fontderola (s.XVIII) - Maria Arnau Antoni Torn Arnau (s.XVIII) - Margarida Vila, era Donzella (Pubilla) de Cal Petit (Tagamanent) Isidre-Arnau Vila Torn (s.XIX) - Cristina Torn del Serrat (de Parets del V.) Bonaventura Vila Torn (s.XIX) - Margarida Prat Gatius Josep-Arnau Vila Prat (s.XIX-XX) - Casilda Roger Millars Jacint Vila Roger (s.XX) - Dolors Sans Masó Josep Vila Sans (1918-2002) - Rosa Guillot Ruiz (1923-2013) Referències
Can Puig (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Puig és una masia del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici de planta rectangular, orientat al nord-est. A les cares nord i oest les pedres estan disposades en fileres regulars, les parets són aproximadament d'un metre d'amplada. La casa gairebé no té fonaments. Els angles estan acabats amb grans carreus. Les cares est i sud són més noves, les pedres estan més mal posades, alternant amb runa i ceràmica. Coberta a dos vessants. Les parets interiors són de gran gruix, a la sala hi ha un gran arc de mig punt de 4 o 5 metres, al celler n'hi ha un altre d'apuntat. La porta és dovellada i presenta espitlleres de defensa. La tradició diu que Can Puig i el Castellet podrien ser una mateixa edificació a causa d'algun tret de construcció que podria semblar un castell. En el fogatge de 1497 apareixen ambdós noms per separat, el que ens fa suposar que es tracta de dos llocs diferents. No hi ha cap dada documental de la construcció, però es palesen dues etapes constructives: la base més antiga i el cos de la masia del segle XV-XVI. En el fogatge de 1553 apareix Miquel Puig. Hi ha altres dades de la família fins a l'any 1730 que la casa passa a propietat dels Riera, fins a l'any 1957 que va passar a mans del Sr. Badia. Referències
Can Puigoriol

Can Puigoriol és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Antiga masia de planta basilical reformada. Conserva perfectament l'estructura original, formada per un cos central elevat, cobert per una teulada a dues vessants, i dos cossos laterals més baixos, coberts amb una sola vessant. La façana, en canvi, es troba totalment reformada amb un estil neoclàssic. El cos central és coronat per un frontó triangular, que inscriu uns motius vegetals simples i sota del qual hi ha la inscripció "ANY 1899", i separat dels cossos laterals per dues bandes estriades. Consta de planta baixa i dos pisos, separats entre ells per una línia de cornises. La planta baixa presenta la porta d'accés i dos finestrals amb els elements estructurals destacats. El primer pis té tres balcons, amb llindes motllurades i resseguides per bordons plans tot al seu voltant. Aquesta estructura es repeteix al segon pis, on s'obren dues finestres laterals de mida mitjana i una finestra central de doble cos, amb un parell de mainells de cantons aixamfranats. A la banda esquerra de la casa hi ha un cos de dues plantes i teulada plana que condueix a la capella per l'interior d'aquesta. Els angles de la casa estan reforçats per carreus de pedra. Història La reforma de l'antiga masia fou duta a terme el 1899, data que apareix inscrita a la façana principal, sota el frontó que la corona. Referències
Can Pujal

Can Pujal és un edifici al municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Antigament era una gran masia i actualment està dividida en tres cases, només aquesta conserva trets primitius. Arran d'una reforma actual es va canviar la teulada a dues vessants per una terrassa horitzontal. De l'antiga masia conserva el gran portal dovellat i dues finestres de tipus gòtic, formades per grossos carreus ben engaltats i un ampit de poc voladís. Una d'elles està protegida per un trencaaigües motllurat i acabat en una mena de cul de llàntia. L'altra és d'arc conopial amb unes decoracions que formen una mena de calats típicament gòtics. Estan en molt bon estat de conservació. Aquesta casa formava part de la finca de Can Bassa, que actualment s'anomena grup casa gran i està integrada per Can Fluvià, Can Magret i Can Pujal. Apareix documentat a Antoni Bassa en un censal mort de l'any 1466 i torna a aparèixer en el fogatge de 1497 i en el de 1553. Per la tipologia hom ha postulat que l'edificació que es conserva és del segle xvi, malgrat es documenti la família amb anterioritat. Referències
Can Pujol (Badalona)

Can Pujol és una masia situada al barri de Canyet de Badalona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Té l'origen en una vil·la romana, a més de ser una de les més grans del barri. Amb tot, la construcció actual és d'origen medieval, documentada al segle xiii. Als segles xiv i xv era propietat de la família Canyet, membre d'una família considerats els primers pobladors de l'indret. La casa va mudar de nom a partir de 1421, quan Valentina, pubilla dels Canyet, filla de Berenguer Canyet, es va casar amb Berenguer Pujol. L'hereu d'ambdós va ser Pere Pujol, i des d'ençà aleshores la casa va ser coneguda com can Pujol. Ha sofert diverses ampliacions, la més important al segle xviii, que li va donar la imatge actual. Als segles xviii i xix els propietaris van fer construir habitatges populars al carrer de Can Pujol, al barri de Canyet, i probablement també els del carrer d'en Pujol, al barri de Dalt de la Vila. Al segle xx era propietat de Ferran de Segarra i disposava de masovers. Josep Maria Folch i Torres va assessorar el propietari en la seva restauració. Descripció És un edifici de planta baixa, pis i golfes, que compta amb diversos annexos, destinats a les diferents tasques que s'hi feien. La masia està construïda sobre un terreny granític, disposa de murs de contenció. Al davant, la casa té un gran jardí amb dos estanys i una piscina, i tot una zona amb arbres i flors, a més d'un sector amb arcades. Des del pati s'accedeix a la casa dels masovers i a la dels amos, fornides ambdues amb mobiliari antic, i especialment la zona més noble conserva cortines, pintures, tapissos i escultures luxoses i refinades. Es troba un lloc estratègic, en el camí antic de Badalona a Montcada, dominant tota la vall de Canyet, sobre la riera homònima i envoltada d'altres masies com el masos Oliver i Amigó, can Mas o can Grapa. És un indret que ha restat intocat al llarg dels anys i la masia hi esdevé un element paisatgístic destacat. Referències Bibliografia Barrera Meya, Judit. Canyet: un vell poble. Badalona: Museu de Badalona i Ajuntament de Badalona, 2001.
Can Revitllat

Can Revitllat és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada a prop al sud de la vila de Castellterçol, al sud-est del Castell de Sant Miquel, al sud-oest del Casuc i al sud-est de Cal Pere Anton. Enllaços externs Can Revitllat en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Can Rosàs

Can Rosàs és un mas del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Davant el cos principal hi ha un pati encerclat per murs perimetrals que formen un barri tancat, amb dos portals d'accés del mateix moment, tal com ens ho indiquen les dates gravades en els portals: 1669. Juntament amb l'existència d'espitlleres de defensa són els elements característics d'una construcció de defensa. La façana és simètrica; el cantó esquerra fa com una mesa de corba. Al centre de la façana hi ha el portal dovellat amb un escut amb la inscripció IHS, que es repeteix a altres llindes. Té molts cossos annexes a la part posterior, així com edificacions de nova construcció pel bestiar. Història La primera referència coneguda d'un membre Rosàs és a través d'uns capítols matrimonials de l'any 1280. Al llarg del segle xv apareix sovint, per exemple, en un plet entre dos veïns l'any 1410 i també en un censal de mort del 1466 apareix Joan Rosàs com a cap de casa. Apareix també al llarg dels segles xvi i xvii, en el fogatge de 1553; és l'època de construcció de la casa segons la llinda amb la data de 1571. El barri tancat possiblement és del segle xvii (portals amb la data de 1669). En aquest moment apareixen documentats dos germans al consell de la Baronia de Montbui, com a perseguidors de bandolers. A partir del segle xviii va haver Vidal-Rosàs i Rosàs-Vidal. Referències
Can Sala (Teià)

Can Sala és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta baixa i pis, amb la teulada a dos vessants i el carener perpendicular a la façana principal. Destaquen els tres finestrals gòtics del primer pis, amb llindes treballades en forma d'arc conopial, motllurat, amb lobulacions i amb impostes decorades per capets humans i figures d'animals. La porta és d'arc de mig punt adovellat. Hi ha una construcció contigua que també consta de planta baixa i pis, amb finestres allindanades de pedra i un portal d'arc rebaixat amb dovelles molt més curtes que les del portal principal de la casa. És coberta a dues vessants, amb el carener paral·lel a la façana. Els murs d'ambdues construccions són de maçoneria, mentre que les obertures són totes de pedra. Història Del conjunt, la part més antiga és del segle xvi, i la part afegida contiguament és del segle xviii. També és coneguda pel nom Casa de Dalt i antigament pel nom Mas Sala, segons consta en una comunicació del 1796 dirigida al Rei. Actualment és propietat de la família Solanas, que l'ha restaurada tot deixant al descobert, en la part corresponent al celler, una façana de pedra que formava part d'una antiga construcció. Referències
Can Sellarès

Can Sellarès és una casa cantonera al Carrer del Mar de l'Armentera, a cent metres de l'església. És un edifici de planta baixa i pis, que ha estat rehabilitat recentment. És una casa amb dues parts diferenciades, l'esquerra que antigament devia servir com a paller o per a tenir-hi el bestiar que actualment és el garatge. El costat dret és l'habitatge. De l'edifici cal destacar el primer pis, ja que la planta baixa és d'una gran senzillesa per tenir només un porta d'entrada a la casa, una entrada al garatge i dues petites finestres emmarcades amb carreus. Del primer pis en destaquen dues finestres a cada cos, quadrades les dels extrems i emmarcades per carreus, una de les quals està decorada amb una cornisa amb una inscripció en llatí. Pel que fa a les dues finestres centrals estan també emmarcades per carreus i són d'arc pla. La coberta de la casa és a dues vessants, mentre que la del garatge és a una sola vessant. Referències
Can Sellarès

Can Sellarès est un édifice situé dans la commune de L'Armentera, en Catalogne (Espagne). Il est classé dans l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne. Description La maison de Can Sellarès est située à cent mètres de l'église Saint-Martin. L'édifice est constitué de deux parties distinctes, chacune dotée d'un rez-de-chaussée et d'un étage. Construit au XVIIe siècle, l'édifice a été remanié au XXe siècle. Voir aussi Liens externes Fiche sur le site de la Généralité de Catalogne Fiche sur l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail de la Catalogne Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Can Teio

Can Teio és un edifici del municipi de Garriguella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat a l'inici del veïnat de Garriguella Vella, a l'oest del nucli urbà de la població de Garriguella. L'edifici se situa davant de l'encreuament dels carrers Sant Sebastià i Mollet, i es troba adossat a les restes de l'antiga capella de Sant Sebastià de Garriguella. Descripció Es tracta d'un edifici de planta més o menys rectangular, format per diversos cossos adossats. La casa presenta la coberta a dues aigües de teula i està distribuïda en planta baixa i pis. El portal d'accés a l'interior és d'arc de mig punt adovellat, amb la dovella clau gravada: I P S 1721. Al costat, una finestra d'arc rebaixat bastida amb maons, amb els brancals de pedra. Al pis hi ha dues finestres rectangulars amb els muntants bastits amb carreus desbastats i les llindes planes. La central presenta l'ampit de maons, mentre que la lateral té la llinda gravada amb el nom "IOAN PORTELL" i l'ampit de pedra motllurat. A la part posterior de l'edifici hi ha un cos adossat amb terrassa al nivell del primer pis i, al costat, un cos amb teulada a un sol vessant i les obertures d'arc rebaixat bastides amb maons. L'edifici principal presenta dos petits cossos adossats al costat est. Ambdós són de planta rectangular i amb les cobertes a un sol vessant. El davanter ha estat força restituït, però manté la façana bastida amb pedra i morter, amb una finestra rectangular bastida amb pedra i amb la llinda de fusta. El cos posterior és de pedra, maons i morter de calç i actualment ha perdut la coberta. Tota la construcció es troba bastida amb pedra sense treballar lligada amb abundant morter de calç. La façana principal conserva restes del revestiment original de l'edifici. Història A la façana principal, a la dovella central del portal d'entrada, hom pot llegir la inscripció "I * P * S 1721". A la mateixa façana, al primer pis, s'obre una obertura d'arc a nivell amb llinda monolítica, on s'aprecia la inscripció "IOAN PORTELL" amb una altra data il·legible. Referències
Can Teixidor (el Masnou)

Can Teixidor és una masia del Masnou (Maresme), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història El primer document conegut és del 1343 i és la venda del molí i les terres del Mas Torre del Molí, atorgada per Jaume de Santcliment a favor de Pere des Pla. Un altre document del 1434 identifica el moliner amb el nom de Francesc Torre. El 1668, les terres passaren a mans de Jaume Francesc Teixidor, ciutadà honrat de Barcelona i membre del Braç Reial del Consell de Cent. Durant la Guerra de Successió (1701-1714), la finca va esdevenir un nucli borbònic. El 1863, Gaietà de Planella i de Fivaller, cinquè comte de Llar, vuitè baró de Granera i senyor de Castellcir, morí sense descendència i nomenà tres marmessors: el prevere Francesc Pons i els advocats Pere Nolasc Vives i Cebrià i Manuel Josep de Torres. Actualment, continua essent una propietat particular gestionada pels marmessors que s'han anat succeint. El molí es va continuar utilitzant fins al 1957, i també el forn de fer pa. La darrera restauració ha estat realitzada el 1983, i ha deixat al descobert la porta adovellada i l'arc gòtic de la façana, abans tapada per una gran balconada. Descripció Conjunt de construccions situat dalt d'un turó arran de mar. L'edifici queda tancat dins un recinte murat i envoltat pel pati d'entrada, la capella i el celler. L'entrada a aquest recinte s'efectua a través d'un portal cobert que a banda i banda presenta uns plafons de ceràmica fets amb rajoles blanques i amb una inscripció en commemoració del primer tren de Barcelona a Mataró. La façana d'aquest postal és d'estil clàssic amb pilastres coronades amb capitells jònics, arc de mig punt i entaulament. Habitatge Format per dos cossos: el de l'entrada i l'escala, i el de la cuina i menjador, que miren al mar i estan situats sobre el terrat inferior que cobreix les dependències de serveis, dels auxiliars que vivien a la masia. Aquestes dependències baixen tres plantes fins al molí que té sortida a la carretera. A aquesta façana que mira al mar, la casa té sis plantes, disposades en plans diferents segons la topografia del terreny. Una petita torre quadrada dona caràcter a la casa. La part principal de la casa queda coberta per una teulada de dos vessants. Capella Edifici religiós situat al costat esquerre de l'entrada, dedicat a la Mare de Déu de Montserrat. És de planta quadrada i absis semicircular cobert amb una cúpula semiesfèrica formada per rajoles en forma d'escata. Resulta interessant que la porta d'entrada principal i única es troba al costat de l'absis. La llinda i els brancals són fets de pedra. La sagristia es troba a l'esquerra i davant el presbiteri es troba enterrat el seu darrer propietari, Gaietà de Planella i de Fivaller. Referències Vegeu també Can Zam Castellnou de la Plana Palau Llar
Can Torres (Garriguella)

Can Torres és un edifici del municipi de Garriguella (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat al bell mig del veïnat de Garriguella Vella o de Baix, a l'oest del nucli urbà de la població. L'edifici està delimitat pels carrers Principal i Figueres i forma cantonada amb la plaça Gerisena. Descripció És un edifici de planta rectangular format per dos cossos adossats, amb una gran jardí a la part posterior. L'edifici principal està format per tres crugies perpendiculars a la façana principal, presenta la coberta a dues aigües de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos (planta baixa, pis i golfes). La façana principal té una porta d'entrada bastida amb un gran arc de mig punt adovellat, amb els brancals de carreus ben escairats. Al primer pis trobem tres parelles de finestres gòtiques, formades per dos arquets trilobulats, amb les impostes decorades amb rosetes, i l'emmarcament format per carreus de pedra ben escairats. Les obertures del segon pis són petites i rectangulars. La façana lateral presenta tres contraforts atalussats de poca alçada i dues obertures a diferent nivell. A l'interior de la casa, a la planta baixa, hi ha estances cobertes amb voltes de pedra i morter. A la part posterior de la casa hi ha un cos adossat, amb la planta en forma de L, el qual presenta una gran arcada de pedra que dona accés al jardí i, al primer pis, una gran terrassa descoberta. La façana est del mur que delimita el jardí presenta certs elements destacables. La porta d'accés és d'arc rebaixat bastit amb maons i damunt seu hi ha una filada de cinc petites espitlleres de pedra. Al costat, un torricó bastit amb maons, amb la coberta plana de maó pla i una petita finestra quadrada. Un altre element destacable són dues portes tapiades, una de mig punt i l'altra rebaixada, bastides amb maons i carreus de pedra. Pràcticament a l'extrem sud-est de la tanca hi ha les restes d'una torre atalussada de planta circular, que conserva part del seu parament extern a l'interior del jardí, mentre que la part interior de la torre queda davant del carrer Tapis. La construcció, bastida amb pedra de diverses mides i material constructiu, es troba arrebossada, força degradada en algunes parts. Història La proximitat del litoral explica l'existència dels elements defensius: torre atalussada circular, espitlleres i un torricó defensiu. Can Torres és una masia com tantes altres de les comarques marítimes que fou fortificada per prevenir el perill de la Pirateria marítima, que durant els segles xvi i xvii va augmentar consideradament. Aquest seria un fenomen que explicaria la presència de la majoria de les masies fortificades pròximes. Tot i això, en el cas que ens ocupa, la datació establerta per les finestres de la façana principal de l'edifici és anterior a les dades mencionades. Referències
Can Tries (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Trias o Can Tries és una masia del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (el Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La gran masia actual és en bona part fruit de la reconstrucció dels darrers anys. Arquitectura De planta rectangular (20 m x 16 m), la casa està completament pintada de blanc i ressalten els carreus emprats en els portals, finestres i cantonades. La façana, orientada a migdia, té la porta dovellada i quantitat d'obertures que palesen les diferents tongades constructives, entre elles una de gòtica. En aquesta façana apareixen les dates 1583 i 1597. La cara nord, donant al pati, té una porta dovellada i tres finestres, originàriament més baixes, reformades els anys 40. A llevant hi ha el portal rectangular i galeria. La casa s'aixecava fins al pis i l'actual propietari va aixecar les golfes donant simetria. Cobert a dues vessants. Història Malgrat no tenir cap dada documental de la construcció de la casa, les dates de la façana de migdia (1583 i 1597) indiquen la construcció o reforma del segle xvi. Tot i que la casa ja apareix documentada el segle xv, en el fogatge de 1497. Tenim un document del 1549 que ens indica que forma part del senyoriu eclesiàstic de Sant Miquel del Fai. També apareix en el fogatge de 1553. A finals del segle xviii passà a formar part de Can Brustenga a través d'una pubilla que aportà Can Trias com a dot. L'any 1941 la comprà el Sr. Ventura, i la renovació la va fer l'arquitecte Francesc Casas. Notes