NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Academia General Básica de Suboficiales

Academia General Básica de Suboficiales del Ejército de Tierra de España (AGBS), es el centro de formación de los futuros suboficiales del Ejército de Tierra de España. Su sede se encuentra entre los municipios leridanos de Talarn y Tremp, situados en la comarca del Pallars Jussá. Historia La Academia General Básica de Suboficiales fue creada el 31 de mayo de 1974 mediante una Orden que apareció publicada en el Diario Oficial del Ejército, resultando su existencia fruto de la Ley 13/1974, de 30 de marzo, de Organización de la Escala Básica de Suboficiales. Durante el primer curso, iniciado el mismo año de la inauguración del centro, contó con la visa de los entonces Príncipes de España, Juan Carlos de Borbón y Sofía de Grecia. Once años más tarde, en 1985, la AGBS recibió la visita de toda la familia real. En 1975 y 1984, la ciudad de Tremp (Lérida) regaló al centro las dos Banderas que ha tenido, ambas sufragadas mediante suscripción popular. Algunos años después recibió la Medalla de Oro de la ciudad antes mencionada y, en 1998, le dedicó una de sus calles. El Militar que ha permanecido más tiempo destinado ha sido D. Pedro Paredes Romero, desde el 14 de julio de 1986 hasta su pase a la reserva el 21 de noviembre de 2023, permaneciendo en la misma en todos los empleos desde Sargento a Subteniente. Objetivos Sus objetivos fundamentales, recogidos en su misión (Orden del Ministerio de Defensa 3066/2003), son los siguientes: Capacitar a los futuros suboficiales (sargento, sargento primero, brigada, subteniente y suboficial mayor) para la realización acciones ejecutivas relacionadas con su especialidad. Formar en el ejercicio del mando de unidades pertenecientes en función de su especialidad fundamental o de las unidades logísticas menores o equivalentes a una sección. Dotar a los alumnos de las aptitudes necesarias para un suboficial. Impartir una formación general centrada en la defensa, organización de las Fuerzas Armadas y organismos internacionales. Estructura La estructura de la Academia General Básica de Suboficiales se divide en una Plana Mayor de Dirección y dos jefaturas, una de Estudios y otra de apoyo y servicios. Al frente de la academia se encuentra un coronel director. Entre las actividades desarrolladas en la AGBS destacan: El plan de acogida nuevos alumnos para la Escala de Suboficiales (EMIES). Formación militar para el ingreso en la EMIES. Curso de ascenso a Cabo Mayor del Ejército de Tierra. Los módulos en que se divide enseñanza de la AGBS son: combate en poblaciones; instrucción y adiestramiento básico; mando y organización; táctica, tiro y topografía; sistemas de armas, e idiomas.​ También se imparten diversos cursos como ofimática, conducción, graduado en ESO o de acceso a la Guardia Civil. Divisas de los Alumnos Galería de imágenes Véase también Anexo:Academias militares de España Ejército de Tierra de España Academia General Militar Suboficial Tremp Talarn Fuentes y referencias Enlaces externos Sitio Web oficial
Plaça d'Ildefons Cerdà

La plaça d'Ildefons Cerdà és un espai públic del districte de Sants-Montjuïc de Barcelona, dedicat a l'enginyer i urbanista Ildefons Cerdà i Sunyer. Està situada a la intersecció entre la Gran Via de les Corts Catalanes (que hi passa per sota en un túnel) i la Ronda del Mig (Rambla de Badal al barri de la Bordeta i el passeig de la Zona Franca a la Marina de Port), molt a prop del límit amb terme municipal de l'Hospitalet de Llobregat i la Ciutat de la Justícia. Prop de la plaça s'hi troba l'estació d'Ildefons Cerdà de la línia Llobregat-Anoia de FGC (L8) i l'estació de Ciutat de la Justícia (L10).
Plaça d'Ildefons Cerdà, Barcelona

Plaça d'Ildefons Cerdà (often known simply as Plaça Cerdà) is a square in Barcelona, part of La Bordeta, in the Sants-Montjuïc district, very close to the boundary of the municipality of L'Hospitalet de Llobregat. It is named after the city's renowned urban planner Ildefons Cerdà. It is essentially a large roundabout which connects different parts of the city. The new courts of Barcelona and L'Hospitalet de Llobregat, collectively known under the name Ciutat de la Justícia are located in the immediacy of this square. Recent redevelopment has changed the area's feel, as well as promotion of the different Fira de Barcelona venues, not far from the square. Decisions made by recent urbanists has been criticised as a place hostile to strollers and therefore quite different from the idea of Barcelona an urbanist like Ildefons Cerdà had. A monument to Cerdà by sculptor Antoni Riera Clavillé was inaugurated in 1959, one century after his original urban plan, but was removed shortly after General Jorge Vigón, the Francoist Minister of Public Works, dismissed it publicly. There is no name plate in the square, which makes it theoretically a nameless space. It is crossed by Gran Via de les Corts Catalanes (which here also becomes the main road to El Prat Airport) and by Rambla de Badal, which changes name here, becoming Passeig de la Zona Franca. Transportation The Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya commuter train and Barcelona Metro L8 station Ildefons Cerdà opened in 1987. References External links City map at Bcn.es Nomenclàtor Barnametro.org (see exteriors of the station)
Plaça d'Ildefons Cerdà (Barcelona)

Plaça d'Ildefons Cerdà is een plein in Barcelona in de buurt La Bordeta in het district Sants-Montjuïc, erg dicht bij de grens met de gemeente L'Hospitalet de Llobregat. Het is vernoemd naar de gerenommeerde stedenbouwkundige Ildefons Cerdà. De nieuwe rechtbanken van Barcelona en L'Hospitalet de Llobregat, die de collectieve naam Ciutat de la Justícia dragen, werden rond dit plein gebouwd. Het plein kruist de Gran Via de les Corts Catalanes (die vanaf hier de weg naar luchthaven Barcelona-El Prat wordt) en de Rambla de Badal, die hier eveneens van naam verandert en Passeig de la Zona Franca wordt. Openbaar vervoer De FGC-stoptrein en metro van Barcelona lijn 8 station Ildefons Cerdà werden geopend in 1987. Externe link Stadsplattegrond op Bcn.es
El Peix

El Peix o El Peix Daurat és una escultura monumental situada al Port Olímpic de Barcelona, als peus de l'Hotel Arts, obra de l'arquitecte i dissenyador canadenc Frank Gehry. Va ser inaugurada l'11 de juliol del 1992 amb motiu dels Jocs Olímpics. Descripció Amb un estil marcadament abstracte, representa un peix amb les escates daurades. Està construït amb làmines entrecreuades d'acer inoxidable daurat sobre una estructura metàl·lica blanca. Fa 35,20 m d'alçada, 56,40 m de llargada i 36,50 m d'amplada. Referències
El Peix

El Peix oder vollständig El Peix d'Or (katalanisch für Der Fisch aus Gold; auf Spanisch El Pez De Oro) ist ein Kunstwerk an der Strandpromenade von Barcelona, das im Zuge der Olympischen Spiele 1992 errichtet worden ist. Es handelt sich um eine 35 m hohe und 54 m lange Metallkonstruktion, deren Erscheinung sich abhängig von der Intensität und der Richtung der Sonneneinstrahlung verändert. Der Fisch aus Gold stammt vom kanadischen Architekten Frank Gehry, der u. a. auch am Tanzenden Haus in Prag und dem Guggenheim-Museum in Bilbao mitgewirkt hat. Es gilt als das erste Bauwerk, das mittels CATIA, eines aus dem Flugzeugbau stammenden CAD-Systems, entworfen wurde. Die nicht-euklidische Geometrie wäre mit herkömmlichen analogen oder digitalen Methoden nicht berechenbar gewesen. Das Kunstwerk ist Namensgeber des in Barcelona ansässigen Ultimate-Frisbee-Teams „Peixets“ (kleine Fische), das am benachbarten Strand seinen Ursprung hat. Galerie Weblinks Peix (Fish), Frank Gehry auf barcelonaturisme.com – abgerufen am 10. März 2023 Frank O. GEHRY - The FISH auf YouTube, abgerufen am 10. März 2023 Einzelnachweise
Le Poisson (Frank Gehry)

Le Poisson (en catalan : El Peix) est une sculpture monumentale en acier de Frank Gehry, située dans le port olympique de Barcelone, dans l'arrondissement de Sant Martí. Présentation El Peix ("Le Poisson"), également connu sous les noms El Peix Daurat ("Le Poisson d'or") et El Peix olimpic ("Le Poisson olympique"), est une œuvre réalisée par l'architecte canadien Frank Gehry en 1992, à l'occasion des Jeux olympiques d'été de 1992. Sculpture monumentale très médiatisée, elle est devenue un site touristique classique de Barcelone. Historique Elle est inaugurée le 11 juillet 1992 à l'occasion des Jeux olympiques de 1992. Localisation et accès L'œuvre est située au pied du gratte-ciel de l'Hôtel Arts, œuvre de l'architecte Bruce Graham. Elle est accessible par la station Ciutadella-Vila Olímpica de la ligne 4 du métro de Barcelone. Vue depuis de nombreux points de la ville, notamment, et au plus près, de la plage du Somorrostro, site du tourisme de mémoire connu dans le monde de l'art pour être l'emplacement de la célèbre photographie Soldate républicaine à Barcelone de Gerda Taro durant la guerre d'Espagne, et du quartier de La Barceloneta, lieu populaire du tourisme international, la sculpture est devenue l'objet des vues touristiques classiques de Barcelone. Articles connexes Frank Gehry Port olympique de Barcelone Plage du Somorrostro Références Portail de l’art contemporain Portail du tourisme Portail de la sculpture Portail de Barcelone Portail de la Catalogne
El Peix

El Peix, chiamato anche El Peix d'Or (in italiano Il pesce d'oro), è un'opera d'arte che si trova sul lungomare di Barcellona e costruita durante i Giochi olimpici del 1992. L'opera è una struttura di enormi dimensioni, situata accanto al Casinò di Barcellona, in acciaio inox color oro, alta 35 m e lunga 54 m, il cui aspetto cambia a seconda dell'intensità e della direzione dei raggi solari grazie a degli speciali pannelli, che rappresenta un pesce che sembra pronto a tuffarsi in ogni momento nelle acque prospicenti del Mediterraneo. L'opera funge da tettoia per i ristoranti e i casinò posti tra il lungomare e l'hotel Arts. Progettazione e realizzazione L'opera è stata realizzata dall'architetto canadese Frank Gehry. La difficile realizzazione delle strutture e dei rivestimenti in acciaio inossidabile trattato elettronicamente è stata resa possibile grazie alle tecnologie italiane del gruppo Permasteelisa di Vittorio Veneto, che ha co-progettato l'opera. Galleria d'immagini Note Voci correlate Hotel Arts Torre Mapfre Frank Gehry Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su El Peix Collegamenti esterni El Peix, su archINFORM.
Ajuntament de Tiana

L'Ajuntament de Tiana és la casa consistorial de Tiana (Maresme), una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici civil format per dos cossos laterals de planta baixa i pis, i un cos central més elevat sobre el que recau la major part de l'ornamentació. Aquest cos tendeix a marcar la verticalitat de l'edifici, contrastant amb els cossos laterals, Cal destacar el pòrtic inferior suportat per dos pilars, la balconada que ocupa tot el segon pis del cos central, les motllures geomètriques que decoren les finestres, les balustrades de les finestres dels cossos laterals, la cornisa suportada per mènsules que s'allarguen i recorren gran part de la façana, arribant a esdevenir veritables elements decoratius, i les antefixes que decoren la mateixa cornisa. Les cobertes del terrat són transitables. Referències
Antiga estació del tren d'Olot

L'Antiga estació del tren d'Olot és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta rectangular estructurat en crugies. La coberta és de teula vidriada estructurada a quatre vessants amb ràfec perimetrals. Les façanes són estucades imitant rajoles en diagonal. Les obertures són verticals amb els contorns diferenciats de la resta. El coronament a sota ràfecs es fa amb unes cintes esgrafiades. Història Originàriament ocupava l'espai de l'estació del tren d'Olot i els dos cossos són afegits posteriors. Referències Enllaços externs Antiga estació del tren d'Olot, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Banc d'Espanya (Girona)

L'edifici Banc d'Espanya és una obra de Girona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una construcció aïllada situada a la Gran Via just on aquesta gira, fet que motiva que l'edifici es converteixi en final d'un llarga perspectiva adquirint preponderància a nivell urbà. L'edifici és construït tot ell amb obra vista, sostres reticulars i metàl·lics. El conjunt es compon de dos volums diferenciats, per una banda un gran cilindre dona cabuda a un gran espai públic desenvolupat a gran alçada. Per la part posterior d'aquest cos hi ha un volum paral·lelepipèdic que dona cabuda a oficines, serveis i espais més privatitzats. A nivell estructural funciona amb parets de càrrega d'obra vista que en el cos cilíndric, donada la gran alçada dels murs, aquests s'estabilitzen amb contraforts interiors que s'acusen en el vestíbul principal. La coberta del cilindre és metàl·lica. Història Originàriament en aquest solar hi havia el garatge Callicó, obra de l'arquitecte Rafael Masó, que restava inacabat i fou enderrocat a principis dels anys 80. Aquest edifici funcionarà com a nova seu del Banc d'Espanya a Girona, que posteriorment ocupà un edifici de principis de segle situat a la Plaça del Marquès de Camps. Referències Enllaços externs Banc d'Espanya, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Ca l'Ametlla

Ca l'Ametlla és una obra d'Argentona (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un casal de finals de segle xv molt restaurat amb porta dovellada de bella pedra d'ull de serp i diverses finestres gòtiques, conopials, dels segles XV i XVI, del mateix material. Planta baixa i dos pisos. Està situat en un angle de la plaça de l'església. Aquesta casa, parcialment enderrocada durant la guerra civil, fou adquirida i reconstruïda vers la dècada dels anys cinquanta per Joan Rectoret i Rigola, que a la seva mort la donà a la vila com a seu del Museu del Càntir. El museu, que aplega uns 1400 càntirs, és regit pel Patronat d'Amics del Museu. i des del juliol de l'any 2000 s'ha traslladat a l'antiga Casa de la Cultura, a la plaça de l'Església número 9. Referències
Ca l'Enric del Sarral

Ca l'Enric del Sarral és un edifici de Rocafort de Vallbona, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa pairal molt reformada. Inicialment té trets que la uneixen a l'estil gòtic, del qual encara conserva algunes llindes. Altres llindes i balcons porticats són renaixentistes i els acabats superiors de la façana responen a un gust neoclàssic. Façana de tres pisos, a la planta baixa s'obre la porta principal rectangular amb llinda e pedra acabada centralment per un arc conopial. Al primer pis d'aquesta casa hi ha una àmplia balconada que uneix dues portes amb llindes de cronologies diferents. La llinda de la dreta és acabada centralment en un arc conopial però lateralment té dues mènsules acabades amb cares d'homes molt esquematitzades. L'altra llinda es resol amb la unió sinuosa de tres frontons triangulars. El pis superior només té dues finestres laterals i un balcó central. El ràfec no és gaire sobresortit però centralment està rematat per un frontó ovalat on antigament hi hauria alguna mena d'inscripció. A la part del darrere hi ha la zona destinada a pati i des del mateix carrer s'observa una balconada acabada en tres arcuacions d'arc de mig punt de gust classicista. La llinda superior dreta del balcó de ca l'Amitger està estretament influenciada per construccions gòtiques, com l'ajuntament o la casa Navés de Belianes. Referències
Ca n'Alós

Ca n'Alós, actualment anomenat Can Carol, és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un casal situat en el petit nucli de Font de la Reina. És conformat per la casa principal amb cossos adossats. Es tracta de construccions fetes amb pedra, a la planta baixa, i tàpia a les superiors; mètode constructiu típic de les edificacions situades vora un riu o en un rec. Destaca la casa, amb la façana principal arrebossada, amb dos portals d'entrada adovellats. La disposició dels vans és irregular, mostra de l'antiguitat de la construcció. Al costat de la casa hi ha un pati tancat on es disposa la Font de la Reina. Aquest consisteix en un abeurador de forma rectangular i paral·lelepípede amb un bust de dona esculpit en pedra i adossat a la paret, dels pits surten dos dolls d'aigua. Història Hostal al pas obligat del camí ral d'Aragó a la Font de la Reina. Entre els segles XIV i XVIII s'esmenten dos hostals en aquest lloc: el de Francesc Canals i el de Joan Borrull. Referències
Cal Bellart

Cal Bellart és un edifici de Rocafort de Vallbona, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa construïda amb carreus. Consta de tres plantes. La planta baixa presenta dues portes de forma quadrangular i dues finestres reixades. A la planta noble, s'observen dues finestres amb trencaaigües i cornisa. Els extrems del trencaaigües són figures de rostres humans. A les golfes hi ha tres finestres amb cornisa. "El Cup de les Monges" és una edificació annexa a la casa pel costat dret, de quatre plantes. La planta baixa té una única porta amb la llinda inscrita. A la primera planta es veuen dues finestres quadrades, una d'elles amb cornisa. A la segona planta hi ha una porta balconera amb barana de ferro i una finestra d'arc de mig punt amb cornisa. A les golfes hi ha dues finestres amb cornisa. Història El poble de Rocafort va ser feu del Monestir de Vallbona de les Monges, segons la referència documental que diu que l'abadessa Gerònima de Queralt compra a Bernat de Rocafort el Castell i terme de Rocafort amb llurs feus i drets l'any 1285. "El Cup de les Monges" era el magatzem on es recollia i guardava el delme que lliuraven els habitants del poble de Rocafort al Monestir. A la llinda del "Cup" hi figura la següent inscripció: "BOTICA DEL REAL MONESTIR DVAIL BONA FETA LO AÑ 1789". Referències
Cal Foix de Rocafort de Vallbona

Cal Foix de Rocafort de Vallbona és una casa de Rocafort de Vallbona, al municipi de Sant Martí de Riucorb (Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de planta baixa. Visiblement restaurada i reformada, respectant l'estil originari de la construcció. Els murs estan realitzats amb pedres tallades irregularment. La porta principal és d'arc de mig punt dovellat. En una de les dovelles es conserva la inscripció de la data: 1669. Referències
Can Marí (Tiana)

Can Marí és una masia amb elements gòtics i renaixentistes de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici civil, una masia formada per una planta baixa, un pis i unes golfes. Coberta per una teulada de dues vessants i el carener perpendicular a la façana. Exteriorment destaca pel seu portal dovellat de mig punt, que queda una mica excèntric respecte l'eix de simetria de la construcció, així com pel conjunt de finestres realitzades amb carreus de pedra, especialment la que hi ha a la dreta. Arran de teulada hi ha quatre obertures o arcs escarsers, que pertanyen a les golfes o antic graner. Damunt el balcó principal hi ha un escut d'armes esculpit en pedra. Els murs són de maçoneria i en algunes parts s'han reutilitzat algunes peces de pedra picada i ja tallada per altres finalitats. L'interior de Can Mari destaca especialment per la seva planta baixa perfectament conservada en el seu estat original. Està formada per tres cossos perpendiculars a la façana i un situat paral·lelament en la part posterior i que ocupa l'amplada dels altres. Cadascun d'aquests cossos presenta un sostre amb bigues de fusta, sostingut per arcs diafragmàtics de mig punt. Tant els murs com els arcs estan fets amb carreus de pedra, excepte el cos posterior, que està realitzat amb maó i no està cobert. El primer pis o planta noble està restaurada, conservant però l'estructura original i destinada a allotjar les sales de joc i les sales d'estar del Casino. Les golfes estan ben conservades, amb el sostre de fusta i els vessants inclinats, encara que avui dia no s'utilitzen. Cal remarcar l'existència d'una escala de cargol que comunica la planta noble amb les golfes. Aquesta escala, en comptes d'un eix central, ella mateixa forma un nervi helicoidal, permetent la creació d'un ull central; està realitzada amb pedra. Sembla probable que el cos posterior de la planta baixa de l'edifici hagi estat afegit posteriorment als altres. Finestra Situada a la part dreta de la façana, és l'única del conjunt decorada amb relleus escultòrics. Treballada amb carreus de pedra. Destaca especialment la llinda profusament decorada, amb un guardapols que a la part central allotja un escut amb la lletra M esculpida, sostingut per dos lleons i coronat a la part superior per antres animals híbrids. La part superior dels brancals està decorada amb petits caps d'angelets i d'altres figures, i la part baixa amb motllures. Per la seva tipologia es pot considerar com una finestra gòtica amb elements ornamentals renaixentistes, possiblement del segle xvi. Baranes Les baranes són de ferro, d'uns 50 cm d'alçada x i 1 m de llargada, aproximadament. La composició de cada barana forma un teixit o xarxa de volutes i elements ornamentals distribuïts de forma simètrica respecte a un eix central. Aquest eix està representat per una carassa sostinguda per puttis o figuretes nues en una actitud típica del classicisme. Història Hi ha dues inscripcions esculpides sobre les dovelles laterals del portal d'entrada. A la banda dreta diu "PER' IOANNESO" i a la banda esquerra es llegeix "FRANCESC ERAN" (potser diu Grau, però no es pot llegir gaire bé) Referències
Can Brossa (Tiana)

Can Brossa és una casa situada prop de l'església de la Mare de Déu de l'Alegria a Tiana (Maresme), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Inicialment, aquesta casa havia de l'església de la Mare de Déu de l'Alegria. El 1948, l'arquitecte Lluís Maria Riudor i Capallà, un dels més prolífics que treballaren a Tiana i que realitzà des d'obres modernistes a obres completament eclèctiques, li afegí un cos a la banda lateral dreta, amb una galeria porxada elevada, cobert a quatre vessants, i una torre quadrada al mig. Descripció El cos original està format per una planta baixa i dos pisos, cobert per una teulada a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Destaquen el portal d'entrada i el balcó central, amb les llindes, llindars i brancals de pedra. En un rellotge de sol de la façana hi ha la data més antiga que es coneix de la construcció: 1626, i la data de la reforma, 1948. A la part davantera hi ha un jardí. Referències Enllaços externs «Can Brossa (Can Garnier)». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.