NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cal Dimoni

Cal Dimoni és una antiga masia situada a l'antic camí de Badalona a la Vallençana, al barri de Canyet de Badalona (Barcelonès), catalogada com a bé cultural d'interès local. Actualment és un restaurant. Història Amb orígens al segle xv, l'actual edificació va ser aixecada probablement al segle xviii i després va ser reformada. El 1980 encara era utilitzada com a habitatge, i va ser reformada el 1987. Descripció És un conjunt de dos habitatges independents i un antic corral. El primer és Cal Dimoni, masia ubicada al centre, destaca el seu portal adovellat amb arc de mig punt, no centrat amb el carener de la teulada, hi resa la llegenda «Siglos XV-XVII». Consta de planta baixa i pis, de tipologia asimètrica, està coberta a dues vessants. D'altra banda, totes les finestres del pis han estat reformades. El segon és Cal Pupé, a la dreta; el seu portal és rectangular i envoltat de grans dovelles. El Corral d'en Nadal està situat a l'esquerra del conjunt, també amb un portal rectangular. L'entorn ha estat molt malmès, si bé està molt ben condicionat, i se li han afegit unes moles de molí al pati per a ambientar l'espai. Referències
Cal Queixalista

Cal Queixalista és una obra de Ripollet (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici a la cantonada dels carrers Duc de Tetuan, Doctor Figarola i dels Afores, aïllat i envoltat només de jardí. Amb una planta complexa, aquesta construcció compta amb diversos cossos, d'alçades distribuïdes en tres nivells, amb cobertes de teula, recolzades en ràfecs de fusta. Les obertures són rectangulars i d'arc escarser, amb marquesines, balconeres i decoració ceràmica. Cal remarcar el joc de volums creats a base de superposar tribunes i terrasses amb balustrada, així com el treball de forja de la porta d'accés practicada al mur de tancament de maó, entre dos pilars decorats amb ceràmica blava. Història Cal Queixalista és una torre d'estiueig bastida durant els anys vint d'aquest segle per al Sr. Vila, dentista de Barcelona. En morir sense fills, va passar en testament a la seva fillola, Mercedes Villejos. Posteriorment fou venuda als actuals propietaris, la família Llargués. Referències
Can Berenguer (Sant Andreu de Llavaneres)

Can Berenguer és una masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia consta de planta baixa, primer pis i segon pis a la part central. A més, té una torre de planta quadrada, que té un quart pis o golfes. La porta d'entrada és un arc de mig punt amb onze peces i a sobre un finestral gòtic amb espitlleres de defensa. La torre té un matacà. A dins de la casa hi ha un portal de mig punt, de set peces, d'estil romànic. Per dins totes les llindes i muntants de portes són de pedra amb una fina decoració, i a les finestres hi ha festejadors. Aquesta masia havia estat fortificada; en resta una part de les muralles que uneix la torre de base quadrada i la portalada que donava accés a l'era de davant de la casa. Al costat de la portalada hi havia hagut una segona torre de guaita, de la qual només resten els fonaments, sobre els quals actualment hi ha unes corts. El seu origen és incert, però es troben una sèrie de dates que donen una certa informació: a la paret del jardí (1470), al balcó de la façana principal hi ha la data 1573 que correspon a l'aixecament del cos central, i en una llinda d'una finestra del cos esquerre (1707) que correspon a la construcció de la torre de guaita. Els Berenguer van ser propietaris de les terres i de la casa, fins al principi del segle xviii en què la pubilla Berenguer es va maridar amb Pau Segarra i es va perdre així el cognom Berenguer. Els Segarra van continuar sent propietaris fins al segle xix, en què la propietat es va vendre i va passar a altres amos. Referències
Can Bonastre de Mas Pujó

Can Bonastre de Mas Pujó és una masia de Piera (Anoia) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La finca ha quedat reduïda a unes 82 ha., havent estat abans una de les més grans del terme, ja que les seves terres arribaven fins a Can Creixell i Can Bou. La masia inclou una subdivisió caracteritzada per la seva planta rectangular dividida en tres cossos: el central, en el que hi conflueixen totes les dependències de la casa, i els laterals, un per cada vessant, en els que hom troba les distribucions corresponents a cada necessitat. A l'interior de la nau central, són importants els escuts que sobre cada portal significaven el que hi havia després de la llinda, així doncs en el menjador hi figura una cullera i una forquilla tallada en la pedra mateix. La masia era rodejada d'un gran baluard, aprofitant les edificacions laterals. Per això, actualment, per entrar en el pati interior cal travessar un correló que passa pel mig d'una nau que a la vegada serveix de celler. Història La masia era habitada en el segle xvii per Josep Bonastre, pagès de Mas Pujó. Segons resa una biga amb la inscripció 1774, es creu que hi va haver una reforma, i posteriorment va ser ornamentada d'una forma extraordinària en diverses etapes, tal com ho demostren els escuts de la façana amb les dates de 1804 i de 1869. Referències
Can Cabotí

Can Caboti és una masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia formada per dos cossos, de planta baixa i pis. Coberta a dues aigües. A la planta baixa de la façana principal hi ha dos portals, un de rodó amb onze peces de pedra granítica i l'altre d'arc rebaixat, obert l'any 1614. Damunt de cada un dels portals hi ha dues finestres gòtiques d'estil conopial, amb fina decoració a l'ampit i als capitells. A la del cos esquerre, el capitell ens mostra dues palmes, mentre que al de la dreta hi ha representades dues roses. Totes dues tenen festejadors. A la façana de ponent hi ha una finestra d'estil romànic. Història Aquesta masia del segle xvi probablement està bastida sobre uns vestigis romànics, ja que hi ha restes d'aquest estil en la casa, com una finestra i una porta dins de la casa. Per documents de propietats de terres i registres de la parròquia se sap que la família Cabotí ja habitava i conreava aquestes terres al segle xvi. Referències
Can Camps (Canovelles)

Can Camps era una masia de Canovelles (Vallès Oriental) que formava part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Va ser enderrocada i en el seu lloc es bastí un edifici contemporani. Descripció Era una masia orientada a migdia i formant un cos allargat que consta de planta i pis. Tenia la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana i el portal d'arc de mig punt adovellat. La façana tenia dues finestres conopials de diferent mida, amb traceria i decoració floral. Estaven en molt mal estat de conservació, igual que la resta de la casa. Els materials eren pedra amb morter, carreus de pedra i teula àrab. Darrerament es trobava en un estat molt degradat i s'utilitzava com a magatzem i lloc per al bestiar. Història El mas de Can Camps està documentat des del segle xiii. Durant un temps pertanyé als dominicans de Santa Caterina de Barcelona, establerts al santuari de Bellulla des de 1611 fins a 1835, en què foren desposseïts dels seus béns. A més d'aquest mas hi tenim els de Diviu Vell, Can Canyelles i Can Pertegàs. Referències
Can Canyelles (Canovelles)

Can Canyelles és un edifici de Canovelles (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia orientada a migdia amb coberta a quatre vessants, de planta i pis. Té portal d'arc escarser, probablement de més recent factura. Cal destacar una finestra que pertany a la sala principal, amb llinda plana acabada en traceria formant un fals arc conopial amb decoració floral i canalets a les impostes. Té altres dependències al costat, pel bestiar. Al costat s'ha construït una casa nova per a habitatge dels propietaris. Els materials emprats són teula àrab, pedra amb morter i carreus de pedra. Història El mas de Can Canyelles és un dels masos més antics de Canovelles juntament amb Can Camps i Ca l'Orri. Pertanyé durant un temps als dominicans de Santa Caterina de Barcelona, establerts al Santuari de Bellulla des del 161 fins al 1835 en què foren desposseïts dels seus béns. Referències
Can Canyes

Can Canyes és una obra del municipi de Sant Llorenç d'Hortons (Alt Penedès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia a dues vessants de planta rectangular, de planta baixa i pis amb eixamples del segle xix. Les finestres de la planta baixa conserven reixes. L'accés és pel portal adovellat, gran entrada, cuina amb restes d'un antic foc de rotllo amb escons, menjador pairal amb una capelleta de Sant Josep, cambra amb forn de pa i gran pastera, i espaiosos cellers. Una escala parteix de l'entrada i condueix al pis superior del qual cal remarcar la tradicional sala repartidora de les cambres moblades amb mobles i treballs manuals antics i un curiós rellotge de sol que restà a l'interior en eixamplar una ala de la casa, està força ben conservat i amb colors destacats i la llegenda "Polo 10 Anno 1773 Steve" (Esteve era el cognom tradicional de la casa). Compta amb espitlleres arreu, un plat de ceràmica catalana "de la ditada" enganxat a un mur, i un espaiós pati-clos emmurallat al davant de la casa amb una petita vinya, estables i d'altres serveis annexos, tancats tots per un gran baluard. Història La casa es comprà el segle xviii als frares agustins del Convent o Casa de Déu de Miralles (al costat de Gelida), desamortitzat posteriorment per la llei de Mendizabal. A la façana hi ha un rellotge de sol amb la data de 1874 i la repetida llegenda "Jo sense sol i tu sense fe no som res". Referències
Can Carrencà

Can Carrencà és una masia de Martorelles (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de teulada de dues aigües i amb carener perpendicular a la façana. Té dos annexes laterals de planta rectangular. El cos central és dividit en tres pisos i presenta una distribució simètrica respecte a l'eix que ve marcat pel carener. La porta central d'accés és adovellada. Excepte dos balcons del cos central i un del lateral dret, totes les finestres han estar retocades a principis del segle xx. Les parets es presenten arrebossades i hi destaca el rellotge pintat. Hi ha un passadís amb estructura de pont que connecta directament amb la capella. Dels elements decoratius en destaquen les rajoles de ceràmica catalana, amb mostra de nombrosos oficis. El rellotge de sol i els panys de la porta principal i de la capella, en els que s'hi pot veure l'àguila bicèfala (símbol de la família Habsburg), fet que mostra que la família Carrencà fou partidària d'aquesta família durant la guerra de successió a la corona Espanyola. Història A la llinda del balcó lateral hi ha la data de 1667, any en què es va fer la reforma que deixà la casa tal com la veiem actualment. No obstant, hi ha un document on el rei Jaume I agraeix al propietari del mas la seva participació en la conquesta de l'illa de Mallorca. Durant la Guerra de Successió, Jaume Bosquets i Carrencà, germà del Coronel de Miquelets Francesc Bosquets i Mitjans, ocultà en aquesta casa els fills del seu germà dels exèrcits Borbònics. L'ermita, consagrada a Sant Domènec, fou construïda a mitjan segle xviii. Diferents generacions de la família es succeïren en la propietat de la finca, transmetent-la en més d'una ocasió per via matrilineal, fins que a mitjan segle xix, els darrers hereus hagueren de malvendre llurs propietats. La casa es dividí en dos, i anys més tard es tornà a unificar. A la dècada dels 1980, els darrers propietaris la cediren al municipi, a canvi de poder urbanitzar uns terrenys propers. Durant la guerra civil Espanyola fou expropiada, i diferents foren les personalitats que hi feren estada abans d'exiliar-se, tot fugint de Barcelona. Referències
Can Colomer (Canovelles)

Can Colomer és una masia de planta basilical al municipi de Canovelles (al Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local. Can Colomer és considerat com un mas molt antic, però no hi ha cap document i no es coneix cap data de construcció. Res que pugui donar una idea de la seva història. Està situat prop de l'església de Canovelles, de Can Duran i de Can Castells, el mas dels Magarola, poderosa família en la història de Canovelles. El torrent de Fangas queda també molt a prop per la part oest de la masia. Consta de planta pis i golfes a la part central. La teulada és a dues aigües, de teula àrab, amb el tram central més elevat que els laterals. A la façana principal, a la planta baixa i al primer pis, hi ha tres obertures per pis disposades en el mateix eix; aquestes obertures són allandades excepte la porta d'accés que és un arc de mig punt adovellat. A les golfes hi ha una galeria formada per tres arcs de mig punt, el central més gran que els laterals. De la teulada sobresurt una gran xemeneia. El parament és de pedra sense picar amb morter. Als costats hi ha dos petits cossos adossats amb coberta a un vessant, paller i pou. A tocar del bosc encara hi queden les restes de la bassa i del seu aqüeducte. Notes
Can Dalmau (Sant Andreu de Llavaneres)

Can Dalmau és una casa al municipi de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La part més antiga de la casa pertany al segle xviii i fou reformada al segle xix. En un primer moment fou una casa de planta baixa i pis, però en una modificació feta el 10 d'agost de 1829 s'hi va afegir una segona planta per tal de tenir més espai, alhora que va canviar el sentit de la teulada. A la façana es va afegir un esgrafiat d'estil romàntic representant a Sant Isidre. Edifici de planta rectangular, alt i estret. La coberta és a dues aigües, que desemboquen a les façanes laterals. Consta de planta baixa i dos pisos, el segon són les golfes. A la façana principal hi ha un portal d'arc de mig punt, un rellotge de sol i un esgrafiat que representa a Sant Isidre. Té un cos lateral adossat, amb coberta a un vessant. Notes
Can Draper (Sant Celoni)

Can Draper és una masia de Sant Celoni (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Prop de la masia hi ha un pou de glaç que data del segle xviii. Descripció És un edifici de planta rectangular, consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La coberta és a dues aigües, la façana és de composició simètrica i senzilla. A un costat hi ha un cos sobresortint de la coberta que és una galeria a la part alta, és a dir, consta de dos pisos, la planta baixa o primer pis és tancat, però el segon és una galeria oberta amb algunes portes amb vidres emplomats. Estava mal cuidada. Història La data de construcció no és coneguda, però té les característiques d'una gran casa pairal. N'hi ha esments des de 1151, quan tenia el nom de mas Barceló. Una darrera gran reforma data de l'any 1860. Referències
Can Geli (Ventalló)

Can Geli és una masia de Ventalló (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dins del petit nucli de Montiró, a l'extrem nord-est de Ventalló al qual pertany. Està ubicada al nord del nucli urbà del poble. Descripció És una masia aïllada de planta rectangular, formada per diversos cossos adossats, amb el nucli principal situat a la part de migdia del conjunt i orientat al nucli urbà. Consta de tres cossos amb les cobertes d'un sol vessant i està distribuït en planta baixa, pisi golfes. La façana principal presenta un gran portal de mig punt adovellat, amb els brancals bastits amb carreus. Damunt seu, una finestra rectangular emmarcada en pedra, amb guardapols i ampit sobresortits i motllurats. Ambdues obertures són bastides en pedra calcària de color blanquinós i estan situades a l'extrem de ponent de la façana. Al centre del parament hi ha una petita porta rectangular bastida amb carreus desbastats i damunt seu, una finestra rectangular amb llinda decorada. A les golfes hi ha les restes d'una obertura bastida amb carreus de pedra, actualment tapiada. La façana presenta un petit cos adossat a l'extrem de llevant, de construcció posterior, amb terrassa al nivell del pis de la masia. La planta baixa, utilitzada de magatzem, presenta un gran portal d'arc rebaixat bastit amb maons. L'obra és bastida amb pedra i decorada amb maons. Les obertures de les façanes de llevant i ponent són bastides amb maons i també n'hi ha de recent construcció. Destaca la finestra d'arc conopial amb roseta situada al cos posterior de l'edifici. El conjunt es completa amb un gran edifici adossat al costat de tramuntana de la masia, amb les obertures construïdes amb maons i un cobert adossat. La construcció és bastida amb pedra desbastada, còdols i maons, disposada regularment i lligada amb abundant morter de calç. Història L'edifici havia estat propietat de la família Geli de la veïna població de Vilamacolum. Referències
Can Gener (Saus, Camallera i Llampaies)

Can Gener és una casa de Llampaies, al municipi de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat dins del petit nucli urbà de la població de Llampaies, al bell mig del terme, formant cantonada entre el carrer de l'Església i el de Ponent. Descripció És un edifici de planta rectangular, format per dos cossos adossats, amb les cobertes de dues vessants de teula. L'edifici principal està format per tres crugies perpendiculars a la façana principal i està distribuït en planta baixa, pis i altell. Davant la façana hi ha adossat un cos rectangular, amb terrassa al nivell del pis i un petit cobert a l'extrem de llevant. Es conserven les impromptes de dues arcades de mig punt, que en origen bastien la planta baixa i que actualment estan tapiades. La façana principal presenta un portal d'arc de mig punt, fet amb grans dovelles amb la clau gravada, sembla que amb la data 1271. Al costat hi ha una altra porta, per accedir al cos adossat al principal, que presenta la data 1554. Al pis, damunt del portal, hi ha una finestra geminada trilobulada, amb columneta i capitell decorat, i al seu costat, una altra emmarcada amb carreus de pedra, que dona a la terrassa adossada. A l'altre extrem de la façana hi ha una altra finestra rectangular, amb guardapols motllurat. Destaca la finestra cantonera de l'angle sud-oest, dividida per una columna i emmarcada amb carreus de pedra. Presenta la llinda gravada amb una inscripció i la data 1599. L'element més destacable de la façana és el ràfec de la teulada. Són tres fileres de rajoles i teules decorades amb elements pintats en els colors vermell i blanc, amb motius geomètrics, vegetalsi animals. En un tram es llegeix la inscripció "MARTI BATLLA ME FESIT 1802" i en un altre la data 1780. De l'interior destaca la sala, de gran alçada i coberta amb empostissat de fusta. Es comunica amb la resta de cambres mitjançant portes de punt rodó adovellades, amb un emblema gravat en relleu a la clau. La construcció és bastida amb pedra desbastada, lligada amb morter. El cos principal presenta carreus ben desbastats al centre del parament i també a les cantonades. Malgrat tot, la resta del parament es troba arrebossat. Història El casal segurament data dels segles XV-XVI. A la façana apareixen les dates del 1554 (porta del cos dret de l'edifici) i 1599 (finestra cantonera). Al llarg dels anys ha anat experimentant modificacions diverses. El ràfec de la teulada és d'un període posterior: la data del 1780 apareix a la part més baixa del ràfec, i la del 1802 a la part alta. Referències
Can Grasses (Ripollet)

Can Grasses és una masia a tocar del riu Ripoll afrontant a l'altra riba amb el Baricentro de Ripollet (al Vallès Occidental). Arquitectura És una masia formada per planta baixa, pis i golfes, amb coberta de teula a dues aigües amb carener perpendicular a la façana, a dos nivells (més elevat el de la part de llevant, ja que les golfes només ocupen aquesta banda de l'edifici). La façana principal és asimètrica, amb diverses obertures allindades o d'arc de mig punt. Al cos central hi ha a la planta baixa, la porta d'accés d'arc de mig punt, amb finestra balconera allindanada al primer pis i quatre obertures d'arc de mig punt a les golfes. Adossada al mur de tancament hi ha l'antiga capella, d'una nau amb teulada a dues aigües. Història El primer propietari conegut de Can Grasses és Ermenegildo Grasses, com testimonia un document de 1667, on queda constància de la consagració de la capella de la masia, a llaor de la Puríssima Concepció de la Mare de Déu. La família Grasses, de la que desconeixem la procedència, van vendre finalment l'immoble i tota la finca agrícola el 1838 a la família Pons. La família Ginesta, descendents directes dels Pons, i que en són els actuals propietaris, van deixar la casa de Barcelona per passar a residir permanentment a la masia el 1974. Referències
Can Grauperó Vell

Can Grauperó Vell és una masia de Sant Andreu de Llavaneres (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura Masia de tres cossos de planta baixa i pis, coberta a dues aigües. A la façana principal hi ha la porta d'entrada amb llindar, igual que la resta d'obertures. Les finestres del primer pis, però, tenen una sanefa de biaix. A dins una bona part del sostre conserva l'embigat de fusta original, i les finestres a l'interior tenen festejadors de forma arquejada. Corona la façana una petita cornisa. A la façana posterior hi ha un porxo adossat. Història Aquesta masia fou construïda o reedificada l'any 1626, està molt ben conservada. Tant la casa com les terres estan situades a l'indret de la Roca de la Nau, i són termenals amb el municipi de Sant Vicenç de Montalt. Fou la masia pairal dels Graupera que ja vivien en el segle xv fins al segle xix en què es van traslladar a la casa del poble. Referències
Can Mas (Ripollet)

Can Mas és una masia de Ripollet (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta gairebé quadrada, amb un cos afegit a la part exterior, més baix que la resta de l'edifici i amb teulada a una sola vessant. El parament és de còdols i barreja de sauló, també hi ha parts de maó. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. A la planta baixa, hi ha la porta d'arc de mig punt amb marc arrebossat. Flanquejant-la, dues finestres rectangulars amb reixa de barres, compartimentada en quatre registres. La finestra de l'esquerra conserva un possible emmarcament d'arc rodó de maó i,segurament, funcionava com a porta. Al primer pis, es veuen tres finestres rectangulars de mides similars amb pedres als marcs. La central té l'ampit i la llinda motllurades. A les golfes es troba un conjunt de tres finestres d'arc de mig punt (més alta i ampla la central) amb marcs de maó. Al seus costats, finestres petites amb arcs escarsers. Està coberta per teules àrabs a dues vessants, incipient ràfec amb dentellons decoratius. Hi ha les restes d'un rellotge de sol. Història És una masia que va passar de ser aïllada a situar-se dins del poble. S'ubica al barri de Sant Jaume, dit també can Tombarella. Era la primera casa que anunciava l'arribada del poble venint de Montcada i Reixac direcció a Cerdanyola: carretera BV-1411. La masia s'ha convertit en un negoci a la planta baixa i en habitatge en les plantes superiors. Pel que fa al cognom "Mas", hi trobem notícies al fogatge de 1553 amb Bernat Mas i Joana Mas. En el cens de 1717, tenim el cap de família Josep Mas -pagès- amb el càrrec de quatre persones de família. En el cadastre de l'Arxiu Municipal de 1777, també hi figura el cognom Mas. Referències