NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plaça de Gal·la Placídia

Plaça de Gal·la Placídia is een plein op de scheiding van de districten Gràcia en Sarrià-Sant Gervasi in Barcelona. De exacte locatie is tussen Travessera de Gràcia, Carrer de Neptú, Carrer de Milton, Carrer de l'Oreneta en Via Augusta. Het is gebouwd op de plek van een stroompje. De Mercat de la Llibertat, een van de 19e-eeuwse marketen van het district, is voorlopig verplaatst naar dit plein. Er is ook een katholieke kerk en een Mahayana boeddhistisch centrum te vinden. Het Col·legi d'Economistes de Catalunya hoofdkwartier, dat in aanbouw is, wordt ook gevestigd hier en men verwacht dat het in 2010 geopend.Het hoofdkwartier bevindt zich intussen in het nieuwe gebouw op Plaça de Gal·la Placídia, 32, Gràcia, 08006 Barcelona, Spanje. Naam Het plein is uiteindelijk vernoemd naar de Romeinse keizerin Galla Placidia en ook naar een Catalaanse Opera gebaseerd op haar leven. Deze opera is geschreven in 1913 door Jaume Pahissa. De naam werd goedgekeurd in 1940. Transport Het plein is de plek waar Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC) station Gràcia aan ligt, de lijnen L6 en L7 van de metro van Barcelona en de rest van de Metro del Vallès stoppen hier. Binnenkort wordt dit station tevens eindpunt van lijn 8. Referenties Externe links (ca) BCN.cat Nomenclàtor (ca) lemma[dode link] in de Gran Enciclopèdia Catalana
Sant Pere Gros

Sant Pere Gros ist eine romanische Kirche in der Stadt Cervera in der Comarca Segarra, im Innern der spanischen autonomen Region Katalonien. Das zirkulare Kirchengebäude ist ein typisches Beispiel der lombardischen Architektur aus dem 11. Jahrhundert. Sant Pere Gros zählt zu den besterhaltenen Rundkirchen mittelalterlicher katalanischer Baukunst. Das runde Kirchenschiff ist bedeckt mit einer runden Kuppel und einem halbrunden Apsis mit Glockenturm im Nordosten. Im Inneren befinden sich sechs große halbkreisförmige Nischen. Geschichte Erstmals dokumentiert wurde die Kirche im Jahr 1072, damals war sie in Privatbesitz. 1081 wurde die Kirche an das Benediktinerkloster Santa Maria de Ripoll durch Schenkung übertragen. Im 15. Jahrhundert mit dem Niedergang der Prioren von Ripoll wurde sie nicht mehr von Benediktinermönchen genutzt, sondern diente als Kapelle der Diözese Vic. Erwähnenswert ist, dass trotz der Aufgabe im 18. Jahrhundert ein klassizistischer Altar errichtet wurde. 1960 wurde Sant Pere Gros restauriert und zählt heute zu den Sehenswürdigkeiten der Gemeinde Cervera. 1993 wurde per Beschluss der Regierung von Katalonien (Artículo 12 de la Ley 9/1993, de 30 de septiembre, del patrimonio cultural catalán) Sant Pere Gros unter Denkmalschutz gestellt. Weblinks Romani-Cat: Sant Pere Gros mit Fotos (katalanisch, spanisch) Einzelnachweise
Iglesia de San Pedro el Grande (Cervera)

La iglesia de San Pedro el Grande está situada en las afueras de Cervera (provincia de Lérida) España, al sudoeste, en una ligera elevación del terreno, en la confluencia del Torrent Salat con el río de Ondara. La iglesia Fue construida en el siglo XI y destaca por el hecho de ser la iglesia románica ubicada más al oeste de todas las construidas durante este periodo. Se tiene conocimiento documental de ella desde 1079. Fue adscrita primero al monasterio de Sant Pere de Rodas y posteriormente al monasterio de Santa María de Ripoll, que estableció un priorato benedictino. Su decadencia ya era un hecho en el siglo XIV cuando se convirtió en ermita. Desde 1936 es propiedad del Patronato del Archivo Histórico de Cervera, que la restauró en el año 1960. La iglesia de Sant Pere el Gros es de estilo románico, de una nave de planta circular deformada y cubierta con cúpula de piedra, a la que se adosa un ábside semicircular también cubierto con bóveda de cuarto de esfera, encima de la cual hay un tejado de losas de piedra. En el muro interior de la nave circular se abren seis altos nichos o largas hornacinas hasta el suelo, en uno de los cuales se ubica la escalera. Destacan las lesenas del ábside y la cuidada sillería de toda la construcción con un zócalo perimetral. Del resto de la construcción del priorato no quedan más vestigios. La originalidad de la iglesia de Sant Pere el Gros radica tanto en su tipología de planta circular como en sus medidas ya que, junto con la de Sant Esteve de Sellent o la del Sepulcre de Olèrdola, es una de las más grandes existentes en Cataluña. Actualmente se han encontrado restos de un antiguo monasterio y elementos de la Edad de los Metales. Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Lérida Referencias Este artículo incluye contenido derivado de una disposición relativa al proceso de protección, incoación o declaración de un bien cultural o natural publicada en el BOE n.º 306 el 23 de diciembre de 2003 (texto), el cual está libre de restricciones conocidas en virtud del derecho de autor de conformidad con lo dispuesto en el artículo 13 de la Ley de Propiedad Intelectual española. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Pedro el Grande.
Balneari Montagut

El Balneari Montagut és un balneari al terme municipal de Campelles (Ripollès) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Hi ha referències de banyistes del 1705. El balneari existia ja el 1720 amb el nom d'Hostal de Banys. El viatger J. Zamora parla de les fonts en uns escrits del 1787 queixant-se de l'estat de deixadesa en què es trobava l'indret. El 1870 es constitueix la primera pensió que s'ampliarà vers el 1880, amb les actuals ala nord i oest. L'ala Sud fou enderrocada i construïda de nou el 1914. L'edifici de banys, construït cap al 1878, està semi-enderrocat des del 1936. L'edifici té forma de U oberta cap a la carretera N-260, formada per una planta baixa i tres pisos, d'arquitectura vuitcentista, que té uns interessants interiors modernistes fruit de les reformes i construcció de l'ala sud el 1914. De la mateixa època és la capella annexa dedicada a la verge del Remei. A l'altre costat de la carretera i del riu Freser, ja en terme municipal de Ribes de Freser, un parc s'estén al llarg del riu amb instal·lacions esportives, fonts i passejos, restes de l'antic conjunt que constituïen amb l'edifici de banys de Ribes. El 1990, la carretera estatal N-260 va separar l'edifici principal de l'edifici de plataners, fet que va perjudicar greument al balneari. A data de 2020, fa més de 20 anys que roman tancat al públic, si bé els seus propietaris estan estudiant noves fórmules per fer el negoci viable de nou i tornar a obrir. Referències
Ca l'Oliveras

Ca l'Oliveras és un habitatge a la vila de Blanes (Selva) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici de planta rectangular entre mitgeres i de tres plantes. La part més interessant i monumentalitzada és la façana que dona al Passeig de Dintre, però també dona al Passeig Cortils i Vieta. De línies senzilles, destaquen les balconades, sobretot la del primer pis, correguda, amb ferro forjat i quatre mènsules decoratives amb forma de cap femení seriat. La planta baixa està formada per una finestra forjada i una entrada amb vestíbul. Les obertures del segon pis tenen els balcons individuals, també mensulats amb motllures vegetals. La cornisa és motllurada de manera senzilla. Una cartel·la de bronze, a tocar la porta d'entrada, indica l'any de construcció i reforma de la casa, 1890. A principis de segle xx estava habitada per Mercè Oliveres Ferrer i Ignasi Pons Ferrer. Referències
Ca n'Huguet Vell

Ca n'Huguet Vell és una masia del municipi de Vilallonga de Ter (Ripollès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat a la part alta del Clot de Vallvigil i sobre l'antic mas el Borrasses, Ca n'Huguet Vell està situat a la solana i a l'esquerra del Torrent Gran. Descripció El mas és un gran edifici rectangular de planta baixa i pis, amb una gran era al davant. S'entra a través d'una gran arcada i a la façana hi ha un rellotge de sol. El mas està envoltat a la part sud per altres edificis annexos. L'estructura és tradicional, parets de pedra, finestres petites, sobretot obertes de cara a la solana i forjats i teulades amb cabirons de fusta, igual que els terres dels pisos alts. La teulada és a dues aigües de teula àrab, pot ser que aquestes teules substituïssin als segles XVII o XVIII, com a altres llocs, les tradicionals lloses de llicorella. Història És possible que Ca n'Huguet Vell sigui coetani dels masos Borrasses Vell, el Mengot i el Vinardell, aquests darrers anomenats als segles xvi i xviii, ja que les seves estructures són similars. Al segle xviii (1760) es construeix a sobre el mas i dins de la seva propietat, l'ermita de la Mare de Déu del Roser, i poder també corresponen a aquesta època les obres de reforma dins el mas i el rellotge de sol que hi ha a la façana principal davant l'era. A principis de segle XX es construeix, tocant al Vilallonga, el casal Ca n'Huguet Nou, quedant el vell com a masoveria. Referències
Cal Ferreret

Cal Ferreret és una masia del municipi de Pardines (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La façana triangular es deu a l'agrupació de dues cases, freqüent a les agrupacions urbanes. Domina la façana el gran pany de paret de pedra i calç, sobre el que els angles i llindes de les obertures de pedra picada disposades en una primitiva simetria aconsegueixen una combinació expressiva. Referències
Can Carbó (Blanes)

Can Carbó, més correntment coneguda amb el nom de Can Navinés que és el propietari més recent, és una casa a la vila de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici entre mitgeres de tres plantes i àtic amb terrassa. Tota la façana està emmarcada amb pilastres que segueixen i separen les tres plantes i decorada amb un fons esgrafiat de frisos vegetals i rectangulars. La planta baixa té un basament amb motllura de mig metre i dues obertures, una per la porta d'entrada de la casa i l'altra per un comerç. Els dintells de les dues obertures tenen escuts amb decoracions vegetals i florals. El primer pis té les obertures amb un sol balcó emmarcades amb motllures, mènsules, pilastres i entaulaments. El segon pis té dues obertures amb dos balcons i amb la decoració mensular més senzilla. L'entaulament i la balustrada està formada per cinc carrers verticals plens de decoració floral i arquitectònica. Al carrer central de la balustrada superior hi ha un escut amb la data de construcció de l'edifici. A sobre, una construcció moderna culmina l'edifici amb una terrassa amb un balcó senzill. Aquesta casa fou reformada a finals de segle xix per encàrrec de Francesc Carbó, comerciant de vins i licors, alcalde, diputat provincial i conseller de la Mancomunitat de Catalunya. La part de l'àtic és construïda de 1977. Referències
Can Creus (Blanes)

Can Creus fou la casa pairal a la vila de Blanes (Selva) dels Ruyra, hisendats i terratinents de la zona del municipi. En aquesta casa visqué l'escriptor Joaquim Ruyra i Oms (1858-1939). La llinda de l'accés principal té la inscripció de 1759. L'edifici és de tres plantes i terrassa entre mitgeres. La planta baixa està adaptada a dos comerços, un a cada costat de la porta d'entrada, que està dotada d'uns muntants i una llinda de dos trams de pedra. El primer pis té tres obertures rectangulars amb balcó forjat i decorat de llaços senzills. El segon pis també té tres finestres balconades, encara que la central està desplaçada. Al mateix pis hi ha un rellotge de sol esgrafiat i pintat de color blanc. La porxada superior del terrat només ocupa dos dels tres cossos verticals de l'edifici i té l'embigat de fusta i obertures metàl·liques. Notes
Can Dardena

Can Dardena és una masia del municipi de Gavà (Baix Llobregat) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És un casal fortificat, amb una torre, pati i elements antics, molt modificats, a l'antiga quadra de la Sentiu. Masia de planta baixa i pis amb coberta a doble vessant de teula àrab. A la façana queda centrada una porta d'arc de mig punt sobre la qual destaca un rellotge de sol fet amb rajola blanca. Té adossada una torre de defensa amb petites obertures, La distribució de les habitacions és singular, ja que només ocupen la part posterior de l'edifici. El celler, encara utilitzat, és de coberta plana, suportada per arcs escarsers i aixopluga les ferramentes, unes màquines de premsa del segle xix que van fer portar de Vilafranca. Història Can Dardena apareix citat per primera vegada al Cartulari de Sant Cugat del Vallès com a "un manso de ipsa Sentiz". El segle x, la Sentiu fou adquirida pel monestir de Castelldefels i se cedí una casa que podria ser aquesta. L'any 1332 el llibre de la baronia esmenta l'existència d'una casa fortificada usada com a residència dels castlans d'Emprunyà. Referències
Can Ferrer del Puig

Can Ferrer del Puig és una antiga masia del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una antiga masia amb diverses estances per a masovers i propietaris. És un edifici de planta rectangular de dues plantes amb altres cases adossades aïllat dalt un turó sobre el riu Valldeburg. Els elements més interessants de la façana són la porta principal de mig punt i adovellada, la llinda de la finestra superior amb la data i el rellotge de sol. L'antiga masia està formada per dos cossos d'edificis i només un d'ells està actualment habitat. La resta està més o menys enrunat, encara que conserva els teulats. Es van dur a terme unes reformes les data de les quals van ser recollides en la llinda de la finestra indicant “1796”. Referències
Can Fosses

Can Fosses és un mas al nucli de Planoles (Ripollès) catalogat l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Sobresurt el volum aclaparador de la cabana cobert a dues aigües que domina l'era. L'emparedat de les grans obertures exteriors disposades simètricament sobre l'eix central que divideix les dues crugies que facilitaven la ventilació fan pensar en canvis en el sistema d'explotació, que l'estructura del mas recull adaptant-se als progressius canvis d'ús. Construïda amb maçoneria de pedra del país, destaca la col·locació d'aquesta a l'arc i les llindes de les obertures. Referències
Can Girbau

Can Girbau és l'única casa gòtica que es conserva al Carrer Nou, obert al segle xv, a la vila de Blanes (Selva) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.mmoble que consta de tres plantes; el solar originàriament era molt més gros, però es va decidir partir el solar, confeccionant dos immobles, contigus i annexes. De la façana, cal destacar sobretot dos elements, com són: per una banda, el portal adovellat, amb unes dovel·les de grans proporcions, sota del qual s'hi ubiquen unes rajoles de colors. Mentre que per l'altra, cal destacar sobretot la interessant finestra gòtica d'arc conopial lobulada i amb les impostes decorades. Una d'aquestes impostes que sustenta l'arc, conté una ornamentació escultòrica esculpida, a base d'una sèrie d'elements interessants, com ara una cabra minúscula com uns petits medallons de dimensions reduïdes, que podrien al·ludir perfectament a la nissaga dels Cabrera, la qual va participar activament en l'origen, creació i desenvolupament de la vila de Blanes. Notes Enllaços externs «Can Girbau». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
Can Vivó (Blanes)

Can Vivó és un mas als afores de la vila de Blanes (la Selva) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta masia del segle xvii de petites dimensions que actualment s'ha vist afectada per la urbanització de les terres dels voltants i per la construcció d'accessos viaris cap a Lloret. Edifici de dues plantes i de petites dimensions. Té la cobertura a dues aigües i les obertures emmarcades amb llindes i muntants de pedra. Notes
Castell de la Cardosa

El Castell de la Cardosa és un edifici situat al nucli urbà del poble de la Cardosa, dins del terme municipal de Cervera, a la comarca de la Segarra. És una obra declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Descripció Edifici de grans dimensions de planta quadrangular amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal. Consta de planta baixa, dos pisos i golfes. La porta principal és d'arc de mig punt adovellat, està precedida per tres esglaons i queda flanquejada per dos contraforts atalussats que hi ha només a nivell de planta baixa. Als tres pisos superiors s'obren finestres allindades de diferents dimensions. A la façana lateral s'obren dues grans finestres a la part superior d'arc rebaixat i a nivell del primer pis s'obre una finestra de grans dimensions amb la llinda i els brancals motllurats. Hi ha altres edificacions secundàries als costat de la casa i per la part de darrere hi ha un pati. Història Es té notícies del lloc de la Cardosa des del segle xi, època en què formava una quadra sota el domini de diversos cavallers. L'any 1398, la Cardosa es va convertir en carrer de Cervera, fins al 1452 quan Guillem de Tàrrega va comprar la senyoria del lloc. Els últims senyors del lloc, a principis del segle xix, van ser els Montull i Tello. L'antiga casa senyorial de la Cardosa es va convertir en una masoveria fins que el va comprar l'artista Montse Gomis que el va restaurar i el va convertir en la seva residència i en un espai per l'art i la cultura: fa cursos, exposicions, trobades d'artistes.... Referències
Central Hidroelèctrica de Montagut

La Central Hidroelèctrica de Montagut és una obra del municipi de Ribes de Freser (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La central utilitza les aigües del Freser. Descripció És un edifici eclecticisme neogòtic, presenta com un contenidor neutre on en el seu interior es desenvolupa la central i els habitatges dels encarregats del manteniment d'aquesta. L'edifici consta d'una planta baixa industrial i de dos pisos destinats a habitatge amb una torratxa lateral que conté els accessos. Referències
El Puig (Queralbs)

El Puig és una obra del municipi de Queralbs (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La Cabanya emergeix de la muntanya amb materials procedents de la pròpia terra formant part del paisatge. Cos independent de l'estructura principal, adopta la forma d'aquesta deixant a l'especialització funcional pròpia del seu ús al tractament de la façana. Apareix esmentada en documents del segle xvii. (Text de Pere Solà). Referències
Escola Municipal Joaquim Ruyra

Escola Municipal Joaquim Ruyra és una obra del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un conjunt d'edificis modificats i ampliats successivament sobre el projecte de Folguera. Malgrat les reformes, la planta baixa encara conserva l'estructura original. Aquesta era formada per dos cossos o pavellons, un d'una planta i un altre de dues, construïts un després de l'altre. L'edifici es caracteritzava per les àmplies finestres i pels esgrafiats decoratius de marcs i cantonades. L'edifici actual ha augmentat les plantes i s'ha ampliat recentment. Història La construcció de les primeres escoles públiques de Blanes es va dur a terme des de 1916 fins a 1928. Després de diversos conflictes entre sectors polítics locals, el 1924 començaven les obres del primer edifici, ampliat a més alumnes el 1928. Un primer projecte de Lluís Planas fou canviat pel de Francesc Folguera. Referències Bibliografia Reyes, A; "La construcció de les noves escoles de la Vila. (1916-1925)" Dins la Vila, 2000
Escola Municipal Joaquim Ruyra

La Escola Municipal Joaquim Ruyra es un complejo arquitectónico del municipio catalán de Blanes, España, incluido en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. Descripción Se trata de un conjunto de edificios modificados y ampliados sucesivamente sobre el proyecto de Folguera. A pesar de las reformas, la planta baja todavía conserva la estructura original. Esta era formada por dos cuerpos o pabellones, uno de una planta y otro de dos, construidos uno después del otro. El edificio se caracterizaba por las amplias ventanas y por los esgrafiados decorativos de marcos y esquinas. El edificio actual ha aumentado las plantas y se ha ampliado recientemente.​ Historia La construcción de las primeras escuelas públicas de Blanes se llevó a cabo desde 1916 hasta 1928. Después de varios conflictos entre sectores políticos locales, en el 1924 empezaban las obras del primer edificio, ampliado para más alumnos en el 1928. Un primer proyecto de Lluís Planas fue cambiado por el de Francesc Folguera.​ Referencias Reyes, A; "La construcción de las nuevas escuelas de la Villa. (1916-1925)" Dentro de la Vila, 2000
Escola Nostra Senyora de Lurdes

L'Escola Nostra Senyora de Lurdes és una escola d'educació infantil i primària de Barcelona. Va ser creada el 1880 per Gertrudis Castanyer i Seda. Està situada a número 73 de la Via Augusta de Barcelona. El projecte educatiu del centre, que impulsa la comunitat de les religioses Filipenses d'aquesta escola, va rebre el Memorial Cassià Just el 2013 i la Medalla d'Honor de Barcelona el 2014. Va acollir la primera escola d'estiu Rosa Sensat el 1966 i fou la primera escola religiosa mixta de Catalunya el curs 1972-1973. Entre els seus alumnes destaca Mercè Rodoreda, que hi assistí durant uns mesos. Referències Enllaços externs Pàgina oficial
Fogonella

La Fogonella és una obra del municipi d'Ogassa (Ripollès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'antiga via rural de la Fogonella, existent al segle x, formada avui per un gran casal, centra un petit veïnat. S'hi ha fet troballes d'antigues monedes i tombes de lloses, que indiquen poblament en època preromana i romana. És destacable la grandiositat del conjunt i sobretot l'arcada de la pallissa. Referències