NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Gervasio del Castelló Sobirá

San Gervasio del Castelló Sobirá (más exactamente Sant Gervàs y San Protàs del Castelló Sobirà es una iglesia muy poco documentada a lo largo de la historia. A pesar de ser claramente de origen medieval, las primeras noticias que tenemos son de 1758, en una visita pastoral. En ese momento se la disputaban los párrocos de San Miguel de la Vall y de Santa María de Llimiana, el segundo de los cuales era el administrador en ese momento, en la provincia de Lérida. En 1904 consta como capilla de San Miguel de la Vall, aunque la dependencia administrativa era del ayuntamiento de Llimiana. Es una iglesia de una sola nave, recientemente restaurada en la zona presbiteral, con cabecera de un solo ábside semicircular, unido a la nave mediante un estrecho arco presbiteral. Dos arcosolios posiblemente posteriores a la primitiva construcción ocupan el lugar donde en otras iglesias hay las absidiolas que forman una cabecera trilobulada. El del sur tiene bóveda apuntada, el del norte, se construye una capilla gótica, cubierta con bóveda de crucería y acabada con una pequeña absidiola rectangular al norte. La puerta es el muro norte (algo muy poco habitual en época medieval). Hay ventanas de doble derrame, en el ábside y poniente, así como la absidiola del norte, y otras de un solo derrame: en la misma absidiola norte y el arcosolio sur. Una ventana cruciforme se abre en la fachada de poniente. El aparato es del siglo XII y principios del siglo XIII, con sillares bien cortados, recortados y pulidos, dispuestos en hileras regulares. La obra gótica de la absidiola norte, de los siglos XIV y XV, está resuelta de una forma muy parecida a la obra románica. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Gervàs del Castelló Sobirà", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Turó Parc

El Turó Parc o Jardins del poeta Eduard Marquina és una zona verda del barri de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C). Estan dedicats a l'escriptor català Eduard Marquina i Angulo. Història A principis del segle xx, hi havia hagut el Lawn Tenis del Turó. El 1912 s'hi va inaugurar un gran parc d'atraccions, anomenat Turó Park. El 1917, la finca va ser inclosa en la previsió d'espais verds de la ciutat, i quan el 1929 va tancar el parc d'atraccions, el propietari Josep Bertrand i Salsas va fer un conveni amb l'Ajuntament de Barcelona, pel qual li cedia la part central dels terrenys a canvi de poder urbanitzar-ne la resta. Aleshores, l'arquitecte Nicolau Maria Rubió i Tudurí, director del Servei de Parcs i Jardins, es va encarregar de dissenyar la nova estructura del parc que, finalment, va obrir les portes el 1934. Descripció Aquest espai és un clar exemple del jardí noucentista, tenint en compte els edificis i l'ordenació urbanística del voltant, com un square anglès de grans dimensions. L'entrada es realitza pel carrer de Bori i Fontestà, i tot just entrant, dins un petit estany, es troba l'escultura d'Apel·les Fenosa dedicada al violoncel·lista Pau Casals. La peça se situa en una plaça ovalada, al fons de la qual es diferencien tres camins que s'endinsen al parc: un de principal al centre, i a cada banda dos camins perimetrals, tots enquadrats per més d'una cinquantena d'alzines. Els camins perimetrals de l'esquerra condueixen fins a una gran àrea de jocs infantils i, una mica més lluny, a l'estany i al prat. L'estany és ovalat, i està cobert de nimfes. A la part superior s'estén una gran praderia presidida per grans til·lers. A la banda dreta es troba la plaça del Teatret, amb un quiosc de begudes. Vegetació Hi ha un bosquet d'alzines, amb un sotabosc de plantes arbustives i enfiladisses pròpies de la Mediterrània, com el marfull. També hi destaquen les magnòlies, els falsos pebrers, els cedres de l'Himàlaia, els til·lers, els plàtans i els arbres de l'amor. Hi ha grans exemplars de palmera datilera, de palmera de Canàries i de washingtònia i, entre els arbustos, hi destaquen els llorers i els baladres. Als parterres perimetrals hi ha rosers i plantes aromàtiques. Escultures Les escultures són un element important al parc: la de Josep Clarà, dedicada a Francesc Viñas; Un Oiseau, de Jean Michel Folan; i, a la praderia, La ben plantada, d'Eloïsa Cerdan, una peça de bronze que ret homenatge a l'escriptor Eugeni d'Ors. Presidint l'eix del parterre de les magnòlies, hi ha a la biga de la Font de l'Aurora, de Joan Borrell i Nicolau. A més, diversos cartells amb fragments de poemes de Federico García Lorca, Fernando Pessoa, Dylan Thomas, Sylvia Plath, Walt Whitman, Narcís Comadira, Salvador Espriu, Joan Vinyoli i Alfonsina Storni, propicien un recorregut poètic pel parc. Referències Vegeu també Can Bertrand Cases Bertrand (Barcelona) Plaça de Francesc Macià Parcs i jardins de Barcelona Bibliografia Brotons, Ròmul. Parcs d'atraccions de Barcelona des de 1853 fins a l'actualitat. Barcelona: Albertí Editor S.L., 2011, p. 103-124. ISBN 978-84-7246-091-1.
Turó Park

Turó Park, también llamado Turó Parc, es un parque situado en el distrito de Sarriá-San Gervasio de Barcelona. Se encuentra en medio de una gran zona urbana y es uno de los lugares más visitados de la zona. Anteriormente (1912-1929) fue un parque de atracciones que dio nombre al actual parque. Historia Sus inicios se remontan a principios del siglo XX, en el año 1912, cuando se inauguró un gran parque de atracciones en los jardines de la propiedad de la familia Bertrand-Girona, motivo por el cual recibe dicha denominación. En 1929 el parque cerró sus puertas, pero la familia hizo un pacto con el Ayuntamiento cediéndole parte del terreno a cambio de poder urbanizar el resto. El Ayuntamiento puso el nombre de Josep Bertrand a una de las calles que rodean el parque. El arquitecto Nicolau Maria Rubió i Tudurí se encargó de diseñar la nueva estructura del parque y, finalmente, abrió de nuevo sus puertas en el año 1934. Vegetación Las zonas verdes del parque se encuentran repletas de distintas especies de flores, plantas, árboles... Entre ellas destacan la encina, árbol muy abundante en el lugar que crea pequeños bosques, diversas especies de palmeras como la palmera de Canarias o la palmera datilera y los preciosos árboles de magnolias entre otros. Pero sobre todo un algarrobo centenario de cuando los terrenos eran tierras agrícolas. Existe también la posibilidad de hacer un recorrido botánico por el parque con tal de contemplar la gran gama de vegetación que hay en el lugar. Esculturas Las esculturas son un elemento importante en el parque. En la zona principal de hierba encontramos La ben plantada, escultura de Eloïsa Cerdan que rinde homenaje al escritor catalán Eugenio d'Ors. En la fuente y presidiendo el paseo de las magnolias, hay una escultura de bronce que representa una biga clásica tirada por dos caballos. En la entrada principal del parque encontramos una gran escultura de bronce en la que hay representados músicos angelicales tocando flautas traveseras; dice la leyenda que ésta se esculpió en honor a los jóvenes aficionados a la literatura de la zona, a fin de encontrar en sus bancos adyacentes la paz y la tranquilidad para poder llevar a cabo una lectura pausada y excitante en mitad de la vorágine acústica que supone una ciudad tan bella como Barcelona. Zonas y estructura El estanque Esta zona constituye uno de los lugares centrales del parque. En sus aguas habitan animales, tales como peces de distintas especies, ranas y un buen número de tortugas, y los nenúfares llenan su superficie. Cerca del estanque encontramos la zona infantil. Ésta dispone de columpios, mesas de ping pong y atracciones de madera para los más pequeños, todo ello rodeado de grandes árboles. El teatro Al lado del pequeño quiosco de bebidas y tentempiés encontramos un pequeño escenario de piedra que nos recuerda las representaciones que antaño se hacían en el lugar. Véase también Arte público de Barcelona Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Turó Park.
Turó Park

Le Turó Park (en catalan :Turó Parc ou parc del Turó), est un espace vert public de la ville de Barcelone, créé par l'architecte paysagiste Nicolau Maria Rubió i Tudurí. Géré par la mairie de Barcelone, le parc est situé dans le district de Sarrià-Sant Gervasi, près de l'avenue Diagonale. Présentation Le parc est dédié à l'écrivain catalan Eduard Marquina. Il est célèbre pour accueillir de nombreuses sculptures, dont l'hommage à Pau Casals, d'Apel·les Fenosa. Galerie de photographies Références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail du tourisme Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Barcelone Portail des espaces verts Portail de l’Espagne
Turóparken

Turóparken (katalanska: Turó Parc) eller Poeten Eduard Marquinas trädgårdar, är ett grönområde i stadsdelen Sant Gervasi-Galvany i Barcelona. Parken är tillägnad den katalanske författaren Eduard Marquina i Angulo. Historia Vid början av 1900-talet låg här tennisbanor. År 1912 öppnades en stor nöjespark på platsen, kallad Turó Park. År 1917 införlivades egendomen i stadens planerade grönområden, och när nöjesparken stängde 1929 ingick ägaren Josep Bertrand i Salsas ett avtal med Barcelonas stad, enligt vilket han överlät den centrala delen av marken i utbyte mot att få bebygga resten. Därefter fick arkitekten Nicolau Maria Rubió i Tudurí, chef för park- och trädgårdsförvaltningen, i uppdrag att utforma parkens nya struktur, och den öppnade slutligen 1934. Parken är ett tydligt exempel på en noucentisme-inspirerad trädgård, som tar i bejakande de omgivande byggnaderna och stadsplaneringen. Ingången sker via Carrer de Bori i Fontestà, och strax innanför, i en liten damm, finns en skulptur av Apel·les Fenosa tillägnad cellisten Pau Casals.Verket är placerat på en oval plats, i vars bortre del tre gångar leder in i parken: en huvudaxel i mitten och på vardera sidan två perimetergångar, alla kantade av mer än femtio ekar. De gångar som löper längs parkens vänstra sida leder till en stor lekplats, och lite längre bort, något längre bort, till en damm och gräsyta. Dammen är oval och beväxt med näckrosor. Parkens högra sida vetter mot torget Plaça del Teatret, med en enklare kiosk. Grönska Det finns en lund av stenekar med en undervegetation av buskar och klätterväxter typiska för Medelhavsområdet, såsom lagerolvon. Bland träden märks också magnolia, falska pepparträd, himalayaceder, lind, platanträd och judasträd. Här finns storväxta exemplar av dadelpalm, kanariepalm och washingtoniapalm, och buskar som lager och oleander. I de omgivande rabatterna växer rosor och andra aromatiska växter. Skulpturer Skulpturerna utgör ett viktigt inslag i parken: en av Josep Clarà, tillägnad Francesc Viñas; Un Oiseau, av Jean Michel Folan; och, på gräsytan, La ben plantada, av Eloïsa Cerdan, en bronsskulptur som hyllar författaren Eugeni d'Ors. I fonden av magnoliaplanteringen står Font de l'Aurora Joan Borrell och Nicolau. Därtill bidrar flera skyltar med utdrag ur dikter av Federico García Lorca, Fernando Pessoa, Dylan Thomas, Sylvia Plath, Walt Whitman, Narcís Comadira, Salvador Espriu, Joan Vinyoli och Alfonsina Storni till en poetisk vandring genom parken. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från katalanskspråkiga Wikipedia, Turó Parc, 6 oktober 2025. Noter
Plaça de Francesc Macià

La plaça de Francesc Macià es troba a la confluència de l'Avinguda Diagonal, el carrer del Comte d'Urgell i les avingudes de Josep Tarradellas i Pau Casals de Barcelona. La part central, que no és accessible, és un jardí que conté un petit estany amb la forma de Menorca, illa on nasqué el seu creador, Nicolau Maria Rubió i Tudurí. També hi ha una escultura femenina anomenada Joventut, dissenyada per Josep Manuel Benedicto el 1953. Història Fou dissenyada per l'arquitecte menorquí Nicolau Maria Rubió i Tudurí a principis de la dècada del 1930 sota el Proyecto de Urbanización de la Avenida de Alfonso XIII, entre la calle Urgel, desde el Palacio Real hasta el límite del término municipal. El 1932 va ser batejada com a d'Alcalá Zamora, en honor del president de la Segona República Espanyola. Quatre anys més tard, el 1936, es rebatejà com a Germans Badia, per a recordar Josep i Miquel Badia, assassinats per la FAI el 28 d'abril del mateix any al carrer de Muntaner com a represàlia a la campanya antibèl·lica que duien a terme. El 1939 canvià el nom pel del polític espanyol Calvo Sotelo, fundador de la coalició monàrquica Bloque Nacional i assassinat a Madrid el 1936. Finalment, el 1979 va rebre l'actual nom, en honor de l'expresident de la Generalitat de Catalunya Francesc Macià i Llussà. Referències Vegeu també Torre Godó Edifici Winterthur Bibliografia Jesús Portavella i Isidoro. Itineraris: Sant Gervasi. Ajuntament de Barcelona, 2005. ISBN 978-84-9850-032-5. d. a.. Enciclopèdia de Barcelona. Vol. 3. Grup Enciclopèdia, 2006. ISBN 84-412-1397-6.
Plaça de Francesc Macià, Barcelona

Plaça de Francesc Macià (Catalan pronunciation: [ˈplasə ðə fɾənˈsɛzɡ məsiˈa]) is a square in Barcelona, Catalonia, Spain. Located in one of the main business areas of the city, it is one of the most transited points of Barcelona. It is crossed by Avinguda Diagonal and several other major thoroughfares: Avinguda de Josep Tarradellas, Travessera de Gràcia, Carrer del Comte d'Urgell and Avinguda de Pau Casals. It is part of the Sarrià-Sant Gervasi district, even though it borders two other districts of Barcelona: Les Corts and Eixample. It is named after Francesc Macià (1859-1933), Catalan president during the Second Spanish Republic who proclaimed a short-lived Catalan Republic. The central part of the square contains a pond modelled after the shape of Menorca, the birthplace of its architect, Nicolau Rubió i Tudurí, as well as feminine sculpture called Joventut ("youth") designed by Josep Manuel Benedicto, added in 1953. Spanish-language newspaper La Vanguardia is based in Avinguda Diagonal 477, within square limits. History The square was devised by Nicolau Rubió i Tudurí in the 1930s as part of the urban reform envisioned for Barcelona, under the specific name of Proyecto de Urbanización de la Avenida de Alfonso XIII, entre la calle Urgel, desde el Palacio Real hasta el límite del término municipal ("urbanisation project for Alfonso XIII Avenue, between Carrer d'Urgell, from Palau Reial to city government limits"). The square's name has been changed in repeated occasions over time until the transition to democracy (1975-1978). In 1979 its current name was adopted. Names This is the complete list of names given to the square: 1932: Alcalá Zamora - former president of the Second Spanish Republic. 1936: Hermanos Badía - honouring brothers Josep Badia and Miquel Badia, murdered by FAI members earlier that year. 1939: Calvo Sotelo - right-wing monarchist politician during Primo de Rivera's dictatorship and the Second Spanish Republic, murdered in 1936, considered a "martyr of the crusade" during Francisco Franco's dictatorship. 1979: Francesc Macià Transport The square is the terminus of Trambaix routes T1, T2 and T3. It can also be accessed using the following bus lines: 6, 7, 14, 15, 27, 32, 33, 34, 41, 54, 59, 63, 66, 67 and 68. A Barcelona Metro station is projected there: Francesc Macià (Barcelona Metro). References Jesús Portavella i Isidoro (2005), Itineraris: Sant Gervasi, Ayuntamiento de Barcelona. ISBN 978-84-9850-032-5 (in Catalan). Enciclopèdia Catalana (2006), Enciclopèdia de Barcelona, Vol. 3. ISBN 84-412-1397-6 (in Catalan). External links Plaça Francesc Macià at the urban guide of bcn.cat Google Maps. Article about Avinguda Diagonal, including info on the square. Francesc Macià at the TMB website.
Plaza Francesc Macià

La plaza de Francesc Macià (plaça de Francesc Macià en catalán), anteriormente llamada Alcalá Zamora (1932-1936), Germans Badia (1936-1939) y Calvo Sotelo (1939-1979), está situada en Barcelona y es una de las más transitadas de la ciudad al estar ubicada en uno de los puntos clave de entrada y salida, además de estar junto a grandes bloques de oficinas de la avenida Diagonal. Otras calles como Josep Tarradellas, conde de Urgel y la avenida de Pau Casals también desembocan en este punto. La parte central, que no es accesible, consta de un pequeño estanque que adopta la forma de Menorca, isla donde nació el arquitecto Nicolau Maria Rubió i Tudurí. También posee una figura femenina llamada "Joventut" (juventud), diseñada por Josep Manuel Benedicto en 1953. Historia La obra fue diseñada por el citado arquitecto menorquín Nicolau Rubió a principios de la década de 1930 bajo el «Proyecto de Urbanización de la Avenida de Alfonso XIII, entre la calle Urgel, desde el Palacio Real hasta el límite del término municipal». A lo largo de los años, la plaza ha sido rebautizada varias veces hasta llegar al actual y oficial nombre que se mantiene desde el 20 de diciembre de 1979, en honor al expresidente de la Generalidad de Cataluña, Francesc Macià. En 1932, se nombró por primera vez bajo el nombre Alcalá Zamora, en honor al presidente de la Segunda República Española. Cuatro años más tarde, en 1936 se reabutizó como Hermanos Badía, para recordar a Josep y Miquel Badia, miembros de Estat Català asesinados por la FAI el 28 de abril de ese mismo año, como represalia a la campaña en contra del pistolerismo anarquista que este había llevado a cabo como máximo responsable del orden público en Cataluña. En 1939 cambió su nombre por Calvo Sotelo, considerado Protomártir de la Cruzada por la dictadura de Franco​ Galería Véase también Odonimia de Barcelona Notas y referencias Bibliografía Jesús Portavella i Isidoro (2005). Itineraris: Sant Gervasi (en catalán). Ayuntamiento de Barcelona. ISBN 978-84-9850-032-5. Enciclopèdia Catalana (2006). Enciclopèdia de Barcelona, Vol. 3 (en catalán). ISBN 84-412-1397-6. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Plaza Francesc Macià.
Place Francesc Macià

La place Francesc Macià (en catalan : Plaça de Francesc Macià) est l'une des principales places de Barcelone de par ses dimensions et son trafic. Situation Située dans l'ouest de la ville, la place est à cheval sur les arrondissements de Sarrià-Sant Gervasi pour sa partie nord et de l'Eixample pour sa partie sud. Elle est traversée par l'avenue Diagonale selon un axe nord-est/sud-ouest et reliée aux avenues Josep-Tarradellas au sud-ouest et Pau-Casals au nord-ouest, ainsi qu'à la rue du Comte-d'Urgell au sud-est. Histoire La place est dessinée par l'architecte Nicolau Maria Rubió i Tudurí dans le cadre du « projet d'urbanisation de l'avenue Alphonse XIII entre les rues d'Urgel, depuis le palais royal jusqu'à la limite communale » et inaugurée en 1932. Dénomination Au fil du temps, la place est rebaptisée plusieurs fois, en fonction de la situation politique espagnole. Lors de son inauguration, elle prend le nom de Niceto Alcalá-Zamora, président de la seconde République espagnole, puis en 1936, celui de Germans Badia, du nom des frères Josep et Miquel Badia, deux hommes politiques catalans, assassinés en avril 1936 par des anarchistes. En 1939, elle est rebaptisée du nom de José Calvo Sotelo, considéré comme martyr par la dictature de Franco. Enfin le 20 décembre 1979, elle prend son nom actuel en l'honneur de Francesc Macià, ancien président de la Généralité de Catalogne. Urbanisme et monuments La place circulaire est entourée de hauts immeubles et son centre est occupé par une pelouse ornée de quelques arbres ainsi que d'un petit bassin qui prend la forme de l'île de Minorque, d'où est originaire l'architecte Nicolau Rubió. On y trouve également une sculpture féminine intitulée La Jeunesse, de Josep Manuel Benedicto, datée de 1953. Le siège du quotidien La Vanguardia est situé dans un haut immeuble moderne, à proximité immédiate de la place. Transports La place est desservie par plusieurs lignes de bus du réseau des TMB. En outre, les trois lignes de tramway du réseau Trambaix prennent leur départ à la station Francesc Macià située sur l'avenue Diagonale. Notes et références Bibliographie (ca) Enciclopèdia de Barcelona, Vol. 3, Barcelone, Enciclopèdia Catalana, 2006 (ISBN 84-412-1397-6) Portail de Barcelone
Plaça de Francesc Macià

Plaça de Francesc Macià è una piazza di Barcellona, tra le più trafficate della città, che si trova in uno dei punti di accesso chiave al capoluogo catalano davanti a una serie di grandi edifici per uffici sull'Avinguda Diagonal. Nella piazza scorrono anche altre strade come Carrer Josep Tarradellas, Carrer Comte d'Urgell o Avinguda de Pau Casals. La parte centrale, non accessibile, contiene un piccolo stagno a forma di Minorca, l'isola dove è nato l'architetto che ha progettato la piazza, Nicolau Maria Rubió i Tudurí. Sulla piazza si trova anche una scultura femminile chiamata Joventut, disegnata da Josep Manuel Benedicto nel 1953. Storia La piazza è stata progettata dall'architetto minorchino Nicolau Maria Rubió i Tudurí all'inizio degli anni '30 del Novecento. Nel tempo è stata ribattezzata con diversi nomi, fino ad assumere quello attuale a partire dal 20 dicembre 1979, nominata così in onore dell'ex presidente della Generalitat de Catalunya Francesc Macià i Llussà. Nel 1932 la piazza venne dedicata ad Alcalá Zamora, presidente della Seconda Repubblica, poi nel 1936 fu ribattezzata in Germans Badia, in ricordo di Josep e Miquel Badia, assassinati dalla FAI il 28 aprile dello stesso anno. Nel 1939 venne poi ribattezzata in onore del politico Calvo Sotelo, fondatore della coalizione monarchica Bloque Nacional assassinato a Madrid nel 1936. Galleria d'immagini Note Bibliografia (CA) Jesús Portavella i Isidoro, Itineraris: Sant Gervasi, Ayuntamiento de Barcelona, 2005, ISBN 978-84-9850-032-5. (CA) Enciclopèdia de Barcelona, Vol. 3, 2006, ISBN 84-412-1397-6. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Plaça de Francesc Macià