NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Palera

Santa Maria de Palera és una església del poble de Palera, actualment del municipi de Beuda (Garrotxa), protegida com a bé cultural d'interès local. No s'ha de confondre amb el Sant Sepulcre de Palera, que és a prop. Descripció Església d'una sola nau, amb absis semicircular al costat de llevant, amb cornisa i una finestra espitllerada al centre. La nau està coberta amb volta de canó reforçada per dos arcs torals. Per la banda de migjorn, en època tardana, es va bastir la sagristia. La porta d'entrada és a ponent i consta gravat a la fusta la data 1834. En aquesta mateixa façana s'assenta el vell campanar d'espadanya, de doble obertura, que posteriorment va convertir-se en torre de teulat a dues vessants. Es conserva una pica baptismal d'època romànica, d'immersió. Està situada al costat dret de l'única nau de què disposa el temple; no té cap mena de decoració i fa 74 centímetres de diàmetre i 72 centímetres d'alçada. A l'interior del temple es conserva, així mateix, una sepultura d'alabastre d'Antonius Ferrer, mort el 26 de setembre de 1789, capellà de LLigordà i Palera, oriünd de Figueres. Història Antiga església parroquial del poble de Palera, construïda al segle xi i que, a l'acabament del segle xvi o començament del segle xvii, passà a convertir-se en sufragània de Sant Pere de Lligordà. Ve documentalment citada l'any 1085 a l'acta de consagració del monestir del Sant Sepulcre de Palera situat dins la seva jurisdicció eclesiàstica. La denominació del lloc es convertí en "Paleria" al segle xii, així consta igualment anotada, l'any 1362, en el "Llibre Verd" del Capítol de Girona. Al Museu Diocesà de Girona s'hi conserva la imatge de Santa Maria, del segle xiv, d'alabastre policromat i 55 centimetres d'alçada, que s'hagué de restaurar després dels fets iconoclastes de 1936. Adossada a aquest església s'hi troba la casa forta de la Masó, amb murs d'origen medieval. Referències
Santa Maria de Palera

Santa Maria de Palera ist eine kleine romanische Kirche aus dem 11. Jahrhundert in dem katalanischen Dorf Beuda in der Nähe der Stadt Besalú. Die Kirche wird erstmals im Jahr 1085 im Zusammenhang mit der Konsekration der Kirche Sant Sepulcre de Palera erwähnt und blieb bis ins 17. Jahrhundert eine unabhängige Pfarrei. Die Kirche ist als einschiffiges Gebäude, gedeckt mit einem Tonnengewölbe, mit einer halbkreisförmigen Apsis auf der Ostseite mit einem zentralen Fenster errichtet. Das deckende Tonnengewölbe wird von zwei Rundbögen getragen. Die Glockenwand mit ihren zwei Öffnungen wurde nachträglich in einen ziegelgedeckten Glockenturm umgebaut. In der Kirche befindet sich ein schlichtes romanisches Taufbecken mit einem Durchmesser von 74 und einer Höhe von 72 Zentimetern. Im Altarraum der Kirche befand sich ursprünglich das Original einer 55 Zentimeter hohen gotischen Marienfigur aus polychromen Alabaster aus dem 14. Jahrhundert von Jaume Cascalls. Die während der ikonoklastischen Aktionen im Vorfeld des spanischen Bürgerkrieges 1936 zerstörte Figur wurde restauriert und im Diözesanmuseum Girona aufgestellt. In der Kirche befindet sich eine Nachbildung. Literatur Josep Murlà i Giralt; Nicolau Gironès i Casanovas: Guia del romanic de La Garrotxa. Alzamora, Olot 1983, OCLC 434851504. Seite 210 f., dort der Artikel „Santa Maria de Palera“ Enciclopèdia Catalana, Gran Geografia Comarcal de Catalunya, Band 3, 1. Auflage, Barcelona 1981, ISBN 84-85194-17-9 (Band 3), Kapitel „Beuda“, Seite 404 f., dort eine kurze Besprechung der romanischen Kirche von „Santa Maria de Palera“ Weblinks gencat.cat Santa Maria de Palera
Santa Maria de Pessonada

Santa Maria de Pessonada és l'església parroquial del poble de Pessonada, del terme municipal de Conca de Dalt, al Pallars Jussàa l'antic terme d'Hortoneda de la Conca. Està situada al bell mig del poble, en el costat de llevant del carrer principal. inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església entre mitgeres afegida a la rectoria. És una nau amb coberta de dues vessants barrejada de lloses de pedra antigues i teula àrab. A la façana situada a la testera de la nau hi ha una porta dovellada de mig punt, rosetó senzill, espadanya d'una obertura i campanaret afegit de rajol i coberta de pissarra. Els murs exteriors són de carreus reblats de pedra del país. El campanar i successives cobertes es troben molt deteriorats. Hi ha dues campanes de bronze. Història És un petit edifici d'una sola nau, que no destaca externament dels edificis que l'envolten més que per la façana. D'aquesta parròquia depenies les de Sant Martí de Vilanoveta i de Sant Miquel d'Herba-savina. Referències Bibliografia GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
Santa Maria de Pols

Santa Maria de Pols és una església del municipi d'Ordis inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església situada a prop del veïnat de Pols, a un quilòmetre i mig al nord-oest de la vila d'Ordis. Santa Maria de Pols és una església d'una nau amb absis semicircular. La volta de la nau és apuntada i seguida; la mateixa forma té l'arc triomfal. La coberta del presbiteri té forma ametllada. Al frontis hi ha una portalada dovellada, d'arc de mig punt, un òcul i campanar de cadireta d'una sola arcada amb carreus molt diferenciats. A la façana de tramuntana hi ha dos contraforts, fets amb carreus grossos i escairats. A migdia hi ha un altre contrafort i també veiem el cos de la sagristia que sobresurt. L'absis té una petita finestra i cornisa encorbada. L'aparell és molt diferenciat a les diferents parts de l'edifici: al frontis s'hi aprecia carreuada de pedra calcària, així com en el campanar; però a la resta hi ha còdols i terrissa amb argamassa. Història A mitjan segle xv es produeix una renovació d'un temple anterior que duraria fins al primer quart del XVI. Potser es reaprofitarien algunes restes de la construcció romànica anterior, en la que hi residien unes monges. Referències
Santa Maria de Remolins

Santa Maria de Remolins és una església del municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Santa Maria de Remolins és un temple romànic. Remolins era fins fa pocs anys un indret del municipi de Montanisell, però el 1969 ha estat agregat tot aquest municipi a Coll de Nargó. La torre-campanar que motiva la present fitxa constitueix, de fet, una torre de guaita i de defensa; és de planta quadrangular, presenta escasses obertures i li fa de teulada un petit capitell, quasi només apuntat. L'obra de la torre és de filades força regulars, baldament els carreus siguin desiguals. Edifici religiós d'una nau, amb un absis i dues absidioles. Volta esfondrada, com també el mur i l'absidiola sud. En resta la paret i l'absidiola nord i mig absis. A la façana oest campanar de planta quadrada, un pis amb finestres geminades i capitell trapezial. Construcció de pedra poc treballada fen filades. L'absis fet amb carreus polits i grans. Història Al segle xviii, "Remolins" era del vescomtat de Castellbò, mentre que "La vall darques" (Valldarques) era "de la mensa Epsicopal de la Seu d'Urgell"; ambdós llocs figuren inclosos dins "la vegueria ampla de Puigcerdà". Històricament, cal no confondre aquest Remolins amb un homònim existent prop de Linyola ("parvo termino vocato Remolins, depopulato, sito in plana Urgelli Prope locum nuncupatum de Linyola":s. XV). Referències
Santa Maria de Salselles

Santa Maria de Salselles és una església del poble de Salselles, municipi que forma part de la històrica sotsvegueria del Lluçanès, avui en dia administrativament dins el terme municipal de Borredà (Berguedà). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Santuari El lloc de Salselles és documentat des del s. X com una de les propietats del monestir de Sta. Maria de Ripoll; la primera església preromànica o la posterior romànica eren advocades a St. Pere però, en augmentar la devoció popular a la imatge de la Verge romànica que es venera a l'església augmentà, es canvià l'advocació i al s. XVII es va construir el nou santuari. El santuari de la mare de Déu de Salselles és una construcció del segle xvii que segueix els esquemes del barroc rural. Consta d'una sola nau coberta amb volta, avui ensorrada, i flanquejada per capelles laterals. La porta s'obre al mur de ponent i és d'arc de mig punt adovellat; l'entrada al santuari és precedida per un porxo d'arcs de mig punt rebaixats sostinguts per pilars de senzills capitells sense decoració. El campanar de torre de planta quadrada s'alça al mur de migdia i té unes obertures d'arc de mig punt i una balustrada. Tot el conjunt és en un estat lamentable de conservació des que fou abandonat durant la guerra civil (1936- 1939); el despoblament del lloc i l'acció dels elements i els robatoris l'han malmès enormement. Alguns petits objectes de Salselles s'exposen avui dia a Santa Maria de Llucà, com també la pica baptismal romànica, la clau de volta principal de l'església i l'actual imatge de la Verge de Salselles, tan venerada en els seus goigs. També a Lluçà trobareu aquests goigs recollits en una publicació de l'any 2003 promoguda pel rector Josep Casals. Restauració A principis del segle XXI s'està començant un projecte de restauració del santuari de Santa Maria de Salselles. La gent de Sant Martí d'Albars, amb la col·laboració de Lluçà i Borredà, han recuperat durant els darrers anys la peregrinació que es feia per anar a demanar aigua a la Mare de Déu. Vilatans de la zona, juntament amb aquests ajuntaments, han fet pinya per tal de fer realitat aquest projecte i recuperar un espai de gran bellesa. La primera fase de les obres ja s'ha acabat, i el campanar ha quedat completament consolidat. S'ha actuat primerament en aquest punt entenent que és l'element més significatiu del conjunt i una fita important en el territori. Se n'ha eliminat la vegetació, s'han rejuntat les parets exteriors i interiors, s'ha refet el terrat i s'ha fixat la barana existent. També s'ha posat un sistema de tirants de ferro envoltant la torre a tres nivells per assegurar-ne la solidesa. El cost de les obres ha estat de 25.962′25 euros, que han anat a càrrec de la Diputació de Barcelona en resposta a la petició feta des de l'Ajuntament de Borredà, i amb el suport dels Ajuntaments de St. Martí d'Albars i Lluçà. Si tot va bé s'espera una segona partida per valor de 40.000 euros que probablement arribaran en dues fases diferents i que s'invertiran a Salselles d'acord al pla director elaborat. Galeria de fotos Referències Enllaços externs Blog "Salvem Salselles"
Santa Maria de Segueró

Santa Maria de Segueró és un monument del municipi de Beuda (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Església parroquial del poble de Segueró, situat als peus dels vessants sud-orientals de la Serra de la Mare de déu del Mont, a la capçalera del torrent de Segueró, agregat al municipi de Beuda. És una construcció romànica del segle xi, d'una sola nau i absis semicirculars. La porta d'entrada, a ponent, té arcs en gradació i el forrellat original que té forma de cap de dragó; a sobre hi ha un ull de bou i una barbacana. La façana està coronada per un campanar de torre amb teulat a dues aigües bastit sobre l'antiga espadanya de dos ulls. Exteriorment, l'absis està decorat amb unes arcuacions llombardes dintre les quals s'obren petites espitlleres i un fris dentat. Al segle xv l'edifici fou modificat amb l'aixecament d'una planta que seguia el perímetre de l'església. Al cor del temple es conserva l'orgue de pedals que està molt malmès. Va ser fet de fusta policromada, tubs d'estany i el teclat original encara és visible. Aquesta obra va ser feta durant les reformes que es van portar a terme al llarg del segle xviii. La pica baptismal de l'església correspon al segle xviii, moment en què es realitzaren reformes i decoracions al temple. Està ornada amb grans fullatges estilitzats i amida 80 cm d'alçada i 85 cm de diàmetre. Situada darrere l'altar major de l'església es troba la imatge de la Verge Maria amb el seu infantó, feta d'alabastre de les pedreres properes i policromada amb colors forts: vermells, blaus i grocs. La Verge duu corona i està abillada amb una túnica i vestit vermell cenyit per un cordó; porta el seu fill al braç esquerre, vestit de groc, que beneeix amb la mà dreta i amb l'esquerra guarda un llibre. Aquesta imatge seient de Santa Maria va ser realitzada en el decurs del segle xiv. A terra es pot veure el sepulcre dels Noguer de Segueró, decorat amb fullatges, una calavera, l'escut de la família i la inscripció: D. O. M. PREDICVAD D DOMS NOGUER ET CASES I AMDIU? ORIS POSITAE INTUMULIS HIC TRANSLATAE FUERE IDIBUS NOVEMBRIS ANNO DEI DN MDCXVII Escut (2 roures i 2 cases) HIC FELICIANO NOGUE ET ANNA CASES QUI DICTAS FAMILI MATRIMONIO CONIVXERUN COM MAIORIM POSTERITAES NE SUIS RESVRRECTIONE EXDECTA Bunt _________. _____________ IOSEPH NOGUER V I D PRIOR DE PANISSAS AC CANO NIC? ECLIAE DE VILABERTRAN ET PETRU NOGUER ET CASES DOMICEL ESTISSIMI POSWERNUT Al costat dret de la nau hi ha el Monument de Setmana Santa, realitzat el 1747. Història Es troba citada l'església de Santa Maria de Segueró en un document de l'any 1001, "…parrochie sancte Marie quae est in villa Sagarone…", i fou cedida l'any 1017, pel comte Bernat Tallaferro, a la tot just creada Seu de Besalú. A finals del segle xvii, el lloc consta inclòs dins els territoris de jurisdicció reial. Procedents d'aquesta església, es guarden al Museu Diocesà de Girona les taules del segle xvi, realitzades pel mestre renaixentista Pere Mates que representen passatges de l'antic i Nou Testament. Referències
Santa Maria de Seròs

Santa Maria de Seròs, o la Nativitat de Nostra Senyora, és una església parroquial de Seròs (Segrià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de tres naus, de dimensions bastant grans. El creuer està cobert per una cúpula amb llanternó en rajola d'estil aragonès. Les dues naus laterals són més baixes i estretes que la nau central. Una capella octogonal d'estil barroc és afegida a l'ala nord. El portal d'entrada és d'arc de mig punt flanquejat per dues columnes sobre basaments amb capitells corintis. A sobre els capitells es troba un entaulament mixtilini molt motllurat, amb volutes i motius vegetals en alt relleu. Més a dalt encara, hi ha una fornícula buida tota envoltada d'ornament en relleu. A banda i banda del portal d'entrada s'observen dues fornícules encegades, amb decoració en baix relleu. Una cornisa motllurada divideix la façana en sentit horitzontal, dibuixant un arc de mig punt per sobre del portal. D'altra part, la mateixa façana presenta una estructura tripartida en sentit vertical, distingint un cos central (on es troba el portal d'entrada) i dos laterals on al seu espai inferior es dibuixen dos arcs de mig punt sostinguts per estretes pilastres que al seu temps es troben emmarcades per pilastres monumentals, tot en baix relleu. El coronament és també mixtilini i present una creu al centre de dos pinacles. A la part esquerra s'alça un campanar de base quadrada que es converteix en octogonal en els seus dos últims cossos, dividits per motllures en horitzontal i per pilastres en vertical, amb quatre obertures d'arc de mig punt. Referències Enllaços externs «ESglésia Parroquial de Santa Maria». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-05. [Consulta: 20 març 2013].
Santa Maria de Serra de Daró

Santa Maria és una església a la plaça de l'església de la Serra de Daró. Serra de Daró (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església és un edifici d'una nau amb capelles laterals i absis poligonal. El campanar està situat a la banda dreta. La façana presenta una portalada d'inspiració clàssica, rectangular, amb brancals-pilastra, entaulament amb inscripcions i frontó triangular amb un petit òcul central. El conjunt es completa amb dues obertures rectangulars a la planta baixa i quatre de circulars a la part superior, una d'elles més gran i centrada, a més d'una fornícula buida damunt la porta d'accés. L'acabament de la façana és amb arquets llombards estilitzats. La torre-campanar és de planta quadrada, amb quatre obertures d'arc apuntat a la part superior. Història Hi ha documentació relativa a l'església de Santa Maria de Serra de Daró des del segle xii, encara que actualment no se'n conserven restes. L'actual temple va ser bastit a finals del segle xix. A la inscripció de la façana figura la data del 1881, i va ser beneïda el 1884. el campanar és l'element més antic del conjunt, segurament dels segles xvii-xviii. Referències
Santa Maria de Seró

Santa Maria de Seró és l'església parroquial de Seró, del municipi d'Artesa de Segre, protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església molt modificada. De la part romànica resta un portal adovellat de mig punt orientat a migjorn i tapiat, amb restes d'impostes. L'accés es fa per un portal barroc senzill amb rosetó a sobre. Un petit cimbori neoclàssic il·lumina el centre del temple. Un campanar de cadireta amb dues campanes s'aixeca a sobre la porta antiga. Un altre campanar es troba al damunt de la cantonada de llevant i és de secció quadrada. Història L'any 1603 l'església estatja la confraria de Sant Ramon de Penyafort. La data de 1606 es troba gravada en la llinda del casal annex a migjorn, anomenat l'abadia. Fou reformada entre els segles xviii i xix. Data i inscripció de la porta d'entrada: "JHS/1882" Referències Enllaços externs Parròquia de Santa Maria de Seró Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa a Campanars parroquials de torre de Catalunya
Santa Maria de Solanes

Santa Maria de Solanes és una església romànica al terme de Montpol, municipi de Lladurs (Solsonès). És un monument inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació L'església i la masia de Solanes es troben a l'extrem nord-oest del terme municipal, als vessants meridionals de la serra d'Oliana, elevades sobre el llom muntanyós que es forma entre la rasa de Solanes i el barranc de Coscollola. Descripció Església d'una nau amb absis rodó, orientada a l'est. La nau, coberta amb volta de canó està actualment en part desapareguda. Arc presbiteral de mig punt. Els murs de la nau convergeixen cap a l'absis i són de diferent llargada, fet que determina una inclinació de l'arc presbiteral i l'absis. Porta al mur sud i tres finestres de mig punt adovellades i dues esqueixades; una a l'absis, altra al mur sud i l'altra al mur nord. Parament en fileres de pedres tallades a cops de maceta. Absis decorat amb tres arcs. Història Església no esmentada a l'Acta de Consagració i Dotació de la Catedral d'Urgell de l'any 839. Per anar-hi Pista a Santa Maria de Solanes Referències Enllaços externs Santa Maria de Solanes, fitxa del catàleg de l'Ajuntament Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta església
Santa Maria de Sorba

Santa Maria de Sorba és una església que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català del municipi de Montmajor (Berguedà). Es troba al llogaret de Sorba, prop de la vila de Cardona. És coneguda per tenir el Martyrium de Sant Eudald del segle vi. A prop de Santa Maria de Sorba hi ha l'església preromànica de Sant Miquel de Sorba. Descripció Església d'una sola nau amb quatre capelles laterals i absis de planta quadrada. Al costat d'aquest trobem una torre campanar de planta quadrada i cos superior poligonal rematada amb barana de balustres. El parament és de carreus de pedres irregulars units amb morter i l'interior, totalment enguixat. La façana és força simple, tan sols hi ha una entrada allindanada amb un fals frontó triangular i sobre seu, un òcul. La coberta és a dues aigües amb teula àrab i a l'interior, voltes de creueria. Al frontispici de la porta hi figura una inscripció: a 4 obre ani 1685 me s. ar terribilis est locus iste hic domus dei est et porta coe- li et vocabitur aula dei. Notícies històriques L'edifici primigeni és romànic però durant el s. XVII es feren moltes modificacions: capelles laterals, elements de la façana sud-oest, ... En aquesta campanya s'aprofitaren materials de la construcció anterior. El 1765 es construeixen els bancs del cor; el 1766, l'altar de Sant Eudald i el 1780, la làpida sepulcral dels Perera, entre altres obres. El campanar és obra ja del s. XIX, apreciable per la diferència amb el parament de la resta del conjunt. De fet, però, les notícies arqueològiques de Sorba ens donen testimoni de l'època ibèrica romana i tardoromana. Les notícies documentals des de la dominació carolíngia suburbano (982), la repoblació de Guifré el Pelós, la dominació ripollenca durant molts anys (888- s. XVIII) són testimoni de la importància del lloc a mitjans del segle xvii. Sorba era una batllia del ducat de Cardona; el duc hi tenia la jurisdicció criminal i el monestir de Ripoll, la civil i eclesiàstica fins a ser abolits els senyorius, continuà sota la jurisdicció del bisbat de Solsona. Referències «Santa Maria de Sorba». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 21 abril 2012]. Vegeu també Llista de monuments de Montmajor
Santa Maria de Torredenegó

Santa Maria de Torredenegó és l'església parroquial del nucli de Torredenegó, al municipi de Llobera de la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Descripció Conserva encara l'estructura romànica del segle xii. La planta és rectangular i de nau única. L'interior de la nau presenta una volta de canó i l'absis s'obre amb un arc preabsidal. L'absis és semicircular amb el parament format per grans carreus escairats i de bona talla menys a la base, on són més grans i irregulars. L'absis presenta una cornisa de peces trapezoïdals en bisell i dues obertures: una al centre, amb arc de mig punt de pedra única i d'una esqueixada; l'altra rectangular al cantó de migdia. La portalada s'obre al mur de migdia. Té dues columnes a banda i banda amb base llisa i capitell decorat amb motius vegetals. L'arquivolta té un bordó que segueix les columnes, una franja ampla sense decoració i una banda lleugerament encorbada, decorada amb palmetes sense interrupció. Alguns elements originals es conserven al Museu Diocesà de Solsona. Al frontis s'alça un campanar d'espadanya amb dues obertures. Té enganxada la rectoria. Notícies històriques La primera notícia és del 1142. És un document que l'anomena "Sancte Marie de Turre de Negó". Aquest topònim fa referència a torre o mas fortificat, al voltant del qual s'estenia una zona que devia tenir per senyor un tal Enneg o Ennegó, persona de la primera època de la conquesta. En el seu terme hi havia ja al Segle XI diverses propietats feudals sota el domini dels comtes d'Urgell. Al segle xi apareix com a senyor Amaltruda, de la família vescomtal de Cardona. El 1158 posseïen aquest sector Pere i Arnau de Freixenet, que feren donacions de terres a Santa Maria de Solsona. Als documents, doncs, dels segles xi i xii, Torredenegó és entès com un terme si fa no fa estès, amb diferents masos escampats. L'any 1313 adquirí la categoria de parròquia. El 1593, amb la creació del Bisbat de Solsona, encara la mantenia, per bé que posteriorment la perdé. Segons una llinda datada l'any 1660, a la segona meitat del segle xvii l'església va ser ampliada pel cantó nord amb un cos que servia de sagristia. També s'hi afegí un cor postís. Des de 1936 la seva portalada es conserva al Museu Diocesà i Comarcal de Solsona. A l'església en el seu lloc hi havia una porta nova, que intentava recordar l'original. Finalment la direcció del Museu, a instàncies de la gent del poble, el 1988, restituí a la portalada del temple el complement de columnes, capitells i arcada que hi havia hagut. Referències