NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Casa Boleda

La Casa Boleda és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès). La seva catalogació patrimonial data el 2001 amb l'aprovació definitiva de la Comissió d'Urbanisme, a través de l'expedient BCIL-1603I. Descripció La Casa Boleda es va construir el 1932. Està situada a la cantonada entre la ronda de la Torrassa i el carrer Rafael Campalans, concretament al carrer Rafael Campalans, 183. Té forma aixamfranada, d'aquesta manera la façana té tres cares i dona la sensació de ser molt ample. En tot l'edifici hi ha un joc de volums i d'alçades. Consta de planta baixa, un pis i golfes. En la zona de la façana que fa xamfrà s'hi troba una gran porta de garatge, i al primer pis hi ha una porta rectangular que dona a una petita terrassa, la volada de la qual fa de porxo de la planta baixa. D'aquest primer pis arrenquen dues petites torretes, una a cada cantó, de dues plantes i amb teulada a quatre vessants. Aquesta part central de l'edifici està coronada per un terrat amb una balustrada de balustre. Les façanes que queden a banda i banda del xamfrà són similars: tenen teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana, les obertures són rectangulars i les del primer pis donen pas a un balcó sense volada. Del centre de la casa s'alça una torratxa amb coberta a quatre vessants i una galeria a la part superior. La Casa Boleda és un rar exemple de construcció de torre residencial urbana, situat enmig de la urbanització intensiva que coneixia el barri de la Torrassa en les dècades de 1920-30. En destaca la composició amb diferents cossos, amb dues petites torres amb coberta a quatre aigües als extrems del xamfrà i una torratxa central amb una galeria superior. La banda posterior, abans antic jardí, ha conegut edificacions de dependències auxiliars. Una de les vàlues més remarcables de l'edifici és la de resoldre la cantonada entre la Ronda de la Torrassa i el carrer Rafael Campalans, revaloritzada després per ser el camí d'accés al pont metàl·lic de la Torrassa, el Pont d'en Jordà, que unia aquest barri amb el de Santa Eulàlia. Història Aquesta casa no té un origen i una autoria clara. S'ha adjudicat a Ramon Puig i Gairalt i també s'ha confós amb la torre d'en Jordà, probablement per la seva proximitat amb el Pont d'en Jordà. Fou construïda combinant formes cubistes amb un neopopularisme noucentista. El projecte de l'edifici que es presentà per a construir en aquest solà no s'adiu gens amb l'execució de l'obra, la qual cosa ha fet que no se'ls relacionés. Usos actuals Actualment és un Centre de Formació Ocupacional per a persones amb discapacitat, gestionat per la Fundació Pere Mitjans. Referències «Casa Boleda». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 18 abril 2012].
Casa Boloix

La Casa Boloix és un habitatge de planta baixa al municipi de Sant Vicenç dels Horts, construït l'any 1921. Alineat al carrer i en cantonada, amb una mitgera a nord, sobre parcel·la de dos cossos. Està protegida com a bé cultural d'interès local. La façana principal és estucada simulant aparell regular i mostra unes llindes decorades amb garlandes i guardapols motllurats. El coronament està format per un frontó de formes ondulants i una barana de terrat amb balustres, amb òcul, amb garlandes i esferes decoratives. Història Antonio Boloix, propietari d'altres terrenys a la zona del Poble Nou o eixample, va demanar l'any 1921 llicència d'obres per edificar-hi una casa, al carrer número 4 de l'eixample, que després rebria el nom de carrer de Ferrés Costa, fent cantonada amb el carrer 14, actual carrer de l'Abadessa Reverter. Els plànols de la casa foren signats per l'arquitecte Melcior Vinyals i Muñoz. L'any 1983, Abelardo Armada Miquel va comprar la casa número 16 del carrer de Ferrés i Costa a Elena Miquel Ros, veïna de Barcelona; i la vengué l'any 1985 a Ramón Fernández Sánchez i Laura Calvo de las Heras. Bibliografia Calpe Andreo, Roser ... [et al.]. Inventari del Patrimoni Històric, Arquitectònic i Ambiental de Sant Vicenç dels Horts. Barcelona: Diputació de Barcelona; Ajuntament de Sant Vicenç dels Horts, 2006. Arxivat 2015-09-23 a Wayback Machine. Enllaços externs Casa Boloix - Pobles de Catalunya Casa Boloix - Patrimoni Cultural Català
Casa Bosch Aimerich

Casa Bosch Aimerich és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada a l'inici de l'antic nucli emmurallat de Castelló, formant cantonada entre els carrers Climent, Comtes d'Empúries i carrer de la Muralla. Edifici de planta rectangular formada per tres crugies perpendiculars a la façana principal, amb teulada a dues vessants de teula àrab. Consta de planta baixa, primera planta i altell. A la planta baixa, es documenten cobertes de voltes d'aresta de maó pla, sustentades amb pilars de pedra escairada. A la primera planta, el sistema de coberta és el mateix, però amb unes grans arcades bastides amb maó massís que separen les diferents sales. La façana principal, al carrer Comtes d'Empúries, permet veure la separació de les diferents crugies clarament. La central, que alhora és la crugia de més alçada, està formada per un gran portal d'obertura rectangular, amb els brancals i la llinda de pedra escairada. A banda i banda, dues finestres rectangulars de les mateixes característiques. Al primer pis s'obren tres balcons amb les baranes de ferro treballades, els brancals de pedra vista i les llindes bastides amb maons disposats a cantell. Entremig d'aquestes obertures hi ha un rellotge de sol. A l'altell es documenta una petita galeria formada amb arcs de mig punt bastits amb maons. Els altres dos cossos s'adossen a banda i banda de la crugia central. Ambdues façanes tenen les obertures petites, rectangulars i bastides amb maons. El cos adossat per la banda sud compte amb un portal d'arc de mig punt de maó amb els brancals de pedra i dues finestres rectangulars adovellades, a la façana amb el carrer Climent. Per la part posterior s'obre un pati-jardí al que s'accedeix des del carrer de la Muralla, amb porxo d'arcs de mig punt a la planta baixa i galeria coberta d'arcs de mig punt de maó a la primera planta. Història Encara que no s'ha documentat notícies històriques que facin referència a la l'edifici en si, es pot relacionar el nom de la casa amb la nissaga dels Bosch Aymerich. Un dels personatges actuals més importants d'aquesta família va ser Josep Maria Bosch i Aymerich (Girona, 1917), arquitecte i enginyer. Construí l'edifici de Hoechst Ibèrica i el de l'Institut d'Estudis Nord-americans, tots dos a Barcelona; l'hotel Cap Sa Sal, a Begur i la clínica Puerta de Hierro, el Banco de Madrid i el teatre Marquina, tots tres a Madrid. Va guanyar el gran premi d'arquitectura de la Tercera Biennal Hispanoamericana d'Art (1956). Referències
Casa Bultó

La Casa Bultó és un monument del municipi de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici de grans dimensions, de planta rectangular, que fa cantonada entre els carrers de Sant Joan i de Sant Gervasi, té el pati posterior que dona al carrer de la Mercè. La façana principal, al carrer de Sant Joan, és de planta baixa, pis i golfes. A la planta baixa hi ha dues obertures d'accés, una d'arc de mig punt i una allindanada, i dues finestres rectangulars, que en origen eren portes. Al primer pis hi ha quatre obertures rectangulars i damunt una cornisa de coronament. La façana del carrer de Sant Gervasi és de planta i dos pisos. La façana posterior, que dona al pati, té un porxo d'arcs carpanells a la planta baixa sota una galeria amb columnes. A la part superior hi ha un terrat. El conjunt presenta esgrafiats geomètrics. Història L'edifici té el seu origen al segle xviii, segons indica la data que figura a la clau d'una de les portes (1791). Fou construït com a residència de la família Font. Una altra inscripció amb la data de 1842 sembla correspondre a una nova intervenció. A principis del segle XX pertanyia a l'arquitecte Josep Font i Gumà. Posteriorment, la casa passà a mans de Josep M. Bultó, que realitzà, l'any 1942, diverses obres de reforma a l'interior i a la façana del carrer de Sant Gervasi, segons projecte de l'arquitecte Carles Marquès. Recentment va ser adquirida pel Ministeri de Justícia que, després d'efectuar les modificacions necessàries, hi instal·là els Jutjats. Referències Enllaços externs Casa Bultó, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Casa Burcet

Casa Burcet és una obra del municipi de Blanes (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici al carrer Roig i Jalpí, núm. 3, projectat l'any 1930 per Josep Goday. La Fundació Àngel Planells utilitza l'edifici per a fer exposicions. Descripció Edifici de planta rectangular de tres plantes que dona al carrer Roig i Jalpí i al carrer de l'Or. Destaca l'esgrafiat de la façana, que té forma de retícula romboidal, i les finestres cantoneres unides amb un balcó, un fris esgrafiat amb motius vegetals i un petit entaulament. La planta baixa té finestres amb arcada de mig punt i portes rectangulars amb llindes decorades amb inscripcions. Les finestres estan revestides de forjats de ferro. Els esgrafiats comencen a partir de les llindes i arriben fins al primer pis i ocupen l'exterior de tota la planta principal d'habitació. Les finestres del primer pis són rectangulars, encara que n'hi ha una d'octogonal. El segon pis fa funció de golfes, té obertures quadrades i també esgrafiats fins a arribar al teulat. Història La casa Burcet deu el nom al mestre d'obres Josep Burcet i Pons, que, supervisat per l'arquitecte Josep Goday i Casals va reformar la casa als anys trenta i quaranta. A la porta d'entrada del carrer Roig i Jalpí existeix una inscripció esgrafiada on posa "Any MCMXXX" i a la porta d'entrada del carrer de l'Or existeix una llinda amb la inscripció "A. D. (anno domini) MCMXLVII" on, a més, hi ha eines representatives de l'ofici de constructor i les inicials de Josep Burcet (J. B.). Segons les inscripcions de la façana podem referenciar dues intervencions, del 1930 i de 1947, encara que no són les últimes intervencions, ja que quan s'hi va instal·lar la Fundació Planells es van fer reformes a l'interior. Del 2003 al 2007, va ser la seu la Fundació dedicada al pintor surrealista Àngel Planells. En l'actualitat s'hi desenvolupen diverses activitats dutes a terme per professionals d'assessorament, gràcies a la seva ubicació i les diferents estances de la casa, que la fan un lloc ideal per a aquesta activitat. Referències Enllaços externs «Casa Burcet». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva. Annex de Promoció econòmica de l'Ajuntament de Blanes
Casa Cauhé Raspall

La casa Cauhé Raspall o Bonaventura Raspall és un edifici de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat), catalogat com a bé cultural d'interès local. Forma part de la Ruta Modernista de Sant Feliu. Història Va ser projectada per l'arquitecte Gabriel Borrell i construïda el 1916 com a habitatge de Bonaventura Raspall i magatzem de la seva empresa La Pilarica, que hi encaixava la fruita i verdura que després era exportada a França. La seva filla Joana Raspall i Juanola (1913-2013), poetessa i escriptora, es va casar amb Antoni Cauhé i Huguet (1898-1975), metge de capçalera i forense de la ciutat, que hi va establir la seva consulta. Descripció És un edifici a tres vents, de planta baixa i pis. La planta baixa presenta portes i finestres rectangulars coronades per rajoles de ceràmica vidriada de tonalitats blaves i ocres i motius geomètrics, a to amb la sanefa del mateix material i motius que el recorre aquest a mitja alçada i que només es veu interrompuda al seu pas per portes i finestres. Aquests elements van ser produïts a la fàbrica Pujol i Bausis d'Esplugues de Llobregat i dissenyats per l'arquitecte Antoni Maria Gallissà. A la façana del passeig de Nadal hi ha dues portes: una és l'accés principal i l'altra donava al magatzem. Hi destaca la presència d'un sòcol recobert de lloses de pedra de formes irregulars. Al pis hi ha dos balcons de diferents dimensions amb el frontal decorat amb ceràmica vidriada. Tenen una barana de ferro forjat molt lleugera i estan suportats sobre mènsules esglaonades, col·locades asimètricament per adaptar-se a la posició de les obertures dels baixos, de les quals les dels balcons n'adopten la decoració. Esgrafiats Al llarg de les dues façanes, apareixen esgrafiades les medalles dels premis obtinguts a França i a Espanya per la bona presentació i qualitat als fruits que exportava Bonaventura Raspall. A l'esquerra de la façana del passeig de Nadal, hi ha representada una gran medalla amb la inscripció PARIS 1907. A continuació, hi ha dos cercles i les llegendes CONCURS CULINARI, DIPLOMA D'HONOR i PARIS 1907; al cercle de la dreta es pot veure la inscripció del premi i en el de l'esquerra una dona i una nena que formen el centre del paisatge constituït per una casa i uns arbres. A continuació, hi ha l'esgrafiat del premi Concurso de Alimentación e Higiene, compost també de dos cercles: el de l'esquerra, presenta una dona amb un cistell de fruites que l'ajuda un nen, i el de la dreta la inscripció del premi. A la dreta de la façana, hi ha representada la medalla del Gran Premi de l'Exposició Internacional de Barcelona del 1912, remarcat amb fulles de llorer. A la façana del carrer de Vidal i Ribas es representa la medalla de l'Exposició Internacional de Barcelona del 1912. A més, hi ha la inscripció AÑO 1916, en referència a l'any de construcció de la casa, i un monograma amb les inicials BR, corresponents a Bonaventura Raspall. Referències Enllaços externs Casa Cauhé Raspall - Lloc web oficial (català) «Casa Cauhé Raspall». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Casa Carlos Barral

La Casa Carlos Barral és un edifici del municipi de Calafell (Baix Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'un petita casa de planta baixa i pis amb una superfície de 45 metres quadrats aproximadament dins d'un solar rectangular amb un jardí amb pins. Al final del pati hi ha un garatge. Aquesta casa era, en el seu origen, una botiga de pescadors que va ser ampliada i modificada. Algunes transformacions són el canvi d'ubicació del primer tram d'escala, l'enderroc de l'envà de l'antiga cuina i l'afegit de la balconada de fusta del primer pis, la qual es va portar als anys 20 del segle xx des de les illes Canàries. Història Antiga casa de pescadors que va ser propietat de Carlos Barral, escriptor i editor barceloní. Aquesta casa va ser centre de tertúlies i de creació literària. L'any 1999 va ser adquirida per l'Ajuntament de Calafell juntament amb un llegat documental i artístic i, des del 2004, es va convertir en casa-museu on es pot veure aquest llegat. Referències Enllaços externs «Museu Casa Barral». Ajuntament de Calafell. Arxivat de l'original el 2012-11-11. [Consulta: 1r setembre 2014]. «Casa Carlos Barral». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Casa Cassanyes

Casa Cassanyes és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada dins del nucli emmurallat de la població, a la zona on des de mitjans del segle xiii se situà l'important call jueu de Castelló d'Empúries. Forma cantonada amb el carrer Ramón Bordes i la Plaça de les Monges. Edifici de planta rectangular, que consta de planta baixa i dos pisos d'alçada, amb l'accés principal pel carrer anteriorment mencionat. Està cobert amb teulada a dues vessants de teula i carener paral·lel a la façana de la plaça. A la planta baixa es documenta el vestíbul, cobert amb voltes d'aresta rebaixades bastides amb maons disposats a la catalana, i un pati interior amb un porxat de maons cobert també amb voltes d'aresta, amb accés des de la plaça. Degut a l'última rehabilitació que ha patit l'edifici, les dues façanes estan arrebossades. A la façana que dona a la Plaça de les Monges, les obertures segueixen els eixos verticals i estan emmarcades amb brancals i llindes de pedra. Destaquen els balcons volats formats per perfils metàl·lics i llosetes ceràmiques situats a la primera planta. De la façana principal destaca el portal rectangular adovellat, dos balcons de les mateixes característiques que els anteriors i una finestra adovellada a la segona planta. La resta d'obertures de la façana són rectangulars i no segueixen els mateixos eixos verticals que en el cas anterior. Podrien ser fruit de reformes i rehabilitacions posteriors. A les dues sales ubicades a la primera planta de l'edifici (les que donen a la Plaça de les Monges) hi ha pintures murals que decoren les parets i els sostres. Història En un principi, l'actual edifici s'anomenà "Can Dimes" per haver estat habitat per la família Dimas i Juncà. Posteriorment va passar a anomenar-se "Can Cassanyes". El cognom Cassanyes apareix al llistat de contribuents de l'any 1800, on s'indica que el sr. Narcís Cassanyes va contribuir amb 58 lliures i altres terres. Després de molts anys en molt mal estat de conservació, aquesta casa ha passat a ser propietat del sr. Enric Coderch Callís, que ha realitzat les obres de reforma respectant tota l'estructura tipològica a nivell de façanes. També s'ha tingut en compte la composició de les pintures interiors de les parets i els sostres de les sales de la primera planta, evitant modificar les distribucions que podrien haver-les malmès de forma irreversible. Referències
Casa Climent (Castelló d'Empúries)

Casa Climent és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada dins del nucli emmurallat de Castelló, al barri del puig Salner, la casa Climent és veïna de la casa Ametlla. Edifici de planta rectangular format per quatre crugies perpendiculars a la façana. Consta de planta baixa, primera planta i golfes. El vestíbul de la planta baixa està cobert amb voltes d'aresta de maó pla, sustentades per pilars de pedra. L'escala d'accés als pisos superiors queda emmarcada dins d'un pati central descobert. En el primer pis destaquen unes sales amb sostres enguixats, alguns també coberts amb volta d'aresta, i de llençol. Un d'ells conserva unes bigues de fusta completament decorades. Determinades parets de les sales estan pintades amb columnes i frontons neoclàssics. Les obertures de la façana són rectangulars amb balcons emmarcats en pedra vista en el primer pis i d'obertura rectangular en el segon. El portal d'accés és rectangular, amb els brancals de pedra i amb llinda plana motllurada (completament tapada pels passamans que sustenten un dels balcons de la primera planta). Hi ha un altre petit portal d'arc de mig punt de maó, amb els brancals de pedra vista. La resta d'obertures són també emmarcades amb pedra picada. Amb posterioritat a la construcció original, a la part que dona al jardí, s'hi ha afegit un porxo i dues sales cobertes amb volta d'aresta. Història Al segle xviii, la família Climent, originària de la Selva de Mar, es va traslladar a Castelló, ubicant la seva residència en el carrer dels Capellans, on continuen residint els seus descendents. Al segle xix, Enric Climent i Vidal va actuar en política on obtindre càrrecs d'importància com a diputat a les Corts, senador i Governador Civil de Girona. Ricard Climent i Niubó, fill de l'esmentat polític, va ésser notari de Castelló durant molts anys. La seva filla i heretera Lluïsa de Climent i de Contreres va casar-se amb el seu cosí Ignasi Fages de Climent, fill de la molt distingida família Fages de Figueres i foren els pares del notabilíssim poeta i escriptor, considerat com el Poeta de l'Empordà, Carles Fages de Climent (1902-1968). Actualment existeix una placa a la façana que ho recorda. En l'actualitat la casa és propietat encara de la Família Fages de Climent, i la seva descendència. Referències
Casa Comas d'Argemir

La xasa Comas d'Argemir és un edifici modernista situat a l'avinguda de la República Argentina, 92, al barri de Vallcarca i els Penitents de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Història Va ser encarregada el 1904 per Joan Comas i d'Argemir a l'arquitecte Josep Vilaseca i Casanovas. Entre finals del 2023 i el primer trimestre del 2024, se'n van rehabilitar la façana principal i la torre. Arquitectura Aquest edifici s'aixeca en un indret amb molt desnivell. Això provoca que la façana principal, que dona a l'avinguda de la República Argentina, consti de planta baixa i pis, mentre la façana posterior, a l'avinguda de Vallcarca (abans Hospital Militar), es constitueixi per una planta baixa i quatre ppisos, amb jardí al davant. Un passatge lateral (al sud de l'edifici) serveix per comunicar la façana principal amb el pati sense entrar a la casa. L'altre costat té una paret mitgera amb la finca del costat. L'edifici presenta una aparença fortificada, postulant un medievalisme formal enriquit per detalls més estrictament modernistes. A la façana principal la planta baixa s'obre al carrer per mitjà d'un gran arc parabòlic que dona pas a un portal tancat. L'arc es sustentat en un dels costats per una mènsula esculturada amb cap de lleó. Presenta un basament de pedra amb fals carreuat separat de la resta de la façana per una sanefa de rajoles ceràmiques pintades amb motius d'infants músics. La resta del parament està recobert per un senzill esgrafiat geomètric. Al costat del portal d'accés un gran finestral està cobert per un arc sustentant per dos dracs esculpits. Aquest cobreix una finestra geminada amb el perfil superior esglaonat de rajols ceràmics vidriats, atorgant-li una semblança mudèjar. La planta pis està organitzada amb tres finestres amb ampit de ferro forjat i emmarcades per un esgrafiat estilitzat. A la cantonada una tribuna circular, a mode de torreta, està coberta per una cúpula cònica decorada amb trencadís de tons blaus degradats i coronada per una creu de quatre puntes. La tribuna té estretes finestretes rematades amb arc de mig punt donant-li una semblança d'espitlleres. Tota ella està recorreguda a la part inferior per una sanefa de rajoles ceràmiques pintades amb motius d'infants entre flors i el permòdol inferior té forma d'un grotesc cap de lleó. La façana es rematada per merlets enreixats que tanquen el terrat. La façana posterior i la que dona al passatge interior tenen una composició similar als dos pisos superiors, només trencada per una tribuna cantonera de planta semicircular a l'altura de la planta baixa de la façana principal, presentant les mateixes ornamentacions que les finestres geminades. A l'interior, hi ha unaornamentació d'estil art nouveau francès, en concret en la decoració floral de les finestres de la caixa d'escala. Galeria Vegeu també Torre Llobeta Referències