NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Pere (Claret dels Cavallers)

Sant Pere és una església sota el turó del castell (avui enrunat) al nucli de Claret dels Cavallers protegida com a bé cultural d'interès local. Pertanyia als cavallers de l'Orde de Sant Joan de Jerusalem. Presenta una nau rectangular sense absis, amb campanar d'espadanya doble per a dues campanes. Sota d'ell i en el centre de la façana hi ha una petita finestra per on penetra la llum. L'accés és lateral. Està adossada a un grup de cases per l'edifici annexa que fa de sagristia. Està feta amb bonics carreus molt regulars. Actualment el seu accés és una mica complicat. Descripció
Sant Pere de Vilalta

Sant Pere de Vilalta és una església del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici religiós, una església ubicada junt a la masia Vilalta. La planta de l'església, primitiva, és un rectangle on no es diferencia la nau del presbiteri, podria ser preromànica. L'estructura és plenament gòtica, ja que utilitza l'arc ogival. L'entrada és lateral. El portal està datat al s.XV. Als peus de la nau (lateral esquerra) hi trobem el campanar de torre, el qual està realitzat en dos períodes successius visibles en el canvi de pedra. Presenta molt bon aspecte tant internament com externament, i és degut a una recent restauració. El portal de l'església de Sant Pere de Vilalta està ubicat en el lateral esquerra de la nau. Datat en la primera meitat del segle xv, presenta un portal rodó sol, amb un conjunt de grans dovelles i muntants no gaire alts, simulant una figura de cap ample i cames curtes i primes. La dovella central o clau representa dos cossos en relleu: un cap d'animal i, a sobre, una espècie de torre. Referències
Sant Pere i Sant Feliu de Salo

Sant Pere i Sant Feliu és una església dintre del poblat de Salo (Sant Mateu de Bages, Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici religiós al costat de les cases i amb un cementiri adossat al costat dret. Està coberta amb volta de canó simulada feta de totxo; la llinda del portal d'entrada està datada l'any 1810 i té símbols eclesiàstics representats, més amunt hi ha un òcul. Presenta una nau central i dues laterals separades per arcs de mig punt i columnes. L'altar està alçat per dos esglaons. Al cap de la nau s'alça el campanar de torre quadrada amb quatre finestres. L'any 1936 l'església va ser incendiada, deteriorant-se una gran part de la volta que s'enfonsà i altres parts. Va ser reedificada pocs anys després. A l'altar major hi ha un retaule dels sants patrons, realitzat els anys 1942-1944. Notes
Santa Eugènia de Goberna

Santa Eugènia de Goberna és una església del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església de nau rectangular, sense absis, situada al peu del camí de la masia de Goberna (Castelltallat). Orientada a sol ixent, té l'entrada als peus de la nau, la qual està quelcom desplaçada. Té campanar d'espadanya simple. El portal de llinda està datat l'any 1642. Presenta un estat bastant lamentable; les escletxes són apreciables en la façana i l'interior està arrebossat mentre que el sostre està recorregut per un tirant que aguanta la paret del cap de la nau per evitar un esfondrament. Grans carreus de pedra de mides desiguals. L'església va ser construïda en substitució d'una altra capella existent a la propietat, la qual era d'estil romànic, i que s'havia destruït. Referències
Santa Margarida de Mejà

Santa Margarida de Meja és una església del municipi de Sant Mateu de Bages (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici religiós, una capella construïda al costat d'un camí, dalt d'un petit turó. És un edifici d'època gòtica però que conserva elements de tradició romànica. Presenta una gran nau rectangular sense absis i amb finestra de creu als peus de la nau. L'entrada principal va ser tapada per la construcció d'un cos adossat i se'n obrí una de lateral amb un gran arc. Té campanar d'espadanya doble. Els carreus presenten un bon estat. Davant seu hi ha un petit paller obert a una amplia era. Referències
Santa Maria de les Omedes

Santa Maria de les Omedes és una església del municipi de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És al costat del mas de les Omedes, al peu de la pista que de Vilanova de l'Aguda remunta la vall del torrent de Valldàries, a la parròquia de l'Aguda. Història No hi ha notícies documentals de la capella. En procedeix una antiga imatge de la Mare de Déu, dipositada actualment al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Arquitectura És d'una sola nau, coberta amb volta de canó reforçada per un arc toral, amb pilastres, i capçada a llevant per un absis semicircular, obert a la nau mitjançant un arc presbiteral en degradació. La porta actual s'obre a la façana de ponent, que és coronada per un senzill campanar d'espadanya de dos ulls, i respon a una reforma de l'edifici original, probablement la mateixa en què es construí el cor adossat al mur de ponent i s'arrebossà tot l'interior del temple. A la façana nord, paredada, és visible la porta original en arc de mig punt retallat en un sol bloc de pedra com el de Sant Pere del Soler, de Rialb. A l'absis s'obre una finestra de doble esqueixada del mateix tipus que les dues que es troben a la façana sud, o la que hi ha a la façana de ponent. Les façanes són nues de decoració, llevat del ràfec de la nau i l'absis format per una senzilla motllura bisellada. L'aparell del mur és format per carreus allargats disposats regularment i ha estat restaurat amb un excessiu rejuntat de morter de calç, molt visible. Les característiques de l'església palesen unes formes ja avançades dins el segle xii però que segueixen la tradició constructiva del segle xi. Referències
Mare de Déu de Coaner

El santuari de la Mare de Déu de Coaner és una esglesiola situada a mig quilòmetre a ponent de l'església parroquial de Sant Julià, prop del poble de Coaner. Es troba catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El seu origen és ocasionat pel gran culte que despertà la Mare de Déu de Coaner, que es troba envoltada de vuit parròquies: Súria, Castelladral, Valldeperes, Orriols, Torroella, Salo, Castelltallat i la mateixa de Coaner. A causa de l'increment de feligresos, l'altra església de Sant Julià quedava petita. Alçada sobre un petit turó i aïllada, presenta una estructura regular de planta rectangular amb un cos adossat a la part dreta (cos també de planta rectangular i de petites dimensions) i el cementiri, a l'esquerra. La façana és llisa, amb porta central i òcul a la part superior i acabada en un campanar d'espadanya doble. Les parets exteriors estan arrebossades, però pot apreciar-se l'ús de la pedra i el totxo (maó) per la construcció. El portal és romà amb una espècie de frontó a sobre. La coberta és a dues aigües. El retaule de l'altar major és barroc, realitzat el 1716 per Segimon Pujol de Gurb. Conservada a l'església de la Colònia de Valls i d'estil romànic dels segles XII-XIII trobem la imatge de la Mare de Déu de Coaner, feta de fusta policromada. Notes
Sant Martí de la Figuera de l'Aguda

Sant Martí de la Figuera de l'Aguda és una església del municipi de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És al sud-est del nucli de Vilanova, a la carena de la costa de la Figuera, entre els barrancs de Botines i el de la Figuera. Accessible per pista forestal molt precària des de Ribelles. A la mateixa carena, a un centenar de metres al nord, es troben les restes del castell de la Figuera. Història L'antiga església de Sant Martí depenia de la parròquia de l'Aguda. Tot i que el topònim del lloc de la Figuera figura des de mitjans del segle xi, l'únic document que dona informació de l'església data de 1092: és una publicació sacramental del testament de Bernat Transver, jurat sobre l'altar de Sant Ermengol de l'església de Santa Maria de Guissona en presència del jutge Guillermo on es fa donació «ad ecclesiam vero Sancti Martini Figerie» de dos modis de vi i la terra situada prop de Perelló, per la salvació de la seva ànima. Arquitectura Edifici d'una sola nau, cobert a l'origen probablement amb fusta, i en el qual es bastí una volta de rajol en el curs d'unes reformes d'època barroca. La nau és capçada a llevant per un absis semicircular, precedit d'un arc absidal, del qual manca el brancal sud. Com la nau, tot el sector absidal és mancat de coberta i sostre que originalment degué ser resolt amb una volta de quart d'esfera. L'arc presbiteral degué ser de mig punt. Atesa la posició de l'arc d'obertura de l'absis i del ràfec de la nau, és de suposar que devia tenir una coberta d'embigat de fusta. La porta s'obre a la façana sud i és resolta amb un arc de mig punt exterior, de dovelles ben tallades i extradossades per una filada de lloses planes, seguint les fórmules constructives llombardes. A la façana de ponent hi ha una finestra cruciforme, de construcció molt rústega i irregular, i al centre de l'absis hi ha una finestra de doble esqueixada. Hi ha nou nínxols rectangulars arrenglerats al mur de ponent, i dos nínxols més a la conca absidal on es conserven, per sota dels arrebossats tardans, restes de pintura mural de to vermellós, molt esvaïda, que podrien ser d'origen medieval. L'aparell és format per carreus disposats regularment amb juntes grasses. Probablement en època barroca s'afegí un contrafort atalussat a l'absis i es referen les cantonades de la façana nord. Les façanes són nues d'ornamentació llevat del ràfec que es conserva en bona part de la nau i en algun sector de l'absis. Les característiques constructives i la decoració de la porta evidencien que es tracta d'una obra bastida amb les formes pròpies de la fi del segle xi o ja en el segle xii. Referències Enllaços externs Vilanova de l'Aguda a Gran Enciclopèdia Catalana
Casino Recreatiu i Instructiu d'Amposta

El Casino Recreatiu i Instructiu d'Amposta és un edifici del municipi d'Amposta (Montsià) protegida com a bé cultural d'interès local. L'entitat fou fundada el 15 de maig del 1871, i des del 1908 es troba en aquest edifici, la seva seu actual. És l'entitat més antiga d'Amposta i de les Terres de l'Ebre. El 2023 va rebre la Creu de Sant Jordi. Descripció Es tracta d'un edifici civil de planta quadrangular irregular. Està situat a la vora del canal de la dreta de l'Ebre que travessa la població. Té planta baixa i un pis (amb un pis més a l'interior), coberta plana al cos principal i teulada a dues aigües al posterior. La façana principal i la lateral esquerra queden a la vista. La principal presenta una distribució simètrica d'acord amb un eix central de simetria, amb els elements ordenats segons tres seccions verticals, així a la central hi ha la gran porta-finestral amb arc rebaixat a la planta baixa, flanquejada per dues petites portes-finestres, i a la planta alta un balcó amb gran porta d'arc rebaixat també amb un senzill entramat de fusta fet de línies rectes i corbes. A les dues seccions laterals hi ha quatre portes finestrals a la planta baixa i dos balcons amb dues portes a cada un, amb una notable mènsula de motius florals i vegetals de grans dimensions. La façana lateral esquerra és de gran sobrietat, així, mentre la part corresponent al cos de davant és arrebossada, la posterior presenta l'obra vista: mur de maó i paredat irregular. A l'interior destaca el gran saló de la planta baixa, amb notable enrajolat tant a terra com al primer metro i mig de paret, així com la galeria volada superior amb barana de ferro estilitzat, o el sostre ornamentat. Referències Enllaços externs Casino Recreatiu i Instructiu d'Amposta, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Santa Maria de la Serra de Castellar

Santa Maria de la Serra de Castellar és una església del municipi d'Oliola (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És situada a uns 200 m a llevant de la masia de Castellar a la carena de la Serra del Castellar, entre els termes de Ponts i Vilanova de l'Aguda. L'església es coneix també amb el nom de Mare de Déu del Roser. Història Contrast a el conjunt d'elements d'època medieval amb l'escassetat de notícies històriques. El lloc era conegut o estava integrat en el Terme Forà de Ponts o Terme de Ponts i això permet identificar aquesta església amb la de Santa Maria de «ipsa Serra de Ponts» a la qual Adelaida, muller de Ponç Dalmau, va llegar dos mancusos en el seu testament en un any desconegut però que cal situar entre el 1080 i el 1100. Aquesta menció seria contradictòria amb l'edifici que ha pervingut que es pot considerar una obra del segle xii amb reformes posteriors però cal pensar que l'església actual substitueix un edifici anterior, bastit el segle xi. Arquitectura Edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular, reforçada per dos arcs torals sense pilars. El més proper a llevant conserva la imposta amb una simple motllura bisellada. La nau és capçada a llevant per un absis semicircular precedit d'un arc presbiteral molt desfigurat per un envà que tanca l'absis convertit en sagristia. La porta original s'obre a la façana sud, resolta amb un arc de mig punt i avui cegada. A ponent s'hi obre la porta actual també resolta amb un arc de mig punt de dovelles ben tallades on figura la data 1737 que deu correspondre a la seva obertura i a la reforma interior de l'església, arrebossada, el tancament de l'absis i la construcció del cor adossat a ponent. Al centre de l'absis hi ha una finestra d'esqueixada doble, del mateix tipus que les dues de la façana sud i la quarta de la façana nord. Les dues darreres tenen l'arc tallat en un sol carreu. A ponent hi ha una finestra cruciforme obrada amb gran perfecció. A l'extrem de llevant de la nau, el campanar de torre de planta quadrada amb una finestra geminada oberta a cada façana. Les façanes són mancades d'ornamentació, llevat de la de les finestres i un ràfec format per una senzilla motllura bisellada. L'aparell, de carreus ben tallats i disposats en filades regulars. En la façana de ponent el parament és més irregular però els carreus presenten un treball més acurat, amb alguns elements encoixinats. Sembla que aquesta façana fou realitzada per uns altres artífexs, o reformada. En el seu conjunt, l'edifici pot considerar-se com una obra característica de les formes constructives de l'arquitectura catalana del segle xii. Referències
Torre de l'Oriola

Torre de l'Oriola és una antiga torre de guaita del municipi d'Amposta a la comarca del Montsià, declarat bé cultural d'interès nacional. També és coneguda ambigú el nom de Mas de Sunyer. Descripció És una torre de planta rectangular, situada a l'oest del terme. Se li lliura una edificació d'època contemporània, junts formen una masia. La porta d'accés, d'arc de mig punt adovellat, és a la façana est; per sobre d'aquesta s'obren dues finestres (la superior amb llinda i ampit motllurat). A la part superior d'aquesta façana es conserva un matacà. Posteriorment a la construcció s'hi van obrir diverses obertures i es va desmuntar la part superior. Història Forma part del triangle de torres juntament amb Futxeron i Poquessalses, amb funció principalment defensiva d'Amposta, potser creada, com la de Poquessalses, per a establir un nus de protecció de la zona després de la incursió algerina de 1540, ja que es tracta d'una organització diferent de la típica de les torres de la zona (duets de torres separades proporcionalment). Hi havia una masia al costat esquerre, de principis del segle xix, que es va enderrocar, així com unes dependències pels animals i un pou, que encara es conserva. Referències Enllaços externs «Torre de l'Oriola». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mare de Déu de la Vedrenya

Mare de Déu de la Vedrenya és una ermita del municipi d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba al costat de la carretera que mena a Montmagastre, entitat de població del municipi d'Artesa de Segre. Història Fou una església depenent del priorat canonical i més tard parròquia de Sant Miquel de Montmagastre. La primera referència històrica és de l'any 1135, en què rebé un llegat d'un tal Berenguer. L'any 1164 Bernat Folc donà a Ramon de Lluçars i a la seva esposa la meitat de la seva heretat, que tenia des de Santa Maria «Veteranensi» fins al Segre. És una de les esglésies de l'arxiprestat d'Àger que consten en el llibre de visita de l'arxipreste Francesc Esteva de 1757-58. Arquitectura És d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular, reforçada per un arc toral també semicircular que arrenca de manera descentrada de dues pilastres rectangulars. La volta és suportada per arcs formers dels quals n'hi ha dos a cada cantó en el tram de ponent de la nau, mentre que en el tram de llevant n'hi ha un al mur nord i dos en el mur sud. D'aquests, el situat més a llevant correspon a l'obertura de la porta original, ara paredada, resolta en arc de mig punt. La nau és capçada a llevant per un absis semicircular obert a través d'un arc presbiteral. La porta actual resolta en arc de mig punt de grans dovelles, s'obre a la façana oest on s'obre un àmbit descobert. Damunt d'aquest mur de ponent s'aixeca un campanar d'espadanya de dos ulls. La porta té gravada la data de 1647, moment en què se situaria un intent d'ampliació i potser també la construcció d'un cor interior, l'ull de bou i la porta de la façana oest. Es conserven dues finestres de doble esqueixada a l'absis i a la façana sud; a la façana nord hi ha les traces d'una altra finestra paredada, segurament d'esqueixada recta. Les façanes són totalment llises, sense ornamentació llevat d'un ràfec bisellat. En tota la meitat de llevant de la nau, l'aparell és format per carreus ben escairats i polits, disposats molt regularment en filades uniformes. A la meitat de ponent, l'aparell és de carreu escairat, més irregular, disposat en filades poc uniformes entre les quals s'intercalen carreus quadrats treballats a punta. Sembla que la part de ponent correspon a un primer projecte, que no sabem si s'acabà, datable entre la fi del segle xi i el principi del segle xii i que fou ampliat cap a llevant seguint formes constructives característiques del segle xii. Referències Enllaços externs Esglésies amb campana d'obús. La Vedrenya a Artesa pas a pas
Sant Esteve de Peracolls

Sant Esteve de Peracolls és una església del municipi d'Artesa de Segre (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Encinglerada vora el barranc de Peracolls, pertany administrativament al municipi d'Artesa de Segre però correspon geogràficament a la Baronia de Rialb. És una de les moltes esglésies situades en els extrems de les cingleres del vessant sud de la serra de Comiols. Prop de l'església hi ha vestigis d'hàbitats troglodítics. Història Va dependre del monestir de Santa Cecília d'Elins, en un primer moment, a través de Sant Cristòfol de Salinoves. Fou un dels béns amb què es dotà Sant Cristòfol l'any 949, segons es recull de l'acta de consagració. També es documenta en l'acta de consagració de Santa Cecília d'Elins el 1080. En aquest document es fa esment de Sant Esteve de «Speluncella» i aquesta església no podia ser altra que Sant Esteve de Peracolls. El topònim «Speluncella» s'ha conservat com a nom d'una masia propera, sota la forma «Espuellà». Arquitectura És d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular, reforçada per dos arcs torals i capçada a llevant per un absis semicircular obert a través d'un arc presbiteral. El tram de llevant de la nau presenta el murs articulats per dos arcs formers. En el tram central del mur nord n'hi ha un altre, centrat i de major diàmetre. En el mur sud s'obre la porta, resolta en arc de mig punt. Al costat hi ha un nínxol buidat al mur, amb la part superior triangular formada per dues lloses. A nord i a ponent hi ha altres petits nínxols, quadrats. A ponent hi havia una finestra cruciforme. Al tram de ponent del mur sud, s'obre una finestra d'una esqueixada i als arcs dels trams de llevant hi ha finestres de doble esqueixada, disposades simètricament. Al centre de l'absis, finestra de doble esqueixada amb les dovelles dels arcs interiors i exteriors extradossades per una filada de lloses planes. Sobre la façana de ponent, restes d'un campanar de quatre obertures d'un sol pis, amb una finestra d'arc de mig punt a cada façana. Les façanes són mancades de decoraci´lo, llevat de la façana absidal on hi ha una decoració formada per motius llombards, d'arcuacions sota el ràfec en sèries de dues entre lesenes. L'aparell és format per carreus allargassats, simplement escairats sense polir, disposats en filades uniformes i regulars. Les construccions constructives i decoratives indiquen clarament que l'església de Sant Esteve de Peracolls és una obra datable al segle xi, concebuda i executada dins els models de l'arquitectura llombarda. Referències Enllaços externs Per anar-hi Artesa de Segre a Gran Enciclopèdia Catalana
Sant Martí de la Nou (Alòs de Balaguer)

Sant Martí de la Nou o Santa Maria de la Nou és una església d'Alòs de Balaguer (Noguera) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba al nord-oest del terme municipal. Al costat de l'església hi ha les restes de la població medieval del mateix nom. Història No hi ha notícies documentals directes de l'edifici. Es té tan sols una notícia tardana, de l'any 1334, en que consta que «La Nou» forma part del marquesat de Camarasa en propietat de la segona esposa del rei Alfons el Benigne, Elionor de Castella, com a dotació del seu fill Ferran. Arquitectura És un edifici d'una nau amb un absis semicircular obert a llevant. La nau és coberta amb volta de canó de perfil apuntat, el qual segurament era reforçat per dos arcs torals, dels quals només queden les pilastres que l'aguantaven. L'absis és cobert per una volta de quart d'esfera. Adossada a les parets de la nau hi ha una banqueta que s'uneix a l'esglaó d'accés a l'absis. Només es conserva una finestra d'una sola esqueixada a la façana sud que tant a l'interior com a l'exterior forma una est4reta obertura rectangular marcada per una linda horitzontal i dos brancals monolítics. La porta d'accés devia ser situada als peus de la nau, a ponent, on s'hi ha desplomat un fragment del mur d'uns 2 m. L'edifici presenta murs força gruixuts amb el parament construït a base de carreus de calcària mitjans i regulars, amb algunes filades de blocs irregulars. Tota la construcció es recolza en grans blocs tallats d'aglomerat quaternari com a fonamentació i base per a anivellar el terreny sobre el qual s'aixeca. La coberta, molt malmesa, era de lloses planes. La volta és feta amb carreus col·locats amb plec de llibre i, pel seu perfil, es pot considerar una obra del segle xii. Referències Enllaços externs Ruta a Sant Martí de la Nou amb mapes de l'ICGC