NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Martí de Capsec

Sant Martí de Capsec ist eine modifizierte romanische Kirche aus dem 12. Jahrhundert nahe dem kleinen Weiler Capsec, der zur Gemeinde La Vall de Bianya nahe der Stadt Olot (Katalonien) gehört. Das Vorgängergebäude wurde im Jahr 1017 ersterwähnt. Die Kirche liegt abgelegen in der Sierra de Malforat inmitten von Wiesen und Bächen. Sie wird erstmals im Jahr 1017 erwähnt, wobei das genaue Jahr der Erbauung der Kirche nicht feststellbar ist. Das Gebäude wurde ursprünglich als einschiffige Kirche mit einem deckenden Tonnengewölbe errichtet. Die Kirche wurde ursprünglich durch eine halbkreisförmige, mit einem zentralen Fenster versehenen Apsis abgeschlossen. Hinter der Apsis steht ein Lorbeerbaum, der den Sieg Christi symbolisiert. Zudem ist die Kirche mit einem Glockenturm, der nach allen vier Seiten Öffnungen trägt, versehen. Das ursprüngliche Gebäude wurde im Laufe der Jahrhunderte oft renoviert, überarbeitet und umgebaut. Die Erdbeben in der Garrotxa im 15. Jahrhundert hatten zu erheblichen Gebäudeschäden geführt. Das Kirchengebäude wurde jedoch wieder hergestellt. Die Seitenkapellen mit Seitenapsiden wurden nachträglich angebaut. Das ursprüngliche Deckengewölbe ist durch „falsche“, d. h. nachträglich aufgebrachte Gewölberippen verändert. Diese täuschen in jedem der drei Bogenabschnitte ein Kreuzgewölbe vor. Im Innenbereich befindet sich ein großes romanisches Taufbecken aus dem 12. Jahrhundert (verziert mit zwei Kreuzen, zwei Händen und einem gewundenen Strick) und ein kleines Weihwasserbecken aus dem 13. Jahrhundert. Die Kirche unterstand zunächst den Mönchen von Camprodon und später dem Priorat von Sant Joan les Fonts. Literatur Josep Murlà i Giralt; Nicolau Gironès i Casanovas: Guia del romanic de La Garrotxa. Alzamora, Olot 1983, OCLC 434851504, Sant Martí de Capsec, S. 100. Informationstafel über die Kirche in katalanischer, englischer und französischer Sprache am Gebäude Miquel Borell i Sabater, Rosa Guardiola i Llobet: Ermites encisadores, amb cotxe fins a la porta. (= Guies gironines. 2). 2006, ISBN 84-935203-5-7, S. 72: „Vall de Bianya – Sant Martí de Capsec i Sant Martí de Solamal“ Gran Geografia Comarcal de Catalunya. Band 3: El Gironès, la Selva, la Garrotxa. 1. Auflage. Verlag Enciclopèdia Catalana, Barcelona 1981, ISBN 84-85194-17-9, S. 367: „La Vall de Bianya“, dort eine kurze Besprechung von „Capsec“ und der Kirche „Sant Martí de Capsec“ Weblinks Capsec und Kirche Sant Martí de Capsec gencat.cat: Sant Martí de Capsec Einzelnachweise
Sant Martí de Casarilh

Sant Martí de Casarilh o Sant Tomàs de Casarilh és una església del poble de Casarilh al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta rectangular amb absis orientat a l'est. Originàriament sembla que disposava d'un porxo en el costat Nord. Aquest fou tancat i convertit en capella durant el segle passat. L'any 1731 es comença a aixecar un massís campanar adossat als peus de l'església. Sobre la porta d'entrada hi ha una inscripció: RECTOR 1747 MOSÈN PAU VIDAL. També s'adossà l'absis un cos rectangular a mode de sagristia. Estela paleocristiana Estela sepulcral de marbre blanc de 95 cm de llarg per 58 cm d'alçada. Al seu interior i en baix relleu hi ha tres cercles tangents. A l'interior del cercle central hi ha el monograma de Crist amb l'alfa i l'omega invertides. Al cercle lateral dret apareix una creu grega unida per un suport al cercle. Al lateral esquerre hi ha una roseta de quatre puntes. Sobre la intersecció dels cercles apareixen dos flors de lis esquemàtiques, mentre que sota d'aquests hi ha dues estranyes estructures escalonades sota les quals hi ha dos caps humans, un femení i un altre masculí, de tosca factura. Probablement formava part d'un frontal de sarcòfag, d'un tipus molt freqüent a la Vall d'Aran, Pallars, Cominges i Couserans. Història Construcció originàriament romànica, però fou objecte de nombroses modificacions. L'any 1731 s'iniciaren les obres de construcció del campanar i foren acabades l'any 1747. Referències
Sant Martí de Castellar de la Selva

Sant Martí de Castellar de la Selva és una església de Quart (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici d'una sola nau de tres trams amb volta de canó d'arestes i capelles laterals entre contraforts. L'absis semicircular té adossat el campanar de planta quadrada amb obertures d'arc de mig punt i coronat per un cimbori. La façana té portalada rectangular i un baix relleu que emmarca una fornícula amb la data de 1760. A la part alta hi ha un rosetó de vitralls. El parament és de pedra irregular i carreus ben escairats als angles. A l'interior els murs estan decorats amb frescos d'escàs interès artístic. Pel que fa a la part preromànica, l'antiga capella és adossada a la capçalera de l'actual temple. Consta d'una nau amb volta d'encanyissat, absis rectangular i, a la part de ponent, s'endevina un arc de ferradura. Història El temple actual data del segle xviii i s'edificà al costat d'una antiga capella preromànica de la que resten alguns vestigis. El lloc es troba documentat per primera vegada l'any 1279. Actualment l'església i el poble han estat restaurats i s'ha fet un restaurant. Referències
Sant Martí de Solamal

Sant Martí de Solamal és una església romànica de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església romànica d'una sola nau amb absis semicircular amb modificacions posteriors que desfiguren l'estructura primitiva. L'absis, a llevant, presenta un fris sostingut per mènsules. El campanar, que devia haver estat d'espadanya, es convertí en torre quadrada al segle xviii. Història La primera referència documental coneguda sobre aquest temple data de l'any 979, quan és citat com a "Sancti Martino... in valle biannia" en el testament fet per Miró, comte de Besalú i bisbe de Girona. El topònim del lloc, unit al del titular de l'església, es transformarà després en "Solamal" (1168), "Solermal" (1358), "Solamala" (1362), "Solo malo" (1364) i, de nou "Solamal" (1582). A vegades, l'església és encara actualment citada com a Sant Martí de Bianya, per bé que el nom habitual és el de Sant Martí de Solamal. Referències
Sant Martí de Solamal

Sant Martí de Solamal (auch unter dem Namen Sant Martí de Bianya bekannt) ist eine kleine romanische Kirche in der katalanischen Provinz Girona in Spanien. Sie liegt nahe dem Weiler Sant Martí del Clot in der Gemeinde La Vall de Bianya, der früher auch den Namen Solamal trug. Architektur Es handelt sich um eine stark modifizierte romanische Kirche, deren ältester überkommener Baubestand aus dem 12. Jahrhundert datiert. Die Kirche wurde als einschiffiges Gebäude mit einer halbkreisförmigen Apsis errichtet. Spätere bauliche Änderungen haben die ursprüngliche Struktur der Kirche vollkommen zerstört. Der Vorgängerbau wurde erstmals im Jahr 979 erwähnt, als Graf Miró II. von Besalú, der gleichzeitig Bischof von Girona war, die Kirche an das Kloster von Camprodon verschenkte. Die Kirche ist ein bedeutendes Beispiel einer einschiffigen, romanischen Basilika, zu der später ein Querhaus hinzugefügt wurde. In die Westfassade über dem Eingangsportal wurde im 18. Jahrhundert statt der originalen Glockenwand ein quadratischer Glockenturm integriert. Die halbkreisförmige Apsis ist mit einem umlaufenden Konsolenband verziert. Im Innenbereich der Kirche befindet sich ein Taufbecken, das mit vier weiblichen Köpfen verziert ist. Literatur Josep Murlà i Giralt; Nicolau Gironès i Casanovas: Guia del romanic de La Garrotxa. Alzamora, Olot 1983, OCLC 434851504. Seite 112 f., dort der Artikel „Sant Martí de Solamal“ Miquel Borell i Sabater, Rosa Guardiola i Llobet: Ermites encisadores, amb cotxe fins a la porta. Guies gironines, 2006, ISBN 978-84-935203-5-9, S. 72, Artikel Vall de Bianya – Sant Martí de Capsec i Sant Martí de Solamal. Enciclopèdia Catalana, Gran Geografia Comarcal de Catalunya, Band 3, 1. Auflage, Barcelona 1981, ISBN 84-85194-17-9 (Band 3), Kapitel „La Vall de Bianya“, Seite 368, dort eine kurze Besprechung der Kirche Sant Martí de Solamal Weblinks gencat.cat: Sant Martí de Solamal Einzelnachweise
Sant Martí Vell de Santa Pau

Sant Martí Vell de Santa Pau és una església de Santa Pau (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Sant Martí Vell és una capella situada prop del nucli de Santa Pau, a 1 km de la carretera d'Olot a Banyoles, en una zona de bosc. És una església molt reformada al llarg dels segles. És de carreus molt ben escairats, una sola nau i un sol absis semicircular amb arc triomfal del que surt una línia d'impostes. Posteriorment es va construir un cor, la sagristia i una pallissa que amaga part de la façana de ponent. La volta és apuntada i actualment es troba enguixada i pintada. L'altar també és de guix, de línies neoclàssiques. La portalada de la façana de migdia és formada per quatre arcs en gradació, llinda i timpà llis. L'antic campanar d'espadanya de la façana de ponent va ser reconvertit en torre. Hi són venerats cinc Sants de fàbrica olotina: el Sagrat Cor, Sant Martí, Santa Apol·lònia, Santa Margarida i la Verge de la Salut. Sota l'actual altar s'han realitzat recerques arqueològiques per tal de trobar la base d'un possible monument pagà. Història Va ser edificada molt abans del segle x, i fou consagrada l'any 989,pel bisbe de Girona però hi ha llegendes i tradicions que situen els seus inicis en època visigòtica. Els historiadors creuen que no fou realment la primera església, fet que es defensa la troballa d'un sòcol de tomba romana i un crani amb la punta d'una sageta incrustada. Que Sant Martí hagués estat parròquia no s'ha pogut comprovar, ni consta al registre de parròquies del Capítol de Girona, on hi són relacionades des de l'any 1362. La suposició de que hagués estat parròquia és per l'existència d'un cementiri. Referències
Sant Mateu de Sant Jordi Desvalls

Sant Mateu és una església al veïnat homònim al terme de Sant Jordi Desvalls (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una petita capella de planta rectangular acabada en un absis semicircular, a nivell més baix, a la capçalera i teulada a doble vessant coberta de teula. Els murs no presenten cap obertura i tenen tres contraforts a cada banda, col·locats amb posterioritat, segurament degut als terratrèmols del segle xv. Façana d'estructura simple amb una porta de mig punt dovellada a sobre de la qual hi ha una finestra rectangular. Està rematada per una petita creu de ferro. A l'absis hi ha una finestreta rectangular. Documentada al segle xiv. Es conserva l'ara màxima romànica. També s'ha trobat una lipsanoteca de fusta del segle XI-XII i una imatge de la Mare de Déu en alabastre del segle xvi procedent d'aquesta capella i que ara es conserva a la casa Thomas. Referències
Sant Menna de Vilablareix

Sant Menna de Vilablareix és una església de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església actual, dedicada al llegendari sant Menna d'Egipte, va ser construïda conjuntament amb la rectoria de la Parròquia, segons consta a la llinda de la porta de la rectoria (1707), encara que el campanar i els detalls interiors són posteriors a aquesta data. De l'església destaquen les arcades que donen a la plaça que formen una galeria molt típica i característica de la contrada. Pica baptismal de pedra calcària. A la buixarda. D'estil neoclàssic, té forma octogonal. No té cap relleu ni inscripció. Conserva un tall de la cadena (emplomada a la pedra) que servia per subjectar la tapadora de fusta. Amida 117cm d'alçada per 81cm de diàmetre de la boca. Hi ha dues piques per aigua beneïda. La primera pedra calcària, treballada a la Guixarda. Consta de pica i columna en estil neoclàssic (segle xx). El suport és una columna estriada amb una petita base. Està col·locada a uns centímetres de separació de la paret. El conjunt mesura 105 cm. La segona pica és també de roca calcària buixardada. D'estil neoclàssic i aparedada al costat de la porta per accedir a l'antic convent. La columna i la pica estan ornamentades amb estries, mesura 105 cm. Història L'església ja era documentada l'any 882 com sancti Menne, basilica in Villa ablares i també l'any 1019, en la dotació de la canònica gironina. Al segle xiv n'adquiriren la senyoria els Santcliment. A la pica baptismal hi ha una disposició del Bisbe Taberner d'Ardena que disposa que «les fonts baptismals siguin cobertes amb una tapadora de fusta, recoberta amb cuiro (per evitar que la pols arribi a l'aigua) i amb claus de punxa (per evitar que ningú s'hi assegués al cim) 1730». Referències
Sant Pau de Mont

Sant Pau de Mont, o també Sant Llorenç de Mont, és una església amb elements romànics i barrocs del poble de Mont al municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església originàriament romànica que actualment presenta nombrosos afegits; aquests remodelatges afecten sobre tot la supressió de l'absis semicircular, l'afegiment de capelles (segle xviii), construcció d'una nova portalada (segle xviii), porxada del mur de migdia, etc. Tot i així, encara es pot observar l'entrada romànica original que actualment roman tapiada; es tractava d'un portal d'arcada de mig punt i dovellada. L'entrada actual correspon a l'any 1721, tal com resa la llinda de la porta. Presenta capelles afegides a Nord i a Sud (segle xviii), i té campanar, de construcció recent, adossat a l'extrem W. Referències
Sant Pere de Falgars

Sant Pere de Falgars és una església romànica situada en el petit nucli de Falgars d'en Bas, dins el terme municipal de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici molt transformat que conserva l'estructura original: una sola nau, absis semicircular i campanar de torre. La part superior del temple sembla refeta. A la part baixa de l'absis es conserva la decoració de lesenes que es devia completar amb un fris d'arcuacions. La nau va ser ampliada amb capelles laterals i el campanar, que originalment estava separat de l'església, va quedar integrat. El campanar presenta finestres quadrades que no semblen originals i per sota d'aquestes hi ha un fris de quatre arcuacions llombardes. El parament està format per petits carreus allargassats, escairats senzillament en filades uniformes i irregulars travades amb morter. L'església està situada a l'altiplà del Cabrerès, sota el castell de Sant Miquel de Castelló. Història Apareix documentada com a parròquia als segles xi i xii, en la documentació del bisbat de Vic, al qual pertany. Del segle xiii no n'hi ha notícies, però al segle xiv, el rei Pere el Cerimoniós donà a Ramon d'Empúries tots els drets que li pertanyien del Castelló d'en Bas i de la parròquia de "Sancti Petri de Falgars". A finals del segle xiv el castelló d'en Bas i la parròquia de Sant Pere s'escripturen com a propietat del Marquès d'Aitona. Aquest temple patí els efectes dels terratrèmols de 1428 però fou ampliat i modificat en èpoques posteriors. El 1536 es va renovar el presbiteri i es col·locà un retaule de Joan Ribó que posteriorment fou substituït per un altre del barroc que desaparegué el 1936. Una restauració posterior reportà unes pintures murals a l'absis, originals del vigatà Lluís costa. El 1583 es reformà la façana, segons consta al portal dovellat. Deixà de tenir culte l'any 1974. Referències
Sant Ponç d'Aulina

Sant Ponç d'Aulina és una església romànica de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'esglesiona de Sant Ponç està ubicada sobre un petit turó dels estreps sud-occidentals de la serralada del Capsacosta, a la capçalera de la vall de Sant Ponç, on neix la riera del mateix nom. Descripció És una construcció romànica molt modificada, de planta rectangular amb afegits laterals. La porta d'accés al temple, a ponent, és senzilla i presenta un arc, timpà llis i una llinda amb una creu encerclada. El campanar, de torre rectangular amb teulat a quatre vessants, s'aixeca al costat Nord-est, parcialment adossat al cos de l'església per la part inferior. S'hi accedeix per mitjà d'una escala de pedra recolzada en el mur nord del temple Història L'any 1342 apareix esmentada amb el nom de "Sancti Poncii de Olina" en una venda dels drets parroquials feta pel rei a Ramon de Bianya, abat de Sant Joan de les Abadesses. Els anys 1362 i 1372, el topònim consta ja com "Aulina". El temple es va modificar molt entre 1758 i 1760 quan, davant l'amenaça de ruïna i la intenció de celebrar-hi culte per part del bisbe de Girona Dr. Manuel Antonio de Palmero, s'enderrocaren i reconstruïren el campanar i part dels murs. En aquell moment estava presidit per una altar barroc en el centre del qual hi havia una imatge vestida del sant titular. Referències
Sant Sadurní de Palol d'Onyar

Sant Sadurní de Palol és una església del terme de Palol d'Onyar, al municipi de Quart (Gironès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de nau única cobert amb volta seguida lleugerament apuntada i capçalera poligonal. Al mur oest s'obre un arc que comunica amb l'anomenada capella del Roser, decorada amb plafons de ceràmica del segle xviii que representen escenes de miracles. Als peus hi ha el cor de construcció posterior i l'entrada original que comunicava amb el castell. El parament està emblanquinat. Al mur lateral hi ha l'entrada actual, amb un portal rectangular amb quarts de columna als brancals i trencaaigües amb figures a les mènsules. Al costat de l'absis s'alça el campanar de planta quadrada i coberta piramidal (1627). Història L'església fou l'antiga capella del castell de Palol, al qual està adossada. Quan es convertí en parròquia s'obrí una nova entrada al mur de llevant. Poc després del 1716 es bastí una capella dedicada a la Verge del Roser decorada. Referències
Santa Eulàlia d'Arròs

Santa Eulàlia d'Arròs és l'església parroquial d'Arròs, municipi de Vielha e Mijaran (Vall d'Aran), protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església d'una sola nau amb volta d'aresta i amb el final d'absis quadrat. Té també un campanar de planta i cos octogonal adosat al mur de ponent de l'església d'Arròs; consta de sis pisos cada un d'ells delimitats exteriorment per un fris.Els darrers dos pisos tenen obertures per cada una de les cares. Conserva una pica baptismal de 1,8 m d'alçada total, de marbre blanc, sense decoració excepte dues petites motllures. El pedestal es recolza sobre una base de tipus àtic. Pica baptismal composta per cubeta,peu i base. La cubeta de no gaires dimensions presenta una decoració en baix relleu tot representant motius vegetals (la típica tija que volteja tot el perímetre); el peu està decorat de dalt a baix per unes estries en baix relleu que s'eleven en espiral.Per acabar la base té forma quadrada i de gruix pla. Hi ha també una talla gòtica de la Mare de Déu d'Arròs, que abans era policromada però que el mal estat de conservació li ha fet perdre la policromia. Referències
Santa Maria Assumpta de Palafolls

Santa Maria Assumpta de Palafolls és una església historicista de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial de Palafolls està situada al carrer Major fent cantonada amb l'Avinguda de la Costa Brava, davant del Carrer Francesc Macià (Les Ferreries). De grans proporcions, és una obra recent -finals del segle XIX- i pretén seguir els canons més tradicionals de l'arquitectura religiosa no sense donar-li un cert aire historicista sobretot pel campanar i la porta principal. Fou bastida a finals del segle xix i principis del XX, acabada el 1908. Al 1929 fou elevada a parròquia, segregant-se de Sant Genís de Palafolls. Joaquim Ruyra, molt vinculat a Palafolls, hi feu els goigs Referències
Església de Santa Perpètua de Mogoda

Santa Perpètua és una església parroquial romànica al centre del nucli antic de Santa Perpètua de Mogoda (al Vallès Occidental). Arquitectura Es troba en un indret elevat i amb construccions adossades al costat nord i a la capçalera. Originalment l'edifici era d'una sola nau amb capçalera d'absis semicircular, que va ser substituïda per l'actual trilobulada. Actualment consta de tres naus. Les cobertes són de volta apuntada a la nau central i de volta de canó a la nord mentre que la de migdia, té una volta moderna. En el parament conserva trams de decoració de tipus llombard. La façana, amb un porxo d'accés producte d'una reforma, té la porta d'accés d'arc de mig punt, un ull de bou centrat i un campanar d'espadanya superior, amb dues obertures d'arc de mig punt. El campanar vuitavat que s'alça sobre la nau té obertures d'arc ogival. Història L'església, tot i que actualment està modificada, segurament va ser bastida durant el segle xi, adossada a una construcció anterior. L'any 998 apareix documentada en una escriptura de permuta i al llarg del segle xi, en diverses escriptures de donació. L'any 1178 el temple va ser consagrat pel bisbe de Barcelona Bernat de Berga. Sembla que entre els segles XII-XIII va ser bastida la capçalera i es degué reconstruir la volta de la nau central. Notes Enllaços externs Santa Perpètua al web del bisbat de Terrassa
Mare de Déu Assumpta de Tornabous

Mare de Déu Assumpta de Tornabous és l'església parroquial de Tornabous (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Els vestigis de la primitiva església de Santa Maria que estan integrats dins la nova parròquia, situada al carrer Major de la vila. Història Del lloc i castell de Tornabous hi ha referències des del segle xii, però pel que fa a l'església parroquial, no se'n tenen fins a èpoques molt tardanes. El 1172 es fa esment del delme de Tornabous, cosa que fa suposar l'existència d'una organització eclesiàstica. Segons la visita pastoral que realitzà el bisbe d'Urgell Joan d'Espés a l'oficialitat d'Agramunt l'any 1515, en aquell moment el poble tenia una església en molt bon estat, sense altars laterals ni sagristia. L'altar principal era presidit per una imatge de la Mare de Déu. Hi havia una vicaria i el poble tenia uns 40 habitants. Arquitectura L'actual església presenta un aspecte eclèctic a causa de diverses reconstruccions i ampliacions. Està formada per una nau central ampla recorreguda per arcs apuntats. A banda i banda de la nau central i separades per arcs rampants, hi ha dues naus laterals de poca amplada amb altars i capelles. L'absis és poligonal. Les parets de tota l'església són arrebossades i emblanquinades, tant les de la construcció original del romànic tardà com les de nova factura. Les restes de l'època romànica tardana formen una mena de nau transversal annexa als peus de l'església, a manera d'atri. Aquesta nau és de llargada igual a l'amplada total del temple modern. Adossades al mur de la nau hi ha unes pilastres d'amplada considerable, de secció quadrangular, amb un capitell en forma de piràmide truncada invertida. A la part frontal i lateral dels capitells es pot veure la forma d'un escut en relleu, llis. Les pilastres són formades per carreus regulars i el capitell és monolític. De les pilastres arrenquen arcs torals apuntats que sostenien una volta de canó, posteriorment substituïda per una volta de llunetes. Per documentació fotogràfica se sap que la porta original d'arc de mig punt amb grans dovelles s'obria a la façana de ponent del temple primitiu que era coronada per un campanar d'espadanya de dos ulls. Es tractaria d'un edifici de datació tardana, segurament cap al segle xiv, fidel a formacions arquitectòniques més antigues. Imatge de la Mare de Déu amb el Nen A l'altar de l'antiga església romànica, hi ha la imatge de la Mare de Déu amb el Nen, realitzada en pedra policromada, datada a la segona meitat del segle xiv. El més segur és que pertany a l'escola de Lleida, la seva tipologia correspon a la de moltes marededeus d'aquesta època. Alguns autors apunten que té un estil de composició que recorda l'obra de Jaume Cascalls. Referències Enllaços externs Santa Maria de Tornabous a Catalunya Medieval