Casa de Cervantes (Barcelona)

La casa de Cervantes és un edifici situat al passeig de Colom, 2 i el carrer de la Mercè, 44 de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). La tradició diu que Miguel de Cervantes hi va fer una estada d'uns dies, cosa que no s'ha pogut confirmar documentalment. Història Segons la documentació notarial, al segle xvi pertanyia a Francesc Cosme Fivaller i Boixadors, veguer de Barcelona entre 1584 i 1587. Casat amb Anna Xammar, fou succeït pel seu fill Francesc Ramon Fivaller i Xammar, que es va casar amb Clara Argençola, amb qui no va tenir descendència. El 1639, Francesc Ramon va fer donació universal dels seus béns al seu cosí Francesc Xammar, però la vídua Clara en gaudiria de l'usdefruit fins a la seva mort. Aleshores es va produir una disputa per la successió, que es va saldar el 1658 amb una concòrdia entre Agnès Munyòs, vídua de Francesc, i Ramon de Sagarriga i Argençola, senyor de Creixell i nebot de Clara, per la qual la primera se'n quedaria amb tota l'herència excepte les cases del carrer de la Mercè. El 1780, el corredor reial de canvis Gil Grau i Ribó va demanar permís per a fer-hi un balcó amb mirador. El 1819, el seu fill i hereu Magí de Grau i Pujadas, doctor en drets i relator de la Reial Audiència de Catalunya, va demanar permís per a tapiar part d'una porta i annexionar la resta a la finestra situada a sobre, segons el projecte del mestre de cases Joan Campasol. El 1945, l'edifici va ser enderrocat i reconstruït segons el projecte de l'arquitecte Adolf Florensa. La nova façana del passeig de Colom respecta les línies compositives de la seva predecessora però en va modificar l'estètica i els materials. Així, es van utilitzar finestres de l'edifici enderrocat i d'altres, com una del segle xv i altre del xvi, i el parament fou reconstruït amb carreus escairats. També són fruit d'aquesta intervenció els portals d'arc escarser i l'organització de l'escala d'accés i els patis de llums. Descripció Consta de planta baixa amb cinc pisos, així com un àtic i sobreàtic retirats de la línia de façana. A tocar de la mitgera de llevant es troba l'escala que dona accés a dos pisos per planta i un celobert per a ventilar i aportar llum als habitatges. La façana principal està organitzada en dos eixos vertical d'obertures sobre un parament de carreus molt uniforme. Les obertures dels baixos —la porta de veïns i un local comercial— són d'arc escarser amb juntes entre dovelles que continuen fins a integrar-se amb les motllures. La resta de plantes tenen una composició austera, amb la reducció progressiva de la mida de les finestres segons l'alçada, i hi ressalten les lleus traces gòtiques de les llindes esculpides del tercer pis, així com les del tercer, on apareixen escuts amb animals mitològics i un bust esculpit a la finestra de la dreta.. El darrer pis disposa d'una finestra més que la resta, insinuant d'aquesta manera una llotja de coronament. Aquest disposa d'una cornisa de pedra de geometria clàssica amb fris de coronell i decoracions vegetals en la part superior i règula amb gotes a la part inferior. La coberta és plana, amb un ampit de pedra que serveix de barana a sobre de la cornisa. Referències Vegeu també Casa Gil Grau Bibliografia Fargas Peñarrocha, Maria Adela «Organització familiar i política de grup a l'època moderna: els Fivaller de Barcelona». Estudis: revista de historia moderna, núm. 19, 1993, p. 131-150.