NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Església de Sant Bartomeu (Riba-roja d'Ebre)

Sant Bartomeu és un església a la plaça d'Espanya, al centre la població de Riba-roja d'Ebre (Ribera d'Ebre) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una obra del mestre d'obres reusenc Josep Llagostera. Arquitectura Temple de tres naus de planta basilical i absis poligonal. A l'interior, la nau està coberta per una volta de canó amb llunetes molt alta, mentre que el creuer presenta un cimbori vuitavat. El transsepte està acabat amb absidioles també poligonals, cobertes amb volta de creueria. Els arcs torals de la nau central descansen sobre pilars, al voltant dels quals hi ha grups de dos pilastres amb capitells corintis. Des dels pilars també arranquen els arcs de mig punt de les capelles, que estan cobertes amb volta de creueria. La part de l'absis queda coberta amb una volta de quart d'esfera de forma apetxinada. Als peus del temple hi ha el cor, sostingut per un arc carpanell. La il·luminació natural de la nau es fa a través de xicotetes finestres quadrangulars situades sobre les voltes de les capelles i el cimbori, així com per una rosassa. Al centre del frontis hi ha una portalada a manera de retaule, oberta en arc de mig punt. Este queda presidit per dos columnes per costat, de capitells corintis, que sostenen la cornisa del segon nivell, on hi ha una fornícula amb el sant custodiada per angelets i motius vegetals. A la clau del portal hi ha inscrita la data 1772, sobre el qual hi ha una creu templera. A banda i banda del portal hi ha dos pilastres que suporten una cornisa, des d'on arranca la voluta central. En un extrem sobresurt el campanar, de planta quadrangular i dos nivells, delimitats per una cornisa. Cadascun dels costats presenta una pilastra amb capitells de cares humanes, entre els quals hi ha, a l'alçada del segon nivell, finestres d'arc de mig punt. Queda rematat amb balustrada. El parament dels murs és de carreus escairats a la façana i als angles i de paredat comú revestit amb arrebossat a la resta. Història Els hospitalers varen bastir una nova església parroquial el 1772, amb la creu de Malta a la façana. Abans de la Guerra Civil, la torre tenia dos cossos, el superior, també quadrangular, tenia una vistosa cúpula. L'altar major, que era barroc, ha sofert diverses modificacions. Actualment, en fusta, trobem el Crist Crucificat, Santa Madrona i Sant Bartomeu, que tenia a la dreta a Sant Pere i a l'esquerra a Sant Pau, la mateixa distribució que hi havia a la façana. Referències Enllaços externs «Església de Sant Bertomeu». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Església de Sant Martí de Merlès

Sant Martí de Merlès és una església del poble de Sant Martí de Merlès, al terme municipal de Santa Maria de Merlès (Berguedà). És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'una sola nau, coberta amb volta de canó i orientada a llevant, adossada a la casa rectoral. Té un campanar de planta rectangular, coberta a quatre vessants i amb ulls d'arc de mig punt adovellat. Les reformes del segle xvii modificaren sensiblement l'estructura primitiva de l'església romànica: es va canviar l'absis de mig punt per un presbiteri quadrat, es van fer dues capelles formant un creuer, la sagristia i la casa rectoral. L'any 1778 s'instal·là un retaule major i un altre a la capella lateral. L'any 1822 s'instal·la la del Roser. Història La primera notícia documental sobre el lloc correspon al segle x, concretament l'any 988, pertanyent a la jurisdicció de l'antic castell de Merlès i prop de l'església de Santa Maria de Merlès, a l'altra banda de la riera de Merlès o d'Adest. Sant Martí era la parròquia dels masos situats a l'esquerra de la riera, dins el bisbat de Vic, ja que el terme entre el bisbat d'Urgell i el de Vic era la riera de Merlès. En la seva demarcació (14 masos el 1680) es trobava el castell d'aquest nom, que tingué com a sufragània l'església romànica de Sant Pau de Pinós. Referències
Església de Santa Maria de Merlès

L'església de Santa Maria de Merlès és l'església parroquial de Santa Maria de Merlès (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església parroquial orientada a tramuntana; està coberta a doble vessant i té una gran austeritat. A la nau central s'hi obren capelles laterals i no té absis. Adossat al mur de ponent de l'església, al costat de la rectoria, hi ha el campanar, de planta quadrada i coronat per una balustrada. La façana principal té la porta d'arc de mig punt flanquejada per dues pilastres que aguanten una llinda amb un timpà triangular sense cap decoració; més amunt hi ha un ócul i un rellotge de sol i per sobre un rellotge d'esfera. Història L'església parroquial de Santa Maria de Merlès fou consagrada l'any 893 i dins el seu terme incloïa parròquies, com les veïnes de Pinós. Els límits entre els bisbats de Vic i d'Urgell feren que al segle xi, el bisbe de Vic construís la nova església de Sant Martí de Merlès a l'altra banda de la riera d'aquest nom, límit natural d'ambdós bisbats i comtats. Al segle xvii fou bastida la nova església actual, pocs metres més avall de la primera església. Referències
Font de la Plaça de la Font de Ventalló

La font de la Plaça de la Font és una font protegida com a bé cultural d'interès local dins del nucli urbà de la població de Ventalló, a la part nord-oest del terme, a l'extrem de ponent de la plaça. Es tracta d'una font de planta circular, bastida amb grans blocs de pedra rectangulars. Al mig hi ha el brollador, també circular i gravat amb dues dates, 1807 i 1830, probablement corresponents a les dates d'inici i finalització de la construcció. Notes
La Baranova (Tivissa)

La Baranova és una plaça de Tivissa (Ribera d'Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Plaça situada davant l'església parroquial de Sant Jaume, en un extrem del nucli. Queda elevada respecte al passeig de la Roja, trobant-se delimitada amb una barana forjada, en un extrem de la qual hi ha un pilar motllurat amb l'any 1927 inscrit. A la façana de l'església hi ha una rajola vidriada amb dos angelets que sostenen un pergamí on hi consta "PLAZA DE LA BARANOVA MCMXXVII". El paviment presenta estrelles centrades en quadrícules. L'indret ofereix unes magnífiques vistes panoràmiques sobre la comarca. En un extrem hi ha la font de la Sardana. Història Fins a mitjans del segle xix, en aquesta plaça hi havia el cementiri parroquial, moment en el qual va ser traslladat fora del nucli de població. La reforma de la plaça va començar-se l'any 1926 i seguí el 1952, sota la direcció del Sr. Lluís Brull i Cedó. L'any 1971 s'hi va construir el monument a la Sardana, obra de l'escultor Josep Maria Brull i Pagés. Referències
Mas la Llebre

El Mas la Llebre és una masia de la Llagosta (Vallès Oriental), antigament coneguda com a Hostal Sant Jaume i Hostal Nou. La primera referència que tenim de l'edifici és de l'any 1729, quan queda registrat en un llibre d'òbits que es conserva a l'Arxiu Parroquial de Sant Fost de Campsentelles la defunció d'una filla (albat de nom Maria) de Frau Casas i Maria Casas. En aquella època, l'edifici feia la funció d'hostal amb el nom de l'Hostal Sant Jaume, i vulgarment conegut com a Hostal Nou. Situat a llevant del camí ral, l'hostal era parada obligada abans de creuar la pineda, sobretot de nit. Hi paraven carreters, diligències i carruatges de tota mena. Amb el temps, l'edifici es va reconvertir en casa de pagès utilitzada com a masoveria. Va perdre la denominació d'hostal i ha estat conegut fins a l'actualitat com a mas la Llebre, per la imatge d'aquest animal situada a la part més alta de teulada i que la divideix en dos vessants o carener. Aquest nom ja es menciona en una llibreta de consums de l'any 1851 i al cadastre de 1862, on a més apareix com a propietària Carme Casademunt. Al registre de la propietat de Mollet del Vallès apareix referenciada la casa denominada la Llebre, amb era de batre, regadiu, heretat Miralda l'any 1941. Més endavant apareix en el mateix registre com a heretat composta d'una casa i les terres de secà, separades per la carretera antiga de Vic, la carretera antiga de Caldes i la nova de Barcelona a Vic, el que dona idea de la seva extensió. L'edifici va quedar incorporat al teixit urbà i industrial de la Llagosta degut al creixement que es va produir a partir dels anys seixanta del segle xx. Notes
La Masia (Masquefa)

La Masia és un edifici de Masquefa (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Va ser construïda a finals del segle xv o principis del xvi i la finca era dedicada al conreu de la vinya. El primer propietari documentat va ser el cavaller de Verges Pere Nolasc de Marimon-Corçà i Serralta, de qui no se sap li va heretar o adquirir. Casat amb Narcisa de Vilosa i de Gayolà, de la Bisbal del Penedès, fou succeït pel seu fill primogènit Ignasi de Marimon i de Vilossa, que el 1777 es va casar amb Francesca de Padró i Montoriol. La dona va morir jove i Ignasi va marxar a Madrid, on seria tinent del regiment de Gualadajara. Anys més tard, ja vell i dement, va tornar al seu poble, i el 1840 va morir quan anava a cavall des d'Esparreguera a la masia. A la seva mort, la finca va ser posada en subhasta i al cap d'alguns anys va ser adquirida per Francesc de Marimon i de Lloret, net de Tomàs de Marimon i de Padró, fill i hereu d'Ignasi, que la va arrendar a un masover. Casat amb Montserrat de Padró i d'Ornós, fou succeït pel seu fill Josep Maria de Marimon i de Padró, casat amb Maria d'Oròvio i Ribot, amb qui va tenir Maria Pilar de Marimon i d'Oròvio, que heretà la propietat a la mort del seu pare el 1936, durant la Guerra Civil. Aquesta la vengué al seu cosí Joaquim Castellon de Marimon, que el 2008 en va vendre una part a un promotor per a la construcció d'un polígon industrial. A canvi de la requalificació dels terrenys, l'Ajuntament va obtenir la cessió gratuïta de la masia i dels camins que hi condueixen. Descripció Masia a dos vents, de planta rectangular, de planta baixa i pis, amb barri i edificis a dos vents al voltant, obrats el segle passat. S'hi entra per un portal adovellat de mig punt a un gran vestíbul amb un magnífic arc gòtic, capelleta a la paret i escala al fons que condueix al pis superior. La cuina té amb rajoles antigues i restes de la campana del foc a terra sense els escons. Als baixos, cal remarca l'antic estable amb dos magnífics arcs gòtics. L'escala condueix a una gran sala superior distribuïdora de les habitacions, un conjunt moblat amb objectes i mobles valuosos. Al pis superior hi ha finestra dita «de la francesa», d'estil gòtic tardà amb cares esculpides. Hi ha un rellotge de sol, datat el 1820. A cada angle de la casa i com a símbol d'estatge pelegrí, hi havia quatre xiprers, però actualment només hi queden dos. Referències Vegeu també Casa Marimon Mas Vilossa Cases Bach i Morlà Bibliografia Frigola i Arpa, Jordi «Els Vilossa-Marimon, de la Bisbal, de pagesos a cavallers i de rics propietaris a pobres de solemnitat». Estudis del Baix Empordà, núm. 32, 2013, p. 265-292. Pitarch Barrachina, Silvia; Palomino Ramírez, Rafael. Diagnosis y rehabilitación de la masía de Masquefa. Escola Politècnica Superior d'Edificació de Barcelona. Universitat Politècnica de Catalunya (treball final de grau), 2010.
La Trinitat de la Règola

La Trinitat de la Règola és una ermita de la Règola, al municipi d'Àger (Noguera), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Ermita d'una sola nau amb absis semicircular amb espitlleres al centre. Ha estat modificada, substituint les lloses de pedra de l'absis per un cobert de teula àrab, com a la resta de l'element. La porta amb arc de mig punt és al mur de ponent. Té un òcul a sobre i una petita espadanya reformada. L'edifici és de carreus de pedra reblats que han estat arrebossats i blanquejats. Referències
Mare de Déu d'Aguilar

La Mare de Déu d'Aguilar és una ermita al terme municipal d'Os de Balaguer (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou construïda l'any 1791 amb l'ajut dels veïns del poble i també d'alguns devots forasters. Cada segona Pasqua s'hi celebra un aplec. A l'interior de l'ermita s'hi venera la imatge de la Mare de Déu d'Aguilar, talla realitzada després de la Guerra Civil Espanyola. Ermita d'una sola nau situada als afores del poble d'Os. S'accedeix a dins per una porta de fusta amb arc rebaixat que té una petita finestra a banda i banda. Per sobre la porta una fornícula buida on hi havia la imatge original. Per sobre la fornícula hi ha una finestra amb forma circular. Corona l'ermita una cornisa amb decoració i per sobre una espadanya d'un sol ull amb una petita campana. Notes
Ca n'Orpí

El Mas Bonans o Ca n'Orpí és un mas al terme municipal de Piera (Anoia) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Abans del segle xvi es coneixia la casa amb el nom de Mas Bonans, canviant a Ca n'Orpí a partir del segle xvii, en què hi començaren a viure els Orpí, concretament en el 1659 la casa era habitada per Salvador Orpí i continuà en mans d'aquesta família fins a Dolors Orpí i Almirall que ho va vendre a Josep Vidal. L'estructura actual va ésser molt acuradament acabada l'any 1956 per en Josep Vidal, personatge molt conegut i apreciat a la vila. La casa, per les seves característiques, és la típica casa pagesa catalana construïda a mitjans del segle passat i de la qual tants exemples trobem a les nostres terres. En un petit turó al costat de la casa, s'enlaira l'ermita de la Mare de Déu de Mas Bonans, construïda el mateix any que la casa. L'ermita fou construïda quan es dugué a terme la restauració de la casa el 1956, edificada per iniciativa de Josep Vidal i Munné, imitant l'estil romànic de les seves homòlogues ja existents a la rodalia. És en aquest punt on se celebra l'aplec del Mas Bonans des de 1976. Es tracta d'una església d'una sola nau, de planta rectangular, amb un absis circular i finestres d'arc de mig punt. La porta d'entrada presenta també un arc de mig punt, elaborat amb dovelles, així com una petita finestra en forma de creu. La teulada s'acaba a dues vessants, i el campanar té forma triangular. Les obertures es ressalten amb una línia estucada de color blanc. Història
Mas Canyet (Palamós)

El Mas Canyet és una masia de Palamós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La torre és anterior a la masia, segurament del segle xvi. Al segle xviii es deuria construir el mas adossat i la torre va perdre el seu caràcter defensiu. La façana principal del mas està orientada a sud-oest. El portal té gravada la data 1787 a la llinda. L'estat general del mas és ruïnós: els sostres estan mig caiguts, falten els marcs de les finestres, etc. La torre adossada a l'extrem est, però, es conserva bastant bé. És de planta rectangular (5,57x4,90m.) i té una alçada de 7m. dividits en tres plantes. La part baixa és ocupada per un forn de pa que té una data del segle xvi. La segona es comunica amb la casa per una porta que deuria ser la poterna, ja que al capdamunt hi ha les restes d'un matacà. Es comunica amb la superior per una trapa. A l'exterior hi ha tres finestres i algunes espitlleres aparedades, emmarcades amb pedra de granit. Està coberta amb una teulada a dues vessants. Notes
Mas del Vent

El mas del Vent o mas Crispí és una masia de Palamós (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El mas del Vent, situat prop del Camí Vell de la Fosca, està orientat a migdia. La masia i la torre daten del segle xvi. La masia pròpiament dita ha estat molt restaurada i conserva poc d'original. La intervenció més recent es deu a l'equip d'arquitectura RCR (2010). La torre, però, manté el seu caràcter malgrat la restauració. La torre té una porta amb la data 1585 i segurament la casa és del mateix moment. Es conserva un dibuix, de no fa gaires anys, on veiem l'edifici abans de la reforma. Aquest document ens permet dir que la torre ha perdut alçada i el pont que la uneix amb la casa no estava cobert com ho està actualment. Possiblement la porta de la planta baixa ha estat oberta en la reforma portada a terme pels propietaris en aquests últims anys i els pisos es comunicaven per una trapa. És una construcció de planta circular lleugerament atalussada. Consta de dues plantes i terrat separats per voltes esfèriques rebaixades de pedra. Accedim a la planta baixa per una porta situada a peu pla i no existeix comunicació directa amb el segon pis. Aquest s'uneix amb la casa per mitjà d'un pont de pedra que ha estat reformat. Té una gran espitllera horitzontal orientada cap a l'entrada del mas. A nivell de terrat trobem diverses espitlleres de reduïdes dimensions. L'entorn del Mas va ser acuradament enjardinat pels seus propietaris. La incorporació del claustre del Mas del Vent al jardí, el 1959, respon a un criteri ornamental. Semblantment, l'any 2017 els jardins han acollit la presentació temporal d'un notable conjunt d'obres de l'escultor Xavier Medina Campeny. L'any 2016 el claustre del Mas del Vent es va començar a obrir al públic mitjançant visites guiades que gestiona el Museu de la Pesca de Palamós Notes
El Lloret

El Lloret és una masia de Veciana (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un gran Casal de planta rectangular fet tot ell en pedra de bon carreu. Conserva algunes finestres amb empit treballat i una gran porta adovellada. Té algunes edificacions annexes també en pedra i una altra de moderna. Hi havia hagut un molí fariner relacionat amb aquesta masia. Es pot anar a la masia per l'anomenat camí de Roda, una pista en acceptables condicions que surt del km 2,3 de la carretera BV-1005 (de Copons a Veciana) Referències
Mas Oliver (Palamós)

El Mas Oliver és una masia al terme municipal de Palamós (el Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El mas, amb torre adossada, es troba prop de la costa, a uns 45m. sobre el nivell del mar, en zona propera al Mas Juny. La masia data del segle xvi segons la llinda del portal d'entrada que té gravada la data 1547. La torre inicialment devia estar separada del mas i es comunicava per un pont eventual de fusta. Quan es feu innecessària la funció defensiva el mas s'allargà uns 2m. i quedà adossada. Actualment la casa resta deshabitada. Al 2021 fou expropiat per l'Ajuntament de Palamós que preveia reformar-lo, degut a les seves males condicions, derruir certes construccions annexes, i convertir-lo en un equipament municipal. L'any 2022 l'ajuntament ha iniciat les obres per enderrocar les edificacions annexes. La casa està coberta a dues vessants, vers la façana principal i posterior. La principal, de 16,90m. de llargada està encarada a ponent. Pel que fa a portes i finestres estan escairades amb pedra. La torre té forma cilíndrica atalussada amb un diàmetre de 5,90m. i fa una alçada d'uns 9,70m. El gruix dels murs oscil·la entre 0,75 i 0,80m. Consta de dues plantes separades per volta esfèrica rebaixada de pedra. Els primers 2,60m. estan replens de pedres trencades. La primera planta, a 2,60m. del sòl, es comunica amb la casa. La segona és accessible per una escala exterior de ferro i conté els dipòsits d'aigua. Conserva diverses espitlleres quadrades, la poterna i ha desaparegut el coronament. Notes
Mas Vell del Lledoner

El Mas Vell del Lledoner és una masia de Vallirana (Baix Llobregat) protegida com a bé cultural d'interès local en el seu conjunt, format per diferents edificis, entre els quals destaca la capella, que és una obra inclosa de manera individual a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un conjunt d'edificis formant un clos tancat, al que s'accedeix per la carretera, amb un camí paral·lel, a través d'un cobert amb una arcada superior i arc rebaixat de pedra. En el pati, a la dreta, hi ha l'antic mas de planta quadrada i coberta a dues aigües amb el carener de façana mirant a migjorn. L'entrada té el portal rodó i sobre aquest hi ha una finestra d'estil renaixentista amb reminiscències gòtiques. Oposada a aquesta façana, en el mateix pati, hi ha l'antiga Capella de Sant Francesc documentada el 1558. Capella La capelleta del mas és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una capelleta de planta quadrada amb portal rodó i campanar de cadireta, situada en el clos de la masia Vella del Lledoner. El portal ve emmarcat amb una motllura toral que es modifica en els extrems del semicercle, per sota aquest nivell, i a cada costat, hi ha unes finestretes. L'espadanya no sembla de la mateixa època que la resta, segurament es tracta d'una reforma posterior. La capella des del seu origen fou dedicada a Sant Francesc, ja que segons una vella tradició s'allotjà Sant Francesc d'Asís en el mas. Per aquest motiu, el 1558, Bernat Romagosa hi edificà la capella. Història La finca del Lledoner és de les més extenses dels termes de Cervelló i Vallirana, s'estén en ambdós termes. En el segle xvi Bernat Romagosa edificà la capella dedicada a Sant Francesc, ja que hi havia la tradició que el Sant d'Asís s'hi havia allotjat, ja que el mas era llavors hostal, aquest caràcter hom l'entreveu encara en la seva disposició que conserva de l'antiga planta del cos principal. El llinatge Romagosa es conserva encara, ja que el propietari actual (1986) és Lluís Romagosa. Vegeu també Figuera del Mas Vell del Lledoner Referències
Mas del Lledoner

El mas del Lledoner, Lladoner o de Sant Francesc es una masía española perteneciente al municipio de Valirana, decladara como bien de interés local el 9 de julio de 1987.​ Es probablemente la masía del municipio más antigua aún conservada, además de ser la masía más antigua documentada y con una amplia documentación.​​​ Descripción Conjunto de edificios de origen medieval con cerca cerrada, al que se accede desde la carretera. El edificio principal presenta una planta rectangular, dividida en 3 pisos con teja árabe a dos aguas. La fachada principal tiene dos arcos de medio punto. La entrada está formada por un arco de medio punto, sobre esta hay una ventana centrada a la fachada que destaca por ser de estilo renacentista. En el extremo de la fachada hay un reloj de sol en bastante mal estado. Hoy en día la masía sigue en la propiedad de los Romagosa.​​ Capilla de San Francisco Capilla dedicada a San Francisco, construida el año 1558 por Bernat Romagosa. Esta se encuentra frente al edificio pricnipal y dentro del patio. Cuenta la leyenda que el santo durmió en esta masía cuando esta era hostal.​​ Historia La primera documentación conservada de la masía es de un pergamino de la familia Romagosa, de 1275. En 1533, en el primer fogaje de Vallirana, aparece documentada; tiempo después también lo hace en el cabreo de 1590. En el siglo XVIII aparece mencionada en dos documentos, en 1735 sobre un recuento de casas del hospital de Olesa, y en el catastro de 1749. Durante la guerra de independencia española la masía y capilla quedaron muy afectadas, en 1828 aún no se había terminado la reconstrucción de la capilla.​ Véase también Puente del Lladoner Mas Nou del Lledoner Referencias
Savall

Savall és una masia al terme municipal de Subirats (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Tot i que els orígens de la masia són incerts, se sap que havia estat residència monàstica depenent del monestir de Montserrat, i la data del 1729 que figura sobre el portal permet situar en el primer terç del segle xviii l'activitat constructiva fonamental per a la configuració de l'edifici. La masia de Savall, situada prop de la caseria de Can Rossell, és un edifici d'estructura basilical format de planta baixa, pis i golfes. La façana presenta una composició gairebé simètrica, amb porta d'accés adovellada d'arc de mig punt i balcó al primer pis. Les golfes tenen quatre finestres i emmarcades en pedra, material que, treballat de diverses maneres (carreus regulars, irregulars, dovelles...) predomina en la construcció. La coberta és a dues aigües, en un doble nivell. Actualment hi ha adossat a un costat de la masia un edifici de planta quadrangular amb planta baixa, pis i terrat pla amb merlets. Notes