NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Font Rosada

Can Font Rosada és una masia d'Esparreguera (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia orientada al sol naixent, de planta quadrada i estructurada en planta baixa, dos pisos i golfes. A la part posterior hi té dos cossos semicirculars adossats que tenen diverses dependències a la part inferior, entre les quals destaca una capella amb una porta de caràcter romànic. El conjunt està cobert a quatre aigües rematada amb un ràfec amb canal fet de teula àrab i una claraboia al mig. Totes les façanes tenen moltes obertures, disposades de forma regular i ordenada. Està feta amb maçoneria, arrebossat i pintat de rosat el fons i blanc els ornaments (marcs d'obertures, sanefes d'esgrafiats florals que separen nivells o també al remat de la façana). Els cossos semicirculars presenten una balustrada amb arcs trilobulats i arcuacions cegues combinades amb esgrafiats. Al costat d'una porta lateral hi ha un pedrís. L'interior del cos principal queda distribuït de forma simètrica entorn d'un espai que coincideix amb la claraboia. Història L'origen d'aquesta casa es remunta al matrimoni d'Antoni Font i la filla de Can Castells, família d'Esparreguera, anomenada Rosa. Aquesta masia comptava amb la primera impremta que tingué el municipi. Referències
Can Gafa

Can Gafa és una masia amb barri tancat, amb la façana orientada al migdia, del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'any 1923 es va afegir un habitatge que sobresurt en angle recte i tapa un quart d'aquesta façana principal. Antigament devia ser simètrica i el portal dovellat devia quedar al centre. Actualment la nova edificació tapa dues finestres. Hi ha un finestral carreuat que dona al que era el menjador, que porta la data de 1767. Al pis hi ha dues finestres envoltades de carreus. Coberta a doble vessant, tot el carener està aguantat per dos grossos pilars que travessen pis i golfes i sostenen la gran biga mestra. A ponent hi ha adossat un altre cos aguantat per contraforts, alineat amb el barri. A la cara nord hi ha un altre cos afegit, amb una finestra amb una creu i flors gravades. Història No hi ha cap referència directa amb relació a la construcció de la casa. Només apareix la data del 1767, però és d'una reforma posterior. Hi ha diferents etapes constructives i ampliacions difícils de precisar. En un pergamí de la casa, del segle xvi, Jaume Burguès transmet en cens a Antoni Cot una peça de terra. Probablement aquest Antoni Cot, que també apareix en el fogatge de 1553, era l'amo de l'actual Can Gafa. L'any 1655 Josep Plantada comprà Can Cot. L'any 1645 se cita a Vicenç Plantada, sacerdot. És possible que la finestra decorada amb la creu i flors, que dona al "quarto del capellà", tingui aquest origen. Fins a l'any 1892 hi ha diverses referències documentals del Plantada, en aquest any venen la casa a Josep Torras, avi de l'actual amo. Referències
Can Godó (Teià)

Can Godó és una casa de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Fou propietat del militar austriacista Sebastià Dalmau i Oller (1682-1762), que tingué un paper destacat en la Guerra de Successió) i morí exiliat a Viena. El 1893 fou adquirida per Ramon Godó i Lallana, que el 1916 n'encarregà la reforma a l'arquitecte Josep Majó i Ribas, autor de les cases Godó-Lallana (1900) i l'edifici La Vanguardia (1903) a Barcelona. En una de les llindes figura la inscripció «Gotzem 1704», que es va casar amb una de les filles de la família Masseguer, antics propietaris. Descripció L'actual edifici correspon a la reforma de l'antiga masia del segle xvii, de la qual conserva les proporcions i l'estructura. De grans proporcions i planta quadrada, s'aixeca amb forma de cub, amb una torre lateral que trenca l'eix de simetria. Consta de planta baixa i tres pisos i el coronament és a base de merlets, sota dels quals hi ha la cornisa. Els elements constructius són una mica eclèctics: arcs i motllures gòtiques amb elements vegetals, vitralls i decoracions modernistes. A l'últim pis destaca una galeria de finestres separades per petites pilastres i mènsules, que envolta tot l'edifici. El conjunt està envoltat d'una gran zona enjardinada i de bosc, que forma part de la finca. Referències Vegeu també Asil Bressol del Nen Jesús El Cànem Enllaços externs «Can Godó». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Can Gommar

Can Gommar és un mas del veïnat de Casamor, al municipi de Cabanelles (Alt Empordà), inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Gommar és una edificació formada per un cos original del segle xv i tres més corresponents al segle xviii, amb reformes i ampliacions posteriors. A la llinda d'una finestra es pot apreciar la data de 1670, testimoni de l'any d'una de les reformes. Masia de grans dimensions formada per diversos cossos adossats i aïllats i una era, que li proporcionen una planta més o menys rectangular. L'edifici principal és rectangular, amb la coberta de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. Està coronat amb un altell de recent construcció i presenta una terrassa adossada a la façana de ponent. La construcció presenta obertures rectangulars bastides en maons o bé amb els emmarcaments arrebossats. De la façana principal, orientada a llevant, destaca el portal rectangular i amb l'emmarcament de pedra. Adossat en perpendicular a l'extrem de tramuntana del parament hi ha l'altre edifici, de planta rectangular i format per dos cossos adossats, amb les cobertes d'un i dos vessants i distribuïts en planta baixa i pis. La façana principal està orientada a migdia, davant de l'era que enllaça els dos edificis principals. Presenta obertures rectangulars reformades i un portal d'accés d'arc rebaixat bastit en maons. Al costat hi ha un gran annex obert que fa les funcions de magatzem. De la façana de llevant d'aquesta construcció cal destacar una finestra emmarcada en pedra, amb la llinda gravada amb una inscripció il·legible datada al segle xvii. El sector oest del conjunt es completa amb petites edificacions auxiliars i un mur de tanca que crea un espai de barri interior. S'hi accedeix mitjançant dues obertures, una de mig punt a la banda nord i una altra d'arc rebaixat a la banda de migdia, ambdues bastides en maons. En general, la construcció és bastida amb pedra sense treballar lligada amb abundant morter de calç. A les cantonades hi ha carreus desbastats. Referències
Can Lledó (Teià)

Can Lledó és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia del segle xiv amb transformacions successives que no han malmès el seu caràcter inicial. És de planta rectangular amb una teulada de dues vessants i el carener perpendicular a la façana principal. Pràcticament tot l'interès recau en la porta central, d'arc de mig punt adovellat, i en els dos finestrals gòtics del primer pis, ambdós amb arcs de tipus conopial i lobulats, amb cimacis esculpits (motius vegetals i rostres humans), brancals de carreus tallats i polits i llindar de pedra motllurat. El tercer finestral del pis també conserva un llindar com els descrits. Al mig dels dos finestrals d'estil gòtic es conserva un rellotge de sol amb decoració pintada. Fa uns anys es va reconstruir la teulada tot suprimint la volada de la cornisa. Història El cognom Lladó és un dels més antics del poble de Teià i sembla entroncat a aquesta masia des de temps immemorials, donat que en el cens de 1515 ja hi ha constància de la seva existència. Els anys 1689 a 1692 va ser batlle de Teià Gabriel Lladó Bonach, qui va ser també l'últim jurat de Teià, en perdre Catalunya les seves institucions de govern local amb l'entrada de Felip V l'any 1714. Referències
Can Lleonart

Can Lleonart és una masia d'Alella catalogada com a bé cultural d'interès local. Història El 1388, Guillem Arbúcies, propietari del mas Porrassa (actualment Can Barqué), va comprar l'antic Mas Sala, que seria conegut com Ca l'Arbúcies. A principis del segle xvii era conegut com Can Lleonart pel seu propietari, Jaume Lleonart d'Arbúcies. El 1624, Eulàlia Lleonart es va casar amb Pau Riera, de Premià, i durant uns anys va prendre el nom de Can Riera de la Creu pel de trobar-se prop de la creu de terme. Aquesta va desaparèixer el 7 de setembre del 1776 a causa d'una gran rierada, i en resta només la base de graons de pedra, soterrada pels aluvions. Els germans Salvador, Francesc i Jaume Lleonart i Artigas van tenir un paper durant la Guerra de Successió. Salvador n'era el cap dels serveis d'informació, i Francesc va desaparèixer a les muralles de Barcelona. En una placa situada a l'entrada del recinte hi ha la data de 1714. El 1808 era propietat del notari Baldiri Carreras i Ubach, de qui va passar al seu fill Josep Carreras i d'Argerich (1790-1863), i d'aquest al seu fill Josep Carreras i Xurriach. El 1985, va esdevenir propietat municipal, i actualment hi ha la Regidoria de Cultura i un Centre Cultural. Descripció De planta pràcticament rectangular, destaca per la seva façana, de fet construïda al damunt d'una antiga estructura de casa de pagès. Formada per una planta i dos pisos, i acabat a la seva part superior per un coronament curvilini simètric, típic del període barroc. Resulten també molt interessants els esgrafiats que decoren la façana, tant al voltant de les obertures com a tota la superfície, dibuixant també un rellotge de sol. Cal esmentar també que la simetria del conjunt queda trencada per la porxada situada a l'esquerra de la planta baixa. Referències Vegeu també Obrador Masriera Palau de la Virreina Enllaços externs «Can Lleonart». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Can Magre (Santa Eulàlia de Ronçana)

Can Magre és una masia al terme municipal de Santa Eulàlia de Ronçana (al Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura Masia de planta rectangular, quasi quadrada. Orientada a migdia. Antigament formava un barri tancat davant la façana, l'antic portal rodó que donava accés a l'era s'ha substituït per una tanca metàl·lica. La façana segurament es va reformar a principis de segle, té un carener de perfil sinuós i tres finestres de punt rodó de totxo, elements estilístics propis de principis de segle. La teulada està coberta a dues vessants. En el portal dovellat hi ha la inscripció TRIAS 1597. Consta de planta baixa, pis i golfes a la crugia central. Història Tot i que no tenim cap dada documental referent a la construcció de la casa, podem pensar que la casa es va edificar el segle xvi, com ens ho indica la porta d'accés: TRIAS 1597. L'amo devia ser parent de Can Trias. L'any 1659 Catarina Padró es va casar amb Jaume Trias i, a partir d'aquest moment comença la pertinença a Can Padró de Palau de Plegamans, deixant la casa en mans de masovers. A principis del nostre segle hi hauria una important reforma, com ens mostren els trets estilístics. Referències
Can Maspons

Can Maspons de la Vall és una masia situada al barri de la Vall del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana, a la comarca del Vallès Oriental, a Catalunya. Aquesta edifici es troba inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història El document més antic conservat a la casa és de l'any 1425, en el qual s'entreveu una existència anterior. Estava integrada per diversos masos: Can Maspons, Can Bertran i Esmandia. Tot i que no existeixen dades documentals referents a la construcció de la casa, sembla que la casa actual té una ala de construcció més antiga que el cos principal. Apareix també en els fogatges de 1497 i 1553. La casa té suficient documentació com per establir la seqüència genealògica dels Maspons. En que és més difícil d'establir és la datació de les diferents etapes constructives de la casa. Probablement el cos principal és del segle XV-XVI. L'entrada a l'era té la inscripció del 1845, que també apareix en un cobert exterior. Descripció Masia de grans dimensions, que forma un barri tancat al davant amb dos portals d'accés. Hi ha diversos cossos annexes que mostren les diferents ampliacions en funció de la necessitat de cada època. En el cos principal també s'endevinen moltes modificacions. Sembla que l'estructura originària era de tipus basilical i que posteriorment s'amplià, actualment presenta la teulada a dues vessants. Als dos costats del cos principal hi ha cossos afegits. En el centre de la façana hi ha un portal dovellat d'arc rebaixat, a sobre un balcó emmarcat per grossos carreus i que marca l'eix de simetria. Hi ha quantitat d'obertures i d'espitlleres de defensa. Referències
Can Maspons del Rieral

Can Maspons del Rieral és una masia situada al barri de Sant Cristòfol del municipi de Santa Eulàlia de Ronçana, a la comarca del Vallès Oriental, Catalunya. Aquesta obra està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia molt modificada degut a moltes ampliacions realitzades al llarg dels anys. Consta de planta baixa i un pis d'alçada. L'habitatge està situada en una de les parets laterals de la casa, la porta i les finestres són força recents. La casa està coberta per teulada a dues vessants a diferents nivells. Adossada a un costat de la casa hi ha una pallissa, coberta a doble vessant i amb un embigat de fusta. Història La història de la casa aniria lligada amb la de la capella de Sant Cristòfol, situada a uns 200 m de la casa. Sant Cristòfol es coneix com a parròquia de la Baronia de Montbui des del 1123. En el fogatge de 1497 apareix documentat «Espons», que passarà a anomenar-se Maspons del rieral. En el fogatge de 1553 apareix Joan Maspons de Sant Cristòphol, pagès. En un altre document de 1570 s'esmenta Jaume Maspons de Sant Cristòfol. Des dels seus orígens fins als nostres dies consten com a administradors de la capella. Referències
Can Monac

Can Monac és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia d'estructura basilical del segle xiv. Presenta un cos central elevat, cobert amb una teulada de dues vessants i el carener perpendicular a la façana principal. Compta amb planta baixa i un pis, mentre que el cos central té dos pisos. Destaca la porta d'arc de mig punt adovellat a la planta baixa i les dues finestres gòtiques del primer pis, amb les llindes treballades en forma d'arc conopial amb lòbuls. La finestra del pis superior, al cos central, té llinda de pedra i brancals de carreus ben escairats i polits. S'observen diverses espitlleres i la inscripció 1646, data d'una reforma. Destaca també el detall esculpit sobre la dovella clau del portal. El cos dret de la masia correspon a un altr habitatge. Història Primitivament va ser residència d'estiueig de la família Fivaller. Tanmateix a mitjan segle xvii, per enllaç matrimonial d'aquesta família amb els Pol, els Fivaller passaren a ocupar la Casa Pol, tot mantenint la propietat d'ambdues masies fins al segle xix. En aquest segle, per extinció de la branca masculina dels Fivaller, aquesta família emparentava amb els Martorell, actuals propietaris d'aquesta. Segons consta en una referència documental, sembla que a Teià havia existit el Senyoriu de Les Set Cases, vinclat amb la família Fivaller, i aquesta seria una d'elles. La masia fou restaurada pel pintor Romà Vallès, qui va adaptar l'antic graner de la part alta com a estudi. Referències
Can Munt

Can Munt és una obra al municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici de planta rectangular amb planta baixa i pis i cobert amb una teulada de quatre vessants, encara que pel damunt de la cornisa envolta tota la casa una gran balustrada de tipus neoclàssic. Els elements de la façana es distribueixen respecte a un eix de simetria. En la part central hi ha un petit porxo, suportat per columnetes de ferro colat i emmarcat per pilastres gegants adossades a la paret i coronades amb capitells corintis. Encapçala la façana un frontó semicircular. L'edifici també consta d'una capella, que exteriorment no sobresurt de la planta rectangular i que se situa en l'angle esquerre de la façana posterior. Es pot reconèixer des de l'exterior per les dues finestres d'arc apuntat amb vitralls. La casa s'envolta d'una grandiosa quantitat de terreny que inclou un jardí de tipus neoclàssic, amb balustrades, pèrgoles, rotondes, terrasses, hídries, fonts i estanys artificials o una piscina en forma de ronyó construïda al segle xx. Hi ha també altres annexos, com és el cas de les cavallerisses. L'any 1984 la casa estava en venda, restant mig buida quant a mobiliari. Referències
Can Móra (Teià)

Can Móra és un mas al terme municipal de Teià (Maresme) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El primer document en el qual surt esmentada és del 1525, en el qual figura el nom de Joan Gurri. El 1665, amb l'extinció d'aquesta família per manca de descendència masculina, va passar a propietat del seu cunyat Ramon Mora, família que l'ha mantingut fins a l'actualitat. Arquitectura Masia d'estructura basilical del s. XIV. Presenta un cos central més elevat que els dos cossos laterals, cobert amb una teulada a dos vessants i el carener perpendicular a la façana. Consta de planta baixa, pis i graner. A la planta baixa destaca la portada, d'arc de mig punt adovellat i amb un escut esculpit en relleu pla que inclou una creu grega de braços eixamplats. Al pis destaquen les tres finestres obertes, totes elles amb llindes de pedra monolítiques, motllurades i d'arc conopial amb arquets lobulats. El graner mostra una sola finestra amb llinda de pedra. Totes les obertures són fetes amb pedra i els angles cantoners de la casa són reforçats per carreus de pedra ben escairats i polits. Al primer pis, entre dues de les finestres, hi ha un rellotge de sol que duu la data 1950. Tots els murs són arrebossats. Fins al segle XVII la masia era coberta a dues vessants, però l'any 1677 es va pujar el cos central, tot quedant convertida en masia d'estructura basilical. Referències
Can Padellàs

Can Padellàs és una masia de Teià (Maresme), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història A través dels fogatges de 1515 i 1553 es pot deduir que aquesta casa pertanyia a la família Torra. A principis del segle xviii, passà mans de la família Padellàs, fins que Josepa de Togores i de Padellàs morí el 1881 i nomenà hereu el seu marit Joan Antoni López de Pastor, a condició que portés el cognom Padellàs. Descripció Masia de planta baixa, pis i golfes, coberta amb una teulada a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana principal. Tant la porta, d'arc de mig punt adovellat, com les obertures estan realitzades amb carreus de pedra de granit. Adossat al cos principal de la casa hi ha un altre cos que segueix la inclinació de la mateixa teulada i que compta amb planta baixa i pis, i un altre de construcció més recent que consta només d'una planta baixa i un terrat amb balustrada. L'interior de la casa ha estat molt reformat. En un dels annexes es troba instal·lat un restaurant. Referències Vegeu també Casa Padellàs
Can Paiàs

Can Paiàs o Pallàs és una masia de Santa Eulàlia de Ronçana (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Tot i que no hi ha constància documental, hom pensa que fou construïda al segle xvi, i que tindria ampliacions posteriors, com els portals del pati. En una còpia d'un document del 1195 s'anomena en Pere de Payars. Apareix també el nom de Pallàs de Santa Eulàlia a la sentència de Guadalupe (21 d'abril de 1486), així com als fogatges de 1497 i 1553. El 1691 passà a mans del jurista Jacint Dou i Sacalm, els descendents del qual mantingueren la propietat fins al casament de Gertrudis de Dou i de Moner (1844-1924) amb Lluís Ferran d'Alòs i de Martín (1839-1904), que el 1880 rebé el títol de marquès de Dou de mans del papa Lleó XIII. Descripció La masia forma un barri tancat que té dos portals d'accés. Un de rectangular de cara a llevant amb un medalló amb una inscripció IHS encerclat per uns angelets i la data de 1602. Aquesta porta, resguardada per una teulada a doble vessant, té esculpida a la fusta la inscripció JOAQUIM DE DOU 1842, corresponent a Joaquim Maria de Dou i de Siscar (1813-1866). Adossada a aquesta hi ha la pallissa coberta a dues vessants. L'altra porta, a ponent, té la data 1738. La façana, cara a migdia, presenta una estructura simètrica, formada per tres crugies i dos pisos d'alçada més les golfes. És coberta amb teulada a dos vessants. Marcant l'eix de simetria, en el centre de la façana, hi ha el portal dovellat i una finestra d'arc conopial de tipus gòtic. Als costats hi ha finestres emmarcades amb carreus. Vegeu també Palau Dou Referències Bibliografia Claret, Josep «Can Pallàs». Anuari Local. Santa Eulàlia de Ronçana, 1982-1893, p. 41-47.
Perella (Sant Joan de les Abadesses)

Perella és una masia de Sant Joan de les Abadesses (Ripollès) a mig camí del nucli de Sant Pau de Segúries. El topònim ja apareix l'any 913, "Villa Parella" i se sap que una casa amb aquest nom existia el 1126. La construcció que avui es pot veure, per bé que hereva d'aquelles, data del segle xviii. Aquesta casa va ser residència de repòs del monjos de Sant Joan de les Abadesses. La proximitat amb l'església de Santa Magdalena va fer que depengués d'aquesta quan era parròquia. Actualment pertany a la parròquia de Sant Pau de Seguries. És una casa de planta quadrangular amb la façana principal al sud, teulada a dos vessants, de teula àrab, planta baixa, dos pisos i golfes. Al cos original s'hi afegí un cos a ponent, cobert, i un altre al darrere, un corral. És construïda damunt el turó i sobre la roca natural. Malgrat que actualment està abandonada (s'utilitza com a cabana de bestiar), tenia la planta baixa destinada a espais agraris i els dos pisos superiors per habitatge. A la façana del sud es poden veure tres arcades per planta, de manera que mentre a la planta baixa aquestes formen un porxo, a les plantes restants aquestes formen galeries. Referències