NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Pere de Savassona

Sant Pere de Savassona és una església romànica de Tavèrnoles (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada als peus del castell del mateix nom, formant un conjunt amb el clos de l'antic cementiri, i té una estètica semblant a les de les rodalies, que devien ser construïdes pels mateixos mestres, com Sant Feliuet, Sant Esteve de Tavèrnoles, Santa Margarida d'Ardola, Casserres, etc. Història La primera referència documental és del 1035, quan Ramon, fill de Guillem, donà al sacerdot Ramon, fill de Llodegari, l'alou que tenia a la roca anomenada Savassona juntament amb la basílica de Sant Feliu, que es troba a la parròquia de Sant Pere de Savassona. El 1060 va rebre un llegat destinat a la seva construcció i dedicació, i possiblement aquell mateix any van finalitzar les obres. El 1078, el bisbe de Vic Berenguer Sunifred de Lluçà infeudà al vescomte Ramon Folc I de Cardona el castell de Calaf i les esglésies de Savassona i Tavèrnoles. El 1086, el vescomte va ser mort pels sarraïns en ajut del comte de Barcelona Berenguer Ramon II, i en el seu testament, les retornà a Sant Pere de Vic, i aquell mateix any, el bisbe Berenguer les infeudà al nou vescomte Folc i a la seva vídua, la vescomtessa Ermessenda. Va continuar essent parròquia fins ben entrat el segle xv, quan passà a ser sufragània de Sant Esteve de Tavèrnolesfins a l'actualitat, excepte uns anys al segle xix en què recuperà la independència per a perdre-la més tard. Al segle xvii, fou objecte d'obres de reforma i ampliació, amb l'elevació de la la teulada i l'obertura d'un nou portal a la façana de ponent, tancant el de migdia. Durant la Guerra Civil se'n perderen alguns retaules que en tapaven els murs, amb la qual cosa l'interior va recuperar el seu aspecte primitiu, restaurat recentment amb un gust discutible. El mur de migdia té adossats nínxols del cementiri que hi ha al costat. Descripció És un temple de nau única coberta amb volta de canó, reforçada per dos arcs torals, i capçada a llevant per un absis semicircular amb cinc nínxols semicirculars, oberts al gruix del mur, en tres de les quals s'obren finestres de doble esqueixada. Al mur de tramuntana s'obre una absidiola semicircular llisa, i a banda i banda de la nau hi ha dues capelles de planta quadrada. Exteriorment, l'església presenta un decoració d'arcuacions entre lesenes a tot el voltant. Inicialment es trobaven a sota el voladís, però d'ençà de l'alçament de la nau al segle xvii queden a mig mur. La façana de ponent també presenta decoració d'arcuacions seguint el pendent de la teulada, té un òcul central i un portal dovellat d'època posterior que substituí el de migdia, actualment cegat. El capcer és decorat per un campanar d'espadanya amb dues obertures d'arc de mig punt. L'absis també té decoracions llombardes amb arquets en sèries de quatre. És construïda amb maçoneria, pedra vista i coberta amb lloses de pedra. Referències
Santa Brígida d'Amer

Santa Brígida d'Amer és una església romànica d'Amer (Selva) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici aïllat situat dalt d'un espadat amb unes vistes excel·lents de la vall d'Amer i la rodalia. La construcció consta d'un edifici original de planta rectangular amb absis semicircular, coberta amb una teulada de doble vessant a laterals, i d'un adossat a la part de l'absis amb forma de pentàgon irregular i tres plantes. La coberta interior de l'ermita és de volta de canó i la de l'absis, de quart d'esfera. Tot l'interior de l'ermita està orientada al sud-est a causa de la naturalesa del terreny. Tot el conjunt està sobrealçat, perquè damunt de la volta de l'església hi ha unes golfes amb el mateix nivell de teulada que l'edificació unida a llevant. Aquesta edificació té una porta d'accés exterior amb permòduls i llinda de fusta, feta de blocs de pedra sorrenca. La façana principal conté la porta, dues obertures petites i el campanar de cadireta amb la campana Marieta. La porta és adovellada i feta de blocs ben escairats de pedra sorrenca. Sobre la porta hi ha dues finestres petites, un de la nau, a l'alçada del cor, i l'altra de les golfes. La façana de migdia té una sola obertura, si no comptem l'obertura de l'adossat. La façana oriental conserva restes d'un rellotge de sol mig despintat de color vermell i blanc. Al costat mateix de l'ermita, al vessant nord, hi ha una font de cisterna anomenada de Sant Bernat i les restes d'una antiga construcció adossada a aquest costat. El ràfec està format per dues fileres, una de rajola i una de teula. Història Edifici original del segle xi i reconstruït al segle xvii. Originalment fou una capella dependent del monestir d'Amer. És molt possible que durant els terratrèmols de 1427 s'enderroqués totalment o parcialment, com indiquen les diferents parts constructives a l'interior i a l'exterior. A Santa Brígida, cada primer diumenge de febrer, els amerencs organitzen un aplec d'excursionistes i devots. Aquest aplec ha estat reconegut com a festa tradicional i, a més d'escoltar els goigs cantats de santa Brígida i ballar sardanes, s'hi fa el concurs de xiulet amb cargolina. També s'hi consumeixen els "rocs de Santa Brígida", una mena de galetes que les pastisseries locals elaboren per la festa. El 2001 fou restaurat pel grup d'excursionistes amerenc Esquelles. Aquesta mateixa entitat excursionista s'encarrega d'organitzar l'aplec des de 1972. Actualment, a les proximitats de l'ermita es practica l'escalada i el parapent. Santa Brígida és una santa irlandesa dels segles V-VI d.C. Brighid singnifica en gaèlic "la més forta". Referències
Sant Agustí de Lloret Salvatge

Sant Agustí de Lloret Salvatge és una ermita de l'antic poble de Lloret de la Muntanya, actualment del municipi d'Amer (Selva), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, parcialment aterrassat i situat dalt d'un turó al paratge anomenat Lloret Salvatge, vora el marge dret del Ter pujant cap al Pantà de Susqueda. És una construcció romànica d'una sola nau rectangular coberta amb volta de canó reforçada per un arc toral i amb absis semicircular, un pèl irregular. L'interior és arrebossat i pintat de color blanc i blau. Hi ha bancs correguts a excepció del sector del presbiteri alçat i un altar amb tres lloses de pedra. El sòl està enrajolat i la porta d'accés s'obre al mur de tramuntana amb un arc de mig punt al qual manquen les pedres de l'adovellament. Pel que fa als exteriors, el sostre és de doble vessant a façana i conté un gran campanar d'espadanya amb dos òculs, actualment buits de campanes. L'exterior de l'absis consta de tres grups de decoració d'arcuacions llombardes, separades per lesenes, que descansen sobre bases de pedra. Els dos grups laterals tenen quatre i cinc lesenes i el central, set. Al centre de l'absis hi ha una finestra de doble esqueixada, deixant una obertura central molt estreta. Les façanes són de fileres de pedra, petits carreus poc desbastats, ben alineats però irregulars. Hi ha una altra finestra d'una sola esqueixada al sector nord i una altra de cruciforme, al costat occidental, sota el campanar. Al voltant de l'ermita hi ha un recinte amb tres avets plantats que possiblement fos el recinte de l'antic cementiri parroquial. A més, a la façana nord, hi ha un aterrassament que aplana l'accés i l'entrada del recinte. Història Ermita datada del segle xi i vinculada originalment al monestir de Santa Maria d'Amer. Inicialment sembla que estigué dedicada a Sant Julià, en la seva primer menció, al segle x (949), apareix vinculada al topònim de "Loreddo", és a dir, Lloret. El 979 és anomenat en la documentació com a "Lauretum". Malgrat aquestes primeres mencions del segle x, segons el plafó informatiu col·locat a la façana de l'ermita, a tocar la porta, indica que existeix un primer esment del segle ix (860) en documentació relativa a Carles el Calb. Sembla que, malgrat patir els efectes del terratrèmol de 1427, conserva en bona part la seva estructura original que, possiblement no es restaurarà fins al segle xvi. Se n'aprecien diverses formes i consolidacions, interiors i exteriors, dels segles posteriors. Fins al segle xix s'hi conserva una important talla d'una Mare de Déu datada del segle xiii. Aquesta talla de fusta policromada va desaparèixer, però se'n conserva documentació fotogràfica. Sant Agustí de Lloret Salvatge fou un nucli de població medieval i una antiga parròquia, actualment sense culte. Al voltant de l'ermita s'alcen les següents masies: Can Sitges, Can Puig de Lloret Salvatge, La Gultresa i Can Roure. Actualment s'hi pot accedir lliurement, ja que l'ermita està oberta al públic i la porta tancada amb un pal. Referències
Sant Baldiri de Galliners

Sant Baldiri de Galliners és una església gòtica de Vilademuls (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós d'una sola nau coberta amb volta de canó apuntat i absis pla, sense sobresortir de la nau. La planta és rectangular i estava coberta a dues aigües. Per damunt de la volta i sota el teulat hi havia una golfa practicable. El campanar, situat al costat, és d'espadanya. La façana principal s'orienta a ponent i té un accés format per una porta dovellada de pedra treballada, sobre la qual hi ha una finestra cònica que interiorment donava a una petita entreplanta formada només a l'entrada, que feia de petit balcó, frontalment situat respecte de l'altar. Al costat nord hi ha les restes d'antigues construccions adossades, avui derruïdes. Història Ermita dedicada a Sant Baldiri, copatró de la parròquia de Galliners. Per la festa del Sant s'hi celebrava un concorregut aplec. Segons la llegenda local, el Sant va voler pertànyer a la parròquia de Galliners i com que el terme era disputat per altres pobles, va realitzar un acte prodigiós per demostrat aquella pertinença. El 1908 l'edifici estava en estat ruïnós i per aquest motiu, la imatge del sant titular va ser traslladada a l'església parroquial. Les restes de la volta són d'estil gòtic. A una porta hi ha la data de 1709, que indica una reforma. La referència més antiga trobada és la de 1639, en que en les visites pastorals es va fer constar que s'hi anava en processó dos cops l'any des de Galliners i que hi havia un altar ben ornat. Durant la guerra de la Independència, els francesos establiren un fortí al turó de Sant Baldiri. Referències
Sant Mer de Vilademuls

Sant Mer de Vilademuls és una ermita del veïnat de Les Olives (municipi de Vilademuls, Pla de l'Estany), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta rectangular cobert a dues aigües, de planta baixa i dos pisos. A la façana nord-oest té un porxo d'accés, també cobert a dues aigües, encara que més baix. El parament exterior presenta nombroses obertures disposades de forma desordenada. Dins el porxo s'hi ha construït un balcó o púlpit que tapa la porta d'accés. Molt modificat. Història L'ermita està dedicada al Sant abat de Banyoles anomenat popularment Sant Mer. Segons documents de la casa Lleal d'Olives, ja en el segle xiii existia una ermita dedicada al sant. Aquesta primitiva església fou reedificada l'any 1627 per iniciativa del noble Ramón de Xammar i Samsó amb les pedres derruïdes del proper castell de Turris Durris i amb autorització del capítol de Girona. Excavant el subsòl de la capella es va trobar una arqueta amb les relíquies d'un cos sagrat, dipositades en un altar dedicat a Sant Mer a l'església de Sant Esteve de Guialbes i des d'on el porten de processó. Referències
Sant Pere de Viella

Sant Pere de Viella és una església romànica al veïnat de Viella, al poble de Vilafreser, del municipi de Vilademuls (Pla de l'Estany), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una capella amb l'absis orientat a llevant. Només s'hi aprecien restes d'un antic absis semicircular i, a l'entrada, restes de la volta lleugerament apuntada que cobria l'única nau de l'edifici. El frontis conserva la portalada de doble arcada i una finestra de mig punt. Es conserva el campanar d'espadanya, amb dos finestrals. Tot l'edifici esta molt cobert per la vegetació. A l'arrencada de la volta per la part interior hi ha una cornisa, i en una de les pedres de la cornisa hi ha esculpides unes imatges. Motllura esculpida: es traca d'un relleu escultòric gravat sobre un dels elements de pedra que formen la cornisa interior lateral de l'església de Sant Pere de Viella, des d'on arrancava la volta que cobria la nau. En l'escultura es poden apreciar dos rostres humans perfectament definits. La peça on estan gravats presenta símptomes clars d'haver estat forçada i excavada lateralment a fi de la seva extracció. Història Capella d'origen romànic del segle xiii. Antigament hi havia hagut una graonada d'accés a l'església, avui desapareguda. Al costat sud de la capella hi havia hagut també un antic cementiri. Al costat de l'entrada es fa palesa l'existència d'una llosa sepulcral. La capella es trobava situada a la banda meridional d'altres dues edificacions del veïnat de Viella actualment desaparegudes, i la primera notícia que se'n té data de 1276. Les persones més grans del poble no recorden que mai s'hi hagués oficiat missa, però sí que els veïns s'hi haurien reunit algunes vegades per resar el rosari. La darrera propietària de l'immoble, l'hereva del baró de Quadras, va fer-la enderrocar l'any 1991 i en va vendre les pedres de més valor. Les altres resten encara cobertes per la vegetació. Referències
Sant Jaume de Pont-xetmar

Sant Jaume de Pont-xetmar és una església de Cornellà del Terri (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Petita capella d'una sola nau i absis semicircular. Parets estructurals de pedra morterada amb restes d'arrebossat a la façana, enguixades i pintades a l'interior. La coberta és de teula àrab, a la façana principal acabada amb un ràfec de tres fileres, combinació de teules i rajols plans. Les obertures de la façana principal estan emmarcades per carreus bisellats. A la llinda de la porta d'accés hi ha una creu cisellada. Història A la llinda d'una petita finestra lateral hi figura una data però resulta il·legible. Referències
Sant Miquel de Pobellà

Sant Miquel de Pobellà és una església amb elements neoclàssics de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta rectangular amb capelles i sagristia adossades als laterals. Ha estat molt modificada, la porta és rectangular en el costat de migdia, protegida per un voladís de la nova coberta d'uralita. Una finestreta quadrada il·luminada el cor per ponent. A la cantonada de ponent s'aixeca a sobre un campanar de secció quadrada amb quatre finestres i coberta a quatre vessants amb doble pendent i encara amb lloses de pissarra. Una petita creu de ferro el remata. Referències
Santa Magdalena de Rupit i Pruit

Santa Magdalena de Rupit i Pruit és una església de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella situada a la banda de migdia de la població i voltada per la riera de Rupit. Està orientada de tramuntana a migdia, és de planta de nau única i un absis quadrangular on s'obre una finestra rectangular. A la banda de ponent hi ha tres grossos contraforts sobre els quals s'aguanta una teuladeta que resguarda uns bancs adossats a la paret. A migdia hi ha la façana, amb un gran portal adovellat i una finestra d'arc de mig punt; al costat del portal hi ha una finestra rectangular. Al frontispici s'eleva un campanar d'escaleta que conserva les campanes. L'interior és de pedra vista, coberta amb volta de canó i arcs torals. És construïda amb pedra unida amb morter i la part de la façana és arrebossada. A ponent, on ara hi ha els contraforts, hi hagué un casal on residia l'ermità. Història Aquesta capella, dedicada a Santa Magdalena, sembla una edificació del segle xvii malgrat que estigui construïda d'una forma arcaica que a vegades la fa confondre amb una edificació romànica. Les primeres notícies daten del 1660. Se sap que al 1687 en tenia cura l'artesà Rafel Simó i Quatrecases. S'hi feren algunes deixes testamentàries a les darreries del segle xvii i inicis del xviii i per una notícia de la consueta del 1790 se sap que el 22 de juliol, mitja hora després de sortir el sol, es cantava missa a la capella, i a la tarda completes. Segons el bisbe Corbella, que va visitar la capella a principis del segle xx, a l'altaret hi havia dues imatges de marbre del segle xv; una de Santa Margarida i l'altra de la mare de Déu de Gràcia, que passaren al Museu Episcopal de Vic. Referències
Sant Miquel de Rupit

Sant Miquel de Rupit és una església barroca de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta de creu grega amb capelles obertes als extrems dels braços transversals. Al centre de la creu s'eleva la cúpula el·líptica amb una llanterna també el·líptica. Al primer pis hi ha el cor. És coberta en volta de canó i el presbiteri és marcat per tres graons. Dos portals motllurats s'obren en aquest indret, un a cada costa. Als peus s'hi obre una finestra rectangular i una capella lateral a cada costat del portal. Al llarg del mur de la nau hi ha una imposta d'estuc. A les petxines de la cúpula hi ha pintures amb la representació dels quatre evangelistes. La resta està decorada amb estucs i greques. La façana es troba al mur de ponent i té un portal rectangular motllurat decorat amb unes volutes i una fornícula amb petxina, sense imatge, al centre. Al damunt s'obre una finestra quadrada amb els angles escairats i un petit òcul. La part superior és semicircular i coronat per uns cossos piramidals amb esferes. A l'extrem nord-est s'eleva un campanar de planta octogonal amb finestres d'arc de mig punt i rematada amb balustrada. Història L'església de Sant Miquel de Rupit va néixer com a filial de l'antiga església parroquial de Sant Andreu de Fàbregues de la que depengué fins al 1878. Aquest nucli de població, lluny de Sant Joan de Fàbregues, es creà vers els segles XIII-XIV degut a la situació privilegiada del castell de Rupit i els nobles allí establerts. Així es creà la nova església parroquial que des de 1330 tingué un sacerdot beneficiat. Amb el creixement demogràfic de la vila vers els segles xvii-xviii es reformà i s'amplià l'església donant-li l'estructura barroca actual. Referències Enllaços externs Trujols, Antoni «El retaule de l'església parroquial de Sant Miquel de Rupit». Cingles de Collsacabra, Els, 39, 1998, p. 7–7. ISSN: 2013-7141.. Informació sobre el retaule barroc de l'església.
Sant Andreu de Pruit

Sant Andreu de Pruit és una església amb elements romànics i barrocs de Rupit i Pruit (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església parroquial de nau única sense absis i amb dues capelles laterals a ambdós costats. L'absis romànic s'ha enderrocat després dels terratrèmols del 1428. El presbiteri és marcat amb dos graons i als peus de l'església s'hi ubica el cor. En aquest indret, que és l'antiga església romànica reconvertida en atri i cor, la nau s'estreny i es cobreix en volta de canó; la resta de la nau es divideix en tres trams cobert amb volta de creueria. A la part dreta del presbiteri hi ha un portal que condueix a la sagristia. S'il·lumina mitjançant una finestra quadrada a la part dreta de la nau i una finestra als peus. És decorada interiorment amb pintures. La façana es troba a la part de ponent, està rematada en forma triangular i presenta una finestra d'esqueixada i un gros portal adovellat que emmarca un altre de més petit d'arc de mig punt però inscrit dins d'una forma rectangular. A l'extrem sud-est s'hi eleva un campanar, que data de l'eixample del segle xviii, acabat en forma octogonal amb obertures d'arc de mig punt, algunes de les quals són tapiades. Dues de les obertures tenen campanes. Està coronat per balustres amb barana rematades d'esferes de pedra. És construïda en carreus de pedra ben escairats. La casa del campaner està adossada a l'església parroquial. Es coberta a dues vessants, amb carener perpendicular a la façana i orientada a ponent. A la planta presenta un gran portal adovellat, una finestra al primer pis amb l'ampit molt deteriorat i la llinda decorada, al segon s'hi obren dues finestres geminades, de petites dimensions i d'arc rebaixat. Es construïda en lleves de pedra ben carejada i els portals són de fusta. La rectoria és de planta rectangular i es troba unida a l'església. Es coberta a dues vessants, amb el carener paral·lel a la façana, la qual es troba orientada a migdia. A l'extrem dret hi ha un portal d'arc de mig punt al qual s'accedeix mitjançant unes escales al damunt hi ha un gran finestral i dos balcons de facció moderna. A l'extrem esquerre, al costat de l'església hi ha una finestra amb reixes de ferro i la llinda esculturada. Es construïda en pedra i arrebossada al damunt. Les obertures són de pedra i els escaires també de pedra vista. Història Forma part d'un bell conjunt arquitectònic amb el petit nucli urbà construït a redós seu. Es troba esmentada el 1028 i 1050 i es confirma el nom l'any 1134 però es tenen notícies del nucli de Pruit des del 995, que pertanyia als vescomtes d'Osona i era unit al Castell de Rupit. Està formada per un cos romànic del segle xiii. Inicialment era dedicada a Sant Andreu, Santa Creu i Santa Maria. Actualment és advocada a Sant Andreu i presenta l'estructura que li donaren les modificacions del segle xviii quan es construïren les capelles laterals, el campanar barroc i s'allargà la nau. El portal fou refet després de la Guerra Civil, durant la qual haviat estat enderrocat. Referències
Capella del Roser (Sant Pere de Torelló)

La Capella del Roser és una obra de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici religiós. Capella de nau única amb la façana orientada a ponent, de capcer triangular amb un fals òcul. El portal és rectangular, a la part esquerra s'hi adossa la sagristia i a llevant i a migdia presenta grossos contraforts. És coberta a dues vessants i l'interior és a sota teulada malgrat que hi ha indicis d'haver estat coberta segurament amb sostre pla. El presbiteri és marcat. Actualment aquest recinte està en desús però havia servit de corral al bestiar i, per tant, està molt deteriorat. A la part de l'absis hi ha restes de pintures al fresc. L'únic element que l'il·lumina és una finestra a la part dreta de la nau. És construïda amb pedra. Història Aquesta església i el mas la Vinyeta es troben al peu de la Serralada de Curull, prop de l'antic camí de Sant Pere de Torelló i de la domus del Vilar o de la Vinyeta, que fou una fortalesa militar. El mas la Vinyeta, encara que els seus orígens possiblement siguin més antics, es troba registrat en el fogatge de 1553 de la parròquia i terme de la Vola i Curull. La capella, dedicada a la Verge del Roser, segurament data d'una època més tardana. Probablement la data de la llinda del portal 1775 correspongui a la data de construcció del temple, moment en què el mas també sofrí algunes reformes i, per tant, eren temps de prosperitat econòmica. Referències
Capella de Sant Nazari

La Capella de Sant Nazari és una obra de Sant Pere de Torelló (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Capella aïllada en el Collet dels Gamarussos, prop del nucli del Veïnat de Dalt. És de planta quadrangular, d'una sola nau, coberta a dos vessants amb teula àrab. A la part posterior, hi té un campanar d'espadanya simple. Té adossades dues petites construccions de planta quadrangular. Història El 1382 ja existia una ermita segons el testament de Bernat de Perafita. Tanmateix, l'edifici fou reset el 1721 amb un estil barroc discret. El 1921 es va restaurar l'edifici per segona vegada i s'hi va fer un aplec extraordinari amb motiu del segon centenari de la primera restauració. Referències