Casa-fàbrica Vermell-Martí

La casa-fàbrica Vermell-Martí és un edifici situat al carrer de Jonqueres, 10 de Barcelona, al que li correspon la categoria D (bé d'interès documental) atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella. Història El 1779, els monjos del convent de Sant Francesc de Paula van establir en emfiteusi un terreny amb diversos casalots a Anna Maria Darrer, esposa del botiguer de teles Josep Miquel i Sales, al mercader de sedes Tomàs Llimona i al fabricant d'indianes Pere Vermell i Soler, amb l'obligació d'invertir un mínim de 3.000 lliures barcelonines en la seva millora. Tot seguit, aquests hi van fer construir una fàbrica, on sembla que hi va intervenir el fuster Magí Enrich. El 1788, Vermell va demanar permís per a posar-hi baranes de ferro als balcons. Anna Maria Darrer va morir el 1790, i el 1793, la seva neta i hereva Josepa Amat i Miquel, esposa del comerciant Josep Francesc Mornau i Prats, va instar la liquidació de la companyia, quedant la casa-fàbrica en poder de Llimona. La seva filla i hereva Maria Pilar Llimona i Castell es va casar amb Josep de Martí i Estruch —que va adoptar el cognom de la seva esposa—, un dels fills del matrimoni entre el cavaller Josep de Martí i Serra i Teresa Estruch i Llimona. Josep Llimona va morir el 1843, i segons el repartiment de béns fet el 1845, la fàbrica passà a mans de Jacinta Cardeñas i Foraster, vídua de Tomàs de Martí i Estruch (†1819), i del seu fill Josep de Martí i Cardeñas (1819-1903), que el 1846 van presentar els plànols de la fàbrica per a legalitzar les instal·lacions de vapor d'acord amb el decret del 10 d'abril deñ 1846. El 1862, Josep de Martí va demanar permís per a remuntar-hi un tercer pis. En aquesta època, hi havia la fàbrica de teixits de cotó (després de cotó i mescla) de Josep Lladó i Cia, que compartia les instal·lacions amb altres fabricants i fou continuada pels seus fills, entre els quals hi havia Vicenç Lladó. També hi havia el despatx de la fàbrica d'estampats de J. Lucena i Cia, dirigida pel fabricant Joan Lucena i Castells, que el 1880 va demanar permís per a reformar-ne els baixos, segons el projecte de l'arquitecte Salvador Vinyals. El 1884, el seu gendre Avel·lí Torres i Vallès, gerent de Successors de J. Lucena i Cia, va demanar permís per a reformar-ne una finestra, segon el projecte del mateix Vinyals. Ja al segle xx, s'hi va instal·lar el despatx i magatzem de Ramon Senesteva i Anglès, que el 1914 muntà una fàbrica a Manlleu i el 1945 adquirí la propietat a Concepció de Martí i Garcés de Marcilla (1890-1995) per 875.000 pessetes. El 1982, la planta baixa es va convertir en la Brasserie Flo de Jean-Paul Bucher, decorada per l'arquitecte Antoni de Moragas i Spa. L'establiment va entrar en declivi i, finalment, va haver de tancar arran de la pandèmia de la COVID-19. El 1997 s'hi va realitzar una rehabilitació integral segons el projecte de l'arquitecte José Luís Sayos del Castillo, amb la subdivisió de l'antic espai fabril en lofts, als quals s'accedeix a través del pati. Referències Vegeu també Casa-fàbrica Vermell-Franquesa Casa-fàbrica Amat-Llopis Fàbrica d'indianes de Fèlix Prat Palau Mornau Palau Marc o Gualbes Casa Ferran-Civil Casa al carrer de Basea, 8-10 Can Serra (Sant Adrià de Besòs) Bibliografia Artigues i Vidal, Jaume; Mas i Palahí, Francesc. El model de casa fàbrica als inicis de la industrialització. Registre de fàbriques de Ciutat Vella de Barcelona 1738-1807/1808-1856, 2019, p. 188-193. ISBN 978-84-9156-216-0. Mercadé Pié, Gerard «La gestió del patrimoni agrari d'una família noble. L'exemple dels Domènech Martí de Vinebre (segles XVII-XX)». Miscel·lània del Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre, núm. 25, 2015, p. 181-198.