NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ermita de Loreto (Llardecans)

L'Ermita de Loreto és una obra de Llardecans (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una nau amb creuer i cúpula a l'encreuament, que es correspon a l'exterior amb un cimbori de rajola aragonesa. L'entrada, amb tres portes que abasten totalment la façana i donen accés a una mena d'atri, és insòlita al país. A l'interior conserva el basament d'una imatge de planta octogonal i baix relleu a 6 cares, situat sota l'arc gòtic florit. Referències Enllaços externs «Capella de la Mare de Déu de Loreto». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
Ermita de Sant Roc (Torrebesses)

L'Ermita de Sant Roc és una església de Torrebesses (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El lloc on es troba emplaçada l'ermita és tradicional pels aplecs que es feien tres vegades l'any. A prop hi ha la Font de Sant Roc, que segons la tradició, "mai s'asseca". L'ermita té una sola nau amb embigat de fusta i parets de pedres irregulars amb morter. No hi ha cap detall decoratiu. Referències Enllaços externs «Ermita de Sant Roc». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
Ermita de Sant Sebastià (Aspa)

L'Ermita de Sant Sebastià és una obra d'Aspa (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella aïllada a un extrem del talús on se situa el poble, dedicada al Sant protector. És d'una sola nau acabada amb mig hexàgon. La capella és sense volta i a la paret de cada costat s'hi marca una porta cega de funció poc clara. Fora de la façana, amb portal dorellat, els carreus són bastos i manquen els detalls estilístics. Referències Enllaços externs «Ermita de Sant Sebastià». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
Escorxador (Capellades)

L'Escorxador és una obra noucentista de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Construït en pedra (a la part baixa) i maó (part alta i mitjana), la major part arrebossada. Sostre de teules a dues vessants. Planta de creu. La construcció té una estructura repartida simètricament i decoracions a la part alta de la façana: escuts, caps de brau, etc. L'interior s'ha conservat tal com era i repeteix el sostre a dues vessants. Ús de rajoles com a element ornamental. Conserva els estris (per penjar els animals, etc.) de la mateixa època en què fou construït. Història Primer quart de segle xx. Referències
Església vella del Mas Vidal

L'Església vella del Mas Vidal és una obra preromànica de Sant Climent de Peralta, al municipi de Forallac (Baix Empordà) (abans municipi de Vulpellac), protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici religiós.- Ruïnes de l'església preromànica de Sant Climent de Peralta, vora el Mas Vidal per al qual han estat adaptades per a magatzem o pallissa. En una petita vall molt amagada de les Gavarres. L'edifici era d'una nau, capçalera trapezial i fals creuer (transsepte elevat i no sobresortint en planta). De la nau en resta únicament dempeus part del mur lateral N, amb l'arrencada de la volta i la pilastra adossada d'un arc toral. El transsepte i l'absis es conserven enterament, si bé en mal estat. Aquests dos espais són coberts amb voltes ultrapassades. A l'absis - a llevant i migdia- i al mur S del creuer hi ha finestres d'arcs de muntants avançats (a l'intradós de la darrera s'hi veuen minsos vestigis de pintura mural). Els arcs triomfal i toral són del tot tardanament; se'n arrencaren les dovelles i els carreus dels muntants. Es conserva el fastigial elevat de la capçalera i bona part de la coberta de lloses de pissarra de la part que es manté dempeus. El parament és de rebles o morter que en alguns punts es disposen en filades horitzontals i d'altres són inclinats; lliguen amb grans carreus escairats a les cantonades, alguns dels quals han estat arrabassats amb el perill que això comporta de noves ensulsiades. Història La "cellullam sancti Clementis" era un cenobi ja existent l'any 844, data d'un precepte de Carles "el Calb". En un diploma de Carloman del 881 la cel·la "Sancti Clementis cum Petra Alta" apareix com a possessió de la Seu de Girona, igualment que en un altre de Carles "el Simple" del 898. Hom ignora que s'hi extingí la vida monàstica de la qual no es parla posteriorment. Del 1137 és l'evacuació de l'església feta pe Dalmau de Peratallada a favor de Berenguer, bisbe de Girona. A les "Rationes Decimarum" del segle xiii i als nomenclàtors diocesans del XIV hi consta com a parroquial. L'actual parroquial és uns 2km. al N de l'antiga; fou bastida entre 1737 i 1751. El motiu el desplaçament fou, probablement un cert canvi en la distribució del poblament dispers del terme i potser propiciat també pel mal estat del temple preromànic. A l'indret de la cel·la de Sant Climent s'hi ha descobert testimonis d'una necròpolis amb sepultures de tègula. Al segle passat s'hi descobrí un sarcòfag de pedra antropomorf que es pot veure a migdia de les ruïnes. Fa pocs anys el Grup d'Art i Treball del Baix Empordà netejà de vegetació -sobretot tallant bona part de l'enforma heura que cobria l'edificació- l'indret, tasca que permeté evidenciar elements poc visibles abans del monument. Hi són urgentíssimes les obres de consolidació, com ha reclamat i denunciat l'esmentat grup. Referències Enllaços externs «Església vella del Mas Vidal». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Fàbrica de Llana (la Seu d'Urgell)

Fàbrica de Llana és una obra de la Seu d'Urgell (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció És un edifici aïllat situat als afores de la Séu d'Urgell. En el Camí de la Seu, en direcció a Castellciutat, hi ha un desviament a l'esquerra, on se situen diverses edificacions com l'Hotel la Glorieta o la Fàbrica de Llana. Es tracta d'una zona anomenada Horts del Molí Vell, a la vorera del riu La Valira. La situació més pròxima al rec fou utilitzada per l'emplaçament de la pròpia fàbrica, podent utilitzar així l'energia del mateix. Es tracta d'una construcció en pedra i morter de planta rectangular. Referències
L'Assumpció de la Mare de Déu del Perelló

L'Assumpció de la Mare de Déu del Perelló és una església del Perelló (Baix Ebre) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Encara que la planta a l'exterior és basilical i presenta una sola nau, a l'interior mitjançant la disposició de les capelles laterals es veu una creu llatina inscrita en el rectangle. La coberta a l'exterior és plana a dos vessants per al cos central més alt i ample, d'una vessant per a les capelles laterals. A l'interior en canvi hi ha una volta de canó sostinguda per pilars. La façana es troba formant part del cos de l'edifici del campanar. De la façana descansa l'emmarcament de la porta fent un frontó trencat al mig per un nínxol on es troba Sant Antoni. Història L'església és de l'any 1946, feta per la direcció general de regions devastades. En canvi, el campanar, que va suportar els embats de la guerra des de l'any 1880. Referències Enllaços externs «L'Assumpció de la Mare de Déu del Perelló». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
La Marineda

La Marineda és una casa eclèctica de Calella de Palafrugell, al municipi de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La finca de la Marineda consta d'edificis de grans dimensions, voltats de bosc i jardí. Es troba limitada pel traç del camí de ronda. La casa principal és de planta quadrada i té tres plantes. La teulada és a quatre vessants. Al nord trobem una torre quadrada de quatre plantes i coberta piramidal. L'entrada està orientada a migdia i és precedida per un pòrtic cobert. A llevant hi ha un cos adossat d'una planta amb terrassa a sobre que té una glorieta d'obra. A la darrera planta hi ha una galeria d'arquets correguts sobre columnetes. Les façanes són estucades i emblanquinades, amb decoració de ceràmica vidriada verda en els remats. L'interior presenta amplies estances i gran espai d'escala. El jardí presenta afloraments rocosos i integra vegetació natural del lloc, a més de zones enjardinades. Història Creada per a residència d'estiueig de la família Barris, importants industrials del suro de Palafrugell. Joan Verges i Barris fou alcalde de la vila i destacat poeta. La finca passà posteriorment a mans de la família Martí de Barcelona que remodelà el jardí segons projecte de J. Mirambell i ha construït més edificis. Referències
La Torre del Pi

La Torre del Pi és una obra de Santa Margarida de Montbui (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Fort o torre defensiva de planta poligonal, actualment en ruïnes. Havia estat coronada de troneres i equipada amb artilleria. Fou construïda l'any 1838 en el decurs de la primera guerra carlina, en què foren fortificats els voltants d'Igualada. Els murs són de maçoneria, pedra amb morter i també maons. La seva construcció costà 56.213 rals de billó i amb posterioritat fou utilitzada com a torre telegràfica fins al 1862; després entraria en un procés de degradació constant i avui poques restes en podem apreciar. Vegeu també Telegrafia òptica Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya Referències
Mare de Déu de la Garrola

La Mare de Déu de la Garrola és una església amb elements prerromànics i barrocs de Bassella (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós d'una nau, molt modificat. Porta al W i absis rectangular més petit i més baix que la nau. Finestres d'esqueixada senzilla a l'est i sud de l'absis. L'exterior arrebossat tapa el parament. Alguns autors pensen el la possibilitat que sigui preromànic encara que sense una bona investigació arqueològica és impossible assegurar-lo. Referències
Mas Negre (Púbol, la Pera)

El Mas Negre és una obra de la Pera (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al nucli de Riuràs, és un casal desenvolupat a partir d'una estructura original simple, a la qual s'hi ha anat afegint diversos cossos al llarg del temps. La façana principal presenta una porta d'accés allindada, al primer pis hi ha dos balcons amb decoració a les llindes, una de les quals duu la data del 1767, i el pis de les golfes mostra dues obertures allindanades. Hi ha una construcció cilíndrica bastida damunt d'un pou, amb barana superior. El conjunt és de pedra, amb cobertes de teula a una i dues vessants. Història L'origen del mas Negre pot situar-se en el segle xv. El propietari actual té documents d'inicis d'aquell segle (1409) que fan referència a Pere Negre. No obstant això, l'edifici actual és el resultat d'una obra feta en la seva major part durant el segle xviii. Referències
Mas Romaní

El Mas Romaní és una obra eclèctica de Font-rubí (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta baixa, pis i golfes, amb teulada a dues aigües i torratxa central amb coberta de pavelló. Gran galeria d'arcades de mig punt a l'ala lateral i posterior. Façana de composició simètrica amb balcons al pis i coronament. Casa dels masovers adossada. Jardí davanter i passeig de xiprers i rosers. Història Aquesta data es conserva a la façana, i és possiblement la de la construcció de la casa. Les galeries laterals i posteriors corresponen a uns reforma posterior. Referències
Mas Xiquet (Ullà)

El Mas Xiquet és una obra d'Ullà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al peu del Montgrí, a la part més enlairada del nucli, el Mas Xiquet és un edifici amb un cos principal de planta rectangular, de tres pisos i coberta de teula a dues vessants, amb dependències annexes. És remarcable la façana de migdia, amb composició d'arcs, en general de mig punt, que es fan més petits en els pisos superiors. La planta baixa mostra un porxo de quatre arcs; el primer pis una galeria de dotze arcs (amb les obertures allindades corresponents a les sortides de les estances interiors), i el segon pis quinze finestres i un rellotge de sol. Història La data més antiga de l'edifici correspon al 1731, tot i que el seu origen és anterior. L'any 1823 s'hi van realitzar importants reformes. Sembla que va ser propietat de Victor Català. Referències
Mas de Vinyoles

El Mas de Vinyoles és una obra de Cava (Alt Urgell) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Descripció Mas característic de la zona, actualment abandonat, però encara en bastant bon estat. Consta de l'habitatge pròpiament dit, fortificat i de les dependències pròpies d'una explotació agrària pirinenca al seu voltant. Està cobert per una teulada a dues vessants. Història Anomenat l'any 1575 "Mas de Carcolze" en uns capítols matrimonials de Cal Saurina d'Ansovell. Referències
Mas del Víctor (la Selva del Camp)

El Mas del Víctor és una obra amb elements neoclàssics i romàntics de la Selva del Camp (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La capella és una habitació bastida en un dels costats del primer pis de l'edifici principal del mas, de grans proporcions. La casa presenta una àmplia façana blanca, amb porta allindada i diferents obertures. Sota el breu ràfec, hi ha disposades una mena de mènsules o carteles quadrades decoratives. Al centre de la façana, encara que no en la mateixa vertical, sinó més aviat retirada cap el centre de la corberta, hi ha una espadanya de ferro amb campana, i una creu al capdamunt. Sobre la porta hi ha un rellotge de sol amb la data. La capella és una sala dividida en tres parts mitjançant dues línies de columnes amb capitells d'estil corinti i sostre en forma de volta de canó. Tota la casa conserva els papers i les pintures, guixos i decoracions originals de les parets. Dels mobles, només se'n conserva una part. Història El mas té una superfície ocupada de 700 m². Les terres de la finca (polígon 16, parcel·la 68), s'estenen un total de 14 Ha, 97 a, i 20 ca. Ús essencialment agrícola. El mas va pertànyer al terratinent Víctor Rosselló. Capella dedicada a Sant Antoni de Pàdua. Referències Enllaços externs «Mas del Víctor». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mas dels Casaments

El Mas dels Casaments és una obra noucentista de la Selva del Camp (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici principal de planta gairebé quadrada, arrebossat, pintat en vermell, amb esgrafiat geomètric petit. A la capçalera de la façana, mig esborrat, hi ha pintada la data de l'any de la construcció. Davant de la façana, elevat respecte al camí d'accés i l'entorn proper, hi ha una petita plaça amb arbres i flors. Història Mas construït l'any 1902, al gust de l'època. Actualment es fa servir de vila d'estiueig. Es desconeix quin pot ser l'origen del nom de la casa. Ús agrícola en règim de mitgers Referències Enllaços externs «Mas dels Casaments». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Molí d'en Peixet

El molí d'en Peixet és un molí hidràulic de Bescanó (Gironès) incòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici i les instal·lacions del molí d'en Peixet han experimentat una important remodelació darrerament. Es conserven part de les estructures de l'antic molí i el petit transformador elèctric que hi havia al costat de la bassa, però les dependències annexes (corts i coberts) que hi havia han desaparegut, i l'habitatge ha estat profundament remodelat i només manté els trets bàsics de l'estructura original (edificació de tres plantes amb vessant a façana). Actualment, les obres de remodelació es troben a mig fer. Història L'any 1889 els drets d'aigua del molí van ser adquirits per Manuel Bonmatí de Cendra per controlar el sistema hidràulic que serà el motor de la colònia Bonmatí. L'any 1940 l'aiguat s'endú la resclosa de feixines. El molí funciona amb energia elèctrica a partir de llavors, fins que s'abandona pels volts del 1970. Referències
Molí de Picabaix

El Molí de Picabaix és una obra de Corbins (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Conjunt d'edificis d'habitatge i labor agrícola agrupats. Habitatge de planta baixa, pis i golfes. Façana composta amb predomini del massís sobre el buit, senzilla i correcta. Parets i fàbrica de maó per unes construccions i, cavalls i pilars, per unes altres. Fusta, ferro i teula àrab. Història Han estat afegides petites reformes als edificis originals. Referències
Plaça de Barberà

La Plaça de Barberà és una plaça pública de Badalona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Espai davant de l'església de Santa Maria i de la Torre Vella, situat al barri de Dalt la Vila al nucli antic de Badalona i coincideix amb la ciutat romana on es suposa que hi havia el fòrum. Antigament part de l'espai estava ocupat per una torre de defensa del segle xv, profundament reformada el segle xix annexa a la Torre Vella que va ser derrocada l'any 1967 amb l'objecte d'ampliar el carrer del Temple. La plaça pren el nom dels marquesos de Barberà que van ser propietaris de la Torre Vella. Referències
Sant Bartomeu de Favà

Sant Bartomeu de Favà és una església romànica de Cabó (Alt Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici religiós d'una nau coberta amb volta de canó, sota una teulada que s'allarga fins a cobrir l'absis, que és de forma quadrada i està encarat a ponent. La façana principal té una porta d'arc de mig punt adovellada, una finestra de doble esqueixada per sobre i, coronant la façana, un campanar d'espadanya de dos ulls. Al mur sud es troba la sagristia. Sobre l'arc absidal es troba la data 1780 que correspon a una reforma que es va fer a l'església. Història La vila de Favà apareix documentada per primera vegada l'any 867. La capella es menciona en la dècima de 1391, dins del deganat d'Urgellet, però no es diu la seva advocació. L'any 1575 apareix com a sufragània de Sant Serní de Cabó. Referències
Sant Bartomeu de Massalcoreig

Sant Bartomeu de Massalcoreig és una església barroca de Massalcoreig (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de tres naus, les laterals més petites, amb la part corresponent al creuer d'igual amplada i alçada que la central, que és en volta de canó amb arcs faixons reforçats a l'exterior amb contraforts. Arc dovellat de mig punt a l'entrada que conforma una portada d'estil barroc. El prisma octogonal en que acaben el campanar i el cimbori, tot i tenir les característiques típiques del neoclassicisme aragonès en rajola del segle xviii són en maó d'època recent. Història Al capdamunt dels pilars que aguanten la cúpula hi ha una llegenda escrita que informa del procés de construcció. Foren mestres d'obres en Josep Buiria i en Joan Antoni Ranzón. Projecte i primera pedra són de 1703 i s'acabà el 1736. Referències Enllaços externs «Sant Bartomeu de Massalcoreig». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
Sant Bernabé d'Ares

Sant Bernabé d'Ares és una església abandonada d'Ares, Cabó (Alt Urgell), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Era sufragània de l'església de Cabó i ara depèn de la parròquia de Coll de Nargó. Descripció Edifici religiós d'una nau i capelles afegides. La nau està coberta amb volta de canó i la teulada és a doble vessant. A la façana oest es troba la porta, un ull de bou i el campanar d'espadanya. El parament és de pedres unides amb morter sense fer filades. Referències
Sant Francesc d'Assís de Batea

Sant Francesc d'Assís de Batea és una capella de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És la més petita de totes les capelles del calvari, fa uns 2,5 x 3 m. No té finestres i els paraments són totalment llisos, fets de maçoneria. La porta té un arc de mig punt feta amb carreus, així com els reforços de les cantonades. La coberta és a dues vessants i recobert amb teula àrab sobre l'original de lloses de pedra. A la dovella hi ha un escut i la data de la capella: "AÑO 1724". Referències
Sant Iscle de Senyús

Sant Iscle de Senyús és una església romànica de Cabó (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Sant Iscle es troba al poble abandonat de Senyús, a uns 4 quilometres de Cabó. És un edifici d'una nau, coberta amb volta de canó, amb un absis semicircular que va ser sobrealçat. A la façana de ponent es troba la porta principal d'arc de mig punt amb una arquivolta, un ull de bou i un campanar d'espadanya de dos ulls grans d'arc de mig punt i un més petit, situat entre els altres dos ulls i a un nivell superior. al costat nord se li va afegir un cos. Història El poble de Senyús apareix l'any 1162, en l'acte d'homenatge i jurament de fidelitat prestat pels habitants de la vall de Cabó al bisbe Bernat Sanç. L'església, actualment abandonada, era sufragània de Cabó. Referències
Sant Josep de Batea

Sant Josep de Batea és una església de Batea (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció D'uns 7 x 4,5 m. de planta rectangular, tota de carreu, aquesta capella té una petita obertura a la part posterior. Coberta amb teula, a dues aigües, a sobre de l'original amb pedra. La façana està dividida en tres parts: la baixa amb portada de mig punt adovellat, impostes i brancals tallats, després, un petit fris entre dues cornises motllurades seguit d'un frontó triangular sobre el que s'alça un petit campanar d'espadanya de totxo. Història Al frontó hi ha una inscripció que diu: "C?N UN EXCESSIVO AMOR/BVSCANDO A XPO MARIA/AQUI SALIO QUIEN TRAHIA/LAS ARMAS DEL REDENTOR/~ P § F ~". Referències Enllaços externs «Sant Josep de Batea». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Josep de l'Aldea

Sant Josep de l'Aldea és una església de l'Aldea (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici de l'església es troba al mig d'una illa de cases, pel que només és visible la façana frontal. La façana té un voladís aguantat per dues bigues disposades verticalment. Al costat dret s'hi troba un campanar format per quatre bigues. Per sobre del voladís queda un espai recte de perfil el·líptic sobre el qual hi ha una creu feta en gelosia. S'hi pot accedir a través de tres portes, la del mig més alta i ampla que les laterals. L'interior és de planta el·líptica trencada als extrems. La coberta és de volta el·líptica, decorada en obra vista. Referències Enllaços externs «Sant Josep de l'Aldea». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Julià d'Aspa

Sant Julià d'Aspa és una església barroca d'Aspa (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església situada en cantonera, que conforme amb la façana principal la plaça vella i mab la façana lateral un plaça nova. Una nau central i dues laterals amb estructures de volta de canó donant lloc a contraforts exteriors. Façana d'ornamentació barroca molt deteriorada, amb carreus regulars de pedra. A la façana lateral, per l'altra banda, la pedra fou només utilitzada fins als tres metres d'alçada i als punts de forta solicitació constructiva. Acabada de fer amb terra i pedra irregular. Història L'antic retaule de l'altar major, de Jaume Ferrer II, es conserva al museu diocesà de Lleida. Referències Enllaços externs «Sant Julià d'Aspa». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
Sant Martí de Mont-lleví

Sant Martí de Mont-lleví és una església romànica de Peramola (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella que es troba als afores de la vila. És una petita construcció que consta d'una ample entrada porticada i el cos cúbic de la capella amb porta adovellada flanquejada per dues finestres. El cos de l'entrada és arrebossat i cobert a dues aigües, mentre que el de la capella és fet amb carreuons i cobert amb un cos piramidal. Amb dues cobertes exteriors són de teules. Antiga capella d'època romànica, d'una nau coberta possiblement amb volta de canó. Actualment convertida en casa, ampliada pels costats sud oest, amb teulada a dues vessants. De la primitiva construcció resten l'absis semicircular amb una finestres i part de la paret nord. Referències