NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Jaumetó

Can Jaumetó és una masia de Vilassar de Dalt (Maresme). Descripció Casa entre mitgeres situada en una entrada perpendicular al carrer Manuel Moreno, formant un carreró sense sortida amb l'enllosat de pedra. És de planta rectangular que consta de planta baixa i dos pisos. La coberta és de teules àrabs a dues aigües i el carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia. Destaca el portal d'entrada de punt rodó amb les dovelles de pedra treballada, igual que la resta d'obertures del primer i segon pis. Història Actualment, març de 2025, queda en peu bona part de la façana, la resta ha estat enderrocat. Referències
Pont del Diable (Cardona)

Der Pont del Diable, spanisch Puente del Diablo (dt. Teufelsbrücke), ist eine mittelalterliche Bogenbrücke über den Fluss Cardener in Cardona in Katalonien (Spanien), die im 15. Jahrhundert errichtet wurde. Die Brücke ist seit 1962 ein geschütztes Baudenkmal. Geschichte und Beschreibung Die erste Erwähnung der Teufelsbrücke wird für 1424 überliefert. Die heute nicht mehr benutzbare Brücke im gotischen Stil besitzt fünf Bögen mit unterschiedlichen Spannweiten. Sie wurde aus Quadersteinen gefertigt. Weblinks
Puente del Diablo (Cardona)

El Puente del Diablo (en catalán, Pont del Diable) es un antiguo puente situado en el término municipal de Cardona (provincia de Barcelona, España). Historia Se trata de un puente inacabado construido en la primera mitad del siglo XIV. Se proyectó para sustituir al vecino puente de Sant Joan y poder resistir mejor las riadas de la zona. Para ello se proyectó construirlo en seis arcos y de más altura que el vecino puente. De dichos arcos, solo se construyeron los dos centrales y el arranque de los extremos. El mayor de ellos es el que salva el cauce del río Cardener. Datos sobre su construcción Los dos arcos miden 59,25 metros de largo. El más grande tiene 25,50 metros de diámetro, 24,3 de altura y 1 de grosor. El menor mide 15,8 metros de diámetro, 21,5 de altura y 1 metro de grosor. La profundidad de los pilares es de 5 metros. Cómo llegar Puede visitarse libremente, si bien no se puede acceder a su parte superior debido a que carece de escaleras. Para llegar desde la C-55 en dirección Cardona se ha de pasar la salida del centro del municipio, y tomar la siguiente en dirección Berga. Antes del puente de Sant Joan, un camino a mano derecha conduce al Pont del Diable. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Puente del Diablo. Ayuntamiento de Cardona
Pont del Diable (Cardona)

De Pont del Diable (in het Nederlands Duivelsbrug), ook wel Pont Trencat (Geknikte Brug) genoemd, is een onafgewerkte gotische brug over de Cardener in het gehucht Tavernoles bij Cardona in de Spaanse deelstaat Catalonië. Het bouwwerk werd nooit afgewerkt. Oorspronkelijk waren vijf bogen voorzien; alleen twee centrale bogen en de aanzetten aan beide zijden van het dal werden afgewerkt. De twee bogen zijn samen 59,25 m lang. De eerste boog heeft een diameter van 25,50 en een hoogte van 24,30 m; de tweede een diameter van 15,80 en een hoogte van 21,50 m. Ze ontmoeten elkaar in een stompe hoek op een rots midden in de rivier. De brug is gebouwd uit grote natuurstenen blokken met kalkmortel verbonden. De eerste schriftelijke vermelding dateert van 28 oktober 1424 in een akte van het concilie van Toledo dat vier gezanten naar de bisdommen stuurde om aalmoezen in te zamelen voor de afwerking van de brug. Graaf Jan Ramon Folc I van Cardona en de gemeentenaren wezen erop hoe de Cardener een gevaarlijke hindernis was voor pelgrims op weg naar Montserrat, Onze Lieve Vrouw van Saragossa en naar Compostella. De bestaande Sint-Jansbrug was vaak overstroomd. Volgens de legende zag de duivel met een kwaad oog hoeveel pelgrims bij de kapel van Sint-Jan langskwamen en besliste hij op één nacht een nieuwe brug te bouwen, die de pelgrims over een veel gemakkelijker weg van de Sint-Janskapel zou omleiden. Sint-Jan kreeg het duivelse spel in het oog en kreeg hulp van een engelenschaar die een eigen brug bouwde, die al om middernacht gereed was. Toen de duivel dat zag was hij zo jaloers en boos dat hij zijn eigen werk half afgewerkt liet staan. De brug kan als een van de oudste grote nutteloze werken ter wereld beschouwd worden. In het gemeentelijke stedenbouwkundige plan uit 2009 wordt het belang van het monument als volgt omschreven: “De Duivelsbrug is een van de merkwaardigste monumenten van de gemeente. In zijn opvallende ligging valt het van overal op en domineert het landschap, in een oord met een groot aantal middeleeuwse elementen die een harmonisch geheel vormen." Bibliografie AAVV, Herdruk van artikelen uit het vakblad Informes de la Construcción van het Institut Eduardo Torroja de la Construcción y el cemento. Madrid CSIC, 1980 (castiliaans). R. GAYA I MASSOT, El molino papelero d’en Calvet. Cardona, 1946. J. SERRA VILARÓ, Història de Cardona deel IV, Uitgeverij Hermanos Sugrañes. Tarragona, 1966. C.A. TORRAS, Comarca del Cardener Barcelona, Uitgeverij Hostanch, 1922. Noten
Niu de metralladores de la riera de Teià

El Niu de metralladores de la platja d'Ocata I o Búnquer de la riera de Teià és un tipus de búnquer del Masnou (Maresme). Descripció Niu de metralladores militar de planta quadrangular amb la part frontal arrodonida. Les obertures (entrada i espitlleres) estan tapiades per obra moderna. La part externa de la coberta era lleugerament còncava i presentava al centre de la part frontal una canal, possiblement de desguàs. Igual que els búnquers que hi ha més a ponent, però actuacions recents (posteriors a 1998) han igualat la coberta i eliminat la canal. Té una inclinació d'uns 25º . Malgrat tot, per paral·lels es pot saber que tindria un parell d'espitlleres i l'entrada seria per la part posterior. La tècnica constructiva seria amb formigó armat i les parets podrien anar recobertes d'un parament que l'integrés en el paisatge. Història A tot el llarg de la línia de costa de Catalunya, trobem dispersos una sèrie de construccions de caràcter defensiu, que es remunten a la Guerra Civil espanyola (1936-1939). Foren construïts per la República i es destinaren soldats per a la seva edificació, juntament amb voluntaris civils, sobretot de la CNT. Es coneix gràcies a un document del Consell Municipal de Premià de Mar que en la construcció hi van participar civils. En aquest document s'insta a tots els ciutadans compresos en la mobilització general últimament decretada, que per imperatius de necessitat de guerra i defensa es trobaven en l'obligació ineludible de complir una o vàries jornades de treball de 6 hores cada una quan així fossin requerits, mitjançant la presentació d'una tarja numerada, la qual es deurà entregar a petició de qualsevulla dels companys que formen la Comissió, a l'efecte de que se li avali degudament quant estigui complint la jornada. Posteriorment, acabat el conflicte, foren reutilitzats per l'exèrcit victoriós i fins i tot podria haver reforçat la línia construint-ne de nous. Per acabar, la Guàrdia Civil en va fer servei per tasques de vigilància costera. Alguns d'aquests elements han arribat fins els nostres dies, altres ja han desaparegut a causa de vicissituds diverses. Referències
Celler Cooperatiu de Ripollet

El Celler Cooperatiu de Ripollet és un edifici de Ripollet (Vallès Occidental) que estava dedicat a l'elaboració de vi. Història L'edifici original es va construir el 1920 per la societat 'Celler Cooperatiu Ripollet-Cerdanyola', formada per pagesos rabassaires dels dos municipis, a la riba dreta del riu Ripoll. L'edifici, de dues naus d'estil modernista, fou dissenyat per l'arquitecte Cèsar Martinell i Brunet. Les riuades de 1962 van destruir el pont de pedra que unia els dos municipis i van inundar el celler, que es va poder recuperar, però que l'any 1973 va ser enderrocat per a construir l'autopista Barcelona-Terrassa. El nou Celler Cooperatiu es va construir a la carretera de l'Estació, també prop del nou pont de vianants. És un edifici entre mitgeres, amb la façana d'obra vista, amb un cert regust de celler modernista. La comissió liquidadora del Celler Cooperatiu va vendre l'edifici a l'Ajuntament el 2021. Referències Bibliografia Martínez García, Josep; Martos Calpena, Ramon. 1.000 anys del cultiu de vinya a Ripollet. En el centenari del "Celler Cooperatiu" (1920-2020) (Ripollet-Cerdanyola). Ajuntament de Ripollet, març 2024. ISBN 978-84-1303-517-8.
Clos de Can Benet

El Clos de Can Benet és un jaciment arqueològic de l'època romana que es troba a Cabrera de Mar (el Maresme) , inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Accès S'accedeix mitjançant la carretera B-5021. La zona de Can Benet es trobà al centre del nucli urbà de Cabrera de Mar, actualment urbanitzada en la seva totalitat. Història A partir de l'any 1999, l'inici de les obres destinades a construir una nova zona esportiva a Cabrera de Mar, va comportar l'excavació del subsòl que va permetre localitzar tot un seguit d'estructures d'hàbitat corresponents a 4 fases d'ocupació, datables entre el darrer quart del segle II a.C. (entre els anys 135-125 a.C) i el primer quart del segle I a.C. (80-70 a.C) Descripció Aquest conjunt habitacional, que el director de l'excavació de l'any 1999-2000 relaciona amb Ca l'Arnau, està format per una part senyorial, amb mosaics de gran qualitat que continuen sota del camí asfaltat al sud del jaciment, i una part de servei, que pateix algunes reformes, destinat a l'ús com a magatzem o cuina. La primera fase correspon a un nivell d'ús i tot un seguit de cubetes excavades al terra verge, plenes de cendra, a més d'un canal que travessava el jaciment de nord a sud. Aquest seguit d'estructures s'interpretaren com una mena d'assentament metal·lúrgic del darrer quart del segle II a.C. A la segona fase corresponen un seguit de parets que s'articulen a partir del mur que tanca tot el recinte i que dona directament a la riera. Són murs de granit que articulen l'assentament en terrasses. És possible que funcionessin a la mateixa vegada que les estructures de la primera fase. A les fases de fonamentació d'aquests murs s'ha trobat molt material ceràmic. Es pot datar aquesta segona fase del darrer quart del segle II a.C. La tercera fase correspon a tot un seguit de parets d'esquist que amortitzen les estructures de la primera fase i que es recolzen en els murs de la segona fase. Es troben algunes llars relacionades amb aquestes estructures i un enterrament infantil sota el paviment d'una de les habitacions. La manca de material associat a aquestes estructures no permet concloure una datació aproximada per aquesta fase. La quarta fase correspon a les estructures pertanyents a una domus romana que talla les estructures de la segona i de la tercera fase. Es constaten murs fets amb grans pedres i dos paviments d'opus signinum teselatum. Sembla que la datació seria del voltant del primer quart del segle I a.C. A part d'aquestes quatre fases, cal destacar una paret circular que s'assenta sobre els nivells d'abandonament del jaciment. També cal esmentar l'existència d'una enorme forat oval a l'extrem nord del jaciment, farcit amb ossos, carbons, cendres i ceràmica, també datat del darrer quart del segle I a.C. Actualment, les estructures estan consolidades i museïtzades i són obertes al públic. Referències
Clos de Can Rodon de l'Hort

El Clos de Can Rodon de l'Hort és un jaciment arqueològic de les èpoques ibèrica i romana que es troba a Cabrera de Mar (el Maresme), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Accès Se situa al centre del nucli urbà de Cabrera de Mar, en una zona de pendent suau (petit altiplà) entre el torrent de Sant Feliu i la riera de Cabrera. Descripció El jaciment arqueològic de Can Rodon de l'hort, també conegut com a Horts del rector, consisteix en una necròpolis ibèrica dels segles IV-III aC i en les restes d'una important trama urbana datada en època romana-republicana (segles II-I aC). La necròpolis ibèrica està situada al sud del jaciment, en un altiplà, i consisteix en diverses tombes d'incineració excavades al subsòl, en forma de sitja, que contenen àmfores que s'utilitzaren com a urna cinerària envoltades d'ofrenes. Pels materials ceràmics recuperats, sembla que funcionà del 350 al 250 aC. La resta del jaciment, i en part també al sud, està ocupat per la trama urbana datada en època romana-republicana (segles II-I aC), conformada per un vial empedrat de cinc m d'amplada que discorre en sentit nord-sud, amb una cronologia d'entre el 150 i el 80 aC, el qual estructura una sèrie d'àmbits a banda i banda. El cantó oest del carrer estaria ocupat per habitatges, mentre que al cantó est s'ubicarien diversos tallers. Història L'any 1881, es descobriren unes tombes amb motiu de l'anivellament d'uns terrenys de la finca on s'emplaçava el jaciment, les quals contenien materials dels segles IV-III aC. Entre el 1969 i el 1970, s'excavaren quatre tombes més, que aportaren materials de la mateixa cronologia (350-250 aC) que les ja trobades a finals del segle XIX. Es tractava de tombes excavades al subsòl, en forma de sitja, que feien 1 m de diàmetre i 0,8 m de fondària, amb dos forats al fons que servien per mantenir dretes les dues àmfores que es dipositaren, una de les quals funcionà com a urna cinerària, al voltant de la qual es trobaren diverses ofrenes (ceràmica, armament, restes de menjar, etc.). L'any 1975, amb motiu de la construcció d'unes pistes de tenis, aparegueren materials ceràmics del segle III aC a l'escombrera produïda pel moviment de terres. El 2006, arran d'uns moviments de terres que es dugueren a terme per a urbanitzar la zona, al nord d'on s'havia trobat la necròpolis ibèrica, quedaren al descobert diversos murs de tàpia amb els seus arrebossats, que informarien de la presència d'una illa de cases d'època romana-republicana, així com una dolia a l'extrem oest de la parcel·la, datada a la segona meitat del segle ii. Referències
Parc de Cervantes

The Parc de Cervantes (in Spanish: Parque de Cervantes) is located in the Pedralbes neighborhood, belonging to the Les Corts district, in Barcelona, Catalonia, Spain. It is located between Avinguda Diagonal and Avinguda de Esplugues (in a section that corresponds to Ronda de Dalt), right on the border with the municipality of Esplugas de Llobregat. Opened in 1965, it specializes in rosebushes. It has an area of 87,665 m2. Public art Inside the park there are several sculptures and commemorative plaques: Rombos gemelos: sculpture by Andreu Alfaro made in 1977. Serenidad: sculpture by Eulàlia Fàbregas de Sentmenat, work in white marble from 1964. Adán: sculpture by Jacinto Bustos Vasallo, made of artificial stone and brass plate in 1968. Barcelona a Cervantes: commemorative plaque designed by Carme Hosta, executed in Montjuïc stone. A Concha Espina: commemorative plaque by the sculptor Juan Díaz de la Campa, made in 1969. A Ángel Ganivet: commemorative plaque made by Jaume Monràs in 1965. References
Parc de Cervantes

Parc de Cervantes är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de Cervantes ligger 109 meter över havet. Terrängen runt Parc de Cervantes är kuperad åt nordväst, men åt sydost är den platt. Runt Parc de Cervantes är det mycket tätbefolkat, med 10 000 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Barcelona, 4,5 km öster om Parc de Cervantes. Runt Parc de Cervantes är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Musée épiscopal de Vic

Le musée épiscopal de Vic (MEV) est un musée d'art médiéval spécialisé en art liturgique, peinture et sculpture romanes et gothiques catalanes, située à Vic, près de la cathédrale, dans la comarque d'Osona (Espagne, Catalogne). Histoire Le musée a été inauguré en 1891 par l'évêque Josep Morgades, alors président de la Société archéologique de Vic. Cette société avait déjà créé en 1882 un musée lapidaire après la découverte du temple romain de Vic, musée qui a servi de base au musée épiscopal. Il occupe le cloître de la cathédrale et le palais de l'évêque. En 1898, Joseph Gudio i Cunill est nommé conservateur ; il augmente considérablement les collections du musée, comme son successeur Eduard Junyent i Subirà, conservateur de 1931 à 1978. L'expansion des collections conduit au transfert du musée vers l'ancien collège Saint-Joseph, à côté de la cathédrale. En 1995, la municipalité de Vic, l'évêché et la Généralité de Catalogne s'engagent à construire un nouveau musée (rénovation du collège Saint-Joseph et construction d'un nouveau bâtiment), qui est inauguré le 18 mai 2002. Collections Au sous-sol se trouvent des pièces datant de la Préhistoire au haut Moyen Âge, trouvées à Vic lors de fouilles archéologiques, ainsi qu'un dépôt lapidaire. Le rez-de-chaussée est consacré à la peinture et à la sculpture romanes et gothiques. Parmi les œuvres les plus remarquables pour la période romane : le portail de l'église Saint-Vincent de Malla, des éléments de la cathédrale de Vic, une collection de Vierges à l'Enfant, des fresques provenant des églises de Sant Sadurní d'Osormort, El Brull, Sescorts, La Seu d'Urgell, etc. Concernant la peinture gothique, de nombreux retables (peints par Pere Serra, Bernat Martorell, Ramon de Mur, Jaume Huguet, Lluís Borrassà, Antoine Peytavi...) sont exposés, ainsi que le retable d'albâtre du monastère de Sant Joan de les Abadesses. Au premier étage sont exposés des tableaux et sculptures du XVe au XIXe siècle, ainsi que des objets liturgiques. Le deuxième étage est consacré à l'art décoratif catalan (orfèvrerie, ferronnerie, céramique, maroquinerie...). Liens externes Site officiel Ressources relatives aux beaux-arts : Google Arts & Culture Union List of Artist Names Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail de la Catalogne Portail des musées Portail de l’histoire de l’art Portail du Moyen Âge
La Teula

La Teula o Can Sissí Nou és un edifici situat a la finca de Can Sissí de Vallvidrera (Barcelona), catalogat com a bé amb elements d'interès (C). Història Va ser feta construir el 1906 per Joan Grau, propietari de la finca. Els plànols els va signar el mestre d'obres Ramon Ribera i Rodríguez, però sembla que l'autor real va ser Arnau Calvet, que llavors era arquitecte municipal de Sarrià. Fou concebut en origen per a l'activitat de berenador; disposava la totalitat de la planta baixa per a menjadors, cuina i serveis, i la planta pis de dimensions més reduïdes per habitatge de la família que el menava. El 1916, l'arquitecte Josep Masdeu va ampliar els cossos laterals, sobrealçats una planta, mantenint el mateix estil original. El nom de la casa prové de la desapareguda font de la Teula. Descripció És un edifici modernista, amb influència del moviment de la Secessió de Viena, format per tres cossos disposats simètricament, amb el volum central més alt, que sobresurt respecte a la línia de façana. Referències
Mont-ras

Mont-ras (spanisch Montrás) ist eine Gemeinde in der autonomen Region Katalonien in Spanien in der Provinz Girona mit 1.690 Einwohnern (Stand: 2025). Zur Gemeinde gehören neben dem Hauptort Mont-ras die Ortschaften Canyelles, Molines, La Roqueta und Torre Simona. Lage Mont-ras liegt etwa 33 Kilometer ostsüdöstlich von Girona und etwa 130 Kilometer ostnordöstlich von Barcelona an der Costa Brava in einer Höhe von ca. 90 m. Bevölkerungsentwicklung Sehenswürdigkeiten Stephanuskirche Einzelnachweise Weblinks
Mont-ras

Mont-ras (Catalan pronunciation: [munˈras]) is a village and rural district situated between the larger towns of Palafrugell and Palamos on the Costa Brava in Baix Emporda, in the province of Girona, Catalonia, Spain. Mont-ras is approximately 40 minutes from Girona, or 80 minutes from Barcelona. The historic village centre sits just in the initial rise of the Gavarres hills and natural park, while the rest of the district extends across the plain to meet the Mediterranean sea at the rocky bay of El Crit just to the south of Cap Roig looking out to the Formigues Islands. The name Mont(hill)-ras(level) derives from this geographic situation. Although evidence of human habitation dates back to Roman times, the first mention of Mont-ras Torreolla came in the tenth century in reference to a watchtower that stood in at the approximate location of the current church of Saint Esteve (built 1599). Through the middle-ages Mont-ras was part of the domain of the Barons of Palafrugell and was administered as part of Palafrugell until it became a separate municipality in 1858. The elevated older village centre includes the church of Saint Esteve and the Ajuntament and a number of historic houses. The village area also includes a sports centre, library, Torre Jonama primary school (not to be confused with a school of the same name in Palafrugell). Recent developments have extended the municipality with the building of urbanisations of Torre Simone, La Roqueta, Molines and Canyelles. There are a number of factories, commercial units and potteries situated along the C31/C66 Palamós to Girona Road. The municipality includes a number of older fortified masia farms and towers (torres) built against the raiding of the Barbary pirates. The cove of El Crit (The Scream) takes its name from a legend of a local girl killed by pirates. In the hills behind the village are a number of disused mines and quarries along with cork trees that contributed to the local cork-making industries. The Mont-ras plain includes the Ruta de la Petit Tren walking and cycling route linking Mont-ras with the beaches of La Fosca, Castell and Calella de Palafrugell. As a result, the area is popular with walkers and mountain bikers. Mont-ras includes a number of campsites and the tennis club Costa Brava. Mont-ras football club is one of the many Costa Brava clubs that host the Mediterranean International Cup youth football tournament each Easter. Demography References External links Official website of the Ajuntament Government data pages (in Catalan)
Montrás

Montrás​​ (oficialmente en catalán: Mont-ras) es un municipio español de la comarca catalana del Bajo Ampurdán, en la Costa Brava. Además de la capital municipal, incluye los núcleos de población de Canyelles, Molines, la Roqueta y Torre Simona. Las islas Formigues y las del Cap de Planés también forman parte de su término municipal. Comunicaciones Montrás se comunica con otros pueblos a través de la carretera C-31 por la salida 331. Economía La economía tradicional se basaba en la agricultura, la ganadería y la producción de tapones de corcho. Actualmente la actividad predominante está ligada al turismo. Lugares de interés Torre fortificada de Simona. Iglesia municipal La Pedrera Las Gavarras El Crit Carril bici: El tren petit Demografía Montrás cuenta con una población de 1690 habitantes (INE 2025). Canyelles 89 habitantes Molines 29 habitantes Montrás 1491 habitantes Roqueta, la 22 habitantes Torre Simona 195 habitantes Referencias Bibliografía Varios (1989). «Guía de Catalunya. Todos los pueblos y todas las comarcas». Barcelona, Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Montrás. Ayuntamiento de Montrás Información de la Generalidad de Cataluña (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Información del Instituto de Estadística de Cataluña
Mont-ras

Mont-ras település Spanyolországban, Girona tartományban. Mont-ras Palafrugell, Palamós, Vall-llobrega és Forallac községekkel határos. Lakosainak száma 1690 fő (2025). Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Mont-ras

Mont-ras is een gemeente in de Spaanse provincie Girona in de regio Catalonië met een oppervlakte van 12 km². Mont-ras telt 1.690 inwoners (1 januari 2016). Demografische ontwikkeling Bron: INE, 1857-2011: volkstellingen Opm.: Tot 1860 behoorde Mont-ras tot de gemeente Palafrugell
Mont-ras

Mont-ras (em catalão e oficialmente) ou Montrás (em castelhano) é um município da Espanha na comarca de Baix Empordà, província de Girona, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 12,23 km² de área e em 2021 tinha 1 672 habitantes (densidade: 136,7 hab./km²). Demografia Referências