NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Nei

Can Nei, o Casa Volnei Comas, és una casa del segle xviii del municipi de Pont de Molins (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Està situada en la plaça de la Constitució del nucli urbà de Molins, en el terme de Pont de Molins. És un edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a la plaça, està en força mal estat de conservació i ha patit diverses transformacions. Presenta a la planta baixa dos portals d'accés d'arc rebaixat, un d'ells tapiat, amb els emmarcaments arrebossats. Les obertures dels pisos superiors són totes rectangulars i amb els emmarcaments arrebossats, exceptuant les finestres superiors dels laterals de la façana, també d'arc rebaixat. Damunt dels portals hi ha un llarg balcó corregut amb la barana de ferro força degradada. El cos central del parament presenta un coronament ondulant amb un medalló gravat al mig. L'edifici presenta un cos adossat a llevant d'una sola planta, amb un cobert de nova planta a la part superior. L'interior està format per cinc crugies perpendiculars a la façana principal, construïdes per fases successives. A planta baixa hi ha voltes de maó de pla, mentre que als pisos superiors són de cairats de fusta a diferents nivells. La primera crugia de l'esquerra, que presenta una alçada doble, estava destinada al trull. La construcció conserva restes del revestiment arrebossat, tot i que està bastida amb còdols i pedra desbastada lligada amb morter. Història Les cases conservades a Molins de Dalt, es poden datar majoritàriament entre els segles xvii i xviii, tot i que és molt probable que haguessin estat construïdes sobre antigues edificacions medievals. En el cas de Can Nei és una construcció del segle xviii tot i que la façana data de finals del segle xix. Referències «Can Nei». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012].
Can Nespler (Moià)

Can Nespler és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada al nord-est de Moià, al costat mateix de l'església de Sant Pere de Ferrerons, al nord del Serrat de Ferrerons i al sud-oest del Serrat de l'Espelta. Bibliografia Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.
Can Pagès Vell (l'Ametlla del Vallès)

Can Pagès Vell és una masia històrica de l'Ametlla del Vallès, actualment és un restaurant, a la comarca del Vallès Oriental. Està documentada el 1320, i situada al sud del terme municipal, a tocar del terme municipal de Canovelles. Més a llevant hi ha la masia de Can Pagès Nou, que havia pertangut a la mateixa família. L'aspecte actual és de finals del segle xix i conté decoracions neogòtiques. Apareixen també flors de lis gravades, que podrien correspondre a la participació pacificadora que va tenir el seu titular, en Joan Pagès, a la guerra del Francès. Conté la capella de la Mare de Déu del Carme. Un dels seus propietaris, Joan Albinyana, va intervenir en la solució remença i va ser un dels signants de la Sentència de Guadalupe. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Referències
Can Parés (Cabanelles)

Can Parés és una masia del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada al nord-est del nucli urbà del veïnat d'Espinavessa, al sud-est del municipi de Cabanelles al qual pertany, a l'esquerra del camí que porta d'Espinavessa a Navata. Masia de planta rectangular formada per tres cossos adossats, amb les cobertes de teula de dues vessants. Els dos cossos laterals estan distribuïts en planta baixa i pis, mentre que el central presenta dos pisos superiors. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal d'accés d'arc rebaixat bastit amb maons, damunt del qual hi ha un petit rellotge de sol. Damunt seu una finestra rectangular de maons i, al pis superior, una obertura d'arc rebaixat reformada. La resta d'obertures són rectangulars, tot i que presenten diverses refeccions de recent factura. Les dues obertures de l'extrem de llevant del parament, una finestra al pis i un portal a la planta baixa, són d'arc parabòlic bastit amb maons. Adossat a la façana posterior de l'habitatge hi ha un petit cos d'una sola planta, cobert amb un teulat d'un sol vessant. A la façana de llevant hi ha un proxo adossat destinats a les tasques agrícoles. La construcció és bastida amb còdols, pedra sense treballar i maons, disposat irregularment i lligat amb abundant morter de calç. Història Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Pares és una edificació construïda vers el 1800. Referències
Can Pau Boget

Can Pau Boget era una masia del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, a la comarca catalana del Vallès Oriental. Les seves restes es troben a l'extrem nord-est del terme municipal, en el vessant meridional dels Cingles de Bertí, a l'indret de les Costes del Traver, a la dreta del torrent del Pollancre. És al nord.oest de Can Coll, al sud-oest de Can Berga Vell i al nord-est del Turó Roig. Malgrat la seva pertinença al terme municipal de Bigues i Riells, no pertanyia a cap de les dues parròquies d'aquest terme, sinó a la veïna parròquia de Sant Pau de Montmany, pertanyent al Figueró i Montmany. Originària almenys del segle xvii, actualment (2010) roman abandonada i en ruïnes. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells. Referències Enllaços externs Can Pau Boget en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya; no surt en el mapa
Can Petitot (Cabanelles)

Can Petitot és un mas del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada al nord del petit nucli de Sant Martí Sesserres, al nord-oest del municipi de Cabanelles al qual pertany. La masia forma part del veïnat de Solà de Badós. Masia rehabilitada de planta rectangular, ampliada amb petits cossos adossats a la banda de ponent de l'edifici principal. L'habitatge és de planta rectangular i està construït damunt d'un gran desnivell del terreny. Presenta la coberta de dues vessants de teula i està distribuït en planta baixa i dos pisos. Les obertures són majoritàriament d'arc rebaixat, tot i que n'hi ha d'altres de rectangulars i fins i tot de mig punt. Estan totes bastides amb maons i han estat recentment reformades. De l'ampliació de l'habitatge envers ponent destaca un cos rectangular d'una sola planta, cobert amb terrassa al primer pis. La construcció està bastida amb pedra irregular lligada amb abundant morter de calç. Referències
Can Pijiula

Can Pijiula és un mas del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada a ponent del petit nucli de Vilademires, a l'oest del municipi de Cabanelles al qual pertany. La casa es troba a poca distància al nord-oest de l'església de Sant Mateu i de la casa rectoral. Masia de planta rectangular formada per dos cossos adossats, amb les cobertes de teula de dues vessants. El cos principal consta de planta baixa i dos pisos i presenta l'accés a l'interior al nivell del pis, a la façana de migdia. Unes escales exteriors de pedra donen accés a la porta. Adossat a la mateixa façana hi ha un pou de planta circular bastit en pedra, amb la coberta de teula de dues vessants. El cos posterior està distribuït en planta baixa i pis i presenta tres grans contraforts de reforç adossats a la façana de llevant. Majoritàriament, les obertures són rectangulars, bastides amb carreus de pedra ben desbastats, llindes planes i ampits motllurats. N'hi ha d'altres que presenten les llindes de fusta amb petits arcs de descàrrega de pedra a la part superior, i altres obertures que han estat reformades. El conjunt es completa amb una edificació auxiliar aïllada, distribuïda en una sola planta i amb un cobert annex. La construcció és bastida en pedra desbastada de mida mitjana, disposada regularment i lligada amb morter de calç. Història Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Comalat és una edificació anterior al 1800. Referències
Can Piteu

Can Piteu és una masia al districte d'Horta-Guinardó de Barcelona. Situada al carrer Natzaret, 67-81, damunt d'un turó des d'on es té una àmplia panoràmica de la vall i de Sant Genís. Destaquen unes grans arcades en un mur de contenció on han crescut uns arbres amb formes adaptades a l'espai que han trobat. S'han fet obres a la finca per destinar-la a equipaments públics. Entre 1924 i 1936 hi van viure el musicòleg Joaquim Pena i la violinista Germaine de Aranda. Referències
Can Planàs

Can Planàs, antigament Can Mèlic, és una masia del barri del Guinardó de Barcelona, catalogada com a bé d'interès documental (categoria D). Actualment, hi ha el Centre Cívic del barri i el camp del FC Martinenc. Història Cap al 1870, va ser adquirida o heretada per Claudi Planàs i Armet, que arran de la construcció de l'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau just al davant de la seva finca, el 1910 va decidir construir una nova residència a la part alta de la finca, Can Mascaró, on moriria el setembre de 1914 als 86 anys. En el seu testament, va instituir un fideïcomís a favor dels seus néts, de manera que l'hereu Claudi Planàs i Serrato no pogués disposar del patrimoni sense consentiment de la família. El 1930, aquest va llogar la finca al Canódromo Club de Cataluña, que van construir-hi una piscina, un canòdrom i un casino a l'interior de la masia, inaugurats el 1931. Durant la Guerra Civil la finca va ser requisada per les patrulles de control i després del conflicte per la FET-JONS ocupà l'espai, amb un alberg de joventut amb el nom d'Albert Piñol i diverses instal·lacions esportives. El 1943, Claudi Planàs els va llogar la finca per 20 anys, a raó de 5.000 pessetes mensuals, i a principis del 1966, va fer un nou contracte amb la Delegación Nacional de Juventudes per 20 anys més, amb un lloguer de 342.000 pessetes anuals. Claudi Planàs i Serrato va morir l'estiu del 1966 d'un atac de cor a Madrid, i el seu germà Josep Maria i els seus fills van impugnar el contracte de lloguer. El litigi contra l'Estat va durar gairebé 12 anys, i el 1978, tot just quan els tribunals dictaren una sentència a favor de la família Planàs, l'Ajuntament de Barcelona va iniciar l'expropiació de la finca, amb un valor cadastral de 160 milions de pessetes. El 1982 s'hi inaugurà el Centre Cívic, que fou el primer de la ciutat. Descripció Antic mas aïllat amb planta baixa, pis i golfes, de planta rectangular amb cossos afegits. La façana principal tradicional, té tres balconades i, a la zona de les golfes, tres finestrals centrals i dos de laterals. La part posterior té una façana de menys alçada, amb portal enlairat i quatre finestrals. Les teulades, amb tres vessants, està feta amb teules catalanes. A l'interior destaca el sostre de la planta baixa, amb un enteixinat interessant, i les vidrieres, que permeten una il·luminació de la caixa d'escales, tot amb caràcter modernista. La masia està envoltada d'alguns arbres i d'un complex esportiu amb piscina pública. Referències Vegeu també Mas de l'Albareda Bibliografia Martín, Carme «La saga familiar dels Planàs». EL POU, publicació del Grup d’Estudis de la Vall d’Horta i la Muntanya Pelada, núm. 7, 2017, p. 62-65.
Can Plandolit

Can Plandolit és una masia de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al sud-oest del municipi, a tocar de Santa Eulàlia de Ronçana. Juntament amb la veïna Can Plantada, és un dels pocs reductes a la zona amb bosc, conreu i un valor paisatgístic que ha mantingut la pressió de l'entorn. Història És originària del segle xii, si bé s'hi va fer una reforma important a finals del segle xix i una altra el 1966 que li donaren l'aspecte actual. Descripció De tipus 2 segons Danès, consta de planta baixa, pis i golfes amb teulada embigada amb cairons, rajols i teules a dues vessants, amb un gran frontó a la façana principal i en l'oposada. El parament és arrebossat arremolinat amb murs de pedra i cantoneres treballades. Hi ha un total de 14 finestres amb ampits i brancals de pedra i dues portes, una amb portal adovellat i l'altra amb brancals de totxo i travesser de fusta. A l'interior hi ha parets de pedra i sostres amb embigats de fusta amb llates. Al primer pis, les dues ales disposen de volta catalana feta amb totxo. Cal remarcar l'impressionant barri que tanca la façana i que data de l'any 1700, i l'escut d'armes dels Plandolit. Referències Enllaços externs «Can Plandolit». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Can Puig (Cabanelles)

Can Puig és una masia situada al nord del petit nucli de Vilademires, a ponent del municipi de Cabanelles (Alt Empordà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta irregular formada per dos cossos aïllats, complementats per petites construccions annexes, i un mur de tanca que ho engloba tot. L'habitatge és rectangular, amb la coberta de dues vessants de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a migdia, presenta obertures rectangulars emmarcades amb carreus de pedra i amb les llindes planes, i finestres d'arc de mig punt i també d'arc rebaixat bastides en maons. Adossades a la façana de ponent hi ha unes escales exteriors de pedra que integren una font formada per una obertura d'arc rebaixat, amb el brollador en forma de cap de lleó. La façana de tramuntana presenta un pou de planta quadrada adossat a l'extrem de ponent del parament i diverses obertures rectangulars emmarcades amb carreus de pedra. Algunes d'aquestes finestres han estat reformades, tot i que se'n conserva una d'original amb la data 1791 gravada a la llinda. L'altre edifici està situat a l'extrem sud-oest de l'habitatge, és de planta rectangular i planta baixa i té la coberta de teula a dues vessants. Presenta dues grans arcades de mig punt bastides amb maons, amb les impostes i els brancals de pedra desbastada. Damunt seu, una finestra de mig punt bastida en pedra. La construcció és bastida amb pedra sense treballar de diverses mides, lligada amb abundant morter de calç. Història El maig del 1822, durant la guerra de la Regència d'Urgell, aquest mas i Can Coromines foren l'escenari d'un enfrontament entre les forces rebels de Misas i les tropes reialistes del brigadier Esteve Llovera i el comandant Manuel Arango. Referències
Can Puig (Figaró-Montmany)

Can Puig és un edifici del municipi de Figaró-Montmany (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, de planta baixa i dos pisos, sense golfes. Té corrals per al bestiar a la part del darrere, i una pallissa perpendicular a la façana. La teulada té l'aiguavés a façana. Hi ha un rellotge de sol datat el 1819 mig despintat. Llindes de fusta a les finestres de les parets laterals. A la façana hi ha la porta d'accés, d'arc de mig punt dovellat, quatre finestres d'arc conopial i una amb arc conopial molt accentuat, amb dues rosetes en relleu a fora i una a l'interior de l'arc, motllures al voltant i a l'ampit i a sota d'aquest, tres rosetes més en relleu. A l'interior es troba la cuina amb llar de foc i el forn de pa al costat, avui en desús i amb la data de la casa inscrita. Embigat de fusta i paviment de pedra. Història Edifici datat en tres llocs de la casa: 1727 a la llinda d'una finestra, que originalment corresponia a una porta del darrere, en el forn i a un altre lloc de fora la casa. Recentment, s'hi ha afegit tota la part dreta de la casa, imitant perfectament la tipologia original i aprofitant la llinda ja esmentada. Referències Enllaços externs «Can Puig». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Can Quera

Can Quera és un mas del municipi de la Vajol inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta irregular, situat a un quilòmetre del poble. És una construcció format per diferents cossos, que han estat restaurats recentment, cosa que no ha evitat que es puguin veure la majoria de les obertures originals carreuades, així com el paredat amb pedres sense escairar. El cos principal té planta baixa i un pis, amb la coberta a dues vessants. Annex al cos principal hi ha una mena de torre amb coberta a una sola vessant i amb planta baixa, pis i golfes. A davant de la façana principal, hi ha un cos de reduïdes dimensions, que probablement era una pallissa, o uns estables, amb les obertures en arc de mig punt. La façana posterior d'aquest edifici té una porta també en arc de mig punt, però s'hi accedeix a través de cinc graons de pedra. La façana lateral s'uneix a la posterior a través d'un cos d'alçada inferior a la resta, amb la coberta aterrassada, amb una porta d'accés amb una llinda amb la data 1751 inscrita. Referències
Can Quera

Can Quera est un mas situé à La Vajol, en Catalogne (Espagne). Il est classé dans l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Description Le mas de Can Quera est situé à 900 m à l'ouest du village de La Vajol. De plan irrégulier, le mas est constitué de plusieurs édifices. En plus du bâtiment principal, doté d'un étage, il y a à côté une sorte de tour, et devant la façade principale un petit édifice qui a peut-être été une étable. Sur un côté se trouve un linteau sur lequel est gravée la date de 1751. Voir aussi Liens externes Fiche sur l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Notes et références Portail de la Catalogne Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Can Quintanes (Riells del Fai)

Can Quintanes és una masia del poble de Riells del Fai, en el terme municipal de Bigues i Riells, al Vallès Oriental. Pertany al veïnat de masies disperses del mateix nom. Està situada a llevant de Riells del Fai, en el vessant meridional dels Cingles de Bertí i del seu contrafort sud-occidental, la Serra de Can Tabola. És al capdamunt i a ponent de la vall del torrent de Can Pagès. A ponent seu hi ha la masia de Can Berga. És la masia de més a llevant del veïnat, aturonada en un cap de carena. Tot a l'entorn seu hi ha topònims que duen Can Quintanes en el nom: al nord de la masia, les Costes d'en Quintanes i el Bosc de Can Quintanes; a llevant, la Baga de Quintanes i el Serrat de Can Quintanes, al sud-oest, els Camps de Can Quintanes, i tot a l'entorn, el veïnat de masies disperses del mateix nom de la masia. Està inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Bigues i Riells. Referències
Can Raspall (Barcelona)

Can Raspall és una antiga masia situada al passeig de Manuel Girona, 35-37 de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Segons la documentació conservada, la masia era part de la finca anomenada Torre Gran, a l'antiga partida de Canyelles de les Corts de Sarrià. El primer propietari conegut va ser Francesc Dalmau, casat amb Valèria Safont, que l'heretà a la seva mort. El 1739 fou adqurida per Joan Pau Raspall a Jaume Janer, que fou batlle de les Corts de Sarrià el 1673. A finals del segle xix, passà a mans d'Eusebi Güell i Bacigalupi, i d'aquest a la societat Urbanización Güell SA, que el 1920 n'encarregà una ampliació a l'arquitecte Josep Canaleta. Aquest adossà un cos annex a la dreta i un porxo a l'esquerra, tot envoltant la casa de jardins vuitcentistes, amb brolladors, estàtues i balustrades, dels que resten fragments d'estàtues i altres elements decoratius de terracota a la part posterior. La finca fou heretada per Eusebi Güell i López, que el 1935 la llogà als Estudis Generals Lluís Vives, i posteriorment, passà a mans de Jacint Esteva Fontanet, que en va mantenir el lloguer. Recentment, els arquitectes Luis Alonso i Sergi Balaguer (Alonso Balaguer Arquitectes Associats) la van reformar per a acollir la seu de la Clínica CIMA, actualment Institut Marquès. Descripció Masia de tipus basilical, amb el cos central sobresortint coberta a quatre vessants. La façana té una composició simètrica, amb tres balcons a la planta noble: un de central sobre la porta principal, d'arc de mig punt adovellat, i dos laterals amb finestres gòtiques reaprofitades. Les golfes tenen una galeria d'arcuacions de mig punt. El parament és estucat amb esgrafiats geomètrics. Referències Vegeu també Palau Güell Colònia Güell Pavellons i portes de la Finca Güell Castell de Picalquers Can Ràfols dels Caus
Can Reding

Can Reding o can Redrinc, antigament anomenat Mas Pastors, és un mas fortificat al sud del nucli antic de la població de l'Escala, al veïnat dels Recs, edificat en un pujol de la muntanya del mateix nom, molt proper a la carretera GI-632. Juntament amb Can Jepot, configuren el conjunt del veïnat dels Recs. L'edifici està protegit com a bé cultural d'interès local. Arquitectura Masia de grans dimensions, formada per diversos cossos adossats i de planta rectangular. El nucli del mas està format per l'edifici principal i una torre adossada a la façana sud de la casa, la qual està distribuïda en planta baixa i un pis, amb coberta de teula a dues vessants. La façana principal presenta una porta d'accés rectangular, amb els brancals bastits amb carreus i la llinda plana. Al damunt hi ha una finestra renaixentista, amb la llinda i l'ampit decorats. La resta d'obertures són rectangulars i de dimensions diverses. La de l'extrem nord està bastida amb maons. Les obertures de la façana septentrional també presenten emmarcament de pedra. La torre és de planta quadrada, amb la coberta de pavelló i consta de quatre pisos d'alçada. Té un matacà a la part superior de la cara oest i sota seu una espitllera. A les cares nord i est hi ha dues finestres, disposades a diferents nivells. En diverses parts de la torre es conserven altres espitlleres. Adossat al costat est de la casa hi ha un cos rectangular, amb coberta a un sol vessant. A poca distància d'aquest hi ha un altre edifici destinat a les tasques agrícoles. Entre tots dos hi ha un tancat amb una obertura d'arc rebaixat per accedir a l'espai interior descobert. El sector sud de la masia està format per un altre recinte amb un espai descobert tancat, amb un portal d'accés d'arc rebaixat bastit amb maons. Hi ha dos cossos rectangulars més, un d'ells adossat a la torre. Tota la construcció està bastida amb pedres de diverses mides, lligades amb morter de calç. Història Tot i la dificultat que representa qualsevol intent de situar l'origen de les masies per causa del seu creixement orgànic, en el sentit que condiciona la substitució d'estructures i es fa difícil retrobar-hi les originals, la bibliografia consultada sembla estar d'acord en establir la cronologia de Can Reding al voltant dels segles XVI-XVII, època en què es renoven els assentaments agrícoles de la zona. La proximitat del litoral explica l'existència de la gran torre quadrangular de defensa. Can Reding és una masia com tantes altres de les comarques marítimes que fou fortificada per prevenir el perill de la pirateria, que durant el s. XVI i XVII va augmentar consideradament. Aquest seria un fenomen que explicaria la presència de la majoria de les masies fortificades pròximes. Referències