NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Capella de Sant Miquel d'Aguilar

La capella de Sant Miquel és una església del veïnat de Sant Miquel, del municipi d'Aguilar de Segarra (Bages), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un petit temple de planta rectangular sense absis. La porta d'entrada està situada als peus de l'església, i sobre ella hi ha el campanar d'espadanya. Al mur de migdia hi ha dos grans contraforts en forma de talús. L'església de Sant Miquel, situada al peu de la muntanya del castell d'Aguilar, ara en ruïnes, és documentada des del 1626. De l'any 1936 al 1949, des de la destrucció de la primitiva parròquia d'Aguilar, al castell, fins a la consagració de la moderna església, exercí funcions de parròquia. Referències
Santa Maria de Vilamajor

Santa Maria de Vilamajor és l'església parroquial del poble de Vilamajor, al municipi de Cabanabona (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Els primers esments documentals són de la segona meitat del segle xi. El 1077 s'hi jurà el testament sacramental d'Adelaida, muller de Bernat Senmir, senyor de Vilamajor. Adelaida establí que els seus successors paguessin tasca a Santa Maria de Vilamajor per a la lluminària de l'església i per a fornir-la de llibres litúrgics. El 1084, Bernat Senmir donà a la canònica de Santa Maria de la Seu D'Urgell el castell de Vilamajor amb els seus termes i aquesta església amb els seus delmes, primícies i obligacions. Aquesta donació no es feu efectiva perquè Ramon Gombau de Ribelles retingué injustament el castell de Vilamajor per la qual cosa fou excomunicat. La seva vídua, Sicarda, per tal que s'aixequés l'excomunió, l'any 1104 donà el castell al bisbe i els canonges d'Urgell, com també l'església del castell, amb les seves pertinences i clergat. A partir d'aquest moment, la parròquia de Vilamajor restà sempre més sota l'autoritat dels bisbes d'Urgell. El 1391 consta en la dècima del bisbat d'Urgell que Bernat sa Portella era rector de Vilamajor. Arquitectura És un edifici d'una sola nau, capçada a llevant per un absis semicircular obert directament a la nau, que presenta l'interior totalment remodelat. L'absis és tancat per un envà i s'ha convertit en sagristia. Tot l'àmbit de la nau ha estat redecorat i la volta original, segurament de canó, és substituïda per una volta aparedada de tres trams definits per petits arcs torals. Abans d'aquesta remodelació n'hi havia hagut d'altres com la porta oberta en la façana de ponent substituint la porta original, resolta amb llinda i un motlluratge gòtic. De l'estructura original a l'interior només romanen dos arcs formers molt baixos, prop de l'absis. En canvi l'exterior conserva íntegra la seva fesomia original, alterada només per quatre contraforts afegits als murs nord i sud. Es conserven les finestres de doble esqueixada, en la façana sud i centre de l'absis i una finestra geminada sense mainell a la façana de ponent. Les façanes són llises, llevat de l'absis on hi ha un fris continu d'arcuacions llombardes sota el ràfec. L'aparell és format per carreus ben escairats sense polir, disposats molt ordenadament en filades uniformes que palesen les formes pròpies de la plenitud de l'estil llombard de la fi del segle xi. Referències
Ajuntament d'Artés

L'Ajuntament d'Artés és la casa consistorial del municipi d'Artés (Bages). L'edifici forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici És una construcció Civil, un edifici públic destinat a Casa de la Vila format per un gran espai rectangular cobert a doble vessant i que presenta, en la seva façana una de les parts més interessants i alhora una de les millor conservades. La façana, orientada a migdia és formada per un cos central rematat per un frontó triangular i flanquejat per dues a les laterals de la mateixa alçaria. Aquest cos central és marcat per una porta de llinda que marca l'eix de l'edifici amb dues pilastres de capitells corintis (els quals es repeteixen també al segon pis flanquejant la finestra), una balconada emmarcada per un frontó i el mateix tipus de pilars. L'escut de la vila presideix el frontó principal. Tot el conjunt és simètric i respon a una obra historicista que convina elements neoclàssics per aconseguir dignificat l'obra. Història L'Ajuntament o Casa de la Vila d'Artés és una construcció del segle XX i concretament de l'any 1907; cal situar-la en un moment que el poble va viure uns anys de prosperitat econòmica com a fruit del procés d'industrialització que coincidí amb uns anys de gran explotació vinícola. Alhora que es construïa la nova casa de la Vila (l'antiga era dalt el poble, a prop de l'antiga església Parroquial), s'edificava també la nova parroquial, les escoles i un centre catòlic. Referències
Ca n'Oller de Ridorta

Ca n'Oller de Ridorta o La Casa Oller és una obra de Sant Martí Sapresa que es troba als afores del nucli municipal de Brunyola i Sant Martí Sapresa.(Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici aïllat de dues plantes i coberta de doble vessant a laterals situada a 1 km de Bruyola, propera a Can Pla (veure la fitxa corresponent a Can Pla). La casa està formada per dos parts, i a més hi ha un paller i un pou. La façana és arrebossada i destaca sobretot per la cornisa en forma esglaonada. Pel que fa a la part original, la planta baixa presenta un gran portal de mig punt adovellat de pedra calcaria en grans blocs. La resta de finestres d'aquest sector són rectangulars i algunes d'elles, emmarcades de pedra. També es conserven restes d'un rellotge de sol pintat a la paret, al primer pis. La cornisa, feta de rajola i de forma esglaonada, té sis nivells (un d'ells parcialment deteriorat) i culmina amb forma triangular. Cada nivell està decorat amb ràfec de rajola amb forma de dent de diamant. La part de la dreta, feta de pedra i rajola, es caracteritza per les finestres de mig punt de migdia i ponent, amb restes d'una antiga balconada de barana de ferro a ponent. L'any 1913 Rafael Masó i Valentí la va reformar i s'ha conservat sense alteracions. A l'AHG s'hi troben dibuixos de plants alçats i detalls de la barana de l'escala interior. Referències Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001 TEIXIDOR i PALAU, R.; Brunyola de Castell a Poble i de baronia a municipi., 2006 Enllaços externs Can Grau (ampliació Mas Oller) a la Fundació Rafael Masó
Can Formiga

Can Formiga és una obra del municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Can Formiga es tracta d'una masia de planta rectangular que consta de planta baixa i pis superior i que està coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals. La masia està estructurada internament en tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures, a destacar especialment el gran portal quadrangular d'accés amb llinda monolítica de grans proporcions, muntants de pedra ben treballats i escairats i amb les impostes retallades en forma de quart de cercle. En el primer pis trobem tres obertures: la del centre, sota la qual trobem la solució prototípica que consisteix a disposar dues o tres pedres com a mesura de reforç en la sustentació de la pesant finestra, i la de l'extrem dret es tracta de dues finestres rectangulars amb les impostes retallades en forma de quart de cercle mentre que la de l'extrem esquerre és totalment irrellevant, ja que no ha rebut cap treball a destacar. Tanca la façana en la part superior un ràfec format per quatre fileres: la primera de rajola plana, la segona de rajola en punta de diamant, la tercera de rajola plana i la quarta de teula. Els murs exteriors del mas han estat arrebossats però sense pintar. La factura de l'arrebossat és relativament moderna. La masia primigènia presenta diverses reformes i ampliacions posteriors les quals s'han materialitzat a la pràctica en dos cossos adossats a la masia. El primer, adossat a la dreta, és una construcció aixecada al segle xix i que actua com a habitatge. Es tracta d'una construcció de planta irregular, que consta de planta baixa i pis superior i que està coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. Les vessants estan totalment descompensades, ja que la que dona a la façana és extremadament llarga en comparació a la seva homònima de mida relativament curta. En la planta baixa trobem un portal quadrangular coronat amb una gran llinda monolítica. La resta predominen les obertures rectangulars emmarcades amb maó. Els murs exteriors d'aquest primer cos estan formats a base de l'aglomeració i conjunció de pedres fragmentades, blocs de pedra irregulars i còdols de riu manipulats a cops de martell i tot lligat amb morter de calç. En la part posterior trobem adossades diverses estructures o dependències de treball emprades com a magatzem. La resolució dels murs exteriors d'aquestes estructures presenten una formulació molt semblant al de l'habitatge amb pedres fragmentades i còdols, però incorporen també el maó. L'estat de conservació de la masia és bastant bo, i a simple vista no hi ha motius que hagin de fer patir per la seva integritat física. Referències Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001 TEIXIDOR i PALAU, R.; Brunyola de Castell a Poble i de baronia a municipi., 2006 AADD.; Lloret, ahir i avui. Visió contrastada de diversos indrets del nostre poble, després del pas del temps., 2005 RIPOLL, R; Les masies de les comarques gironines., 1983
Can Pla (Brunyola)

Can Pla és una obra del municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici aïllat de tres plantes i cobertes de doble vessant i de diversos nivells a façana. Aquesta està arrebossada, encara que en mal estat, a excepció dels emmarcaments de pedra d'algunes obertures i les finestres balconeres del segon pis de rajola. La casa està formada per quatre espais adossats i construïts en diferents moments, cosa que es reflecteix en les diferents teulades i a les parets de contacte. La planta baixa presenta diverses finestres emmarcades de pedra i un gran portal de mig punt i adovellat de grans blocs de pedra calcària de Girona. A la dovella clau hi ha la llegenda següent: Salvi Pla A VIIII de de desembre ani 1598 El primer pis presenta a la façana tres finestres, una d'elles, la que hi ha sobre el portal d'entrada principal, de permòdols. Sobre aquesta finestra s'alça al segon pis una triple arcada de mig punt de rajola amb dos finestres balconeres i barana de rajola. Els ràfecs són diferents segons les parts. A la part esquerra els ràfecs són de tres fileres, dues de rajola plana i una de teula. A la part central són de tres fileres, però dues de rajola plana i una de rajola amb forma de dent de diamant. A la part dreta el sostre ha estat reformat en els darrers 20 anys i el ràfec és una filera de maons llargs. Els voltants de l'entrada de la casa estan guardats amb una paret de més de 2 metres que crea un pati interior. La porta d'accés al pati de llevant conserva una pedra del brancal dret amb una inscripció gravada que diu: Michael Pla any 1651. Referències Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001 TEIXIDOR i PALAU, R.; Brunyola de Castell a Poble i de baronia a municipi., 2006
Can Puig (Sant Pere de Ribes)

Can Puig és una obra del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció El conjunt està format per diversos edificis. El cos principal consta de planta baixa i dos pisos i terrat amb balustrada i torratxa de planta quadrada. La façana principal té totes les obertures allindanades. Als balcons del primer pis, s'han respectat les restes de pintura original que imitava marbre. A la part superior d'aquesta façana hi ha un rellotge de sol. La façana posterior presenta al cos principal, una galeria d'arcades de mig punt al primer i al segon pis, amb balustrada i terrat a la part superior. El cos lateral dret consta de planta baixa i un pis i està cobert amb teulada a dues vessants. Té porta d'accés d'arc escarser i una galeria d'arcs de mig punt. El conjunt es completa amb una tanca perimetral. Història Les diverses dates inscrites en el conjunt de Can Puig, permeten interpretar el procés de construcció. La data més antiga que apareix és la de l'any 1791 que figura a la dovella central de l'arc d'entrada del cos lateral dret, juntament amb el nom "Pere Puig". A aquesta primera construcció seguiria la de l'edifici principal bastit el 1853, i el conjunt es completaria l'any 1856, ja que aquestes dues dates apareixen en dos punts diferents de Can Puig; la primera, a la porta situada a l'esquerra de la façana (a la de la dreta hi ha les inicials P.P.) i al rellotge de sol superior i la segona, en una porta lateral de la tanca. En l'actualitat, el conjunt convenientment restaurat, ha passat a ser utilitzat com a centre d'ensenyament. Referències
Can Riera d'Avall

Can Riera d'Avall és un mas al nucli de Sant Martí Sapresa (Brunyola i Sant Martí Sapresa, la Selva). L'edifici principal, de planta rectangular i de dimensions considerables, consta de planta baixa i dos pisos superiors i que està cobert amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals. La masia té adossades diverses construccions de treball i, paral·lelament en la façana lateral hi ha adossada una petita torreta de planta circular coronada amb falsos merlets. És en aquesta zona on es poden apreciar les restes vivents de l'antiga era, on es trillaven els cereals. La masia està estructurada internament en tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures: al centre el portal d'accés quadrangular, equipat amb una poderosa llinda monolítica i muntants de pedra ben treballats i escairats. El portal es troba flanquejat per dues finestres rectangulars, una a cada banda respectivament, amb llinda monolítica i muntants de pedra. En el primer pis o planta noble trobem tres obertures rectangulars. La del centre és projectada com a balconada i equipada amb una sòlida penya volada i amb la seva pertinent barana de ferro forjat. Flanquegen aquesta balconada dues obertures projectades com a semi-balconades, ja que les baranes de ferro forjat actuen més com a ampit que no pas com a baranes pròpiament, cosa que provoca que no sobresurtin gens respecta el pla horitzontal de la façana. Pel que fa al treball de la forja aplicat a les respectives baranes, aquest és interessant únicament en el cas de la balconada central, com així ho acrediten les seves formes corbades lleugeres i esveltes, mentre que les dues dels laterals són molt austeres i discretes i sense cap element interessant a destacar. El segon pis actua com a galeria i es manifesta en la façana en format de cinc obertures d'arc de mig punt, quatre de les quals són cobertes en la part frontal per un ampit d'obra que té com a matèria primera el maó. Tanca la façana en la part superior un ràfec format per tres fileres: la primera de rajola plana i les dues restants de teula. Pel que fa al tema dels materials, tota la masia està completament arrebossada i pintada de blanc. La pedra, en aquest cas és un material amb molt poc acta de presència fins al punt que el trobem present en elements aïllats i puntuals com ara les tres obertures de la planta baixa i alguna finestra de la façana lateral. L'estat de conservació de la masia és molt bo i tret d'alguns aspectes puntuals, com ara petites clapes on s'ha desprès la capa de l'arrebossat, la resta es troba en perfecte estat. Notes Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001 Teixidor i Palau, R.; Brunyola de Castell a Poble i de baronia a municipi, 2006 AA.DD.; Lloret, ahir i avui. Visió contrastada de diversos indrets del nostre poble, després del pas del temps., 2005 Ripoll, R; Les masies de les comarques gironines., 1983
Casa Benèfica del Masnou

La Casa Benèfica del Masnou és un asil del municipi del Masnou fundat per l'alcalde Pau Estapé i Maristany el 5 de març de 1899. L'edifici és d'estil modernista de l'arquitecte Gaietà Buïgas i Monravà i està protegit com a bé cultural d'interès local. Història L'edifici principal fou construït l'any 1901 en uns terrenys cedits per Josep Maria Malet i Font al costat de l'antic cementiri. Una part del finançament per a la construcció va provenir de l'Ajuntament però la major part va provenir de donatius particulars, entre d'altres de l'industrial Pere Grau Maristany, i també de les quotes periòdiques dels membres de la Sociedad Benéfica del Masnou, que es va constituir el 1899. L'asil s'inaugurà el 14 de setembre de 1902. Aleshores es dedicava a l'assistència de malalts pobres a domicili, asil de vells, nens desemparats i indigents. El 25 de desembre de 1902 el rei Alfons XIII va atorgar a la vila del Masnou el títol de «vila benèfica» per haver construït la Casa Benèfica. L'any 1921 l'industrial Romà Fabra i Puig patrocinà la construcció d'un pavelló hospitalari per als soldats ferits en la Guerra del Marroc. Gràcies a aquesta acció el rei Alfons XIII li va atorgar el títol de marquès del Masnou. L'arquitecte Bonaventura Bassegoda i Amigó (1862-1940) va dirigir un seguit d'obres menors que es van fer a l'edifici després de la construcció de l'asil, com ara la restauració de la cúpula del cos central (1910) i l'acabament del mur de tanca. Actualment és una residència geriàtrica de titularitat privada. Descripció A la seva part frontal té una torre de planta quadrada coberta amb una cúpula feta amb escates de ceràmica vidriada. Té portada ogival i un gran finestral neomedieval. Al darrere hi ha un cos rectangular cobert a doble vessant i obert als laterals amb finestres motllurades. Referències
Casa de la Vila (Sant Pere de Ribes)

La Casa de la Vila del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) és un edifici inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici entre mitgeres format per planta baixa i dos pisos. L'estructura de la façana presenta dos cossos, un més ample de composició simètrica, i un altre a la dreta més estret, amb la torre del rellotge i campanar superior. A la planta baixa totes les obertures són senzilles, amb arc escarser. Al primer pis, hi ha al cos principal un balcó central sostingut per cartel·les, amb obertures allindanades resseguides per motllures i decoració escultòrica de coronament, a més d'una barana de pedra. A ambdós costats, hi ha obertures que segueixen el mateix criteri estètic. Les del cos dret són també similars, i a la part superior apareix la data del 1893. Totes les obertures del segon pis són allindanades. Aquesta part de la façana així com el coronament, té molts elements ornamentals, principalment d'inspiració clàssica. Història En origen, l'edifici de l'actual Casa de la Vila era un hospital de caritat, construit els darrers anys del segle xviii. A mitja segle xix, s'hi va instal·lar l'Ajuntament i posteriorment les escoles. L'any 1885 la manca d'espai va obligar a plantejar l'ampliació de l'edifici o la construcció d'un de nou. El 12 de juliol de 1890, en sessió extraordinària de l'Ajuntament, es va encarregar a l'arquitecte B. Pollés i Vivó que estudiés si l'edifici existent reunia les condicions suficients. L'informe favorable de B. Pollés va dur a l'acord, adoptat en la sessió del 17 de juliol de 1890, per procedir a una restauració immediata, sota la direcció d'aquest arquitecte. La necessitat d'encabir tots els serveis, va significar una transformació radical de l'edifici original. Les obres van començar el 31 d'octubre de 1891 i la nova Casa de la Vila i les Escoles Públiques, es van inaugurar el 30 de juny de 1893. Referències
Mare de Déu de la Serra (Fogars de la Selva)

Mare de Déu de la Serra és una obra del municipi de Fogars de la Selva (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta rectangular, amb una nau i absis, i coberta de doble vessant a laterals situat al vessant septentrional del Montgròs, just a tocar de la masia de Can Serra (vegeu fitxa). L'església té l'entrada orientada a l'oest i un gran porxo de tres arcades per banda. Aquesta porxada està sustentada per un seguit de contraforts i està coberta per un sostre de teules de doble vessant sostingut per 25 grans bigues de fusta. La seva amplitud fa necessària una gran columna central. Hi ha, a més, altres columnes de granit de menor mida que sostenen les arcades que són monolítiques i de blocs (Tambors). La façana principal consta de dues finestres enreixades i la porta d'accés principal, un portal amb arc de mig punt i grans dovelles. La façana està arrebossada i pintada de blanc a excepció els marcs de les obertures. Al costat de l'església hi ha un edifici adossat a la part nord. Als extrems nord-est i sud-est hi ha contraforts que sostenen l'edifici contra el desnivell del turonet on està situat. Els ràfecs de les teulades laterals estan formats per una filera de rajola plana i pintada amb motius triangulars. A la façana lateral de migdia hi ha un rellotge de sol pintat de color daurat i blanc, de formes ondulades. Història Santuari depenent de la parròquia de Sant Andreu de Ramió. L'edifici és d'origen romànic encara que ha estat reformat posteriorment, sobretot al segle xiv i també al XVII de quan data el porxo. Les Rationes Decimarum de 1280 fan referència al santuari i el relacionen amb el monestir de Santa Maria de Roca-Grossa a Tordera. També és conegut un testament de Ramon de Molera en què hi ha un llegat de sis diners a favor d'aquesta capella el 1331. Hi ha nombroses inscripcions, lletres i xifres com la data de 1381 que apareix a la llinda d'una finestra. Es creu, però que podria haver estat feta el segle xvii i faria referència al passat del santuari. Els Goigs de l'ermita dedicats a la Mare de Déu fan referència a la data de 1321. S'hi conservava una imatge de la Verge amb el nen del segle xiii. Durant la Guerra Civil el santuari fou utilitzat com a escola. Cada any, el primer diumenge de setembre, s'hi celebra un aplec. Referències Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001 NOGUERA, A.; Les Marededeus romaniques de les terres gironines, 1977 Pladevall i Font, Antoni, dir.; Catalunya Romànica. El Gironès, La Selva, El Pla de l'Estany, 1991
Mas Devesa de Ridorta

El Mas Devesa de Ridorta és una obra del municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici aïllat de dues plantes i coberta de doble vessant a façana format per dues parts adossades i un antic paller reconvertit en habitatge. La façana és arrebossada i la majoria d'emmarcaments d'obertures són de pedra picada i llindes monolítiques. La façana principal consta d'un portal amb llinda horitzontal monolítica i un cobert petit de teula sostingut d'una estructura de bigues de fusta. A la banda de llevant hi ha una llinda amb decoració floral de forma triangular. Existeix una xemeneia quadrangular i els ràfecs són senzills, d'una filera de teula i una de rajola, però a la part de llevant hi ha un fragment de ràfec emergent sostingut per bigues de fusta. Es conserva parcialment un rellotge de sol pintat a la façana principal. Referències Bibliografia Llinàs i Pol, Joan; Merino i Serra, Jordi; El Patrimoni de la Selva: inventari històric, artístic i arqueològic dels municipis de la Comarca, 1998-2001