NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Mateu de Canet de Verges

Sant Mateu de Canet de Verges és un edifici religiós del municipi de la Tallada d'Empordà protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església de Sant Mateu de Canet de Verges és un edifici d'una nau, amb una capella a cada costat, capçalera plana i campanar de planta quadrada a la banda de migdia. La façana és molt simple, amb obertures escasses i centrades: port d'accés allindanada, òcul superior i coronament sinuós, que sobresurt per damunt el nivell de la teulada i al centre del qual hi ha una tercera obertura en forma de creu. L'arrebossat, malmès i desaparegut en la part inferior, imita carreus. Davant la façana es troba un petit pati, delimitat per una tanca, que inclou el cementeri. La construcció (església i campanar), en què es combinen fonamentalment els carreus de pedra i el paredat, es cobreix amb teulades a doble vessant. Història L'església de Canet de Verges apareix esmentada ja el segle xii (1182) en relació amb la canònica d'Ullà. L'edifici actual, però, fou bastit entre els segles xvii-xviii, i ha experimentat nombroses modificacions i reparacions al llarg del temps a causa dels desperfectes produïts per les inundacions. Les pedres de la construcció mostren diverses dates: 1605 i 1744 els arcs de les dues capelles laterals, 1743 la llinda de la porta d'accés, -segons J. Badia, aquesta pedra prové d'una masia del lloc, i fou col·locada al seu emplaçament actual en un dels processos de restauració-. L'església es troba integrada en un conjunt d'edificis resultant de les modificacions introduïdes en l'antiga rectoria pel seu actual propietari. Referències
Sant Mateu de Riudecanyes

Sant Mateu de Riudecanyes és una església de Riudecanyes (Baix Camp) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història La parròquia ja estava en funcionament a mitjan segle xiii, com ho prova el primer manual notarial de la parròquia que s'ha conservat, de l'any 1263. Els anys 1279 i 1280 el rector Rivo Cannarum pagà 62 sous en concepte de dècima papal. L'església de Riudecanyes, a finals del segle xv, era de col·lació de l'arquebisbe de Tarragona. Entre els segles xiii i xvi sembla que la parròquia de Riudecanyes, si més no pel que fa a la notaria, estava unida a la dignitat de sagristà de la canònica d'Escornalbou. Esglésies sufragànies de Riudecanyes foren el 1751 les de Sant Joan de Vilanova d'Escornalbou, Sant Joan de l'Arbocet, Masmunter i Segura. El temple actual s'inicià el 1582 i fou acabat el 1598. S'efectuaren reformes parcials els anys 1680 i 1698 i a la porta lateral, feta tota de pedra i d'estil renaixentista, hi figura la data de 1682. L'altar major, construït el 1602, fou destruït el 1936. De l'església vella, alçada al mateix lloc, es conserven alguns fragments d'escultures, lloses d'enterrament amb relleus i esteles funeràries; totes fetes de pedra i actualment conservades al museu del Centre Cultural, a cal Brocà. Descripció El temple és renaixentista, amb obra de paredat amb reforços de carreus a les arestes. És una església d'una sola nau coberta amb volta de canó i capelles laterals, la major coberta i amb volta gallonada. Trobem una porta tancada al costat de l'epístola amb frontó, una fornícula avui buida i un arc de mig punt decorat de forma molt senzilla, flanquejat per dues pilastres jòniques sobre plint amb decoracions de volutes als laterals. Actualment està bastant malmesa, especialment a la base. A la façana principal hi ha una porta allindanada d'època més moderna. Hi ha una espadanya sobre la façana, i la torre del campanar a la zona dels peus, al costat de l'epístola. Referències Enllaços externs «Sant Mateu de Riudecanyes». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Mateu de Valldevià

Sant Mateu de Valldevià és un edifici religiós ubicat al nucli de Valldevià, del municipi de Vilopriu, al Baix Empordà, inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Mateu domina el sector d'una banda del poble, al costat baix de la carretera. És un edifici de planta rectangular, d'una nau amb absis semicircular i coberta de teula a dues vessants. A la banda dreta de l'absis hi ha la sagristia. La porta d'accés a l'església es troba a la façana lateral sud. És allindanada, amb carreus de pedra, i arc de descàrrega. En aquesta façana hi ha dues petites obertures. La façana nord es troba molt malmesa, mentre que la façana oest, en bon estat però molt modificada, presenta una finestra atrompetada d'arc de mig punt i un campanar de paret amb una sola obertura, refet després de la guerra del 1936-39. Al costat de l'església es troba el cementiri. Història Aquesta església ha experimentat diverses etapes constructives. És probable que el seu origen es pugui situar entre els segles XII-XIII -les parts més antigues conservades es troben al mut nord i a la capçalera-. Posteriorment sembla que hi ha dos moments d'intervenció importants en què l'estructura de l'edifici va quedar molt modificada -segles XVI-XVII i XVIII-XIX-. En el present segle també s'hi ha efectuat obres. Darrerament s'ha tret el guix que amagava la pedra vista de l'interior. Referències
Sant Mateu Nou de Vall-llobrega

Sant Mateu Nou de Vall-llobrega és una església de Vall-llobrega (Baix Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església parroquial de Vall-llobrega està situada al Raval de Baix o de Mar, també conegut amb el nom de barri de l'Església. És un edifici d'una nau amb dues capelles laterals, capçalera poligonal i teulada a dues vessants. La volta és d'aresta. La façana d'accés presenta com a element més remarcable la llinda de la porta, amb una inscripció en llatí. A la part central d'aquest parament hi ha un petit òcul, i a la part superior un gran campanar de paret de dos arcs de mig punt. Història L'església de Sant Mateu fou construïda el segle xviii, segons consta a la inscripció llatina que es troba a la llinda de la porta d'accés: "DIE 30 MENSIS IANVUARY 1669 FUIT CONCES SA MIHI SALVATORI BRALLA PRESBITERO ET REC TORI HVIVS ECCLESIE LICENTIA FACIENDI HA NC ECCLESIAM VT CONSTAT IN NOTARIA EPISCOPALIS" Durant el segle xix l'interior fou emblanquinat. Actualment la façana presenta el parament de pedra vista, sense arrebossar. Referències
Sant Maurici de Sant Mori

Sant Maurici de Sant Mori és una església parroquial al nucli antic de la població de Sant Mori (Alt Empordà) al bell mig del terme i davant la plaça de l'Església, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església parroquial de Sant Maurici apareix ja esmentada documentalment des del segle xiii, encara que l'actual temple va ser bastit durant el segle xviii. Diverses dates que apareixen inscrites en l'edifici permeten deduir que aquest va ser iniciat aproximadament l'any 1750 (data que figura a la sagristia) i que es devia concloure l'any 1788 (data de la porta d'accés), encara que una darrera data, 1790, que correspondria a la instal·lació d'un rellotge de sol al parament del campanar. Recentment el toc del campanar ha estat objecte de denúncia per soroll interposada pel propietari del Castell de Sant Mori, establiment dedicat a l'allotjament turístic, que després d'un llarg procés judicial i amb sentència ferma del TSJC ha obligat a l'ajuntament impedir els tocs de campana de les dotze de la nit a les vuit del matí. Es tracta d'un edifici d'una sola nau amb absis de planta semicircular i capelles laterals. La volta de la nau és apuntada, de la mateixa manera que l'arc triomfal, i l'absis presenta volta ametllada. Les capelles laterals tenen volta de canó, dues d'elles amb llunetes. Al sud de l'absis hi ha la sagristia. Les obertures són d'arc de mig punt i doble esqueixada, una d'elles a l'absis i l'altra en una de les capelles laterals de la banda de llevant del temple. La façana principal, orientada a ponent, presenta una gran portalada d'obertura rectangular, emmarcada amb carreus de pedra i amb la llinda plana, gravada amb la data 1788 al centre, i rematada amb una cornisa motllurada. És d'inspiració clàssica. Al seu damunt, una fornícula apetxinada amb la imatge del sant. Per sobre la portalada hi ha un rosetó motllurat amb vitralls de colors. La façana està rematada amb un coronament sinuós amb cornisa de maó. El campanar s'aixeca a la banda nord de la façana, angle nord-oest del temple. És de base quadrada i cos vuitavat, amb obertures d'arc apuntat, algunes cegues. Destaca un rellotge de sol amb la data 1790. Està coronat amb un petit torricó també octogonal, amb quatre arcs apuntats. L'interior del temple fou restaurat fa uns anys, netejant tots els murs de la capa de calç que els cobria. L'obra és bastida amb còdols i altres pedres sense treballar, lligades amb abundant morter. Les úniques parts on hi ha carreus són el cos superior del campanar i la part baixa del frontis i a les cantonades. Referències
Sant Maximí de Sallent

Sant Maximí de Sallent, abans Sant Andreu de Sallent d'Organyà, és un monument al nucli de Sallent de Nargó del municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell), protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una església d'una sola nau, de murs convergents, amb una capçalera trilobulada formada per un absis i dues absidioles. La nau és coberta amb volta de canó, reforçada amb arcs torals, els absis són coberts amb voltes de quart d'esfera. Al campanar torre, escapçat, s'hi accedeix mitjançant una porta d'arc de mig punt situada al mur septentrional. A la capçalera hi ha tres finestres, una a cada absis. Dues d'elles són de doble esqueixada i rematades amb arcs de mig punt adovellats. La de ponent és espitllera i rematada per un arc de mig punt monolític. Als peus de l'església hi ha la porta amb arcs peraltats en degradació. La coberta és a doble vessant amb lloses. L'aparell és de carreus petits, més ben escairats a l'absis. L'edifici es caracteritza per la seva senzillesa i manca de decoració. La nau és molt curta amb relació a les proporcions de l'edifici. Això fa pensar que ha pogut patir modificacions en aquest sentit. Es tracta d'una església romànica del segle xii. A l'interior es conserven dues piques de pedra. La pica baptismal és pràcticament ovalada. Està decorada amb incisions verticals. La pica beneitera, adossada a un mur, per fora és cúbica amb els costats arrodonits i a l'interior presenta una forma ondulada. Història L'església de Sant Maximí de Sallent, també coneguda sota l'advocació de Sant Andreu, es troba al nord-est del poble de Sallent. L'església parroquial de Sallent s'esmenta amb el nom de Sant Andreu els anys 1279 i 1280 dins del deganat d'Urgell. En aquest moment ja es coneixia popularment com a Sant Maximí perquè custodiava la imatge d'aquest sant. El 1575 Sant Andreu apareix com església sufragània de Montanissell. L'any 1758 Sant Andreu era encara cap eclesiàstic del seu terme, dins la parròquia de Montanissell. L'any 1904 canvia la capitalitat del terme de Sallent que passà a l'església de Sant Salvador de Sallent. Referències «Sant Maximí de Sallent». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012]. Enllaços externs «Sant Maximí de Sallent». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2014-02-22. [Consulta: 4 maig 2012].
Sant Medir de Romanyà

Sant Mer i Sant Celdoni o Sant Medir de Romanyà és l'església parroquial de Romanyà d'Empordà veïnat del municipi de Pontós (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Arquitectura L'església de Sant Medir és un temple d'una sola nau amb absis semicircular. La façana és coberta d'arrebossat, la porta rectangular és dels segles xvii-xviii i més amunt hi ha una obertura circular. A la dreta de la façana s'hi adossa una construcció rectangular que alberga l'escala d'accés al terrabastall. En una de les cantonades hi ha un carreu amb decoració esculpida, romànica. Al mur lateral hi ha dues finestres de doble esqueixada i arcs de mig punt, monolítics. La més occidental és decorada amb boles o semiesferes en relleu. A la part superior hi ha una cornisa incurvada. Al damunt s'alça un campanar de cadireta, de dos arcs. L'absis té, al centre, una finestra de doble esqueixada i arcs de punt rodó. A l'exterior els arcs són dobles en degradació. L'interior del temple és totalment recobert en calç. Al presbiteri, la cornisa romànica, incorbada, ressegueix l'arc de la finestra. Destaca de l'interior de l'església un capitell romànic que es col·locà sobre una columna de fusta que sosté el cor. En cada una de les seves cares hi ha restes humans amb trets deformes, en els angles hi ha caps de llop, i a la part inferior hi ha decoració vegetal. Història Apareix documentada en un precepte del rei Carles el Simple del 14 de juny de l'any 899: "...villa quae dicitur Romagnano cum suis finibus et adjacentiis, et ecclesia ibidem sita in honore sancti Amaterii". L'any 1017 passa a mans del monestir de Sant Pere de Camprodon, segons una butlla del papa Benet VIII a favor d'aquest cenobi. Posteriorment, l'església apareix mencionada l'any 1280 en el Rationes decimarum. En el fogatjament de l'any 1358 apareix com a parròquia, així com en les relacions diocesanes del 1362 i de finals del segle xiv, i també en les publicades al segle xvii (1606 i 1691), sempre dins l'ardiaconat de Besalú. Fins a la guerra Civil Espanyola, l'església comptava amb un retaule major dedicat als màrtirs Celdoni i Ermenter. L'advocació de sant Celdoni es feu en una època indeterminada. L'any 1987, l'església estava en plena campanya de restauració per part dels serveis de la diputació de Girona. Referències
Sant Miquel d'Oló

Sant Miquel d'Oló és una església romànica del segle xi del municipi de Santa Maria d'Oló, al Moianès. És a l'est del poble de Santa Maria d'Oló, al costat del Mas de Sant Miquel, al nord-est de la Rodoreda, a l'extrem occidental de la Serra de l'Estany. És una obra de inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La capella rural de Sant Miquel d'Oló és situada prop d'un mas, enmig de d'antics camps de conreu. Es tracta d'una edificació d'una sola nau amb absis semicircular a llevant. Originàriament coberta amb volta de canó, però amb les reformes de segle xviii aquesta fou reemplaçada per una falsa volta de guix i maçoneria, moment que es s'sobrealçament els murs de la nau. L'absis és cobert amb volta de quart d'esfera, i al centre d'aquest s'obre una finestra de doble esqueixada, de mig punt i adovellada. L'aparell és obrat amb petits carreus regulars i disposats en filades i a trencajunt. Ara bé, cal distingir aquest aparell que acabem de presentar, corresponent a la part primitiva de l'església, del de la part enlairada, força desordenat i poc acurat. Al mur de migdia hi ha la porta d'accés, que és de mig punt i adovellada. Història Aquesta església es trobava dins l'antic terme del castell d'Oló, dins la parròquia de S. Mª. Es desconeixen les dades de la seva fundació, però es té notícia de la seva existència per dos llegats testamentaris dels anys 1130 i 1162. En els testaments de Guillem d'Oló (1203) se l'anomena com a Sant Miquel d'Olzinelles. Apareix citada el 1270 i 1331, data en què el bisbe de Vic prohibeix que s'hi celebri missa els diumenges. El 1686 es diu que s'hi torna a dir missa. En aquestes dates el mas i la capella eren propietat de la comunitat de beneficiats de Moià. D'aquesta comunitat en continuarà depenent fins al segle xix. Probablement a p. Del segle xviii l'església fou reformada. Durant els darrers cent anys s'hi celebrà missa el dia de Sant Miquel. Des de 1936 quedà fora de culte i es va abandonar, cosa que provocà el seu deteriorament. Actualment ha estat reformada amb l'arrencament del projecte "Sant Miquel d'Oló - Vinyes i celler", que ha posat un altre cop en funcionament la finca i els camps que envolten la capella. Referències
Sant Miquel de Bassegoda

Sant Miquel de Bassegoda és una antiga església parroquial del veïnat de Bassegoda al municipi d'Albanyà protegit com a bé cultural d'interès local. Té una sola nau amb coberta de volta apuntada i absis semicircular orientat a llevant, presenta finestra central i cornisa. La porta d'ingrés al temple és a migdia, juntament amb dues finestres. El campanar d'espadanya de doble obertura i sense campanes és a ponent, lloc on hi ha també una finestra. A l'interior una cornisa recorre els murs i presenta algunes ornamentacions de boles en alguns punt concrets. La notícia documental més vella coneguda i relacionada amb Sant Miquel de Bassegoda és de l'any 1280, essent escripturada com "escclesia de Bassegoda". Més tard. L'any 1362, consta com a Sancti Michaelis de Bassagoda" en el "Llibre verd dels feus" del Capítol de la catedral de Girona. Al segle xvii, l'antiga parròquia apareix ja agregada a la de Sant Andreu de Llorona. El topònim "Bassegoti" ve esmentat en el document de l'any 872, en el qual se citen diversos indrets donats al monestir de Sant Aniol d'Aguja. Referències
Sant Miquel de Bell-lloc d'Urgell

Sant Miquel de Bell-lloc d'Urgell és l'església parroquial de Bell-lloc d'Urgell a la comarca del Pla d'Urgell. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Catalogada com d'estil colonial renaixentista, semblant al neoclàssic, l'església de Bell-lloc té planta de creu llatina amb tres naus i gran cúpula. Les columnes interiors són reduïdes a la mínima expressió per tal de donar més visibilitat. S'organitza en tres tramades i creuer més elevat. El presbiteri és semicircular i la il·luminació natural entra pels finestrals i el rosetó de la façana; és una vidriera policromada on es representen els quatre evangelistes i el cos i la sang de Crist. Els del creuer s'hi representen els anagrama de l'eucaristia i de la Verge Maria. Hi ha una "armonium" en el cor. Portada principal amb motllura de pedra de forma esglaonada emmarcant el seu contorn. Història El temple parroquial fou aixecat sobre el solar d'una església primitiva, destruïda durant la guerra del 36. Aquesta primera deuria ser bastant antiga, gòtica, probablement, i reconstruïda al s. XVII, segons es dedueix dels fonaments. De les tres campanes que tenia, la petita encara es conserva avui. L'any 1940, les restes de l'església cremada foren netejades per obrir el c/ Major a la Carretera Nacional. Els materials foren reaprofitats en la construcció de la nova església i la nova rectoria. Fins que no s'inaugurà l'església provisional, l'any 1942 (vegeu fitxa de la rectoria), les celebracions es feien als porxos de la pl. Major. El 15 de juny de 1945 es posaren els fonaments de la nova església. Referències
Sant Miquel de Cladells

Sant Miquel de Cladells és una església romànica del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Dona nom a una entitat de població del municipi de Santa Coloma de Farners, que en el cens de 2006 tenia 24 habitants, anomenada Cladells. Descripció L'església és d'una sola nau trapezial, de deu metres de llarg per quatre d'amplada, amb els murs longitudinals paral·lels, mentre que l'absis i el de ponent estan esbiaixats. La nau està coberta per una volta de canó apuntada. L'absis és semicircular i amb volta de quart d'esfera, té adossat el campanar de planta quadrada i l'accés per una escala de cargol de pedra. Pel costat sud hi ha l'obertura a un cos afegit que fa la funció de sagristia. La nau i l'absis s'uneixen amb un arc presbiterial trencat amb unes impostes arrodonides. A cada lateral de la nau s'obre una capella amb arc de mig punt i finestra de doble esqueixada. La de la dreta té volta de canó i guarda una gran pica baptismal de granit, i la de l'esquerra és de volta de creueria amb clau de volta. A l'exterior, l'absis, de carreus força regulars, presenta un fris en el ràfec que té nou grups de dues o tres semiesferes amb una creu marcada que els divideix en quatre porcions iguals. El campanar quadrat té quatre finestres de mig punt i està coronat per una coberta piramidal. Adossat al campanar hi ha una estructura semicircular. La porta d'entrada original es manté al costat de migdia i està formada per dos arcs de mig punt en gradació, amb unes impostes decorades amb un xamfrà. Enfront s'obre el cementiri amb tancament de mur de pedra que arriba fins a l'absis. Tot el conjunt ha estat restaurat. Als peus de l'edifici hi ha la rectoria de datació posterior. Història L'any 950 en la consagració de Santa Coloma pel bisbe de Girona Gotmar s'esmenta l'església de Sant Miquel Arcàngel situada en la vall depenent de Santa Coloma. Aquest document indica que es concedeix l'església a Giscafred, fill d'Ennec. El 1362 apareix una església parroquial amb el nom de Sancti Michaele de Claudellis. A principis del segle xviii sembla que estava en bones condicions. L'any 1755 el Consell General actualitzà el repartiment de blat dels diferents masos. Durant la Guerra del Francès el temple fou saquejat i es van destruir els altars majors, del Roser i de Sant Llorenç. El 1828 ja hi ha un nou altar major i un altre dedicat a la Verge dels Dolors. La rectoria, força posterior, va ser convertida durant uns anys en hostal i actualment s'utilitza com a casa de colònies. Referències Enllaços externs «Sant Miquel de Cladells». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.