Santuari de Falgars

Santuari de Falgars és un santuari marià del municipi de la Pobla de Lillet (Berguedà) protegit com a bé cultural d'interès local. Situat a la serra de Falgars, s'hi pot arribar per la carretera asfaltada de la Guardiola, 2 km abans d'arribar a la Pobla de Lillet, ran de la casa de Cal Roger, kilòmetre 71. Actualment hi ha una àmplia zona d'esbarjo amb barbacoes i lloc per dinar. En el seu mirador es pot gaudir de magnífiques vistes sobre el Cadí i el Moixeró cap al nord i, a llevant, serra de Montgrony, Puigmal i cap a l'oest Rasos de Tubau i serra d'Ensija. Descripció És una edificació massissa i de considerables dimensions que consta d'església i hostatgeries. Consta de grosses parets de pedra i coberta a dues vessants amb teula aràbiga. Algunes estances estan cobertes amb volta. L'hostatgeria es va construir una mica més tard que l'església i ha sofert múltiples ampliacions i remodelacions. La part més nova és un cos perpendicular a l'església i que té un porxo cobert amb falsa volta. Quant a l'església, disposa de campanar d'espadanya de dues obertures a mitja teulada. Queden restes de l'antiga església romànica perdudes en el conjunt i es conserva l'antiga porta romànica ferrada a l'entrada del santuari. Aquesta porta és de dues fulles que s'obren endins, la fusta és moderna però la ferramenta és romànica. El disseny és fet a base d'unes cintes juxtaposades i planes, dividides per un nervi central, les quals es cargolen als extrems formant volutes; al batent del costat esquerre les tiges tenen una disposició horitzontal, mentre que les del batent dret les té en vertical. A l'interior, hi ha una imatge de la Mare de Déu gòtica, feta d'alabastre i datada al segle xv. Història Edat mitjana La primera menció del lloc és de l'any 984, en l'acta de consagració de la desapareguda església de Sant Cristòfol de Vallfogona. L'església sufragània de Santa Maria Falgars no existia en el temps de la consagració de Sant Cristòfol perquè no surt al document fundacional. Santa Maria de Falgars es construeix perquè uns particulars (Ramon i Eliardis) la van construir en el seu alou juntament amb els drets d'aquest alou, que s'estenien per la Cerdanya, el Berguedà i el Conflent l'any 1120, i fou donada al monestir de Sant Llorenç prop Bagà, en un moment de plena construcció de l'edifici de Falgars. L'objectiu de la donació de Ramon i Eliardis era que l'església fos cuidada i que els monjos resessin a perpetuïtat per les seves ànimes. El 23 de juny de 1255 B. de Colomers, de Brocà llegà una llàntia a Santa Maria de Falgars la casa de el Clos 100 sous malguresos i una llàntia que havia de cremar davant l'altar i un aniversari perpetu. L'any 1256 Galceran de Pinós (senyor de Bagà) fa la donació a Santa Maria de Falgars el cens d'un molí d'ordi sobre el mas Sauch de Gavarrós i dues gallines perquè, perpètuament, el 15 d'agost es celebri una missa d'aniversai per a ells i els seus successors. El juliol del mateix any l'església rep una altra donació: P. de Bach dona un molí al Llobregat a la parròquia de Santa Cecília de Riutort. Regida primer pel rector de Sant Cristòfol, Santa Maria de Falgars fou benefici propi a partir de 1352, data a partir de la qual començà a acollir ermitans. Llista de capellans 1298 - P. Fabre (i rector de Vallfogona) 1323 - Bernat d'Arderiu 1352 - Ramon de Pinosa. Va llogar la capella a Guilem de Hom, prevere de la Pobla de Lillet per 20 sous barcelonesos que hi havia de fer missa un diumenge cada dues setmanes. Aquest mossèn, que també era rector de Sant Feliu d'Estiula, com que no podia complir amb les obligacions als dos temples, l'any 1354 renuncia a la capellania de Falgars a favor del pare Guillem que, al mateix temps, presentà al mossen Ramon Riembau. Fins a l'any 1373 fou capellà en Ramon Fabridors, fins que va ser nomenat canonge de Lillet. Edat moderna L'església romànica fou substituïda l'any 1646 per l'actual, en una època d'aflorament de santuaris marians arreu de Catalunya. Al segle XVI els anacoretes ja havien substituït els capellans. L'any 1566 la vila de Bagà va fer una processó extraordinària al santuari. L'any 1717 tres homes es van refugiar al santuari i el pavorde els feu una escriptura d'inmunitat eclesiàstica. L'any 1721 D. Antoni de Marimon, com a procurador del marquès de Cerdanyola, D. Fèlix ee Marimon dona als ermitans de Falgars tots els horts que fins aquell any havien estat cultivant, així com el territori que utiitzaven per sembrar ferratge, la plaça davant la capella i llicència per fer-hi una paret. També els donen dret per pasturar els cavalls dels devots que acudeixen al santuari durant les festes, fina a una distància de 60 passes del temple, entre altres terres properes al santuari. Edat contemporània L'església de Sant Cristòfol va ser parroquial durant tota l'edat mitjana, avui en queden escasses restes, trobats recentment, al 2018. Se sap que es trobava situada a prop del santuari de Falgàs i que hi eren venerades les reliquies de Sant Cristòfol, Santa Susanna i Sant Nazari. Va ser consagrada a finals del segle x, a precs del comte Oliba, la seva dona i els habitants de l'indret, pel bisbe Sal·la d'Urgell, que hi establí un cementiri i una sagrera de 30 passes al seu voltant. Els seus limits eren la serra d'Od, el Catllaràs, Fontanelles i la serra de Falgàs. Quan l'any 1120 va ser fundat el que amb el temps esdevindria el Santuari de Falgàs, aquest va estar regit pel capella de Vallfogona, però en la visita al deganat del Berguedà de 1312 totes dues tenien ja caràcter de parroquial, si bè la de Vallfogona figurava fins a finals del segle xiv com a principal. Pelegrinatge Presideix el santuari una imatge gòtica d'alabastre, del segle xv de la Verge de Falgars. La primitiva imatge va desaparèixer, però la tradició explica que un pastor de Saus, va trobar la imatge de la mare de Déu entre unes falgueres. D'aquí prové, es diu, el nom del Santuari de Falgars com un "lloc de moltes falgueres". A mig paratge de Falgars, es troba restaurada la cova on es pot veure la Verge primitiva que es mostra donant el pit al seu fill. Ha estat de sempre un lloc de pelegrinatge i devoció, no sols per a poblatans i veïns dels voltants de la comarca, sinó que per a molta gent que ve de terres llunyanes. En són dates especials la Trobada de poblatans i expoblatans, la Diada de Sant Marc, la Festa major de Falgars i la Dansa de Falgars. Referències Bibliografia Anglerill, Ramon. Historia de la Mare de Deu de Falgás : breu noticia de las antiguetats de la Pobla de Lillet y novena en honor de dita soberana verge. Barcelona: Tipografia Católica, 1890. OCLC 1044343307.