NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Església de Sant Vicenç de Montalt

L'Església de Sant Vicenç de Montalt és una església gòtica de Sant Vicenç de Montalt (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau, d'estil gòtic tardà. Té un campanar de torre quadrada i fortificacions que encara dominen la façana; el portal de 1598, simple, és renaixentista i coronada amb un frontó triangular és obra de Pierre Balquer. Els magnífics retaules -un, entre renaixentista i barroc, és obra d'Agustí Pujol (1616-18) amb la col·laboració amb Gabriel Munt i Sebastià Carbonell; el del Roser, obra barroca de Domènech Rovira i Josep Tramulles (1648); i el tercer, també barroc, dedicat a sant Isidre, obra de Pau Costa (1704)- varen ser cremats amb altres objectes artístics el 1936. L'any 1886 s'afegí una capella del Sagrament. Els elements de defensa hi són presents i resten encara les mènsules del matacà per defensar el portal de l'entrada. Història L'església parroquial de Sant Vicenç de Montalt, dita abans de Caldes o de Llavaneres, fou bastida damunt la primitiva a finals del segle xvi, arran de la seva independència com a parròquia. S'inicià el 1591 i per dur-la a terme es va contractar el mestre de cases Dionís Torres de Calella. L'estil gòtic tardà era freqüent encara a l'època. Referències
Sant Genís de Vilassar

Sant Genís és una església parroquial a la vila de Vilassar de Dalt (Maresme) amb elements del monumentalisme academicista i del gòtic tardà. L'església parroquial de Sant Genís de Vilassar és esmentada des del 1118, i fou refeta totalment el 1511-1519 amb estil gòtic tardà. Fou incendiada el 1936 i derruïda el 1941. La nova església es bastí seguint els plans d'Antoni Fisas el 1943, aquest edifici està protegit com a bé cultural d'interès local. Arquitectura Edifici religiós; destaca per la seva marcada tendència al classicisme italianitzant. La construcció està formada per una nau central i dues laterals, de menys alçada, amb un petit creuer i cimbori de base polièdrica. Al conjunt sobresurt especialment la façana que té un frontó superior, pilastres adossades amb capitells corintis, nàrtex amb tres arcs de mig punt i columnetes clàssiques, similar a les "loggie" florentines del Renaixement i que tant d'èxit tingueren al noucentisme. Hi ha també alguns esgrafiats sobre la façana. Dins l'església ens trobem amb una decoració mural de Fidel Trias. A l'exterior, conserva alguns elements de la construcció anterior, com el portal lateral, del segle xvi. El portal lateral és l'única part conservada de l'antiga església del segle xiv. Tallat en pedra. Es manté fidel a l'esquema gòtic, malgrat que no va flanquejat per cap pinacle. Presenta arquivoltes a la part superior, formades a mig punt. Sobre el floró central hi ha un relleu esculpit d'un àngel. La línia de la imposta està esculpida amb petits relleus. Inicialment el timpà possiblement allotjava algun grup escultòric. És el tipus de portal més freqüent del primer terç del segle xvi, amb motllures als brancals. Misses Les misses realitzades en aquesta parròquia són en català. En el cas de voler gaudir-la en castellà s'ha d'anar a la parròquia de Cabrils o a l'església de Vilassar de Mar. L'horari de les misses és de dilluns a dissabte a les 19:30 h (20:00 h en horari d'estiu) i els diumenges a les 11:00 h. Referències
Església de Sant Pere de les Preses

Sant Pere de les Preses és una església del municipi les Preses. Està dedicada a sant Pere apòstol venerat com a patró de la parròquia. D'estil neoclàssic, va ser construïda el segle xviii segons el projecte de l'arquitecte acadèmic Andreu Bosch i Riba. Al 1929 Rafael Masó va reformar i restaurar la nau alhora que construïa el cor. Actualment aquestes modificacions encara es conserven en bon estat. Referències Bibliografia Arranz, Manuel. Mestres d'obres i fusters. La construcció a Barcelona en el segle XVIII. Barcelona: Col·legi d'Aparelladors i Arquitectes Tècnics de Barcelona, 1991. ISBN 84-871-0407-7.
Església de la Concepció de Maria i Sant Sebastià d'Ivars

L'Església de la Concepció de Maria i Sant Sebastià d'Ivars és una obra amb elements romànics, gòtics i barrocs d'Ivars de Noguera (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església parroquial d'Ivars de Noguera està situada al centre d'aquest nucli, encimbellat en un turó sobre el marge esquerre del riu Noguera Ribagorçana. Es tracta d'un edifici adjacent i imbricat amb dependències de l'ajuntament, que consisteix en una església de dues naus amb campanar de torre a l'angle sud-oest. La façana principal és la meridional, que afronta a la plaça Major i conté l'accés, en forma de porta d'arc de mig punt adovellat. La resta de la façana ha estat profundament modificada en època contemporània: Arrebossada i pintada en la seva totalitat, una faixa separa el nivell inferior del superior. En aquest segon nivell es disposa una cornisa llisa sobre la qual es drecen vuit columnes llises amb capitells cúbics i entre les quals es despleguen set arcs de mig punt de maó disposat a plec de llibre. En el tercer i cinquè arcs s'obren dos finestrals decorats amb vitralls però els altres cinc, dos a banda i banda i un al centre, són falses finestres i es troben arrebossades i pintades com la resta de la façana. La part superior d'aquesta façana es completa amb una cornisa de ràfec llis sota la teulada, a doble vessant i que desguassa sobre la plaça. A l'esquerra d'aquesta façana, que correspon a una nau lateral, s'alça el campanar, la base del qual és de planta quadrada i feta en aparell regular de carreus de pedra sorrenca lligats amb morter de calç (juntes que avui en dia s'ha reforçat exteriorment amb ciment). A la meitat de la seva altura, la base quadrada de pedra dona lloc a un cos poligonal fet amb maó. Aquest cos superior del campanar es divideix en dos segments, el superior dels quals és de dimensions més reduïdes que l'inferior. Els dos segments estan dividits per dues línies d'imposta, la superior de les quals en forma de cornisa. Hi ha quatre obertures a cadascun dels segments i el campanar es remata amb una teulada a quatre vessants. A l'interior les dues naus estan cobertes amb quatre trams de volta de canó que recolzen sobre pilars. Després de les reformes sofertes, la nau lateral s'il·lumina amb una llanterna i la volta de la nau major correspon a un gòtic tardà. Les teulades de les dues naus són a doble vessant. Actualment, la banda de llevant de l'edifici ha estat convertida en biblioteca pública municipal i el sector nord-oest en casal municipal de joventut Història L'església parroquial d'Ivars de Noguera, dedicada actualment a la Concepció de Maria i Sant Sebastià, apareix a la documentació escrita l'any 1103 quan el vescomte Guerau Ponç de Cabrera cedí l'església de Santa Maria d'Ivars a l'abat d'Àger. Fins al 1783 va pertànyer a l'arxiprestat d'Àger i se sap que va sofrir moltes reformes a l'època gòtica i durant el barroc. Referències
Església de Sant Jordi de Muller

Església de Sant Jordi de Muller és una església historicista de la Sentiu de Sió (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església dedicada a Sant Jordi. Parets de pedra. Els suports són pilastres adossades que es prolonguen a la volta. Els arcs, inclòs el triomfal, són de mig punt. La coberta de la nau central és de volta de canó i la de la capella major absidal. Té una sola nau i quatre trams. El cor és als peus. La portada està situada als peus. La porta és allindada i damunt ella hi ha un arc de mig punt i un timpà amb relleus de Sant Jordi, als costats té una columna amb capitell decorat i a sobre un segon arc amb decoració geomètrica. Més amunt hi ha un ull de bou, i als dos costats arcs cecs. Corona la façana una senzilla espadanya amb una petita campana. La teulada és de doble vessant. Remata l'església una cornisa amb decoració. La part exterior de la capella major està decorada amb arcs cecs. Història L'església de Sant Jordi es troba a la finca de Sant Jordi de Muller, a prop de Balaguer. Aquesta església fou manada construir l'any 1925 per la mestressa de la finca a la mort del seu espòs. Fins fa poc temps, cada diumenge s'hi deia missa, però actualment el mossèn s'ha jubilat i tan sols es realitzen actes religiosos de manera puntual. El construïda l'any 1925 realitzada i concebuda com una d'època romànica. Referències
Església del Mas Casademunt

L'Església del Mas Casademunt és una obra historicista del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Església de planta de creu amb el campanar adossat a la part de ponent i l'absis a llevant. Els materials constructius bàsics són pedra i maó, i la coberta és de teula àrab. Als murs de tramuntana i migjorn presenta arcbotants que li donen aspecte de temple gòtic. S'accedeix a l'interior per la porta situada als peus del campanar, a l'extrem de ponent. En el creuer del sud hi ha la sagristia i s'hi pot accedir des de l'exterior. Els dos braços dels creuers són afegits posteriorment a la construcció original. Història La conversió del mas Casademunt en un sanatori de tuberculosos entre els anys 1931 i 1950 comportarien la construcció de l'església, amb línies que imiten un temple gòtic, bàsicament els arcbotants i els contraforts, així com les esveltes línies i el pronunciat pendent de les cobertes. El to vermellós dels maons i de les pedres emprades li donen un aire modernista. Forma part integrant del conjunt del mas, tot i que n'està totalment exempta. Ofereix un aspecte curiós des de la carretera, ja que el gòtic urbà que imita és poc freqüent al mig del bosc. Referències
Església de Sant Feliu de Buixalleu

L'Església de Sant Feliu de Buixalleu és una obra amb elements romànics i gòtics de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església està situada dins el petit nucli urbà en una terrassa elevada on cal accedir-hi per unes escales. Descripció L'edifici, d'origen romànic, amb la nau central rectangular, amb dues naus laterals afegides posteriorment que es comuniquen amb arcs formers de mig punt. Sobre el primer tram de la nau, hi ha un cor. L'absis semicircular amb finestra central de doble esqueixada a l'exterior queda parcialment ocult per l'afegit del cos de la sagristia al costat de migdia. En aquest sector també hi ha un porxo d'arcs de mig punt, construït posteriorment, que està arrebossat. La porta d'entrada actual es troba al mur de ponent i és en arc de mig punt, amb el timpà cec. El campanar, de planta quadrada, i en part d'estil romànic, té tres pisos. Els dos primers d'estil romànic, i l'últim construït posteriorment. Són romàniques les quatre finestres geminades separades per columnes amb capitells mensuliformes, una per cara, mentre que La coberta de tot el conjunt ha estat sobrealçada. A la part superior hi ha finestres en arc de mig punt. La coberta és en forma piramidal. Història Parròquia rural que dona nom a un extens municipi de l'antic terme de Montsoriu i batllia de n'Orri, del vescomtat de Cabrera. L'església és esmentada des del 1019 en la dotació de la canònica de Girona amb el nom de "Sancti Felicis de Bursoleu". El mas "Busaleu" o "Bursoleni" és citat en l'antiga documentació del monestir de Breda des del 1185 i actualment encara es troba a poca distància de l'església i del nucli. L'església fou en endavant una església parroquial de l'ardiaconat de la Selva i, més recentment, de l'arxiprestat de Santa Coloma de Farners. A l'edifici, d'origen romànic, se li afegiren ja en època gòtica les dues naus laterals. En les obres de restauració fetes cap el 1970 es deixaren al descobert quatre finestres romàniques. Referències
Església parroquial de Santa Maria de Besora

L'Església parroquial de Santa Maria de Besora és una església barroca de Santa Maria de Besora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta rectangular format per una nau central a la que s'obren capelles laterals a través d'arcades. Correspon a l'estructura barroca tipificada al principat al segle xviii. L'exterior és de gran austeritat i l'interior decorat arquitectònicament amb motius barrocs, presidits per l'imponent retaule del presbiteri. Es cobreix amb volta a l'interior i teula àrab a l'exterior. La nau central s'orienta de Nord a sud. A l'esquerra de la façana principal s'aixeca un campanar al que s'hi accedeix a través d'una interessant escala interior coberta. Història L'edifici es construí al 1759, quan es traslladà la parròquia del castell de Besora al Pla de Teià. A l'interior es conservava un interessant retaule barroc, destruït al 1936, del qual en l'actualitat existeix una còpia fidel. Davant l'església hi ha el cementiri en una bonica esplanada d'herba. Referències Enllaços externs «Església parroquial de Santa Maria de Besora». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. Arxivat de l'original el 2023-02-01. [Consulta: 27 setembre 2024].
Plaça Prat de la Riba (Castellterçol)

La Plaça Prat de la Riba és una plaça pública de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es troba al centre urbà de la vila. Enllaça la plaça del Doctor Fargas amb el carrer del Recó. S'ha aixecat edificis a només una de les bandes, la qual cosa ha suposat, junt amb el fet que la plaça estigui damunt el turó que ocupa el poble, que sigui com una gran balconada des de la qual es domina el poble. Història El nom li ve donat pel fet que a una de les cases que hi ha aixecades en aquesta plaça hi nasqué, el 1870, Enric Prat de la Riba. La font que hi ha a la plaça va ser construïda el 1960, en el mateix punt on 50 anys enrere es col·locà la primera pedra del monument a Prat de la Riba i que mai n es va arribar a aixecar. Referències
Plaça de l'Església (Menàrguens)

Plaça de l'Església és una plaça pública de Menàrguens (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La plaça de l'església de Menàrguens es troba al centre del nucli antic, als peus del turó del castell en el seu vessant sud-est. La plaça, de forma allargada en sentit des del sud-oest al nord-est, està dominada per l'església de Sant Vicenç a la banda nord-oest, mentre que la banda oposada se soluciona amb una porxada de diferents formes constructives. La plaça, urbanísticament pot ser considerada com un eixamplament del carrer Major entre l'església i l'ajuntament, edifici del segle xiv (avui molt refet) amb una base porxada d'arcs de mig punt que tanca el conjunt al cantó sud-oest de l'església. La porxada del vessant sud-est està constituïda per 5 arcs de mig punt de carreus regulars de pedra que sostenen els habitatges actuals i creen un corredor situat a un pla més baix que el nivell actual de la plaça. A aquest corredor s'accedeix des d'una obertura al cantó nord-est també amb arc de mig punt. Transcorregut el tram de les 5 obertures en arc rodó, la solució canvia a arcs de llinda (pilars i arquitraus), amb 5 obertures més d'aquesta mena. Això crea un pas cobert per a vianants de més de 50 m des del qual, si s'accedeix des del sud-oest, la imponent presència de l'església gòtica (parcialment reconstruïda) de Sant Vicenç domina l'atenció visual. El tram d'arcs de mig punt correspon actualment a un immoble de factura contemporània, però els arcs conserven la pedra vista amb alguna reparació moderna. Malauradament, la façana d'aquest immoble s'allunya de la que devia ser el seu aspecte original. En el tram d'arcs de llinda en canvi (que correspon a tres immobles contemporanis diferents amb façanes més pròximes a l'aspecte que devien tenir en època medieval) els pilars estan arrebossats i pintats de manera que no és visible la pedra de base. Història El castell de Menàrguens apareix documentat el 1050 però no és fins al 1163 que el comte Ermengol VII d'Urgell concedeix als repobladors del lloc la carta de poblament.. El 1270 Menàrguens va passar a la corona i tot seguit Jaume I les infeudà a Arnau de Calaf. En temps de Pere el Gran i de Jaume II, la vila, el castell i l'església van ser afavorits amb drets i concessions. En aquesta època, segle xiv, data la construcció de l'edifici de la paeria o casa de la vila. El 1415, després de la rebel·lió del comte Jaume d'Urgell el Dissortat, el castell i la vila van ser venuts a l'abat de Poblet, abadia que ja hi tenia donacions des de 1186 i 1237. Des d'aquesta data, Menàrguens va passar a constituir una part integrant de la baronia d'Urgell pròpia de Poblet fins a l'extinció de les senyories el segle xix. Referències
Plaça Josep Irla

La Plaça Josep Irla és una plaça pública dedicada a Josep Irla de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Conjunt de quatre cases bastides sobre desnivell amb una planta semisoterrada i amb accés directe a la planta pis mitjançant escala exterior de pedra. La planta baixa estava originalment coberta amb voltes grasses perpendiculars a la façana. Les obertures es troben emmarcades amb pedres ben tallades. Les cobertes són a dues aigües. Referències
Casa Nova de l'Argila

Casa Nova de l'Argila és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'estructura original de la masia és de planta allargada amb poques obertures i un portal central sobre el qual s'obre la finestra de la sala (dependència principal del primer pis, a partir del qual s'accedeix a les altres habitacions), que posteriorment a la primera època constructiva fou convertit en balcó. Davant la casa, però sense estar-hi adossat, es conserva l'antiga estructura del paller o quadres construïda amb tàpia i encara utilitzada actualment. Història Correspon al tipus de masia més senzilla de la sèrie tipològica que s'observa al municipi. Bàsicament conserva l'estructura original i fonamentalment han sofert canvis les dependències corresponents al bestiar i els ferratges. Referències
Casa Nova del Puig

Casa Nova del Puig és una masia de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Correspon a una casa pairal de tipus clàssic, de planta quadrada i coberta a doble vessant, amb una part formada per uns porxos a un extrem. Història Les lectures del parament i del sistema constructiu ens indiquen que hi ha dues etapes constructives molt diferenciades: - La masia pròpiament dita; - Una estructura adossada amb una galeria o terrat amb barana de fusta. La primera etapa correspondria a una data gravada a la llinda de pedra de la porta principal, 1797. La segona etapa entraria ja al segle xx. Referències
Casa de Dalt (Sant Sadurní d'Osormort)

Casa de Dalt és una masia de Sant Sadurní d'Osormort (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta quadrada, coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a migdia. Consta de planta baixa i primer pis. La façana, situada a migdia, presenta dos portals rectangulars amb llinda de fusta a la planta, dues finestres amb un rellotge de sol al mig en el primer pis. La façana est té adossat un cobert a l'angle nord amb una finestra al primer pis. Al mur nord hi ha un cobert adossat, una finestra a la planta i dues finestres al primer pis. A l'oest s'obren dues finestres al primer pis. A la planta d'aquest sector hi ha una obertura feta de materials nous. Els ràfecs de les parts oest, sud i est són colls de biga amplis, mentre que el del nord és fet amb teula i molt reduït. Totes les obertures són fetes amb grossos carreus de pedra. Cal remarcar uns amplis coberts al sector sud de la casa. Història Masia situada entre el mas Soler i el molí del Soler, el primer del qual es troba registrat en els fogatges de 1553. Situada a la riba esquerre de la Riera Major. El topònim de la "casa de dalt"li podria venir donat des del molí del Soler; però no deixa de ser una suposició, ja que no tenim cap altra dada per ubicar-lo. Referències
Can Ter

Can Ter és un mas al sud del terme d'Amer (la Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta gran masia està datada de la fi del segle xix, amb reformes parcials posteriors. La casa destaca per estar dotada de dues garites de vigilància i espitlleres, situades prop de les cantonades del sector més pròxim a la carretera, l'antic camí de Girona a Amer. Arquitectura Edifici aïllat de grans dimensions i de planta rectangular format per dues cases unides. Les façanes són arrebossades (originalment pintades de blanc) i consta de tres plantes i té una coberta de doble vessant a laterals. Per superar el desnivell, a la part de baix existeixen varis contraforts. La façana principal consta, a la planta baixa, de dues portes emmarcades de pedra sorrenca i de dues finestres d'obra arrebossada. Una de les portes té una llinda monolítica horitzontal i l'altra, secundària, té forma d'arc rebaixat i la llinda de tres blocs. A la llinda monolítica de l'entrada principal hi ha gravada, de difícil lectura, la data de 1806. El primer pis consta de diverses finestres, una de les quals està emmarcada de pedra sorrenca i té la llinda monolítica. El segon pis presenta una finestra d'obra d'arrebossat. Entre la planta baixa i el primer pis, a la cantonada nord-oriental, existeix una garita defensiva de secció circular adossada les parets. A la part occidental, actualment a l'altura de la terrassa n'hi ha una altra, una mica més reduïda i sense tanta visibilitat com la primera, ja que la tapa el pou que puja fins a la terrassa. Estan fetes d'obra de rajola arrebossada. Al llenç de paret nord, entre les dues torretes adossades hi ha un seguit d'espitlleres i dues grans finestres amb una imponent reixa de ferro de forja. Al sector occidental, a l'altura del primer pis, hi ha una gran terrassa sobre tres obertures en forma d'arc de mig punt rebaixat de rajola. Per sobre la terrassa, al segon pis, hi ha tres obertures seguides d'arc de mig punt, dues d'elles tapades, amb barana de rajola. El ràfec està format per tres fileres, dues de rajola i una intermèdia de teula. Referències
Palau dels Marquesos d'Alòs (Castellterçol)

El Palau dels Marquesos d'Alòs és un edifici situat a prop de l'absis de l'església parroquial de Castellterçol (Moianès). L'escut d'armes dels Taiadella està catalogat com a bé cultural d'interès nacional. Descripció Consta de planta baixa, pis i golfes. A la façana principal es troba el portal que defineix un eix simètric marcat per tres balcons al primer pis. La porta d'entrada és un arc de mig punt envoltat d'un parament encoixinat. A la dovella central hi ha l'escut de la família Taiadella per dos amorets, i a la seva part inferior hi ha un cap d'àngel amb ales i en la part superior un elm. L'escut consisteix en un arbre a la part central, a la dreta una mà tallant amb una falç el tronc de l'arbre i a l'esquerra mitja lluna. Quatre mènsules decoratives molt deteriorades sostenen el balcó de la planta noble. El ràfec, realitzat amb encavallada de fusta, presenta en els vèrtex de la teulada gàrgoles de fusta de temàtica figurativa. A la banda esquerra s'ha obert una tribuna d'inspiració medieval. Història La família Taiadella o Talladella, procedent del mas del mateix nom nom de Castellcir, construí una casa a Castellterçol l'any 1674. Referències
La Talaia (Gelida)

La Talaia és una casa de Gelida (Alt Penedès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Petita masoveria d'aspecte humil, de planta rectangular, amb planta, pis i una petita golfa, bastant modificada d'obertures i amb coberts annexos i dues cisternes. A la façana, rellotge de sol del 1883 i les inicials "A.P.N." i diverses espitlleres als angles de l'edifici, el qual divisa -constituint una autèntica atalaia- gran part del Penedès, l'Anoia i el Baix Llobregat. Cal remarcar una curiosa comuna penjada a la part posterior de la casa. Referències