NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Andrés (Gréixer)

La iglesia de Sant Andreu de Gréixer es una pequeña edificación románica reedificada en el siglo XII sobre otra anterior prerrománica. Se encuentra enclavada en la entidad de población de Gréixer perteneciente al municipio de Guardiola de Berga y situada a los pies de «Les Penyes Altes» del parque natural del Cadí-Moixeró, perteneciente a la provincia de Barcelona, en la comarca del Bergadá.​​ Historia El acta de consagración de la primitiva iglesia parroquial de Gréixer, tuvo lugar el 13 de diciembre del 871 por el obispo Guisad II de Urgel, donde queda constancia que fue edificada y dotada por el sacerdote Daguí: «el mismo obispo consagró las donaciones hechas por el presbítero y por los hombres de "Garaxer" (Gréixer) a la iglesia con la clara intención que se hacían en remedio de sus almas». Entre las donaciones de Daguí se encontraban una casa con su huerto y otra para su uso como casa rectoral. El conde Wifredo el Velloso encargó a Daguí la dirección del monasterio de Santa María de Ripoll hacia el año 880, siendo su primer abad y el que consagró su iglesia en el año 888. La iglesia de Sant Andreu, fue de esta manera, una de las primeras dotaciones al monasterio de Ripoll, años después el 26 de junio del 899 nuevas compras realizadas por Daguí de unas viñas situadas en Gréixer pasaron a formar parte de las propiedades del monasterio. La iglesia de Sant Andreu siguió siendo la parroquial del pueblo y recibiendo legados testamentales con los que se hicieron nuevas obras en el siglo XII, esta construcción es la que se conserva con los arreglos realizados durante la restauración realizada en 1957.​ Edificio La factura de la iglesia presenta una nave única rectangular con bóveda de cañón de arco de medio punto y un ábside semicircular en la parte de la cabecera situada al este, cubierto con bóveda de cuarto de esfera. La parte exterior tiene un tejado a dos aguas con teja árabe y de pizarra en el ábside, así como un pequeño campanario de espadaña que se encuentra sobre el muro a los pies del templo con dos aberturas de arco de medio punto, en los que se sitúan las campanas. La iluminación se obtiene a través de unas ventanas de doble derrame, distribuidas en los muros y en el centro del ábside, todas de arco de medio punto y adinteladas. La puerta de entrada forma con sus dovelas un arco de medio punto y está situada sobre el muro norte, en la restauración realizada en 1957 se repuso la puerta de madera de dos hojas con adornos de herrería en espiral típicos de la época románica.​ Referencias Bibliografía Abadal i Vinyals, Ramon de (1989). Institut d'Estudis Catalans, ed. Els Temps i el regiment del comte Guifré el Pilós (en catalán). Barcelona. ISBN 978-84-8632-946-4.
Torre Puig

La Torre Puig és un gratacel de l'Hospitalet de Llobregat dissenyat per l'arquitecte José Rafael Moneo. S'alça 109 metres gràcies a un total de 22 plantes; també en té 4 més de soterrades. Alberga la seu de l'empresa Puig. S'inaugurà el 2014 coincidint amb el centenari de l'empresa en una cerimònia on participaren els Prínceps d'Espanya i Artur Mas. Vegeu també Llista de gratacels del Barcelonès Referències
Torre Puig

Torre Puig es un edificio situado en la plaza de Europa 46-48 de Hospitalet de Llobregat, Barcelona. Historia Está diseñado por el arquitecto Rafael Moneo en asociación con Lucho Marcial y por GCA Arquitectos. Su construcción empezó a mediados de 2010 y finalizó a finales de 2013.​​ El edificio, de diseño singular, tiene 109 metros (aunque algunos planos indican unos 90). Su fachada está formada por paneles de vidrio oscuro, y están complementados por unos revestimientos en diagonal de vidrio de color blanco que envuelven toda la estructura de la torre. Este revestimiento no solo ocupa toda la estructura del edificio, sino que también está en la zona más alta de la torre. El uso para este edificio es únicamente de oficinas, en concreto para la empresa de perfumería y cosmética Puig. El 7 de abril de 2014 se inauguró el nuevo edificio en un acto donde estuvieron presentes el presidente y vicepresidente de la empresa, la alcaldesa de Hospitalet de Llobregat, el presidente de la Generalidad, los Príncipes de Asturias y el ministro de Interior, entre otras personalidades. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Torre Puig.
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat ist eine katalanische Gemeinde in der Provinz Barcelona im Nordosten Spaniens. Sie liegt in der Comarca Bages. Von hier führt eine Zahnradbahn (Cremallera de Montserrat) zum Kloster Montserrat. Gemeindepartnerschaft Monistrol de Montserrat unterhält eine Partnerschaft zur französischen Gemeinde Monistrol-sur-Loire seit 1994. Weblinks Information der Generalitat de Catalunya zu Monistrol de Montserrat Einzelnachweise
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat (Catalan pronunciation: [munisˈtɾɔl də munsəˈrat]) is a municipality in Bages county in Catalonia, Spain. The municipality includes the southern two-thirds of the massif of Montserrat and the famous Benedictine monastery of the same name. The town, known as Montserrat-Vila, is situated on the eastern flank of the massif above the valley of the Llobregat river: it is connected with the monastery (higher up) and with the railway station in the valley (FGC line R5) by the Montserrat Rack Railway (Cremallera de Montserrat). The C-1411 road links the town with Martorell and Manresa. The bridge over the Llobregat river dates from the fourteenth century. The municipality includes a small exclave to the north-west. Demography References Panareda Clopés, Josep Maria; Rios Calvet, Jaume; Rabella Vives, Josep Maria (1989). Guia de Catalunya, Barcelona: Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3 (Spanish). ISBN 84-87135-02-1 (Catalan). External links Official website (in Catalan) Government data pages (in Catalan)
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat est une commune de la province de Barcelone, en Catalogne, en Espagne, de la comarque de Bages. Histoire Les premières traces de Monistrol de Montserrat remontent à l'an 888 lorsque le comte Guifred le Velu fit un don au monastère de Santa María de Ripoll, qui comprend quelques églises situées au sommet et au pied de Montserrat. Jumelage en France Monistrol est jumelée avec Monistrol-sur-Loire (France), dans la Haute-Loire, depuis 1994. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des comarques de Catalogne Liens externes Portail de la Catalogne
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat település Spanyolországban, Barcelona tartományban. Lakosainak száma 3250 fő (2025). Történelme Földrajza Monistrol de Montserrat Sant Vicenç de Castellet, Castellbell i el Vilar, Marganell, Vacarisses, Esparreguera, Collbató és El Bruc községekkel határos. Közlekedés A település az FGC vasúttársaság Llobregat–Anoia-vasútvonala vonalán fekszik, melyen Barcelona is könnyedén megközelíthető. A közelben található a Sant Joan sikló. Látnivalók A város híres szülöttei Joan Carrillo Milán labdarúgóedző, a Videotonnal bajnokságot nyert. Testvértelepülések Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat è un comune spagnolo di 3 029 abitanti situato nella comunità autonoma della Catalogna. Il comune è noto soprattutto per il Monastero di Montserrat, tra i simboli della Catalogna, noto sito turistico e di pellegrinaggio. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Monistrol de Montserrat Collegamenti esterni Sito ufficiale, su monistroldemontserrat.cat. (CA) Monistrol de Montserrat, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat is een gemeente in de Spaanse comarca Bages in Catalonië met een oppervlakte van 12 km². Monistrol de Montserrat telt 2.867 inwoners (1 januari 2016). Twee derde van het massief van de berg Montserrat, inclusief het beroemde Klooster van Montserrat, is in de gemeente gelegen. Demografische ontwikkeling Bron: INE, 1857-2011: volkstellingen Fotogalerij
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat é um município da Espanha na comarca de Bages, província de Barcelona, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 11,77 km² de área e em 2021 tinha 3 178 habitantes (densidade: 270 hab./km²). Monistrol é o diminutivo catalão para "monestir" ("mosteiro"). É uma referência ao Mosteiro de Montserrat, que se situa no município. Demografia Referências
Монистроль-де-Монсеррат

Монистроль-де-Монсеррат (кат. Monistrol de Montserrat) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Барселона в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Бажес. Занимает площадь 11,77 км². Население — 3027 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Официальная страница Web oficial de Monistrol de Montserrat Guia de Monistrol de Montserrat
Monistrol de Montserrat

Monistrol de Montserrat är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 2 993. Arean är 12,0 kvadratkilometer. Monistrol de Montserrat gränsar till Sant Vicenç de Castellet, Castellbell i el Vilar, Marganell, Vacarisses, Esparreguera, Collbató och El Bruc. Terrängen i Monistrol de Montserrat är varierad. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Monistrol de Montserrat.
Муністрол-да-Монсаррат

Муністро́л-да-Монсарра́т (кат. Monistrol de Montserrat) — муніципалітет, розташований в Автономній області Каталонія, в Іспанії. Код муніципалітету за номенклатурою Інституту статистики Каталонії — 81271. Знаходиться у районі (кумарці) Бажас (коди району — 07 та BG) провінції Барселона, згідно з новою адміністративною реформою перебуватиме у складі Баґарії (округи) Центральна Каталонія. Населення Населення міста (у 2007 р.) становить 2.903 особи (з них менше 14 років — 11,9 %, від 15 до 64 — 70 %, понад 65 років — 18,1 %). У 2006 р. народжуваність склала 29 осіб, смертність — 32 особи, зареєстровано 18 шлюбів. У 2001 р. активне населення становило 1.264 особи, з них безробітних — 76 осіб.Серед осіб, які проживали на території міста у 2001 р., 1.841 народилися в Каталонії (з них 1.253 особи у тому самому районі, або кумарці), 554 особи приїхали з інших областей Іспанії, а 126 осіб приїхало з-за кордону. Університетську освіту має 6,3 % усього населення. У 2001 р. нараховувалося 919 домогосподарств (з них 24,2 % складалися з однієї особи, 27,4 % з двох осіб,22,9 % з 3 осіб, 16,8 % з 4 осіб, 5,8 % з 5 осіб, 2 % з 6 осіб, 0,8 % з 7 осіб, 0,1 % з 8 осіб і 0,2 % з 9 і більше осіб).Активне населення міста у 2001 р. працювало у таких сферах діяльності: у сільському господарстві — 0,3 %, у промисловості — 34,8 %, на будівництві — 9 % і у сфері обслуговування — 55,9 %. У муніципалітеті або у власному районі (кумарці) працює 1.147 осіб, поза районом — 600 осіб. Безробіття У 2007 р. нараховувалося 94 безробітних (у 2006 р. — 128 безробітних), з них чоловіки становили 40,4 %, а жінки — 59,6 %. Економіка Підприємства міста Промислові підприємства Роздрібна торгівля Сфера послуг Житловий фонд У 2001 р. 4,2 % усіх родин (домогосподарств) мали житло метражем до 59 м2, 52,3 % — від 60 до 89 м2, 24,3 % — від 90 до 119 м2 і 19,2 % — понад 120 м2.З усіх будівель у 2001 р. 19,9 % було одноповерховими, 53,3 % — двоповерховими, 20,9 % — триповерховими, 4,9 % — чотириповерховими, 1 % — п'ятиповерховими, 0 % — шестиповерховими, 0 % — семиповерховими, 0 % — з вісьмома та більше поверхами. Автопарк Вживання каталанської мови У 2001 р. каталанську мову у місті розуміли 96,5 % усього населення (у 1996 р. — 98,9 %), вміли говорити нею 86,2 % (у 1996 р. — 83,9 %), вміли читати 85,9 % (у 1996 р. — 76,2 %), вміли писати 59 % (у 1996 р. — 42,2 %). Не розуміли каталанської мови 3,5 %. Політичні уподобання У виборах до Парламенту Каталонії у 2006 р. взяло участь 1.170 осіб (у 2003 р. — 1.411 осіб). Голоси за політичні сили розподілилися таким чином: У муніципальних виборах у 2007 р. взяло участь 1.402 особи (у 2003 р. — 1.576 осіб). Голоси за політичні сили розподілилися таким чином: Історія та культура Див. також Монсеррат (зубчаста залізниця) Посилання Дані Інституту статистики Каталонії [Архівовано 9 травня 2008 у Wayback Machine.] (кат.) Інформація про підприємства муніципалітету [Архівовано 23 листопада 2019 у Wayback Machine.] (кат.) Етимологія, літературна та діалектна вимова назв муніципалітетів [Архівовано 26 серпня 2004 у Wayback Machine.] (кат.)
Talamanca (Spanyolország)

Talamanca település Spanyolországban, Barcelona tartományban. Lakosainak száma 209 fő (2025). Történelme Földrajza Talamanca Calders, Monistrol de Calders, Mura, El Pont de Vilomara i Rocafort, Sant Fruitós de Bages és Navarcles községekkel határos. Látnivalók A város híres szülöttei Testvértelepülések Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Таламанка (Испания)

Таламанка (исп. и кат. Talamanca) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Барселона в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Бажес. Занимает площадь 29,52 км². Население — 143 человека (на 2010 год). Расстояние до административного центра провинции — 57 км. Население Примечания Ссылки Официальная страница Página web del Ayuntamiento de Talamanca Información de Talamanca en la Generalitat de Catalunya
Таламанка

Талама́нка (кат. Talamanca) - муніципалітет, розташований в Автономній області Каталонія, в Іспанії. Код муніципалітету за номенклатурою Інституту статистики Каталонії - 82779. Знаходиться у районі (кумарці) Бажас (коди району - 07 та BG) провінції Барселона, згідно з новою адміністративною реформою перебуватиме у складі Баґарії (округи) Центральна Каталонія. Населення Населення міста (у 2007 р.) становить 140 осіб (з них менше 14 років - 10%, від 15 до 64 - 80%, понад 65 років - 10%). У 2006 р. народжуваність склала 0 осіб, смертність - 2 особи, зареєстровано 0 шлюбів. У 2001 р. активне населення становило 60 осіб, з них безробітних - 7 осіб.Серед осіб, які проживали на території міста у 2001 р., 85 народилися в Каталонії (з них 20 осіб у тому самому районі, або кумарці), 15 осіб приїхало з інших областей Іспанії, а 0 осіб приїхало з-за кордону. Університетську освіту має 18,9% усього населення. У 2001 р. нараховувалося 39 домогосподарств (з них 23,1% складалися з однієї особи, 33,3% з двох осіб,17,9% з 3 осіб, 20,5% з 4 осіб, 0% з 5 осіб, 5,1% з 6 осіб, 0% з 7 осіб, 0% з 8 осіб і 0% з 9 і більше осіб).Активне населення міста у 2001 р. працювало у таких сферах діяльності : у сільському господарстві - 3,8%, у промисловості - 24,5%, на будівництві - 5,7% і у сфері обслуговування - 66%. У муніципалітеті або у власному районі (кумарці) працює 59 осіб, поза районом - 34 особи. Безробіття У 2007 р. нараховувалося 2 безробітних (у 2006 р. - 4 безробітних), з них чоловіки становили 0%, а жінки - 100%. Економіка Підприємства міста Промислові підприємства Роздрібна торгівля Сфера послуг Житловий фонд У 2001 р. 7,7% усіх родин (домогосподарств) мали житло метражем до 59 м2, 33,3% - від 60 до 89 м2, 17,9% - від 90 до 119 м2 і 41% - понад 120 м2.З усіх будівель у 2001 р. 38,5% було одноповерховими, 38,5% - двоповерховими, 22,5 % - триповерховими, 0% - чотириповерховими, 0,5% - п'ятиповерховими, 0% - шестиповерховими, 0% - семиповерховими, 0% - з вісьмома та більше поверхами. Автопарк Вживання каталанської мови У 2001 р. каталанську мову у місті розуміли 100% усього населення (у 1996 р. - 100%), вміли говорити нею 94,9% (у 1996 р. - 91,7%), вміли читати 94,9% (у 1996 р. - 90,5%), вміли писати 65,3 % (у 1996 р. - 58,3%). Не розуміли каталанської мови 0%. Політичні уподобання У виборах до Парламенту Каталонії у 2006 р. взяло участь 83 особи (у 2003 р. - 74 особи). Голоси за політичні сили розподілилися таким чином: Історія та культура Посилання Дані Інституту статистики Каталонії [Архівовано 9 травня 2008 у Wayback Machine.] (кат.) Інформація про підприємства муніципалітету [Архівовано 23 листопада 2019 у Wayback Machine.] (кат.) Етимологія, літературна та діалектна вимова назв муніципалітетів [Архівовано 26 серпня 2004 у Wayback Machine.] (кат.)
Mercat del Ninot

El mercat del Ninot és un edifici situat als carrers de Mallorca, Casanova i Villarroel de l'Esquerra de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Història A la dècada del 1880, Joan Clapés tenia una taverna al carrer de València, 9 (actual 107), on va posar com a reclam un ninot de fusta policromada que havia estat el mascaró de proa d'un vaixell italià, i que va donar nom a la zona. Als voltants, i per tal d'evitar pagar els impostos d'entrada a Barcelona, alguns pagesos de les Corts venien els seus productes. El 1892, l'Ajuntament d'aquesta localitat (anexionada a Barcelona el 1897) va adequar el solar, i el nou mercat al descobert es va inaugurar l'any següent amb el nom de mercat de l'Avenir (castellà: mercado del Porvenir), malgrat que popularment es va conèixer com a mercat del Ninot. El 1912, l'Ajuntament de Barcelona comprà als liquidadors de la societat La Rosa, Pich i Cia, dedicada al magatzematge de fusta, els terrenys per a ampliar i construir el mercat definitiu. Aquest fou projectat pels arquitectes Antoni de Falguera i Joaquim Vilaseca i inaugurat el 1933. L'octubre del 2009, amb motiu de la reforma del mercat, les parades es van traslladar a un envelat al carrer de Casanova, entre Còrsega i Provença, davant de la Facultat de Medicina. Després d'anys d'obres, dirigides per l'arquitecte Josep Lluís Mateo, el mercat modernitzat va tornar a obrir el 2015 amb dues plantes subterrànies per encabir-hi un pàrquing, un autoservei, espais de càrrega i descàrrega i magatzems. Descripció Es tracta d'un edifici aïllat en un solar de planta rectangular, separat per un passatge de la resta de l'illa de cases, on hi ha un edifici d'habitatges i el solar de la caserna de bombers de l'Eixample, traslladada al Parc de Joan Miró, una part del qual s'habilitat com a petit jardí. La planta s'organitza en forma de «T», amb dos patis laterals que donen al carrer de Mallorca. L'estructura metàl·lica és formada per tres cossos, els dos laterals subdividits en tres cobertes a dues aigües, amb la central a un nivell més alt per permetre la ventilació. El conjunt està tancat per una paret de maó vist fins a uns tres metres d'alçada. A sobre hi ha persianes que permeten la ventilació i un últim tram sota un potent ràfec tancat per vidre, que permet la il·luminació del mercat. L'accés principal es troba al cos central del carrer de Mallorca. De caràcter monumental i estil noucentista, té un sòcol de pedra. A sobre dos pilars monumentals sostenen un entaulament amb frontó, ornat amb l'escut de la ciutat. A sota, un gran arc esglaonat dona pas, reculant una mica de la línia de façana, a un monumental finestral triforat que il·lumina l'interior del mercat. A la porta principal hi ha una còpia d'el Ninot, ja que l'original es troba al Museu Marítim de Barcelona. Referències
Presó de Mataró

L'antiga Presó de Mataró és un edifici protegit com a bé cultural d'interès nacional del municipi de Mataró (Maresme). Descripció Està situada a la Riera, davant del Cercle Catòlic. Vista per la façana, l'aspecte de la Presó és d'un casal fortificat, a mig camí entre un palau i un castell tenint en compte que la part baixa dels seus murs de pedra presenta una forma atalussada. L'estructura en planta és d'un semicercle precedit per un rectangle. El cos rectangular és destinat a dependències administratives, i el semicircular és on hi ha el pati i les cel·les en planta baixa i pis. La part que correspon a les formes rectes de la façana i els murs laterals és feta amb maó vist amb grans finestres de mig punt amb dovelles i amb carreus als angles de la façana. En la part semicircular, però, les parets exteriors són de pedra irregular, alternant en alçada amb filades verticals i horitzontals de maons. L'estructura semicircular de la part posterior de la Presó es reflecteix al pati, que té la mateixa estructura, amb una galeria d'arcs de mig punt a la planta baixa i finestres de la mateixa tipologia al pis. L'aparell és també de maó vist. A la part exterior del semicercle hi ha les cel·les de planta trapezoïdal amb cobertes a doble vessant. L'arquitecte, Elies Rogent i Amat, hi va tenir en compte les investigacions que en el seu moment s'havien dut a terme a Europa en matèria de centres penitenciaris i, en aquest sentit, hom pot justificar la construcció d'un semicercle per tal d'assolir l'objectiu del sistema "panòptic" de la presó, és a dir, la tota visió de les cel·les des del mig del pati. Història La Presó de Mataró, en el carrer de la Muralla de la Presó, tocant la Riera, fou construïda per l'arquitecte Elies Rogent l'any 1851. L'estructura d'aquest edifici segueix de manera clara el criteri historicista del mateix arquitecte, autor de l'edifici neoromànic de la Universitat de Barcelona (1863-70) i de la restauració del Monestir de Ripoll (1886-93). En el cas de la Presó de Mataró, Rogent segueix els canons de les construccions medievals de caràcter civil, pròpies de la Mediterrània occidental, a la Baixa Edat Mitjana. L'edifici va deixar de funcionar com a presó l'any 1967. Referències Bibliografia "La presó de Mataró fa 125 anys", a Mataró escrit. Mataró: La Rambla, núm. 24 (març 1988), p. 51-54. Pla especial del patrimoni arquitectònic de Mataró 1999, vol. 2, fitxa 185.
Prisión de Mataró

La antigua Prisión de Mataró es un edificio protegido como Bien de Interés Cultural (BIC) así como Bien Cultural de Interés Nacional de Cataluña, en el municipio español de Mataró (Barcelona). Descripción La edificación está situada en la Riera, delante del Círculo Católico. Vista por la fachada, el aspecto de la prisión es la de una casa fortificada, a medio camino entre un palacio y un castillo, teniendo en cuenta que la parte baja de sus muros de piedra presenta una forma troncocónica. La estructura en planta es de un semicírculo precedido por un rectángulo.​ El cuerpo rectangular estaba destinado a dependencias administrativas, y el semicircular era donde se encontraba el patio y las celdas en planta baja y piso.​ La parte que corresponde a las formas rectas de la fachada y los muros laterales está hecha con ladrillo visto con grandes ventanas de medio punto con dovelas y con sillares en los ángulos de la fachada. En la parte semicircular, sin embargo, las paredes exteriores son de piedra irregular, alternando en altura con hileras verticales y horizontales de ladrillos.​ La estructura semicircular de la parte trasera se refleja en el patio, que mantiene la misma estructura, con una galería de arcos de medio punto en la planta baja y ventanas del mismo tipo en el piso. En la parte exterior del semicírculo se encuentran las celdas de planta trapezoidal con cubiertas a doble vertiente.​ Historia La prisión fue construida por el arquitecto Elías Rogent en 1851.​ La estructura del edificio sigue de manera clara el criterio historicista del propio arquitecto, autor del edificio neorrománico de la Universidad de Barcelona (1863-70) y de la restauración del Monasterio de Ripoll (1886-93). En el caso de la prisión de Mataró, Rogent sigue los cánones de las construcciones medievales de carácter civil, propias del Mediterráneo occidental en la Baja Edad Media,​ si bien tuvo en cuenta las investigaciones que en su momento se habían llevado a cabo en Europa en materia de centros penitenciarios y, en este sentido, se puede justificar la construcción de un semicírculo con el objetivo de adoptar el sistema panóptico de la arquitectura carcelaria propuesto por Jeremy Bentham, donde se garantiza la vista de todas las celdas desde el centro del patio.​ El edificio dejó de funcionar como prisión en 1967.​ Referencias Enlaces externos Ficha en el Inventario de Patrimonio Arquitectónico Catalán (en catalán)