NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
El Soler (Albanyà)

El Soler és una masia del municipi d'Albanyà (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa situada a la falda de la muntanya de la Mare de Déu del Mont, en el vessant que mira la plana de l'Empordà. És de planta irregular, amb teulat a dues aigües i els vessants vers les façanes principals. Disposa d'un nucli primitiu on s'hi poden admirar obertures del segle xiv. La porta principal, que mira a migdia, té una llinda en mal estat de conservació. El Soler disposa de baixos (antigament pel bestiar, avui per garatge de cotxes), planta (amb accés directe des de l'exterior per àmplia escala de pedra), i en alguns sectors hi ha golfes molt reduïdes. El Soler fou bastida amb pedra menuda, llevat dels carreus ben tallats que s'empraren per fer algunes de les obertures i els cantoners. Referències
Sant Miquel Sesvinyes

L'església de Sant Miquel Sesvinyes és emplaçada en plena serra de la Boscarra al veïnat de Casals, a la part central del terme de Serinyà, a poc més d'un km. al sud-oest del nucli de Serinyà, sobre un petit turó i presidint el veïnat que és de cases disperses. És adscrita eclesiàsticament a la parròquia de Sant Andreu. Història Les primeres notícies d'aquesta capella romànica daten de l'any 1282 però possiblement el seu origen es remunta als segles X-XI. Fins no fa gaire temps, s'hi custodiava una talla romànica de fusta policromada de la Mare de Déu amb l'infant que actualment es troba desapareguda. Se'n conserva una fotografia feta per Francesc Montsalvatge a principis del segle xx. Arquitectura L'ermita de Sant Miquel Sesvinyes és una petita construcció d'una nau coberta amb volta apuntada, capçada a llevant per un absis semicircular que té una petita finestra de doble esqueixada en el centre. La porta d'arc de mig punt format per grans dovelles de travertí d'Espolla, és situada a la façana de ponent. Té una espadanya d'una sola obertura amb un teulat a dos aigües i una finestra sobre la porta. L'aparell és de pedra sorrenca de dimensions variades, d'uns 12 X 15 cm, disposada irregularment, fora de la façana de ponent, on les filades i les dimensions són més regulars. Cal fer notar, en aquesta façana, dos grans carreus situats a la base dels dos angles extrems, fet que podria indicar l'existència d'una construcció molt anterior, (segles X-XI), a l'època corresponent a l'aparell d'aquest mur i la porta, que, juntament amb el campanar, foren refets segurament al segle xii. A la façana nord sobresurt una capelleta, mentre que a la façana sud es conserven tres contraforts que indicarien que l'església havia estat adossada a una masia. La porta de fusta conserva un forrellat amb forma de cap de dragó. Galeria d'imatges Referències Enllaços externs «Sant Miquel Sesvinyes». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia.
Sant Martí del Balaguer

Sant Martí del Balaguer és una església romànica del municipi de Viver i Serrateix (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església romànica d'una sola nau coberta originàriament amb una volta de canó, que en enfonsar-se fou substituïda per una de rajoles i teules, actualment mig enterrada. A llevant hi ha un absis semicircular, més petit que la nau, cobert amb una volta de quart d'esfera i amb una finestra d'arc de mig punt adovellat. L'aparell és de carreus desiguals i disposats en filades irregulars. A migdia uns grans contraforts reforcen la construcció. A tramuntana s'obre la porta adovellada i a llevant un petit campanar d'espadanya d'una sola obertura. L'aparell, fet amb carreus desiguals, sembla indicar dues etapes constructives. Història L'església de Sant Martí de Balaguer, coneguda també com a Sant Martí de Montdarn o de la Quadra, surt esmentada en la documentació del segle xii (1131) com a pertanyent al castell de Querol. Consta com a sufragània de Sant Joan de Montdarn. Poc abans d'arribar a l'església hi ha les restes del suposat castell de Balaguer, totalment en ruïnes i amb pocs vestigis, ja que la pedra s'aprofità per altres construccions posteriors. Durant el segle xiv era senyor d'aquest lloc Alemany de Tort, el qual faria construir aquest castell o gran casal-fortalesa de Balaguer. Sant Martí va perdre la seva volta al segle XVII; aleshores un retaule de l'altar major d'aquesta època fou traslladat a l'església parroquial de Sant Miquel de Viver. En enfonsar-se la volta l'edifici restà abandonat fins que el 1910 fou mínimanent reconstruït i restaurat. Actualment es troba abandonat. Prop de l'església hi ha les restes d'una pedra considerada un menhir. Referències
Santamaria (Serrateix)

Santamaria és una masia de Serrateix, al municipi de Viver i Serrateix (Berguedà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Important masia que ha sofert diferents ampliacions, tot i que l'estructura bàsica de la casa correspon al segle xviii. Té la coberta a dues aigües i el carener perpendicular a la façana principal, orientada a llevant. En aquesta mateixa façana té un cos annexat amb teulada independent. Les obertures són totes de pedra, algunes de les quals tenen arc rebaixat, i els murs són emblanquinats. Als segles xvii-xviii es construí la capella dedicada a Santa Maria un xic apartada de la casa. Història Tot i que l'edifici actual és una construcció del segle xvii ampliada al XVIII, es tenen notícies d'aquest mas des del segle xiv. El mas de Santamaria és una important casa pairal ben documentada des del segle xiv i que conserva el seu propi arxiu-biblioteca amb una gran varietat de llibres i documents de diferents èpoques. La història de la família està recollida en aquests documents. A l'època medieval era coneguda amb el nom de Mas Camp, nom que es va mantenir fins al segle xviii. Des del segle xvi hi són documentats els Santamaria, família d'Avià que l'any 1649 confessava tenir 93 jornals de terra per l'abat de Santa Maria de Serrateix. Referències Viccionari
Plaça Major (Arbeca)

La Plaça Major és una obra del municipi d'Arbeca (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una plaça de forma irregular, més aviat allargassada, que va des del carrer Sant Joan al de Sant Jaume. A banda i banda hi ha porxos amb el seu interior embigat de fusta. La majoria de les cases són de carreus de pedra ben escairats i regulars, però també n'hi ha d'aparell irregular. D'aquestes últimes, n'hi ha que tenen els dintells de les obertures força regulars i destaquen respecte del conjunt. També hi ha cases reformades amb façana arrebossada. La majoria són de planta baixa, primer pis i golfes, tot i que n'hi ha alguna de més alta. Són construccions dels segles xvi i xvii, destacant-ne les motllures renaixentistes d'algunes finestres, i les mènsules que suporten els balcons i la casa Pitchell. Les arcades sobre les que se sostenen són de pedra, predominant la forma de mig punt en diverses dimensions, que arrenquen des del terra o bé sobre la base. N'hi ha una d'apuntada des del terra. Referències
Plaça del Toll (Arbeca)

La Plaça del Toll és una plaça pública del municipi d'Arbeca (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una plaça pavimentada de planta irregular, gairebé triangular, amb un desnivell al sector oest respecte de l'est. L'espai està delimitat al sud per façanes de cases i al nord i a l'oest, per un carrer viari que l'envolta. Els materials principals que la conformen són la pedra i el formigó. El mobiliari (fanals, bancs, glorieta, font, ajardinament, zona de jocs) es troba col·locat delimitant el seu contorn. La majoria són elements i materials autòctons, piques d'aigua per ajardinar, pedra del país per la font, que donen color i textura propis de la comarca. Història Segons una capbrevació del 26 de febrer del 1724, davant un notari de Tàrrega, una de les propietats del comú era la Bassa del Toll (actual plaça del Toll). En aquesta zona hi havia forns de calç i, més tard, piques de l'abeurador que s'omplien de la mina del Comellar. Referències
Sant Miquel de les Borgetes

Sant Miquel de les Borgetes és una església del municipi d'Arbeca (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església gòtica situada dalt d'un tossal allargassat al nord-oest del municipi. Té una planta regular d'una sola nau orientada cap a l'est amb un absis carrat. La porta d'entrada consta d'un arc de pedra adovellat. A l'interior i al davant de la porta hi ha un arc de mig punt de 2,20 m d'ample per 2,10 m d'alçada i 1 m de gruix. L'edifici disposa d'una sola finestra. La coberta és de volta de canó i es troba reforçada per grans contrafors a l'exterior. Al costat hi trobem la fortificació de les Borgetes, avui desapareguda. A la part més alta hi deuria haver una fortificació però de l'antic poble no en resta res, ja que s'hi construí un dipòsit d'aigua. Al vessant meridional, però, hi ha restes de tàpia que podria correspondre a les d'una bestorre de planta rectangular. Història Antigament fou església del poblat de Borgetes de Salena, llogaret que depenia de la Baronia d'Arbeca. A finals del segle xv va quedar despoblat. Des del 1988 es fan algunes reparacions i obres de restauració: neteja de les runes; consolidació de la teulada i la volta, incorporant-hi nous blocs de pedra i la restauració del paviment i els dipòsits. Actualment s'hi pot accedir sense perill. Ara al seu davant hi ha una zona per a fer aplecs i fogons per a coure carn. Referències
Santa Maria de Castelldans

Santa Maria de Castelldans és una església del municipi de Castelldans (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta de creu llatina d'una sola nau amb capelles laterals comunicades i coberta amb volta de canó. Als peus del recinte hi ha el campanar de base quadrada i cos superior sensiblement vuitavat; està rematat amb una cornissa i balustres. A la zona del creuer hi ha una cúpula central damunt de petxines. Sota el cor, la volta és rebaixada; està ornamentada amb esgrafiats geomètrics; al centre té un cercle amb les inicials de Jesús i la data de 1881 envoltada per un escut amb àngels i una corona. El conjunt és força auster, d'estil neoclàssic. La façana no té cap portada monumental, només té unes motllures al voltant de la porta i l'anagrama d'"Scala Dei" i la data de 1679, possiblement la data del fi de les obres. El remat és en forma triangular que al centre té un òcul. Està tota feta de carreus perfectament escairats que han estat aprofitats de construccions anteriors com ho demostren les marques de picapedrers; la pedra s'ha deixat vista. Hi ha molta humitat fins i tot aixeca el paviment de rajola vermella i pedra. L'altar major està presidit per una escultura de pedra de la Mare de Déu, dels segles XIV-XV, d'estil gòtic. Referències
Montserrat de Castelldans

L'ermita de la Mare de Déu de Montserrat de Castelldans és una ermita d'aquest municipi de les Garrigues inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una ermita d'una sola nau rectangular coberta a dues aigües. Exteriorment en destaquen els grans contraforts a les partes laterals. La pedra s'ha deixat vista i són grans pedres irregulars sense escairar a excepció dels llocs destacats (muntants, angles...). Les parets laterals, fetes de pedra més tosca, estan arrebossades parcialment. La façana als peus de l'església, acabada en punxa, està rematada per un senzill i petit campanar flanquejat per dues punxes als angles. Destaquen els tres arcs de l'entrada; el central, més ample, s'hi especifica la data de la construcció, i damunt seu hi ha una petita rosassa. L'interior està cobert amb coberta volta de canó. Tot ell està enguixat i pintat, mostrant una pavimentació de mosaic. Al fons de la nau hi ha un petit altar dedicat a la Verge de Montserrat, i a la part esquerra, una petita sagristia el volum de la qual és visible des de l'exterior. Història L'ermita es feu durant un any marià. El 2 de febrer de 1954 s'inicia el traçat del camí cap a l'ermita, encara sense edificar. El 27 del mateix mes, ja s'inaugurava l'edifici. La campana està feta amb monedes de la república i morters de coure, donacions dels habitants del poble. Referències
Sant Miquel de Cervià de les Garrigues

Sant Miquel de Cervià de les Garrigues és una església del municipi de Cervià de les Garrigues (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Miquel Arcàngel és de planta de creu llatina amb un transsepte poc pronunciat. Té una àmplia nau i capelles als laterals; entre els contraforts hi ha òculs. No té cimbori, però s'ha falsejat mitjançant pintures on hi ha representats el tetramorf. L'absis, de forma semicircular i lleugerament desplaçat a l'esquerra, està presidit per l'altar major amb un retaule de l'arcàngel. Està tot cobert amb volta de canó i els elements suportants són grans pilars. Als peus de l'església hi ha el campanar. És de planta hexagonal, amb tres cossos de vuit costats i un coronament punxegut. La façana es caracteritza per la seva sobrietat i senzillesa. En destaca la portalada, d'estil neoclàssic, composta per un frontó triangular damunt d'un entaulament que reposa sobre dues pilastres. La porta pròpiament dita és d'arc de mig punt i s'hi accedeix per una petita escalinata. Al damunt del frontó hi ha un petit rosetó i als costats de la portalada dos arcs de mig punt cecs que li fan d'emmarcament. El coronament de l'església està format per una cornisa mixtilínia. Es tracta d'un conjunt esvelt que tendeix a la verticalitat. Història L'església de Sant Miquel Arcàngel fou edificada de nou al segle xviii, entre 1700 i 1812, al mateix lloc on hi havia hagut una petita església d'estil romànic de transició al gòtic, sota l'advocació de Santa Maria i Sant Miquel. Com en el cas de l'Albi s'integrà a l'arxidiòcesi de Tarragona a la que encara pertany en l'actualitat. No tenim pràcticament notícies documentals de la primera església. El que sí que sabem és que la titularitat canvia en algun moment durant la segona meitat del segle xviii. Posteriorment s'engrandí gràcies a les aportacions de tot el poble que van col·laborar amb part de la collita de blat, oli i vi. Les obres foren encarregades a Francisco Orobitg i el seu hereu Antonio Orobitg, mestres de cases de Cervera. Aquesta primera fase d'obres fou beneïda el 1837 però les obres no s'acabaren fins al 1842. Els altars eren tots del segle xix però no es conserven, ja que el 1936 amb l'esclat de la guerra civil, foren cremats. Referències
Sant Miquel dels Omellons

Sant Miquel dels Omellons és una església del municipi dels Omellons (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església de planta basilical dividida en tres naus amb un altar a l'absis, fet de guix i amb la imatge del sant titular. Tot el temple està policromat. Als peus del recinte, a la banda dreta, hi ha el campanar de base quadrangular i amb un sol pis de finestres d'arc de mig punt al capdamunt. La façana principal és força austera. Té una única porta d'entrada, flanquejada per pilastres adossades que sustenten un petit frontó amb motllures llises, de forma semicircular i sense decoració al timpà. Per sobre hi ha una rosassa i, a banda i banda, dos pilastres recorren tota la façana aguantant un entaulament format per una cornisa i un frontó triangular amb un òcul al centre. Història El poble havia pertangut al valiot de Sinsana i va ésser repoblat per Ramon Berenguer IV els mateixos dies de l'expugnació de Lleida, segle xii. En un primer moment la parròquia depenia del bisbat de Vic, per passar entre 1146 i 1154 a l'arquebisbat de Tarragona. Sant Miquel devia ser una sufragània de la parròquia de Vinaixa, d'aquí que no consti a les butlles papals del segle xii. La seva jurisdicció corresponia a l'abat de la Cartoixa d'Escaladei (1831). Referències
Rentadors municipals (els Omellons)

Els Rentadors municipals són una obra del municipi dels Omellons (Garrigues) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El safareig municipal data de princip dels anys trenta del segle xx. És una senzilla construcció de planta rectangular dividida en dos compartiments de diferents mides. Es compon d'una base poc elevada de formigó, damunt d'aquesta hi ha un enllosat de pedra de mig metre d'amplada, inclinada per facilitar el rentat. És a la riera, entre els dos ponts. Història La seva ubicació, entre els dos ponts del poble, s'alimentava amb l'aigua del Barranc del Turull, per un canal de pedra des del Pont Nou. Abans es rentava directament a la riera. Avui dia resta per a usos agrícoles: omplir botes per ensulfatar, neteja de toldos per la verema… Referències
Can Castellet

Can Castellet és una masia de Sant Boi de Llobregat protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Masia, orientada a xaloc, de planta baixa i dos pisos amb galeries laterals formades per arcs de mig punt sobre pilars quadrats. El cos central es compon seguint un eix de simetria ben marcat per l'arc rebaixat adovellat de pedra de marès i pel balcó del primer pis. Algunes de les finestres tenen llindes i brancals del mateix material. Les façanes laterals tenen interès per les seves galeries. Referències
Torre Morgadès

La Torre Morgadès és una masia de Folgueroles (Osona) declarada bé cultural d'interès nacional. Història Antigament, era coneguda com el mas Junyer o Prat Mitjà (fogatge de 1360). Un dels dos sarcòfags que hi havia a la façana principal de l'església parroquial de Santa Maria, desaparegut durant la Guerra Civil, estava dedicat al sacerdot Pere Prat, mort el 23 de febrer del 1301. A causa de la crisi i les pestes que assolaren la població durant el darrer terç del segle xiv, el 1413 el mas era abandonat. El 1691, Josep Alberc i Comalada, mercader de Vic, la seva muller Eulàlia Pujol, i llur fill Antoni vengueren el mas i l'heretat de la Torre de n'Alberc a Francesc de Saleta-Morgadès i de Comalada, cavaller de Vic. La seva besneta Teresa de Saleta-Morgadès i de Gomar es va casar amb Josep Antoni de Picó i Bru, i el seu net Marià de Picó i de Valls i la seva esposa Emília Manso i de Zeffel, neboda del general Josep Manso i Solà, foren els primers protectors del poeta Jacint Verdaguer, ja que també eren els propietaris del mas Torrents de Tavèrnoles, d'on procedia el pare del poeta. Descripció La masia és de planta rectangular i coberta a dues aigües, amb el carener paral·lel a la façana, orientada a llevant. A la part dreta conserva una de les poques torres de defensa de la comarca, de planta quadrada i datada vers el segle xv. És coberta a quatre vessants i a sota de la teulada presenta uns arcs construïts amb totxo cuit, que possiblement són els antics merlets tapiats. L'interior està gairebé enrunat. El portal d'entrada conserva un escut en estat de descomposició on encara es poden endevinar dos lleons. Hi ha un portal exterior que tanca la lliça junt amb la masia i les seves dependències. Val a dir que hi ha molts afegitons. Els materials constructius són la pedra, calç, totxo cuit i alguna part de tàpia. Referències Vegeu també Font del Desmai Mas Morgadès Can Valent (Barcelona) Casa Picó
Sant Jordi de Puigseslloses

Sant Jordi de Puigseslloses és una ermita del municipi de Folgueroles (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella situada a dalt d'un turó de margues blavoses, a prop de la masia de Puigseslloses. Presenta la planta de forma rectangular, coberta a dues vessants i un petit absis semicircular i un xic allargat. La façana, orientada a migdia, presenta un òcul i un portal amb arc de mig punt. A la part de tramuntana i adossat a la nau hi ha el campanar de planta quadrada, flanquejant també l'absis. És de remarcar també el dolmen situat i gairebé adossat a la part dreta de la façana, del qual resten encara tres lloses dretes i una de mig ajaguda. Història L'ermita fou erigida l'any 1477 i reformada i ampliada l'any 1883. Les formes arquitectòniques són de tipus rural i el seu valor històric rau en el fet que mossèn Cinto Verdaguer hi va cantar missa (és a dir, hi celebrà la seva primera missa) el dia 2 d'octubre de l'any 1870. El 1836 ho havia fet Sant Francesc Coll, dominic fundador de la Congregació de Dominiques de l'Anunciata. Referències
Santa Maria de Folgueroles

Santa Maria de Folgueroles és una església de Folgueroles (Osona), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història i descripció Documentada el 967, va ser ampliada al segle xiii per la part de ponent amb un atri a tres vents. A principis del segle xvii s'hi construir la capella del Roser, seguida per les de Sant Isidre i Sant Joan Evangelista, enderrocant dos dels tres absis originals. A finals d'aquest segle, es va arranjar la teulada i se'n van reformar modificar els peus, aixecant la volta de l'atri i unint-lo a la nau. Aquesta reforma va incloure també el trasllat de la portalada, i es van col·locar dos sarcòfags gòtics, avui desapareguts, dins d'arcosolis d'arc apuntat. El 1730, es va reconstruir la sagristia, incendiada per les tropes franceses durant el segle anterior. A finals del segle xviii es va construir un pis sobre la volta de l'església per solucionar els problemes d'humitats i es dissenyà l'actual façana barrocaa façana actual, coronada amb un campanar d'espadanya, datat el 1796 sobre la pedra. També s'incorporà l'atri a la nau, i la portalada romànica de migjorn va ser traslladada a la façana de ponent, emmarcada en un cos sobresortint formant una espècie de templet. El 1880, es van dur a terme reformes als altars dedicats a Sant Joan Evangelista i Sant Miquel, i es va construir un mur que tancava el recinte del cementiri. Fins a l'any 1884, aquest n'ocupava la part davantera, però després passà a ocupar la part esquerra i posterior, i ja al segle xx fou suprimit del tot. El 1936, l'església fou convertida en garatge i es va destruir la portalada. Un cop acabada la Guerra Civil, va ser reconstruïda sota la direcció de Camil Pallàs, arquitecte del Servei de Patrimoni Arquitectònic Local de la Diputació de Barcelona, sense respectar la tipologia ni el color de la pedra de la resta. També es van perdre els sarcòfags i el retaule d'altar obrat vers 1735 per S. Pujol. Descripció El temple actual és de nau única capçada per un absis semicircular. Aquest presenta decoració d'arcuacions entre lesenes i tres finestres de doble esqueixada, amb la particularitat que la central se sobreposa a la lesena. Al mur de migjorn es conserva un tram de les arcuacions que devien recórrer les dues naus. La nau és coberta amb volta de canó i l'absis amb volta de quart d'esfera. Tot l'interior ha estat repicat deixant la pedra vista i posant en relleu els elements romànics originals (finestres cegades, portes, etc). La portalada és d'arcs de mig punt en degradació amb arquivoltes sostingudes per dues columnes per banda amb capitells decorats amb motius vegetals i figuratius. En la reconstrucció es va invertir la ubicació interior i exterior dels capitells. A l'exterior, hi ha també un relleu inacabat de Manolo Hugué al timpà de l'arc paredat de l'atri del mur de migjorn, col·locat en commemoració del centenari del naixement de Jacint Verdaguer. Al Museu Episcopal de Vic es conserven uns fragments de pintures murals d'estil gòtic incipient, que representen l'escena del Calvari i estan datades a finals del segle xiii. Referències