Can Xala

Can Xala és un antic recinte industrial del Masnou (Maresme), del qual l'edifici residencial està catalogat com a bé cultural d'interès local. Història Des del 1841, la fàbrica de Josep Sensat produïa veles de vaixell i fou una de les pioneres en adoptar la màquina de vapor a Catalunya, però el 1883, a causa del declivi de la marina de vela, va ser absorbida pel seu principal competidor, la fàbrica de Pau Estapé i Maristany (1845-1918), fundada cap al 1851 pel seu pare Gerard Estapé i que rebé el sobrenom familiar de Can Xala. Feia el cicle complet, des de la filatura del cotó en brut fins a l'acabat final de les veles, i va ampliar el ventall de productes per a fer front a la crisi amb veles comercials, teles encerades, tendes per a l'exèrcit, baques per als carruatges i corretges de lona per a transmissions. L'empresa va rebre la medalla d'or a l'Exposició Universal de Barcelona de 1888 i, poc després, es convertí en Estapé, Cros i Cia, en associar-se amb Pere Cros i Casanova, de Vilassar de Mar. El 1907 va passar a mans de Gerard Estapé, i el 1911, la fàbrica va ser venuda a La Industria Lonera SA, formada per la unió amb Puig, Piserra i Cia i Alfred Riera i Fills. Als anys 1920, es va dir Lonas Estapé i Rovira, i el 1931 va canviar d'Industria Lonera SA a Ballvé SA. Des del 1961 fins al 1989, es va dir Hilma SA. A l'oest del recinte industrial hi havia la secció d'estampació, segregat el 1961 en la societat La Industrial Estampadora SA i que va tancar a finals dels anys 1980, juntament amb la resta de la fàbrica. Descripció Al recinte industrial s'hi podia entrar pel carrer de Lluís Millet i donava també al de Pau Estapé Maristany, on hi havia el moll de càrrega i descàrrega, però l'entrada principal era a la carretera N-2, des d'on s'accedia per unes escales. Un cop a dalt, hi havia les cases dels porters i s'arribava a un gran pati. Actualment, se'n conserven tres naus industrials, una xemeneia -de les dues que va a arribar a tenir–, altres equipaments annexos i les cases dels treballadors. Fàbrica És un edifici industrial format per diversos cossos, on destaquen les naus centrals de planta rectangular i de planta baixa i dos o tres pisos, amb cobertes en pendent a dues aigües, a excepció d'un tram amb dents de serra. El ritme d'aquesta darrera es trasllada a les obertures de la façana, on només les finestres inferiors són practicables. El mòdul d'obertures arquejades es repeteix en tot el conjunt, però el parament encarat cap al mar es diferencia pel color salmó amb franges horitzontals rogenques,a diferència de l'estucat vist de la resta de façanes. Hi destaca la xemeneia, que esdevé una referència visual des de diversos punts. Casa Consta d'un sol cos de planta rectangular, enretirat del pla de carrer, que consta de planta baixa i dos pisos, amb una teulada a dues vessants, carener paral·lel a la façana principal, orientada a migdia, i amb ràfec. Al costat dret, s'aixeca una torre de planta quadrada que consta de planta baixa i tres pisos. Hi destaquen els ornaments neogòtics. La façana de migdia es genera a partir d'una composició simètrica definida per les obertures de les plantes superior, trencada a la planta baixa amb dues portes de dimensions considerables i una finestra protegida per una reixa. Al primer pis les finestres es decoren amb motllures rematades amb elements vegetals al segon pis les finestres estan formades per arcs conopials. Totes tenen una barana baixa de ferro. El pis superior de la torre té una doble obertura separada per una columneta amb arc lobulats. El parament superior de la torre és coronat amb un ampit a mode de merlets. La cornisa de la teulada està sostinguda per mènsules decorades amb motius vegetals. Referències Vegeu també Cal Soberano