NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Capella de l'Assumpta

La capella de l'Assumpta és una església de Pelacalç, al municipi de Ventalló (Alt Empordà), protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada dins del petit nucli de Pelacalç, a l'extrem de llevant de Ventalló al qual pertany. Està ubicada a la banda oest del nucli urbà, a l'entrada del poble. Descripció És una petita església d'una sola nau amb absis semicircular capçat a ponent. La nau està coberta amb volta de canó mentre que la de l'absis és de quart d'esfera, amb un gran arc triomfal de mig punt adovellat. L'interior està completament transformat i adaptat al seu nou ús, distribuït en dos nivells i amb els murs de pedra vista a manera de sòcol. A l'exterior, les obertures han estat modificades i es concentren a la façana principal i a l'antiga zona absidal. La façana presenta un gran portal de construcció moderna, d'arc rebaixat adovellat. Està cobert amb un voladís rebaixat bastit amb maons i teula, amb una placa commemorativa al centre amb la data de construcció 1598 i la de reforma 1997, emmarcant la imatge de la verge. Damunt del portal hi ha una finestra restituïda a imitació del portal. Les finestres de l'absis són cinc, rectangulars i dues d'elles han estat obertes recentment. Al mur de tramuntana hi ha una nova obertura rectangular. L'aparell està bastit tant per pedres sense treballar com per pedres ben escairades, procedents de l'antic castell medieval de Pelacalç. A les cantonades hi ha carreus ben desbastats. Història Edifici datat l'any 1598, segons la inscripció que constava a la llinda de l'antiga porta, la qual fou traslladada a l'interior del temple i, actualment, es troba a mans privades. És probable que el temple es bastís amb les restes de pedra de l'antic castell medieval de Pelacalç, del que pràcticament no es conserva cap vestigi. La capella era sufragània de Santa Maria de l'Om, antiga parroquial de Pelacalç. Durant la Guerra dels Segadors (1640), el temple fou saquejat i no es tornà a restaurar. El 1665 es traslladaren les piques baptismals a Montiró, i el 1683 ja no hi havia culte. Actualment és de propietat privada i es dedica a magatzem. Referències
Capella de Sant Pau

Sant Pau és una capella al municipi d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una capella utilitzada pels religiosos del convent de Sant Salvador d'Horta. Fou construïda pel matrimoni Galtés de Vilanova i la Geltrú l'any 1700, sent inaugurada el 1702. Aquesta capella fou rehabilitada cap al 1980. Cap al 1998 es van fer diverses obres de consolidació: construcció de la coberta d'una vessant (tot i que l'original havia estat de dues vessants), consolidació dels elements estructurals, rejuntament dels carreus i paredat. Aquesta rehabilitació fou finançada pel pla FEDER de la Comunitat Econòmica Europea. Capella de planta rectangular amb façana principal de carreus de pedra i façanes laterals i posterior, adossades a la roca, de paredat. Just a la part posterior s'obre una capella troglodítica amb arcada de mig punt de rajola i petita fornícula superior. A l'interior té sostre, amb cornisa i línia d'impostes que uneix els petits capitells d'unes mitges columnes barroques en relleu. S'hi poden veure alguns elements ornamentals a base de motius vegetals del mateix estil. La façana principal té porta d'accés amb arcada de mig punt adovellada, dues espitlleres laterals, ull de bou central superior i restes d'un petit campanar d'espadanya. Referències Vegeu també Llista de monuments d'Horta de Sant Joan
Casa Campmajor

La Casa Campmajor és un edifici del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un habitatge aïllat de tipologia ciutat-jardí compost de planta baixa i pis. De la coberta a quatre vessants. En sobresurt una petita golfa i una torra de planta quadra coberta també a quatre vessants. A la porta d'accés hi ha un porxo. La tanca està composta d'elements d'obra i reixat, projecte de l'arquitectura Raspall, projectada ja l'any 1910, per a Dolors Granes. Els elements del conjunt son de llenguatge historicista. Història La construcció s'insereix dins de l'època de més activitat constructiva de la vila a la carretera de Caldes, anys 1910-1929, quan Cardedeu es transforma definitivament en un lloc d'estiueig. Aquestes edificacions eren, generalment, per a cardedeuencs residents a Barcelona, que passaven l'estiu a la vila. Al llarg de la carretera de Caldes, oberta el 1864, es poden veure els estils més importants creats des de finals del XIX: eclecticisme, modernisme, noucentisme i les construccions modernes de grans blocs de pisos. Referències
Casa Canudas del Prat

La casa Canudas del Prat és un edifici de l'Espunyola (Berguedà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de planta rectangular estructurada en planta baixa i dos pisos superiors coberta a dues aigües de teula àrab i el carener paral·lel a les façanes de migdia i tramuntana. Destaquem l'àmplia galeria d'arcs de mig punt centrats a la façana, constituint-se com l'eix de simetria per a la distribució de les obertures. A tramuntana la façana presenta la mateixa regularitat pel que fa a les obertures però la porta d'entrada, un gran arc de mig punt adovellat, resta descentrat. L'exterior està totalment arrebossat. Història La masia és documentada des del segle xviii, però aleshores es coneixia amb el nom de Mas Ricarts; fou durant aquest segle que una pubilla de la masia es va casar amb un fill de la masia de Canudas de la parròquia de St. Pau de Casserres i en poc temps la masia es conegué amb el malnom de Canudas del Prat. En el fogatge de 1553 hi figura Miquel Canudes al Mas Ricarts. Referències
Casa del Delme (Ventalló)

La casa del Delme és un edifici de Ventalló (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. És una obra situada dins del nucli urbà de la població de Ventalló, al bell mig del terme, formant cantonada entre la plaça Major i el carrer Major. Descripció És un edifici cantoner de planta rectangular, format per tres crugies, amb la coberta de teula a dues vessants. Està distribuït en planta baixa i pis, amb un petit pati situat a la part de llevant. La façana principal està orientada al carrer Major i presenta un portal d'accés d'arc carpanell adovellat. Al pis, dues finestres rectangulars, emmarcades amb carreus de pedra. La façana lateral, que s'obre a la plaça Major, presenta el mur lleugerament atalussat en el basament. Les obertures són majoritàriament rectangulars i estan distribuïdes irregularment per tot el parament. Estan emmarcades amb carreus de pedra, amb les llindes planes. Cal destacar, les restes de tres espitlleres, bastides amb quatre carreus desbastats, actualment tapiades. El material emprat en la construcció és a base de pedres desbastades lligades amb morter, amb carreus ben escairats a les cantonades. Conserva restes de l'últim revestiment arrebossat de l'edifici i una teiera situada a l'angle nord-oest. Història Casa forta construïda en els segles xvi i xvii, probablement sobre les restes del castell medieval. Encara que es tenen fonts documentals respecte al castell de Ventalló als segles xiv i xv que proven la seva existència, no està corroborat que fos en aquest mateix lloc l'emplaçament de l'antic castell. L'edifici és conegut com a Casa del Delme, segurament perquè era el lloc on els monjos del monestir de Sant Miquel de Fluvià cobraven els delmes als pagesos del lloc. Referències
Casa Pere Llibre (Cardedeu)

La Casa Pere Llibre és un edifici del municipi de Cardedeu (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici aïllat de tipologia ciutat-jardí. Està composta per un cos principal amb afegits als laterals. La composició és simètrica i la façana principal, coberta a quatre vessants, té una escala de quart de volta. Les obertures de la part de baix són de mig punt i les del primer pis de llinda plana. Està estucada de color vermell i ha sofert transformacions que ha canviat el seu caràcter primitiu. Història La Torre Pere Llibre és el primer edifici que es construeix a la carretera de Caldes i la primera torre de la Vila, segons les paraules de T. Balvey recollides a la "Fulla de la nostra història". Artigues ens dona la data de la construcció: l'any 1889. Sabem, també per ell, que l'any 1891 es col·locaren quatre fanals: dos a davant i dos al darrere de la torre. El 1930 es reformà la torre, moment en què fou estucada amb un color vermellós. Referències
Casal de la Dona (Sant Adrià de Besòs)

El Casal de la Dona és un edifici de mitjan segle xix de Sant Adrià de Besòs (Barcelonès). Al llarg de la seva història ha tingut diversos usos: habitatge, escola, jutjat, entre d'altres. Actualment, des de 1984, té el seu ús actual com a casal de la dona de l'associació de dones de Sant Adrià. Descripció Edifici de planta i pis entre mitgeres amb dues façanes, la principal és a la plaça de la Constitució i la lateral al carrer Major. És de planta rectangular, amb coberta de teula àrab a dues aigües i carener paral·lel a la façana principal. El revestiment és un estucat en fred imitant un carreuat de pedra natural. Ara no es veu bé perquè ha estat repintada. Juga amb dos tons tot ressaltant els elements en relleu: cornises, sòcol, faixes. El coronament de la façana principal està resolt amb un frontó semicircular d'arc carpanell. La façana lateral està rematada amb acrotera de triple curvatura recolzada sobre cornisa. A les obertures hi ha llindes decoratives en forma d'arc escarser. El balcó originàriament tenia una balustrada que es va substituir per una barana de ferro. A l'interior destaca l'escala amb graons de pedra artificial i barana i muntants de ferro. Notícies històriques Se sap, pel registre de la propietat de Santa Coloma, que a mitjan segle xviii en aquest mateix lloc hi havia una casa de planta baixa més soterrani destinada a habitatge. El 25 de maig de 1885 el ple de l'Ajuntament acordà dur a terme una permuta amb Agustí Lloberas (alcalde de Sant Adrià entre 1873 i 1874) entre la casa de la plaça de la Constitució i l'hostal de la carretera, on des de feia anys es reunia el consistori municipal. La casa es va reformar per millorar la imatge de l'immoble. Va tenir altres usos simultàniament. Va fer funcions d'escola fins al 1943, aleshores s'hi va instal·lar el Jutjat Municipal i el Registre Civil. Al traslladar-se l'Ajuntament va ser seu de la "jefatura" local del FET de las JONS i de la delegació Central Nacional-Sindicalista. Després d'una completa reforma s'hi va instal·lar l'ambulatori i de 1984 és el Casal de la Dona, associació de dones de Sant Adrià. Referències
Cases de Sant Joan de Palamós

Les cases de Sant Joan de Palamós són dues cases bessones entre les que s'interposa una casa més moderna la veïnat de Sant Joan de Palamós. Les cases daten de principis de segle xx. Són un exemple del procés d'ornamentació que ha estat sobreposat a l'estatge amb l'afany de mimetitzar l'estil arquitectònic del moment, el modernisme, però amb una caire absolutament popular. La que ocupa el núm. 4 actualment és utilitzada com a oficines de l'empresa "Enyesados y decoración de escayola" i l'altra està deshabitada. L'estructura és la típica de les cases d'obrers de principis de segle amb habitacions a banda i banda. Posteriorment s'hi ha afegit un pis. La decoració de la façana consisteix en una franja de trencadís que ressegueix els marcs de la porta i les finestres i el perímetre de la façana i al centre, a la part alta, el dibuix d'una petxina. La rajola vidriada és multicolor i s'aplicà sobre el ciment. La resta del mur està emblanquinat. Notes
Castell de Sant Guim de la Rabassa

El castell de Sant Guim de la Rabassa és un edifici de Sant Guim de la Rabassa, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici situat al costat de l'antic convent jesuïta i està integrat dins del nucli primitiu del poble. Es tracta d'un edifici de planta rectangular i s'estructura a partir de planta baixa, primer i segon pis. L'obra presenta dos tipus de parament. El primer tipus de parament emprat és a partir de carreus rectangulars i quadrats de pedra del país disposats a filades i arriba fins al primer pis. Remodelacions i ampliacions posteriors que afecten al segon pis es fan presents a partir de l'ús del paredat fins al nivell teulada, actualment desapareguda. Destaquem la decoració d'una de les finestres situada al primer pis de la façana de tramuntana i es tracta duna finestra que recorda estil renaixentista amb brancals i marc superior motllurats. La porta d'accés s'obre al mur de ponent a partir d'un arc rebaixat. Història El poble de Sant Guim de la Rabassa es documenta per primera vegada a mitjan segle xi arran de la reconquesta i repoblació del territori. La primera notícia documental data del 1078 i fa referència a un testament que dona en propietat a Guillem de Mir i als seus dos fills els castells de la Guàrdia, Vilalta, Palamós, Albió i Sant Guim. Disposava també que el castell anomenat "Sancti Guilelmi" fos posat sota la custòdia de Bernat Berenguer. Al segle xiv passà a Guillem Sa Cirera i també als Calders. A principis del segle xx, la seva tinença va recaure en N. Merlès i N. Montserrat. Popularment al poble de Sant Guim de Freixenet també se l'anomena Sant Guim el Vell, arran de la formació del poble dit Sant Guim de l'Estació, a finals del segle xix. Referències
Castell del Cogul

Castell del Cogul és un castell del municipi del Cogul (Garrigues) declarada bé cultural d'interès nacional. Estaria situat en el municipi del mateix nom, concretament al nord-est de la plaça de l'església on hi ha el nucli original de la població en un rocam que domina la vall del Riu de Set. Descripció Tan sols queden algunes escasses ruïnes dels murs no gaire significatives a l'entorn del carrer Vileta, a la zona nord-est de la població, on antigament es diu que hi hagué el carrer anomenat del castell. El carrer Vileta té un traçat en angle recte per a adaptar-se al terreny; primer segueix en la direcció nord, formant una placeta, després gira quasi en angle recte cap a llevant i torna a girar cap al nord formant el carrer anomenat del Castell. Les restes de murs es barregen amb edificacions modernes habitades o bé en estat ruïnós; la majoria són fragments de paredat de grans carreus ben escairats que hom pensa formarien part de la construcció defensiva. Els edificis que s'han anat sobreposant en aquesta zona fan que s'hagi esborrat quasi totalment l'estructura original del castell. Aquesta estructura, però, no sembla d'un primer moment de repoblament al s. XII sinó d'un moment més tardà. Història El lloc del Cogul fou repoblat, com altres indrets de les Garrigues, per la casa de Cervera i cedit al segle xiii i en feu del rei a la casa de Pallars, però aviat el monestir de Poblet n'adquirí la senyoria. Des del 1186 fins al 1237 l'abat de Poblet percebia ja delmes del lloc i castell del Cogul (del qual resten vestigis), i el 1306 l'abat Pere d'Alferic rebé, per venda de Bertran de Solanelles i pel preu de 16 250 sous jaquesos, el castell i la vila. Els Pallars havien conservat l'alta jurisdicció, ja que el 1385 Jaume Roger de Pallars vengué al monestir el mer i mixt imperi del Cogul, les Besses i l'Hospital de Riudeset, que es trobaven ja dins la senyoria de Poblet. La cessió fou confirmada el 1386 per Pere III i després per Joan I. El lloc romangué dins el domini de Poblet fins a l'abolició dels senyorius jurisdiccionals al segle xix (1835). Es coneixen diverses visites dels abats al Cogul (com la de l'abat Mengucho el 1415 o la de l'abat Llobera a l'inici de la guerra dels Segadors, quan el poble havia hagut de manllevar diners per la penúria que ja patia des de l'inici del segle, agreujada per la guerra). Un abat destacat de Poblet, Fèlix Genover (1729-32), antic catedràtic de teologia a Lleida (1699) i de Cervera (1717), havia estat rector del Cogul. En la guerra del Francès, les tropes napoleòniques ocuparen el poble (1810-14); el sometent del Cogul havia participat en moltes accions i alguns veïns pagaren amb la vida la seva oposició. Ceferí Rocafort en l'estudi de la província de Lleida ens diu que abans de les intervencions recents, tan poc afortunades, tan sols es conservaven els fonaments. Aquests corresponen amb el mur perimetral que hi ha al marge sud-oest del rocam, format per carreus rectangulars irregulars. Aquesta estructura, però, no sembla d'un primer moment de repoblació al s. XII. Referències
Cementiri de Palamós

El cementiri de Palamós és sobre un promontori proper a Palamós (Baix Empordà). El recinte té planta trapezoïdal i la façana està orientada cap al sud-oest. La portalada té una obertura d'arc de mig punt i està coronada per un frontó, sostingut per pilastres, rematat per una creu de ferro forjat. A l'interior hi ha un primer espai amb una creu de terme al centre i edificacions a banda i banda. Seguidament, a un nivell més baix, trobem el llarg passadís central amb caminois perpendiculars als costats on s'aixequen els nínxols i mausoleus formant fileres. Les construccions que fan de mausoleus, són de planta rectangular amb coberta de volta de canó de rajola, són similars a les barraques de pescadors. Al fons la capella del Sant Crist de planta rectangular i coberta a dues vessants. La porta és d'arc apuntat emmarcada amb una decoració en baix relleu sobre la qual hi ha un petit rosetó. Els motius ornamentals són una barreja d'estils diversos. Hi ha gravada la data 1899. Tot el conjunt està enjardinat. Notes
Mas del Creus

El Mas del Creus és un mas del municipi de Reus (Baix Camp) protegit com a bé cultural d'interès local, situat al passeig de la Boca de la Mina i a l'oest del camí de la Bassa Nova. També se'l coneix com a Mas del Torrecilla. Descripció És un edifici aïllat que disposa de casa per als masovers. Les seves parets són estucades. Té planta baixa i dos pisos. La composició d'obertures és molt regular a les plantes dels pisos, i utilitza la mateixa unitat de finestra. L'edifici es troba rematat per una cornisa motllurada i per un ampit balustrat i d'obra. Els materials d'acabat de la façana són els estucats als murs i el terrat a les cobertes. L'accés a la finca es fa per un camí de plàtans molt grans, des del passeig de la Boca de la Mina. Referències
Ermita de Sant Ermengol

Sant Ermengol és un ermita romànica ara totalment en ruïnes al municipi dels Prats de Rei (Anoia) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Romànica tardana, reedificada a les darreries del S.XII. Posteriorment es modificaren la porta d'entrada i la lateral de migdia adossada a la qual hi havia la casa dels ermitans. Edifici d'una sola nau, amb absis semicircular. Conserva encara les arcades que aguantaven la volta de canó que cobria la nau. Cal destacar els contraforts en forma de talus, adossat als murs laterals, i el seu campanar d'espadanya. L'ermita de Sant Ermengol ja existia el 1076, quan els esposos Oleguer i Guisla, grans propietaris del lloc, donaren a la Catedral de Barcelona un alou situat prop de Sant Ermengol, repartit entre els termes de la Manresana i Vilallonga, com a dotació de llur fill Oleguer, el futur bisbe de Barcelona i arquebisbe de Tarragona, Sant Oleguer. Fou sempre una sufragània dels Prats de Rei, fins que al segle xvi es convertí en una capella ermitana, a causa del despoblament. Referències
Església de Garcia

Santa Maria és un església al carrer del Centre de Garcia (Ribera d'Ebre), adossada per un lateral i posterior a edificis urbans. Destruïda l'església vella el 1936, quan va acabar la guerra es va improvisar una capella a la part baixa del poble, fins que se'n va poder construir una de nova. El dia 1 de gener de 1949, el bisbe de Tortosa va col·locar la primera pedra i el dia 16 de gener de 1950 va ser inaugurada i beneïda pel mateix bisbe. Es va incorporar la portalada de l'església vella a la nova. El 1977 l'escultor Àngel Martí va realitzar el disseny de l'altar i les pintures de l'absis amb la imatge de bronze de la maternitat de Maria, de 2,2 metres. Arquitectura Església de planta rectangular i absis no marcat en planta. A l'altra façana lateral hi ha adossada la rectoria, enretirada respecte al frontis de la primera. A l'interior consta de tres naus, la central més ampla i alta que les laterals; la nau central està coberta amb volta de canó, amb arcs torals i llunetes, i les laterals amb volta d'aresta. Les capelles comuniquen amb la nau i entre si a través d'arcs de mig punt. La nau central és capçada amb absis semicircular cobert amb mitja volta d'esfera. A l'absis hi ha una escultura de bronze que representa la Maternitat de Maria, realitzada el 1977, i al voltant, pintats, deu àngels que toquen les trompetes. La il·luminació de la nau es fa mitjançant petites finestres quadrades situades sota les llunetes, així com per una rosassa situada als peus del temple. La decoració és de gust neoclàssic. La portalada d'entrada és l'original de l'antiga església de Garcia. Consisteix en una porta d'arc de mig punt amb arquivolta; la interior decorada en alt relleu amb raïms i figures humanes, i l'exterior amb la clau de l'arc inscrita amb l'any 1663, amb les lletres que l'acompanyen força desdibuixades. A banda i banda es troben unes pilastres que sustenten un entaulament amb un frontó semicircular partit i un element decoratiu al mig. Entre la rectoria i el temple s'alça el campanar, de planta quadrangular i quatre nivells d'alçat. A la part superior presenta cornises motllurades amb un rellotge intercalat, sobre les quals hi ha els pòrtics d'arc de mig punt de les campanes. Queda coronat amb una coberta a quatre vessants. L'acabat exterior és arrebossat i pintat. Notes Enllaços externs «Església de Garcia o Església Nova». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.