NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Дворец Гуэль

Дворец Гуэль (кат. Palau Güell) — городской жилой дом в Барселоне на улице Каррер-Ноу-де-ла-Рамбла (кат. Carrer Nou de la Rambla), построенный Антони Гауди по заказу почитателя его таланта, каталонского промышленника Эусеби Гуэля. Дворец, построенный в 1885—1890 годы, является одной из ранних работ знаменитого архитектора. В проекте дворца впервые нашло отражение соединение декоративных и структурных элементов, ставшее впоследствии характерной чертой его творчества. Гауди по-разному использовал в декоративном оформлении стальные несущие конструкции. Во дворце он спроектировал плоские византийские своды. На фасаде здания выделяются две пары больших ворот, через которые конные экипажи и повозки могли следовать непосредственно в нижние конюшни и погреба, в то время как гости могли подниматься по лестницам на верхние этажи. В этом творении Гауди отчётливо прослеживается стремление архитектора отказаться от эклектического стиля в поисках новых форм. Если фасад ещё в некоторой степени напоминает венецианские палаццо, то интерьеры дворца открывают богатую обстановку, сочетающую в себе произведения декоративно-прикладного искусства, интарсии и мебель, изготовленную по специальному заказу для дворца. Отличается своеобразием и оформление стен и сводов дворца. Дымоходы на крыше дворца выполнены в форме различных фигур и напоминают о парке Гуэль. В 1984 году дворец Гуэль вместе с другими архитектурными шедеврами Гауди был внесён в Список Всемирного наследия ЮНЕСКО. Примечания Литература Joan Bergós i Massó / Joan Bassegoda i Nonell / Maria A. Crippa: Gaudí. Der Mensch und das Werk. Hatje Cantz Verlag, Ostfildern 2000, ISBN 3-7757-0950-9 Xavier Güell: Antoni Gaudí. Verlag für Architektur Artemis, Zürich 1987, ISBN 3-7608-8121-1 Весь Гауди. Издательство Editorial Escudo de Oro, S.A. Barcelona ISBN 84-378-2269-6 Ссылки Официальный сайт дворца Гуэль (англ.) (кат.) (фр.) (исп.) Статьи об архитектурных особенностях Дворца Гуэля на сайте про Антонио Гауди
Палата Гвељ

Палата Гвељ (кат. Palau Güell) је вила коју је пројектовао шпански архитекта Антони Гауди и налази се у Барселони у Шпанији. Вишеспратница је пројектована и изграђена за потребе грофа Еусебија де Гвеља. Зграда је богато декорисана у стилу ране сецесије, одн. каталонског модернизма, и налази се у улици Ноу де ла Рамбла у Барселони. Историја Палата је грађена је у периоду од 1886. до 1888. године. Направљена је тако да је усредсређена око главне просторије за забаву гостију из високог друштва. Гости су улазили у дом на капији, од кованог гвожђа са замршеним шарама, за коњске запреге. Гости су се пели у собе за пријем а послуга са коњским кочијама се спуштала низ рампу у место за кочије и штале за коње. Зидови и плафони су имали мале прозоре кроз које су домаћини гледали госте пре званичног пријема. У великој главној просторији за госте су извођени разни пријеми и концерти. Главна просторија за забаву има висок плафон са малим рупама при врху где су фењери висили ноћу да би изгледало као звездано небо. Види још Антони Гауди Парк Гвељ Референце
Palau Güell

Palau Güell är ett monument i Spanien. Det ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Palau Güell ligger 23 meter över havet. Terrängen runt Palau Güell är platt söderut, men åt nordväst är den kuperad. Havet är nära Palau Güell åt sydost. Närmaste större samhälle är Barcelona, 1,7 km nordväst om Palau Güell. Kommentarer Källor
Палац Гуель

Палац Гуель у Барселоні (кат. Palau Güell) — житловий будинок на вулиці Каррер-Ноу-де-ла-Рамбла (кат. Carrer Nou de la Rambla), побудований Антоніо Гауді на замовлення багаторічного прихильника його творчості, каталонського промисловця Аузебі Гуеля (Eusebi Güell). Історія Палац, побудований в 1885–1890 роки, є однією з ранніх робіт знаменитого архітектора Антоніо Гауді. Він слугував резиденцією сім'ї Гуеля до 1936 року, коли розпочалась громадянська війна в Іспанії (1936–1939). Під час війни палац був конфіскований і переданий поліції. У ці роки будівля сильно постраждала й тому потребувала ремонту. Власниця палацу, донька Аузебі Гуеля Мерседес Гуель (Mercè Güell i López), вирішила передати його в державну власність. 25 травня 1945 року палац Гуель передається Уряду Барселони, який є власником будівлі по теперішній час. У 1969 році Іспанія оголосила палац Гуель національною історичною пам'яткою. У 1983 році була проведена реставрація будівлі під керівництвом Карлоса Буксаде (Carles Buxadé y Joan Margarit). У 1984 році палац Гуель, разом з іншими архітектурними шедеврами Антоніо Гауді, був внесений до списку Світової спадщини ЮНЕСКО. З 2002 по 2011 рік були проведені роботи з відновлення будівлі, що дозволило її повністю відкрити для відвідувачів. Опис У цьому творі Гауді виразно простежується прагнення архітектора відмовитися від еклектики і його пошуки нових форм та стилю. У проєкті палацу вперше знайшли відображення поєднання декоративних і структурних елементів, що стало згодом характерною рисою його творчості. Гауді по-різному використав у декоративному оформленні сталеві тримальні конструкції. У палаці він спроєктував плоскі візантійські склепіння. Фасад будинку облицьований плитами сірого мармуру, лише між двома арками встановлена декоративна колона з каталонською емблематикою та вензелями власника. Через незвичні арки параболічної форми гості могли вільно проїжджати в просторий вестибюль будинку в екіпажах, а ще у самому вестибюлі був передбачений спіральний спуск в підвал, де знаходились стайні. У будинку 127 колон, і кожна з них унікальна — від приземлених, грибоподібних у підвалі до елегантних полірованих з піренейського змійовика в приймальній залі. У центрі будинку знаходиться зала з куполом висотою 17,5 метрів. У залі також встановлений орган унікальної конструкції з системою труб, які виходять у верхню галерею. Інші кімнати розташовані навколо центральної зали. Особливо цікавим є оформлення стелі кожної з кімнат: розкішна кипарисова та евкаліптова обшивка, ажурна металева арматура. Не менш унікальними є й меблі, спроєктовані також Гауді. На стелі будинку знаходиться невеликий купол з загостреною вежею. Він оточений 18 вишуканими кам'яними скульптурами. Див. також Антоніо Гауді Примітки Посилання Офіційний сайт палацу Гуеля Стаття про архітектурні особливості палацу Гуель на сайті, присвяченому Антоніо Гауді (рос.)
Estany de Baix de Baciver

L'estany de Baix de Baciver és un estany al Pirineu català, a la part baixa del Circ de Baciver, al massís de Beret. Si bé l'estany geogràficament és al vessant atlàntic de la serralada, administrativament forma part del municipi d'Alt Àneu, al Pallars Sobirà. L'estany està inclòs en el Parc Natural de l'Alt Pirineu. El Cap de Vaquèira està situat al sud de l'estany. L'estany té una superfície de 5,5 hectàrees i ésa una altitud de 2.125 metres. L'estany rep aigua de dos rius: L'emissari dels estanys de Dalt de Baciver, que desaigua a la dreta de l'estany de Baix. Riu Malo, procedent de l'estany d'Escornacabres, situat més amunt el riu Malo també desguassa l'estany de Baix de Baciver per baixar cap el Pla de Beret i desguassa al riu Ruda. L'any 1991 es va construir la presa de l'estany de Baix de Baciver per regular el subministrament d'aigua per fer neu artificial a l'estació d'esquí de Baqueira Beret. Aquesta construcció va implicar un augment del nivell d'aigua de l'estany de 3,5 metres, que va afectar de forma notable les plantes que viuen submergides en l'aigua de l'estany. La recuperació ha estat molt lenta i parcial. S'ha estimat que en el període de vint anys després de la construcció de la presa la comunitat dominada per l'espargani de muntanya i acompanyada per petits isòets, ha ocupat tot l'espai potencial. De forma diferent, l'espècie perenne Isoetes lacustris va molt més lenta en l'ocupació i s'estima que trigarà uns seixanta anys més a ocupar tot el seu nínxol potencial. Referències Bibliografia «Estany de Baix de Baciver» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 18 març 2020].
Estany de Baix de Baciver

L'Estany de Baix de Baciver (en catalan), ou Estanh de Baish de Bacivèr (en aranais), est un lac des Pyrénées situé sur la commune de Alt Àneu, comarque de Pallars Sobirà dans la province de Lérida en Catalogne (Espagne). Description L'Estany de Baix de Baciver est un lac naturel rehaussé par un barrage. Il est situé dans le Circ de Baciver à une altitude de 2 150 m et a une superficie de 5,5 hectares. L'eau du lac se déverse dans la rivière Malo (en aranais : arriu Malo). Protection environnementale L'Estany de Baix de Baciver se situe dans la zone Natura 2000 de Alt Pallars, sur une superficie de 77 183,20 hectares, elle comprend: La zone spéciale de conservation (en référence à la Directive habitats) depuis 2013. La zone de protection spéciale (en référence à la Directive oiseaux) depuis 2001. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des lacs des Pyrénées Portail des lacs et cours d'eau Portail des Pyrénées Portail de la Catalogne
Estanys de Baciver

Les Estanys de Baciver (en catalan), ou lacs de Bacivèr en aranais, sont des lacs des Pyrénées, sur la commune de Alt Àneu, comarque de Pallars Sobirà dans la province de Lérida en Catalogne (Espagne). Description Les petits lacs des Estanys de Baciver sont des lacs naturels, ils sont situés dans le Circ de Baciver, et sont à une altitude de 2 307 à 2 325 m. À droite se trouvent les grands lacs nommés Estanys de Dalt de Baciver L'ascension du col de Collada dels Estanys dels Rosaris à 2 507 m permet de mieux voir ces lacs. Protection environnementale Les Estanys de Baciver sont situés dans la zone Natura 2000 de Alt Pallars, sur une superficie de 77 183,20 hectares, elle comprend: La zone spéciale de conservation (en référence à la Directive habitats) depuis 2013. La zone de protection spéciale (en référence à la Directive oiseaux) depuis 2001. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des lacs des Pyrénées Liens externes (ca) « Estanys de Baciver », Gran Enciclopèdia Catalana, sur enciclopedia.cat, Barcelone, Edicions 62. Portail des lacs et cours d'eau Portail des Pyrénées Portail de la Catalogne
Ajuntament (Albatàrrec)

LAjuntament és una obra d'Albatàrrec (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici en cantonera de planta baixa i dos pisos de composició inicialment simètrica, encara que avui desvirtuada. A la façana principal, les obertures de la planta baixa i el primer pis són d'arc rebaixat i les del segon pis quadrangulars però totes estan emmarcades per una motllura llisa, igual que la separació entre els diferents pisos. A la façana lateral totes les obertures són allindades però també estan emmarcades per la motllura llisa. A la primera planta de la façana principal hi ha un balcó corregut de pedra. El parament és de grans carreus de pedra ben escairats. Referències
Ajuntament (Vilanova de la Barca)

L'Ajuntament és una obra monumentalista academicista de Vilanova de la Barca (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta baixa i dos pisos, situat com a cap d'una plaça de regust clàssic. Arcuacions a la planta baixa i de dimensions més petites a l'últim pis. Composició simètrica i absolutament racional. Interior amb una gran sala d'acollida que dona pas a una gran escala imperial que distribueix els despatxos al pis principal. Obra arrebossada i fusta. Història Construït després de la guerra però queda destruït el poble. Referències
Ca l'Almar (Púbol)

Ca l'Almar és una casa de Púbol, al municipi de la Pera (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada a la plaça Major de Púbol, és una construcció inacabada. El casal, de grans dimensions, recolza en la muralla. Del projecte previst només se'n va construir la part de la banda nord. L'element més remarcable de la façana que dona a la plaça és una gran finestra de tipologia clàssica, rectangular, amb frontó triangular i pilastres estriades amb capitells corintis. La resta d'obertures és de tipus simple. La coberta és de teula. Història La construcció de Ca l'Almar va ser iniciada a finals del segle xvii. Referències
Ca la Sorda

Ca la Sorda és una obra de la Pera (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada a la confluència dels carrers Major i del Quintà, és una casa bastida a partir d'una torre fortificada, de la qual conserva espitlleres, tant al parament del carrer Major, a la part baixa, com al carrer del Quintà, a l'altura del primer pis. La construcció ha experimentat diverses modificacions al llarg del temps. Referències
Can Batllem

Can Batllem és una obra de Forallac (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Gran edifici de planta rectangular i coberta de teula a dues vessants. Presenta com a elements més remarcables la galeria d'arcs de mig punt amb baranes de balustres i els espais interiors, tant els de la planta baixa (vestíbul amb coberta de maó de pla, gran cuina, celler, ...), com els de la planta noble, on es conserven dues sales amb notable decoració pintada del S.XIX. Referències
Can Canada

Can Canada és una obra de la Pera (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casal situat a la plaça Major de Púbol, format per planta baixa, pis i golfes, amb coberta de teula. Presenta una gran porta d'accés allindada amb una data del segle xviii (1758 o 1798), tres finestres allindanades al primer pis i dues obertures rectangulars al pis de les golfes. A l'esquerra hi ha un passadís amb volta de maó d'arc carpanell. Dins del portal hi ha una inscripció del 1770. Història Can Canada és un edifici bastit en el segle xviii, en el lloc que anteriorment degué ocupar un dels portals d'accés a la població, emmurallada en època medieval. Referències
Can Carles (Púbol)

Can Carles és una obra gòtica de la Pera (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al carrer Major de Púbol, a tocar de la plaça Major, és un casal de planta baixa i un pis, amb coberta de teula. Presenta un gran portal d'accés de mig punt, adovellat, i una finestra geminada d'arcs trevolats a la part superior, de tipus gòtic. A la banda esquerra hi ha una altra porta adovellada, d'arc rebaixat, i una finestra geminada. Història Can Carles va ser bastida en la zona exterior de la muralla. Els elements arquitectònics de la façana corresponen als segles XIV-XV. En l'actualitat l'edifici apareix restaurat, i hi són visibles algunes modificacions. Referències
Can Ciano

Can Ciano és una obra de la Pera (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat a la plaça Major del nucli de Púbol, és un casal de planta baixa, pis i golfes, amb coberta de teula. L'element més remarcable de la façana és el portal d'accés, d'arc de mig punt amb grans dovelles de pedra. Les obertures són en general allindades i emmarcades en pedra. La construcció ha experimentat diverses modificacions al llarg del temps. En una de les portes hi ha un carreu que té un escut en relleu amb un mall i una enclusa, amb la data del 1575. Història Can Ciano va ser bastida durant el segle xvi. A aquest segle corresponen diverses dates inscrites a la façana. Referències
Can Puig Bufer

Can Puig Bufer és una masia d'Òdena (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya documentada des del segle xi. Descripció Masia encimellada dalt d'un turó. Té un gran mur que tanca la façana principal. I un pati davanter. Mostra diversos cossos afegits a l'original. Aquest té la porta d'entrada d'arc de mig punt adovellat i a les finestres els brancals, així com l'ampit de carreus. En el pati exterior hi ha una pallissa, d'uns 200 metres quadrats, que també forma part de la masia i que va ser afegida a posteriori. Història Havia estat una masoveria de can Rumbà. Tal com es detalla en la memòria tècnica del Mapa del Patrimoni Cultural d'Òdena, realitzat per la Diputació de Barcelona, la masia té l'origen en una torre de defensa que ha anat sent modificada posteriorment amb l'afegit de diversos cossos. La masia està documentat des del segle xi. En la porta que tanca el pati hi ha la data inscrita del 1676. Referències
Can Reixach (Santa Cristina d'Aro)

Can Reixach és una masia de Santa Cristina d'Aro (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia constituïda per un cos principal amb planta baixa i dos pisos i un altre cos, adossat a la part posterior de l'habitatge, en forma de "U", tot tancant un petit pati. El cos principal és de planta quadrangular, cobert a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana. Les obertures són allindades amb pedra. El parament és de pedra desbastada lligada amb morter i arrebossat, amb els angles reforçats per carreus ben tallats i de mides grans. Referències
Casa Josep Carreras Bartrolí

La Casa Josep Carreras Bartrolí és una obra noucentista de Capellades (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de dos pisos que presenta acabament, en part, amb terrat. A la planta baixa hi ha la porta d'accés i el garatge que conserven vitralls a la part superior, d'estil decó. Al primer pis hi ha 2 balcons i al segon pis una finestra i un balcó. L'acabament de la façana és diferent a cada costat: a una banda presenta una barana de balustres i a l'altre un acabament ondulat amb boles a cada costat (a la barana també hi ha dues jardineres!) i amb un òcul sota la part central. Referències
Casa Jove

La Casa Jove és una obra de l'Hospitalet de Llobregat (Barcelonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de planta baixa i dos pisos, fent cantonada. Ha estat molt refeta en la planta baixa, amb llosetes de pedra artificial i una gran obertura que trenquen l'harmonia de l'antic edifici. Al primer pis hi ha dues grans finestres amb la llinda i els brancals de grans carreus de pedra i l'ampit motllurat. Al segon pis hi ha dues finestres amb característiques semblants a les del primer pis però molt més petites i quadrangulars. Menys l'emmarcament de les obertures, la resta de la façana està arrebossada. Coronant la façana hi ha una barana feta amb maó. Adossada al mur hi ha una estació del Via Crucis de rajoles de ceràmica que forma part del que s'estenia al llarg del Carrer Major de la ciutat. A la façana lateral hi ha, al primer pis, dos balcons amb la barana feta amb balustres. Referències
Casa Paula Soteras

La Casa Paula Soteras és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici entre mitgeres situat al carrer Sant Francesc. Es tracta d'una construcció que ha estat molt retocada, però segueix conservant alguns elements de destacable vàlua patrimonial. La composició és simètrica, a partir de dos eixos i obertures de proporció vertical. A la planta baixa, hi ha una àmplia portalada d'entrada de carreus de pedra d'arc rebaixat. Cal destacar una fornícula, a nivell de la planta primera, entre els dos eixos d'obertures, oberta i sense imatge. És de pedra i presenta la part superior en forma de petxina, resseguida a la part inferior per petites línies motllurades. Història Aquesta zona del carrer Sant Francesc ja es trobava construïda el 1851, segons mostra el plànol realitzat per l'agrimensor Rómulo Zaragoza. Referències
Casa Fèlix Gallent

La casa Fèlix Gallent, també coneguda com a Can Clapés, és un edifici de Badalona, obra de Joan Amigó i Barriga, d'estil noucentista. Descripció La casa es troba emmarcada en el noucentisme, en un retorn a un historicisme clàssic, com a reacció a l'estètica exuberant del modernisme, que comença a decaure. L'edifici consta de soterrani, baixos, pis i terrat. En la façana s'observen elements de caràcter clàssic com les columnes jòniques, els frontons sobre les llindes de les obertures, les baranes de balustres o el templet amb cúpula que fa de mirador. Història Fèlix Gallent era un industrial badaloní, que va demanar el permís d'obres l'any 1924; els plànols foren signats per Jaume Botey i Garriga, perquè en aquell moment Amigó era arquitecte municipal i li estava prohibit combinar les dues feines. Anys després va ampliar el cos de la casa 5 metres d'ample. Des de l'any 1996 acull un centre de psicologia infantil amb el qual col·labora la Fundació Clapés-Gallent. Referències
Cementiri d'Almoster

El Cementiri d'Almoster és una obra noucentista d'Almoster (Baix Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local, obra de l'arquitecte reusenc Pere Caselles i Tarrats. Descripció El cementiri d'Almoster està situat a la zona nord del municipi, als afores, just al Camí Puig d'en Cama. De tot el perímetre cal destacar l'entrada, que consta d'una estructura formada per l'arc de mig punt d'entrada, amb la dovella clau ressaltada, amb entaulament i frontó. Al centre del frontó s'obre un ull de bou amb la inscripció en relleu de la data: "1922". Tot el conjunt és culminat per una creu al centre, i als laterals, a banda i banda, una forma curvilínia al caires amb un motiu decoratiu en relleu. Referències Enllaços externs «Cementiri d'Almoster». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Cementiri de Calella de Palafrugell

El Cementiri de Calella de Palafrugell és una obra eclèctica de Palafrugell (Baix Empordà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un recinte de forma rectangular amb tanca de pedra i morter, remolinada i pintada. El portal d'entrada està situat a migdia entre espais de murs més alts. Aquesta façana és decorada amb cornisament motllurat i, damunt l'entrada hi ha un remat en forma de frontó amb un ressalt sinuós i una creu d'obra. Els rengles de nínxols estan adossats als murs perimetrals. Al fons -costat nord- al centre hi ha una capelleta amb porta d'arc apuntat. A cada extrem hi ha sengles mausoleus coronats per una cúpula amb entrades d'arc apuntat. Un ampli camí vorejat d'alts xiprers travessa el clos des de l'entrada fins a la capella. Hi ha altres arbres com mimoses, llorers i magnòlies. El cementiri ha quedat envoltat de finques particulars amb jardins i camps d'esport. Història El cementiri parroquial de Calella es va construir el 1894, poc després de l'erecció de l'església de Sant Pere (1884). Referències
Coma d'en Vila

La Coma d'en Vila és una obra de Mura (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La Coma d'en Vila és un edifici format per un antic mas i uns corrals. El conjunt té planta rectangular orientat E-O i es troba en un desnivell del terreny, amb les diferents edificacions col·locades una al costat de l'altra. El cos que correspon al mas, és de petites dimensions, de planta baixa i pis, amb coberta d'un aiguavés de teula àrab i parets de pedra unida amb morter de calç. Té una porta d'accés a la façana de ponent, de llinda de pedra, i una única finestra al pis. Per la banda de llevant, té un corral o estable, amb un mur de pedra i morter de calç que el tanca perimetralment i tres pilars circulars de pedra a l'eix central que suportaven una coberta de la que tan sols resta una part, la que toca a la casa. Aquest corral principal té una porta amb llinda per accedir-hi des del costat de migdia. També té adossat un altre cos a continuació, del que només queden els murs. Al camí d'accés a la casa, que es troba a un nivell superior a la banda de tramuntana, hi ha l'era enrajolada i una bassa excavada en la roca. Es troba dins la zona del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Camí que surt a l'esquerra en el P.Q.14.800 de la carretera BV-1221 de Terrassa a Talamanca. Es passa per la masia de la Mata pel camí forestal de Matarodona. Està a la cruïlla dels antics camins de Matadepera a Mura i el camí que passant pel Coll d'Eres va fins a Sant Llorenç Savall. Es troba en la part alta de la carena. Referències