NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Cardet

Santa Maria de Cardet is a church situated in Cardet, in the territory of Vall de Boí, a commune in the valley with the same name and in Comarca of Alta Ribagorça in the north of Province of Lleida and the autonomous communities of Catalonia in Spain. It is part of the world heritage site of UNESCO with eight other Catalan Romanesque Churches of the Vall de Boí. Architecture Interior See also Catalan Romanesque Churches of the Vall de Boí Vall de Boí References
Iglesia de Santa María (Cardet)

La iglesia de Santa María de Cardet, conocida como Santa María de les Cabanasses, es la iglesia parroquial de la aldea llamada Cardet en el valle de Bohí, provincia de Lérida, Cataluña, España. Es románica del siglo XII (con modificaciones del siglo XVIII) y pertenece al grupo de iglesias rurales románico-lombardas dispersas por este valle. Se encuentra edificada en el extremo del pueblo, en un barranco donde se asienta el ábside. Por esa razón dicho ábside es de mayores proporciones en altura que los de las demás iglesias del valle. El exterior está decorado con arcuaciones ciegas, friso de esquinillas y bandas, como corresponde a la decoración lombarda. En el ábside se abren cuatro vanos de arcos dobles de medio punto. Sobre la portada occidental se alza una espadaña con tres huecos para campanas. En 1992, fue declarada bien de interés cultural y, en el 2000, Patrimonio de la Humanidad por la Unesco dentro del conjunto de las iglesias románicas catalanas del Valle de Bohí. Crismón Sobre la clave del arco de la portada occidental puede verse un crismón tallado en piedra, circular y trinitario,​ de tipo oscense. ​ Tiene una tilde – debajo de la P; A y ω son muy pequeñas y la S es grande. Es una talla muy rústica e imperfecta. Obras de arte En el interior se venera la imagen de la Mare de Déu de les Cabanesses, del siglo XIV. El altar original tenía un frontal artístico que se conserva en el Museo Nacional de Arte de Cataluña. Está representada la Virgen dentro de una mandorla rodeada por el Tetramorfos y escenas de la Asunción, Visitación, Natividad, Epifanía y Huida a Egipto. Véase también Bienes de interés cultural de la provincia de Lérida Notas Referencias Bibliografía ENRÍQUEZ DE SALAMANCA, Cayetano. Por el Pirineo catalán. Edita: el autor. ISBN 84-400-3176-9 JUNYENT, Eduard. Rutas románicas de Cataluña/I. Editorial Encuentro, Madrid 1995. ISBN 84-7490-390-4 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María. Centro del Románico del Valle de Bohí
Santa Maria d'Eroles

Santa Maria d'Eroles és l'església parroquial romànica del poble d'Eroles, de l'antic terme municipal Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà. Es tracta d'una església del segle xi d'una sola nau, coberta amb volta de canó, capçada a llevant per un absis semicircular. Modernament, es capgirà el sentit de la nau, i l'absis, que originalment contenia el presbiteri, com era habitual en el romànic, es convertí en l'entrada al temple, obrint-se la porta al bell mig de l'absis. Bibliografia BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.
Iglesia de Santa María (Eroles)

La iglesia Santa María de Eroles es un edificio románico y la parroquia de la población de Eroles, del antiguo término municipal Fígols de Tremp, integrado actualmente en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussá en la provincia de Lérida. Se trata de una iglesia del siglo XI de una sola nave, cubierta con bóveda de cañón, con la cabecera orientada a levante por un ábside semicircular. Modernamente, se trastoca el sentido de la nave y el ábside, que originalmente contenía el presbiterio, como era habitual en la época románica, se convirtió en la entrada al templo, abriéndose la puerta en medio del ábside. Bibliografía BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. (en catalán) Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria de Castelló de Farfanya

Santa Maria de Castelló de Farfanya és l'església del castell de Castelló de Farfanya, al municipi homònim de la Noguera, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Al segle xii, hi havia un primitiu temple romànic, la capella del castell. Aquesta construcció es va refer a mitjan segle xiv. La construcció fou impulsada (1347) per la comtessa Cecília d'Urgell i l'any següent ja s'hi treballava. L'obra va seguir sota Pere II d'Urgell (comte entre 1348 i 1408), fill de Cecília i de Jaume I d'Urgell. El lloc fou seu d'un priorat canonical dependent de Sant Pere d'Àger. L'edifici Es tracta d'un exemplar gòtic, un edifici de nau única, amb capelles laterals entre els contraforts, bastits amb posterioritat. El campanar és més modern. Té dues portades, la del sud (als peus de la nau) possiblement és una resta de la primitiva església romànica. Una segona porta es troba al mur meridional, encarada a la vila. Aquesta té una bella decoració ornamental; li manca la marededeu del timpà, ara al Museu Diocesà de Lleida. També hi trobem escuts heràldics: de la família Foix-Bearn (el 1415, Ferran I d'Antequera va vendre el senyoriu al comte de Foix) i dels Cardona, entre d'altres. El seu estat de conservació no és el desitjable i la part de ponent de la nau té la volta esfondrada. Bibliografia Carme Berlabé Jové L'art gòtic a Catalunya. Arquitectura II Enciclopèdia Catalana. Barcelona, 2003. ISBN 84-412-0890-5 Francesc Fité, Carles Puigferrat Catalunya romànica, vol. XVII. La Noguera Enciclopèdia Catalana. Barcelona, 1994. ISBN 84-7739-811-9 Enllaços externs Monestirs de Catalunya.
Iglesia de Santa María de Farfaña

La iglesia de Santa María de Farfaña está edificada sobre una colina, al lado del castillo y por encima de la población de Castellón de Farfaña en la comarca catalana de la Noguera, en la provincia de Lérida. Historia En el siglo XII había un primitivo templo románico, la capilla del castillo. Esta construcción se recuperó a mediados del siglo XIV. La construcción fue impulsada en 1347 por la condesa Cecilia de Urgel y al año siguiente ya se estaba trabajando. La obra siguió bajo Pedro II de Urgel (conde entre 1348 y 1408), hijo de Cecilia y de Jaime I de Urgel. El lugar fue sede de un priorato canonical dependiendo de la Colegiata de San Pedro de Áger. Edificio Se trata de un ejemplar gótico, un edificio de nave única con capillas laterales entre los contrafuertes, construidos con posterioridad. El campanario es más moderno. Tiene dos portadas, la del sur (a los pies de la nave) posiblemente sea un resto de la primitiva iglesia románica. Una segunda puerta se encuentra en el muro meridional, encarada a la población. Esta tiene una bella decoración ornamental; le falta la Virgen del tímpano, ahora en el Museo Diocesano de Lérida. También encontramos escudos heráldicos: de la familia Foix-Bearn (en 1415 Fernando I de Aragón vendió el señorío al conde de Foix) y de los Cardona, entre otros. Su estado de conservación no es el deseable y la parte de poniente de la nave tiene la bóveda hundida. Biografía Carme Berlabé Jové L'art gòtic a Catalunya. Arquitectura II Enciclopèdia Catalana. Barcelona, 2003. ISBN 84-412-0890-5 (en catalán) Francesc Fité, Carles Puigferrat Catalunya romànica, vol. XVII. La Noguera Enciclopèdia Catalana. Barcelona, 1994. ISBN 84-7739-811-9 (en catalán) Enlaces externos Monasterios de Cataluña
Santa Maria de Montsor

Santa Maria de Montsor és una església romànica del poble de Montsor, del terme municipal de la Pobla de Segur, a la comarca del Pallars Jussà. Està situada al sud i al costat del poble clos de Montsor. No hi ha documentació que ens parli d'aquesta església, tot i que les formes i la tècnica constructiva fan veure que es tracta d'una obra del segle xii o fins i tot anterior. És un temple d'una sola nau, coberta amb volta de canó de punt rodó, amb un arc toral a mitja nau. Unes impostes bisellades coronen els arcs torals, a l'arrencada de la nau. L'absis, que era semicircular, ha desaparegut. Se'n conserven traces, com l'arrencada al costat nord, però fou substituït per una sagristia recatangular, més ampla que llarga. Es conserva l'arc triomfal que connectava absis i nau. La porta és a la façana nord, de cara al poble. De punt rodó, està reforçat a l'exterior amb una arquivolta llisa. A part de la porta, una finestra, a la façana sud, completa les obertures del temple, però és obra posterior a l'original de l'església. Tanmateix, també al costat de migdia, hi ha una finestra de doble esqueixada, al costat de l'anterior, però que va ser tapiada per la part de dintre del temple, per la qual cosa només es pot veure per la part exterior. Aquesta finestra té una curiosa ornamentació, amb una mena d'arquivolta. També hi ha un ull de bou a la façana de ponent, però és obra també clarament posterior. Hi ha un petit campanar de torre a l'angle nord-oest, molt senzill i malmès. Els carreus que formen l'aparell són quadrats, ben tallats i disposats, que s'alternen en alguns llocs, com la porta i la finestra, amb pedra tosca, i que tenen a la base de la façana sud una filada de pedres disposades verticalment. Tot plegat remet a una obra rural del segle xii. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i RAMOS I MARTÍNEZ, Maria-Lluïsa. "Santa Maria de Montsor", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de Santa María (Montsor)

Santa María de Montsor es una iglesia románica del pueblo de Montsor, del término municipal de Puebla de Segur, en la comarca del Pallars Jussá. Está situada al sur y al lado del pueblo cercado de Montsor. Descripción No hay documentación que nos hable de esta iglesia, aunque las formas y la técnica constructiva hacen ver que se trata de una obra del siglo XII o incluso anterior. Es un templo de una sola nave, cubierta con bóveda de cañón de punto redondo, con un arco toral a media nave. Unas impostas biseladas coronan los arcos torales, el arranque de la nave. El ábside, que era semicircular, ha desaparecido. Se conservan trazas, como el arranque en el lado norte, pero fue sustituido por una sacristía rectangular, más ancha que larga. Se conserva el arco triunfal que conectaba ábside y nave. La puerta está en la fachada norte, de cara al pueblo. De punto redondo, está reforzado en el exterior con una arquivolta lisa. Aparte de la puerta, una ventana, en la fachada sur, completa las aberturas del templo, pero es obra posterior a la original de la iglesia. Sin embargo, también junto a mediodía, hay una ventana de doble derrame, junto a la anterior, pero que fue tapiada por la parte de dentro del templo, por lo que sólo se puede ver por la parte exterior. Esta ventana tiene una curiosa ornamentación, con una especie de arquivolta. También hay un ojo de buey en la fachada de poniente, pero es obra es también claramente posterior. Hay un pequeño campanario de torre en el ángulo noroeste, muy sencillo y dañado. Los sillares que forman el aparato son cuadrados, bien cortados y dispuestos, que se alternan en algunos lugares, como la puerta y la ventana, con piedra pómez, y que tienen en la base de la fachada sur una hilada de piedras dispuestas verticalmente . Todo ello remite a una obra rural del siglo XII. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i RAMOS I MARTÍNEZ, Maria-Lluïsa. "Santa Maria de Montsor", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria de Vilamitjana

Santa Maria de Vilamitjana és l'església parroquial gòtica, d'origen romànic, de la vila de Vilamitjana, situada dins i a la part nord de la vila closa. És una església coberta amb volta apuntada, d'una sola nau i capçalera plana. Hi destaca el campanar d'espadanya, damunt de la façana de ponent, on hi ha la porta principal. És un campanar d'espadanya ample (tant com la façana), i amb dos pisos: l'inferior, tapat i amb un rellotge situat a l'ull del mig dels tres que tenia; el superior, obert, és el que acull les campanes. La porta paredada al mur de migdia i altres elements d'aquesta mateixa façana ens permeten veure les restes de l'església romànica predecessora de l'actual, gòtica, possiblement dels segles xi i xii. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa, "Santa Maria de Vilamitjana", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Vilamitjana". Dins Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X GAVÍN, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.
Iglesia de Santa María (Vilamitjana)

Santa María de Vilamitjana es la iglesia parroquial románica y gótica de la población de Vilamitjana, situada dentro y en la parte norte de la villa amurallada. Descripción Es una iglesia cubierta con bóveda apuntada, de una sola nave y cabecera plana. Destaca el campanario de espadaña, sobre la fachada de poniente, donde está la puerta principal. Es un campanario de espadaña ancho (de la misma medida que la fachada), y con dos pisos: el inferior, tapado y con un reloj situado en el ojo del medio de los tres que tenía, en el piso superior, abierto, es el que acoge las campanas. La puerta tapiada en el muro de mediodía y otros elementos de esta misma fachada nos permiten ver los restos de la iglesia románica predecesora de la actual, gótica, posiblemente de los siglos XI y XII. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa, "Santa Maria de Vilamitjana", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Vilamitjana". Dins Pallars Jussà, IV. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 34). ISBN 84-7935-755-X (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 (en catalán) Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria del castell de Claramunt

Santa Maria del castell de Claramunt és una església romànica en ruïnes construïda a mitjans del segle xi situada al migdia del recinte emmurallat del castell de Claramunt, al terme municipal de la Pobla de Claramunt. Història La primera notícia que es conserva del conjunt del castell de Claramunt data del 978, en una butlla del papa Benet VII al bisbe de Vic Fruià d'Osona en què es detallaven els termes veïns als castells de Montbui i de Tous, entre els quals es trobava Claramunt. Des de 990 es conserven diferents documents que fan referència a la donació de terres i llegats a l'església. L'any 1404 i 1421, durant la visita dels bisbes Joan Ermengol i Francesc Climent, respectivament, es va anotar la necessitat de reparar la volta del tercer absis i del campanar. Durant l'estiu de 1463, durant la Guerra Civil Catalana, el conjunt del castell va ser enderrocat a petició del consell d'Igualada, aliat de la Generalitat de Catalunya, ja que aquest estava en mans dels comtes de Cardona, que donaven suport a Joan II. Durant aquest període el culte i la imatge de la Mare de Déu de la Llet van ser traslladats a la capella de la Trinitat, al nucli urbà de la Pobla de Claramunt. Acabada la guerra els feligresos es van negar a retornar-li les funcions parroquials. L'any 1484 ja s'havia reconstruït el castell, encara que de l'església només es van reconstruir les dues naus corresponents als dos absis que s'havien mantingut durant l'enderroc. El culte va ser abandonat definitivament el 1606, encara que l'any 1754 Benet XIV va concedir des del pati del castell la indulgència plenària en la benedicció del terme durant la festa de la Santa Creu, el 3 de maig, que actualment es denomina Aplec de la Santa Creu i se celebra el primer de maig. Arquitectura L'església és d'estil romànic llombard amb planta basilical, composta per tres naus acabades en volta de canó. Les naus estan capçades a l'est per tres absis de planta semicircular, dels quals només se'n conserven dos. Els absis estan construïts amb carreus petits de travertí, decorats a l'exterior amb un fris d'arcuacions dobles cegues en tres plafons, entre les lesenes. L'any 1983 el Servei del Patrimoni Arquitectònic de la Generalitat de Catalunya va dur a terme un projecte de consolidació i reforç a les cobertes dels absis i la reconstrucció de l'arc preabsidial. Referències Bibliografia Mas i Domènech, Josep «Santa Maria de la Pobla de Claramunt». El Correo Catalán [Barcelona], 02-02-1993, p. 3. Puigferrat i Oliva, Carles; Junyent i Maydeu, Francesc. «Santa Maria del castell de Claramunt». A: Pladevall i Font, Antoni. Catalunya romànica. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1992 (reimpr. 2004), pàg. 508-511. ISBN 848519456X. Vila i Carbassa, José M. «Excavacions arqueològiques al castell de Claramunt». Estrat [Igualada], núm. 6, 1993, p. 131-148. ISSN: 1130-3441.
Mare de Déu de Carrànima

La Mare de Déu de Carrànima o de Carràmia és un santuari situat a 1.624 m d'altitud, al cim de la serra de Carrànima, que separa les valls d'accés a Bóixols i del riu d'Abella. Pertany al terme municipal d'Abella de la Conca, del Pallars Jussà. Se'n té esment almenys des del 1657, però del santuari antic, amb prou feines en queda res. El temple actual data de l'any 1959, quan es construí el nou edifici per tal de substituir el vell, en part malmès durant el llarg combat de la Conca Dellà de la darrera guerra civil, estiu del 1938. Fou restaurat a principis dels vuitanta, del segle xx. La Mare de Déu de Carrànima era tradicionalment la patrona de la Baronia d'Abella. Es feia una processó molt destacada des d'Abella de la Conca, amb molta concurrència. Tots els assistents hi tenien el menjar i la beguda assegurats, i es feia la benedicció del terme, missa cantada, cant dels goigs, repartiment de pa beneït, dinar comunitari de camp i repartiment de cafè, en aquell temps molt apreciat per la seva excepcionalitat. Joan Benet i Petit va escriure fa més de 50 anys, uns Goigs a Nostra Senyora de Carràmia, recollits per Joan Bellmunt i Figueras. Etimologia Com explica Joan Coromines, en la formació del topònim Carrànima actua el nom preromà de la roca, karri, que dona també per un costat Carreu, i per l'altre, tots de topònims de zones muntanyoses que tenen l'element quer-: Queralbs, Querol, el Querforadat, etcètera. La segona part del topònim, sempre segons Coromines, vindria de les arrels basques andi (gran) i be (sota), que, amb els canvis producte de l'evolució lingüística secular, donaria l'actual Carrànima. Aquest topònim significaria, doncs, sota la gran roca, cosa que s'adiu bé amb la situació del santuari. Referències Bibliografia BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Abella de la Conca", a Pallars Jussà, I. Lleida: Pagès Editors, 1998 (Fets, costums i llegendes, 31). ISBN 84-7935-525-5 GAVÍN, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs La Mare de Déu de Carrànima en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de la Virgen de Carránima

La iglesia de la Virgen de Carránima o Carràmia es un santuario dedicado a la Virgen, situado a 1624 m altitud, en la cima de la sierra de Carránima, que separa los valles de acceso a Bóixols y del río de Abella. Pertenece al municipio de Abella de la Conca, de la comarca del Pallars Jussá. Se tiene mención al menos desde el 1657, pero del santuario antiguo apenas queda nada. El templo actual data del año 1959, cuando se construyó el nuevo edificio para sustituir el viejo, en parte dañado durante el largo combate de la Conca Dellà de la última guerra civil. Fue restaurado a principios de los ochenta, del siglo XX. La Virgen de Carránima era tradicionalmente la patrona de la Baronía de Abella. Se hacía una procesión muy destacada desde Abella de la Conca, con mucha concurrencia. Todos los asistentes tenían la comida y la bebida asegurados, y se hacía la bendición del término, misa cantada, canto de los gozos, reparto de pan bendito, almuerzo comunitario de campo y reparto de café, en aquel tiempo muy apreciado por su excepcionalidad. Joan Benet i Petit escribió hace más de 50 años, unos Gozos a Nuestra Señora de Carránima, recogidos por Joan Bellmunt i Figueras. Referencias Bibliografía BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Abella de la Conca", a Pallars Jussà, I. Lleida: Pagès Editors, 1998 (Fets, costums i llegendes, 31). ISBN 84-7935-525-5 (en catalán) COROMINES, Joan. "Carrànima". Dins Onomasticon Cataloniae: Els noms de lloc i noms de persona de totes les terres de llengua catalana. III Bi-C. Barcelona: Curial Edicions Catalanes i Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona "La Caixa", 1995. ISBN 84-7256-902-0 (en catalán) GAVÍN, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. (en catalán) Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de la Virgen de Carránima. Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu de l'Esperança del Castellet

La Mare de Déu de l'Esperança del Castellet és l'església romànica del veïnat del Castellet, en el terme actual de Tremp, dins de l'antic terme d'Espluga de Serra. La primitiva església del Castellet fou la de Sant Feliu del Castellet, que fou abandonada en un temps indeterminat. La de la Mare de Déu de l'Esperança la substituí en el seu paper. És una església d'una nau, coberta amb volta de canó semicircular, amb un arc toral que parteix la nau en dues meitats. L'absis semicircular, a llevant, s'obre directament a la nau, sense arc de transició. La nau conté unes capelles també cobertes amb volta de canó, però clarament més tardanes, com també ho és la sagristia. La porta, a la façana de ponent, acaba amb un arc de mig punt fet amb dovelles. Al damunt seu hi ha una finestra d'una esqueixada. Al damunt, encara, un campanar d'espadanya de dos pisos, amb dos ulls a l'inferior i un de sol al superior, molt esvelt. L'aparell constructiu és de carreus irregulars, però la bona factura de la construcció fa pensar en una obra tardana, del segle xii o potser fins i tot del xiii. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert; BOIX I POCIELLO, Jordi i RAMOS I MARTÍNEZ, Maria-Lluïsa. "Mare de Déu de l'Esperança de Castellet". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Castellet", a Pallars Jussà, I. Lleida: Pagès Editors, 1998 (Fets, costums i llegendes, 31). ISBN 84-7935-525-5 BOIX, Jordi. "La Terreta. Espluga de Serra", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 GAVÍN, Josep M.. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 ROCAFORT, Ceferí. "Sapeyra", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Provincia de Lleyda. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya