NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mare de Déu de la Pineda

Mare de Déu de la Pineda és una ermita del municipi de Vila-seca (Tarragonès) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció Destaca la torre adossada de l'ermita. Sembla una torre medieval reformada. És quadrada, de tres pisos, amb matacans a la part alta. Ha estat restaurada en successives ocasions. L'ermita de la Verge de la Pineda està aixecada damunt els terrenys d'una antiga església medieval. L'any 1708 es va donar permís per aixecar l'església. Va ser beneïda l'any 1757. L'ermita ha sofert successives modificacions i n'és una prova que damunt la porta es llegeixi la data de 1879. La tipologia de l'església presenta una nau amb capelles laterals. La volta està coberta amb canó amb llunetes. Al sud de l'església hi ha un porxo. Des de l'exterior es pot observar l'estructura de l'església amb contraforts enmig de les capelles laterals. Destaca el retaule major del segle xviii, amb una placa de pedra on figura el relleu de la verge, probablement del gòtic tardà, del segle xvi. Història L'ermita de la Verge de la Pineda era en els seus orígens un castell que l'església va adquirir, amb llicència de Pere el Catòlic l'any 1211. Trenta-quatre anys més tard es va fer la separació del terme, el de la Pineda quedà per al Paborde i el de Salou per a la Mitra. El 1391, arran d'un intercanvi entre Joan I i de l'arquebisbe Ignasi de Valterra, La pineda va passar a jurisdicció de l'arquebisbe. El delme de la Pineda, amb la jurisdicció civil, va ser assignat al Cambrer perquè pogués suportar l'alimentació dels canonges. Referències Enllaços externs «Mare de Déu de la Pineda». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. «Mare de Déu de la Pineda». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Mare de Déu de la Roca

La Mare de Déu de la Roca és una ermita romànica del poble d'Escart, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori de l'antic terme d'Escaló. Està situada a uns 850 metres en línia recta a l'est-nord-est del poble d'Escart, al paratge de Siselledo, a l'esquerra del riu d'Escart. Està situada en un penyal que forma una petita cinglera, al mig de la qual es troba l'ermita. Descripció Construcció penjada a mitja paret rocosa, la qual aprofita com a paret en un costat. S'aixeca sobre unes grans arcades i contraforts de dimensions molt superiors a les de l'ermita. La nau és llarga i estreta; un petit presbiteri comunica amb l'absis poligonal, de costats irregulars i desplaçat respecte a l'eix de la nau, que es cobreix amb volta d'arestes. Un gran cor de fusta ocupa gran part de la nau, a fi de donar-li més capacitat. La porta, d'arc de mig punt, es troba a ponent, i al seu damunt s'obre una espitllera. A un costat de la façana hi ha una petita espadanya. Antigament, la coberta devia ser a dues aigües, però avui només en té una. Història Existeixen els Goigs de la Mare de Déu de la Roca, en els quals es recorda la guerra que sostingueren l'any 1079 els comtes d'Urgell i de Pallars per la possessió del castell de Sant Just d'Escart. L'ermita ha estat objecte de nombroses reformes i reconstruccions, així per exemple sobre la porta d'entrada hi ha gravades les dates de dues d'elles: 1707 i 1748. Referències Bibliografia Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Santa Maria de la Roca». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs La Mare de Déu de la Roca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu de la Salut de Montanissell

Mare de Déu de la Salut de Montanissell és un monument del municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una església d'una sola nau amb capçalera plana i capelles laterals. La nau està coberta per una volta de canó reforçada amb arcs faixons. Als peus hi ha un cor de fusta que descansa en un arc carpanell. Al costat sud-oest hi ha dues capelles laterals cobertes amb volta d'aresta. Tant pel parament com per la disposició d'aquestes capelles sembla que es tracta d'un afegit del segle xix. Moment en què també es va construir la sagristia. L'interior està decorat amb pintura mural, força malmesa a causa de les humitats. En el presbiteri, centrat en la clau de volta, trobem representat l'Anyell de Déu enmig de núvols. La coberta és de teula a doble vessant. El carener està desplaçat respecte de l'eix de simetria de la façana principal, a causa de l'afegitó de les capelles laterals. Té un campanar d'espadanya, amb dos ulls, de doble vessant i cobert amb llosa. La porta d'accés presenta un arc rebaixat, abans era d'arc de mig punt, i està desplaçada a l'esquerra. Al damunt hi ha un ull de bou, mentre que a la sagristia trobem una espitllera. L'aparell és de pedra calcària, irregular i presenta restes d'arrebossat. L'església de la Mare de Déu de la Salut de Montanissell que podria haver estat aixecada al damunt d'una antiga església és un temple barroc, possiblement del segle xviii. Les pintures murals del conjunt, així com l'ampliació del temple, es poden datar al segle xix. Història L'església de la Mare de Déu de la Salut és situada al sud del nucli actual de Montanissell, al turó on hi havia el poble vell. La parròquia de Montanissell és esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell en la segona meitat del segle x. L'any 966 és documentat el castell de Montanissell. Entre els segles xviii i xix l'església de la Mare de Déu de la Salut devia substituir a l'antiga església de Sant Joan que quedava com a església del fossar. La construcció de l'església de la Mare de Déu de la Salut i la posterior ampliació d'aquesta indiquen, com en altres llocs del Pirineu, un període de puixança i un augment demogràfic que es tradueix en una embranzida constructiva que no es coneixia des de l'època del romànic. Referències «Mare de Déu de la Salut de Montanissell». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
Mare de Déu de la Trobada

La Mare de Déu de la Trobada és una ermita del poble de Montferrer, del municipi Montferrer i Castellbò (Alt Urgell). Està situada a la vora del riu del seu mateix nom. Està protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una església d'una sola nau, de planta rectangular, capçada a llevant per una capçalera de planta quadrangular, més estreta que la nau, a la qual s'obre a través d'un arc de mig punt. La capçalera està coberta amb volta de canó i presenta dues finestres en arc de mig punt. La nau és coberta per cinc trams de volta de llunetes que sostenen un llosat a doble vessant. A la part alta de la nau, als seus extrems de llevant i de ponent, hi ha dos ulls de bou amb vitralls moderns. La porta del temple és a la façana occidental, i s'obre directament a la nau a través d'un arc de mig punt. Està flanquejada per dues finestres quadrangulars amb reixes de forja. Adossat a aquesta façana hi ha un porxo cobert per un llosat de fusta de doble vessant, més baix que la façana i amb embigats que reposen sobre uns pilars de secció quadrangular. Els murs laterals de l'edifici són reforçats per cinc grans contraforts a banda i banda. Història La construcció de l'actual església de Santa Maria de la Trobada, fou iniciada l'any 1602 i experimentà nombroses reformes durant el segle xviii. Anteriorment, hi havia hagut una església romànica, construïda al segle xi i identificada com Sant Pere i Sant Feliu de Iel, advocació que es perd durant la baixa edat mitjana, moment en què l'església experimenta una profunda reforma i s'hi afegeixen els paviments de còdols encara visibles avui en dia. Aquesta església romànica, s'hauria assentat sobre un temple anterior, preromànic o paleocristià. Els treballs arqueològics daten aquesta fase cap als segles VI o VII, en una època contemporània a la implantació del cristianisme en aquest sector del Pirineu i a la creació del bisbat d'Urgell. Davant la capella, formant plaça, hi ha el nou ajuntament del municipi. Aplec Davant la capella cada dilluns de Pasqua si fa un aplec on hi acut gent de tota la ribera de la Seu d'Urgell, normalment primer la gent dina als camps de Bellestar i després es dirigeix davant la capella on es fa un ball. Referències
Mare de Déu de les Pinyeres

La Mare de Déu de les Pinyeres és una ermita romànica reconstruïda en època barroca situada als termes municipals del Masroig i Bellmunt del Priorat (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Tots dos municipis hi fan romeria el dia de la festivitat, el dissabte després de Dilluns de Pasqua. Descripció Conjunt d'edificacions adossades, la principal de les quals la constitueix una petita església romànica, ampliada a un cos de planta rectangular de bones dimensions, reforçat per carreus als angles i contraforts al costat de migdia, i cobert per teulada a dues vessants. L'interior és d'una nau amb quatre tramades, presbiteri aixecat i cor al primer tram. D'un fris continu arrenca la volta, de mig punt amb llunetes. L'altar, segons sembla reconstruït després de la Guerra Civil, presenta elements neoclàssics i en un petit cambril visitable, la reproducció de la imatge de la Mare de Déu de les Pinyeres, l'original fou retirada per mor de robatori, i calia ser datada del segle xvii o xviii. Coronada per un petit campanar d'espadanya, l'ermita presenta la façana de gres vermell on és visible encara la porta amb arc de mig punt, dovellada. El conjunt comprèn, a més a més, la casa de l'ermità, un atri de l'ermita, annexos amb una cisterna, etc. La paret de migdia té un rellotge de sol. Història La construcció de l'edifici sembla remuntar-se a la segona meitat del segle xii o primer terç del segle xiii i fou dedicat a temple parroquial del poble de les Pinyeres. A l'abandonament d'aquest, per epidèmia segons algunes versions o per fet de guerra segons algunes altres, l'edifici fou reconstruït el segle xvii o xviii dins l'estil abarrocat tardà propi de la comarca i convertit en ermita. Disposà d'ermità fins al segle passat. El 1936 fou confiscada i venuda a diferents titulars, amb la consegüent polèmica posterior, actual encara. El 1986 s'hi feien obres de consolidació. Hom hi celebra festa el primer dissabte després de Pasqua de Resurrecció. És interessant la llegenda referent a l'abandonament del poble citada per J. Asens. Els veins del Masroig i Bellmunt, fan romeria cada any a l'ermita. Referències Enllaços externs «Ermita de la Mare de Déu de les Pinyeres». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mare de Déu de les Salines

La Mare de Déu de les Salines és un santuari a migdia del puig de les Salines, a l'extrem nord del terme municipal de Maçanet de Cabrenys, a 15 km del nucli urbà, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Aquest santuari és un conjunt de construccions adossades, format per la capella, l'hostatgeria, el refugi i el pati. L'església, de petites dimensions, és d'una nau de volta apuntada, seguida i repicada; amb absis semicircular, orientada a ponent. Darrere l'absis se n'hi afegí un altre; també semicircular, que fa la funció de sagristia. La portada del frontis és d'arc de mig punt, adovellada. A la clau del seu arc hi ha gravada la data 1687 i les inicials JVR. A sobre la façana s'alça el petit campanar de cadireta d'un sol arc. Al mur de migdia de la nau, hi ha una altra porta, romànica, amb docellatge, d'un arc que forma gradació. El timpà és omplert amb carreuada. L'abis correspon a una reforma gairebé total del santuari a finals del segle xvii. Bona part de l'hostatgeria també es feu a finals del segle xvii. La capella o ermita és esmentada ja el 1279. Durant les lluites de religió franceses, un grup d'hugonots assassinaren l'ermità i feren destrosses (trossejaren la Verge). El 1640 fou esculpida una nova imatge, d'alabastre. L'antiga casa de l'ermità i l'hostatgeria són a migdia, resguardats dels vents del nord; aquesta, obra dels segles xviii-xix, funciona a l'estiu i part dels edificis són destinats a refugi del Centre Excursionista Empordanès de Figueres. El veïnat de les Salines de masies disperses es troba als vessants de la muntanya amb una població aproximada de 40 veïns. Notícies històriques El 1275 la capella ja estava acabada i s'hi instituí un capellà. El 1384 Guerau de Cabrera va institutir el benefici de sant Nicolau a l'església parroquial, en el qual incloïa el manteniment de la capella. A final del segle xvii la capella fou objecte d'una reforma quasi total. Referències Bibliografia Gran Geografia Comarcal de Catalunya volum nº. 4. Alt Empordà, pàg. 246, Fundació Enciclopèdia Catalana ISBN 84-85194-19-5
Mare de Déu de Montserrat de Montferri

El santuari de la Mare de Déu de Montserrat de Montferri és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Montferri (Alt Camp). De propietat municipal, està adscrit a la parròquia de Sant Bartomeu de Montferri. Descripció L'ermita es troba a la part nord-est de Montferri, a uns 380 metres. És situada damunt d'un tossal de 50 metres d'alçada. El projecte aprofitava el desnivell del tossal fent-hi avançar una part de la construcció (la corresponent al cambril de la Mare de Déu), que s'unia al pendent del terreny mitjançant arcs parabòlics. L'espai de l'església és centrat per una cúpula que inclou el presbiteri. La planta devia estar formada per un conglomerat de triangles. Els elements predominants en la construcció són els arcs parabòlics, els reixats de les finestres, i la sobrietat amb què s'hi combinen els materials emprats: ciment pòrtland i arena. Història El santuari de Montserrat de Montferri va ser projectat i començat a construir entre els anys 1926-1928. El terreny havia estat cedit per la família Vives de Montferri, el membre de la qual Daniel Maria Vives, jesuïta, havia estat el promotor de l'obra. El santuari no es va acabar per manca de recursos econòmics, tot i que els materials emprats eren senzills i la mà d'obra era bàsicament obtinguda pel sistema de prestació personal dels veïns del poble. L'any 1930 s'aturaren les obres i després, per causa de la guerra, ja no es van reprendre. Jujol encara va fer un viatge durant la postguerra per inspeccionar l'estat del santuari, però es va desanimar totalment en veure-ho. A principis dels noranta del s. XX es feren obres de restauració i consolidació. S'iniciaren el 1987 sota la direcció de Joan Bassegoda i Nonell (arquitecte) i Josep Cendrós (constructor). Referències Enllaços externs «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
Santuario de la Virgen de Montserrat

El santuario de la Virgen de Montserrat (en catalán: Santuari de la Mare de Déu de Montserrat) es una ermita ubicada en el término municipal de Montferri, en la provincia de Tarragona, España. El templo, de estilo modernista, empezó a construirse en 1925 según un proyecto de Josep Maria Jujol y, tras un largo parón, fue terminado en 1999 bajo la dirección de Joan Bassegoda i Nonell. Figura en el registro del patrimonio catalán como Bien Cultural de Interés Local.​ Historia A principios del siglo XX existía en Montferri una gran devoción por la Virgen de Montserrat, siendo tradición que cada año, después de la vendimia, los habitantes del pueblo peregrinasen hasta el Monasterio de Montserrat.​ Para evitar tan largo viaje el sacerdote jesuita Daniel Vives Solé impulsó la construcción de un santuario dedicado la Moreneta en Montferri. Su hermano Josep Vives Solé le cedió parte de unos terrenos familiares conocidos como El Corralet.​ El proyecto lo encargó a su primo hermano, el arquitecto Josep Maria Jujol.​ El 15 de noviembre de 1925 se puso la primera piedra del santuario.​ Las obras, sufragadas con donativos, fueron llevadas a cabo por los propios vecinos de Montferri. A partir de moldes de madera elaboraban los ladrillos, usando grava del río Gayá mezclada con cemento.​ En 1931 la construcción quedó paralizada por falta de fondos y por la inestabilidad política de la época.​ En el momento de la interrupción se había completado una tercera parte del ermita, que resultó gravemente dañada por la Guerra civil española y por el abandono de los años siguientes. Hasta 1984 no se reanudaron las obras de reconstrucción y finalización de la iglesia, dirigidas por el arquitecto e historiador Joan Bassegoda i Nonell en colaboración con el constructor Josep Cendrós.​ El santuario se inauguró el 30 de mayo de 1999.​ Características y arquitectura La ermita se levanta sobre una colina, en la parte nordeste del término municipal de Montferri, a unos 380 metros de distancia del núcleo urbano.​ El proyecto original fue trazado por el arquitecto Josep Maria Jujol, quien fue estrecho colaborador de Antoni Gaudí. En ocasiones se ha comparado este santuario con la Basílica de la Sagrada Familia.​​ El edificio tiene una planta poligonal que trata de emular un barco orientado hacia Montserrat. Toda la estructura está formada por arcos parabólicos o catenarios (característicos en la arquitectura gaudiniana), sin el uso de paredes. Los nervios de los 42 pilares y las 33 cúpulas de la ermita recrean el perfil del macizo de Montserrat. Las tres puertas de acceso al edificio son de acero forjado, al igual que las barandillas, copia de un diseño anterior de Jujol.​ Referencias Bibliografía Jané, Josep Maria (2019). El Santuario de la Virgen de Montserrat en Montferri. Historia, arquitectura y mística. Davinci. ISBN 978-84-09-14333-7. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Santuario de la Virgen de Montserrat.
Mare de Déu de Pedra

Mare de Déu de Pedra és una església romànica situada als contraforts del Montsec d'Ares al municipi d'Àger (Noguera). La primera documentació és de l'any 1042 i fa referència a l'antic castell de Pedra. L'església ho és el 1179. Al segle xiii va esdevenir ermita i amb el temps es convertí en el santuari marià més important de la vall d'Àger. L'antiga capella romànica del segle xi i modificada el xii, està adossada a un gran casal dels segles xvii i xviii. La capella és d'una sola nau amb volta de canó amb dos arcs torals. La capçalera, recta, està orientada a llevant. El juny de 2023 es va anunciar que l'Ajuntament invertirà 65.687 euros en la rehabilitació de dos esglésies del municipi, incloent la Mare de Déu de Pedra. Referències
Torrefeta i Florejacs

Torrefeta i Florejacs (spanisch Torreflor) ist eine spanische Gemeinde (municipio) mit 589 Einwohnern (Stand: 2025) im Nordosten Kataloniens. Die Gemeinde besteht aus den Ortschaften Bellveí, Sedó, Florejacs, Gra, Granollers, La Morana, Les Cases de la Serra, El Llor und Palou de Sanaüja, Riber, Selvanera, Sant Martí de la Morana und Torrefeta sowie aus den Wüstungen Castellmeià, El Far und Les Sitges. Der Verwaltungssitz befindet sich in Torrefeta. Die Ortschaften wurden 1972 zur heutigen Gemeinde zusammengeschlossen. Geographie Torrefeta i Florejacs liegt etwa 75 Kilometer ostnordöstlich von Lleida und etwa 80 Kilometer nordwestlich von Barcelona in einer Höhe von ca. 470 m. Einwohnerentwicklung Sehenswürdigkeiten Burgruine von Les Sitges Donatuskirche in Sedó Jakobuskapelle in Granollers Amanduskirche in Torrefeta Marienkirche in Florejacs Marienkirche von Sant Martí de La Morana Marienkapelle von Castellmeià Weblinks Einzelnachweise
Torrefeta i Florejacs

Torrefeta i Florejacs (Catalan pronunciation: [ˌtoreˈfetaj floɾeˈʒaks]) is a municipality in the province of Lleida and autonomous community of Catalonia, Spain. It has a population of 589 (register office, 2025) . The municipality is split into two parts, separated by the municipality of Sanaüja. The bigger southern part contains nearly all the population. References External links Government data pages (in Catalan)
Torreflor

Torreflor​ (oficialmente en catalán: Torrefeta i Florejacs) es un municipio de España perteneciente a la provincia de Lérida, en la comunidad autónoma de Cataluña. Ubicado en la comarca de la Segarra, tiene una población de 589 habitantes (INE 2025). Toponimia El municipio fue creado en 1972 a partir de la fusión de los municipios de Torrefeta y Florejachs​ y tomó para su nombre las primeras sílabas de ambos, adoptado la denominación Torrefló. Más adelante esta fue modificada sucesivamente por Torreflor y Torrefeta i Florejacs.​ Geografía Está situado en la llanura de Guisona. La capital municipal es Torrefeta. Demografía Torreflor cuenta con una población de 589 habitantes (INE 2025). Economía Entre los años 2008 a 2014 este Ayuntamiento no ha tenido deuda viva.​ El concepto de deuda viva contempla solo las deudas con cajas y bancos relativas a créditos financieros, valores de renta fija y préstamos o créditos transferidos a terceros, excluyéndose, por tanto, la deuda comercial. Patrimonio Castillo de las Sitges Referencias Bibliografía Guía de Catalunya. Todos los pueblos y todas las comarcas. Barcelona: Caixa de Catalunya. 1989. ISBN 84-87135-01-3. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Torreflor. Ayuntamiento de Torreflor Información de la Generalidad de Cataluña Información del Instituto de Estadística de Cataluña
Torrefeta i Florejacs

Torrefeta i Florejacs község Spanyolországban, Lleida tartományban. Torrefeta i Florejacs Ossó de Sió, Vilanova de l'Aguda, Sanaüja, Massoteres, Guissona, Sant Guim de la Plana, Sant Ramon, Cervera, Tarroja de Segarra, Els Plans de Sió, Oliola, Cabanabona és Pinell de Solsonès községekkel határos. Lakosainak száma 589 fő (2025). Népesség A település népessége az utóbbi években az alábbiak szerint változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Torrefeta i Florejacs

Torrefeta i Florejacs è un comune spagnolo di 628 abitanti situato nella comunità autonoma della Catalogna. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Torrefeta i Florejacs Collegamenti esterni Sito ufficiale, su torrefeta.ddl.net. (CA) Torrefeta i Florejacs, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Torrefeta i Florejacs

Torrefeta i Florejacs (em catalão e oficialmente) ou Torreflor (em castelhano) é um município da Espanha na comarca de Segarra, província de Lérida, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 88,9 km² de área e em 2021 tinha 602 habitantes (densidade: 6,8 hab./km²). Demografia Referências
Торрефета-и-Флорежакс

Торрефета-и-Флорежакс (исп. Torrefeta i Florejacs) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Сегарра. Занимает площадь 88,9 км². Население — 617 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Página web del Ayuntamiento Información de la Generalitat de Catalunya Información del Institut d’Estadística de Catalunya
Torrefeta i Florejacs

Torrefeta i Florejacs är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Lleida och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 617. Arean är 89 kvadratkilometer. Torrefeta i Florejacs gränsar till Ossó de Sió, Vilanova de l'Aguda, Sanaüja, Massoteres, Guissona, Sant Guim de la Plana, Sant Ramon, Cervera, Tarroja de Segarra, Els Plans de Sió, Oliola, Cabanabona och Pinell de Solsonès. Terrängen i Torrefeta i Florejacs är huvudsakligen platt, men åt nordost är den kuperad. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Torrefeta i Florejacs.