NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Trabal (Cornellà de Llobregat)

Can Trabal és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia de tres cossos de tipus basilical, dins la tipologia II-2 de l'esquema de Danés i Torras. Els seus material són senzills: maó arrebossat, pedra ben escairada a les obertures i a les cantonades i teula àrab a la teulada. Les seves formes i volums són tradicionals i populars, destacant els valors de simetria centrats en l'eix vertical de tres pisos del cos central, més alt que les ales laterals, i en el balcó de la planta noble. Les pedres dels muntants de les finestres estan disposades alternant la verticalitat i l'horitzontalitat, dins una mobilitat de superfícies típica d'època barroca. Història La "Gran Geografia Comarcal de Catalunya" la situa amb anterioritat al segle xviii. Referències
Capella de Sant Miquel d'Ordeig

Sant Miquel és una església al lloc de Sant Miquel d'Ordeig a l'esquerra de la Riera de Talamanca a un parell de quilòmetres vers ponent de la població de Vinyoles d'Orís. Història Aquesta església es trobava dins l'antic terme del castell de Voltregà, al lloc d'Ordeig, punt d'intensa població rural. Això motivà que l'església tingués funcions parroquials que perdé per esdevenir sufragània de la parròquia de Vinyoles d'Orís. La seva dependència passà al monestir de Santa Maria d'Amer, al qual pertangué fins a l'exclaustració. El castell de Voltregà comença a aparèixer en la documentació el 902. Les primeres notícies de Sant Miquel d'Ordeig es remunten a l'any 975 i apareix com a «Villa Ordege». El 1059, el noble Miró Foguet, que més tard seria senyor del castell de Voltregà, donà l'església de Sant Miquel amb el domini de la quadra d'Ordeig al monestir d'Amer, cessió confirmada el 1077 pel mateix Amer. Els monjos del monestir d'Amer feren reedificar l'església que fou consagrada l'any 1104 pel bisbe de Vic, Arnau de Malla. Ja abans de 1154, Sant Miquel tenia funcions de parròquia situació de la qual encara gaudia l'any 1330. Segurament perdé aquesta condició a causa de despoblament de la pesta negra del 1348 doncs en la relació feta pel cardenal de Bolonya l'any 1361 ja no apareix entre les parròquies relacionades. L'any 1618 es construí un portal nou de ponent, se suprimí la porta de migdia i s'alçà un campanar. El 1654, els saqueigs de les tropes franceses provocaren una destrucció quasi total del temple i el seu arxiu. Es cremà un retaule gòtic que el 1460 havia pintat el mestre barceloní Jaume Mesqueró. El 1724 es feu un altar nou, destruït el 1936. El 1978 fou restaurada. Arquitectura Nau rectangular molt llarga, capçada a llevant per un absis semicircular que s'hi obre mitjançant un simple plec i coberta per una volta de canó de perfil apuntat, reforçada per un arc toral situat molt a la vora de l'absis. La porta original s'obria a migjorn però fou substituïda per una nova porta de tipus barroc construïda a la façana de ponent l'any 1618 junt amb el campanar d'espadanya de dos ulls. A l'absis hi ha una petita finestra de doble esqueixada que per la cara exterior forma una arquivolta. Exteriorment tot l'edifici és arrebossat, sense ornamentació llevat de la porta barroca i un senzill ràfec a l'absis. A l'interior l'aparell és de carreuons simplement escairats, disposats en filades uniformes i regulars i agafats amb argamassa. L'estructura de la volta s'adiu als modes de construcció del segle xii, coexistint amb una estructura de murs encara dins la tradició constructiva del segle xi. Referències
Casa Nadal (Cassà de la Selva)

La Casa Nadal és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un casal modernista desenvolupat en tres plantes. Edifici aïllat rodejat per un ampli jardí. Destaquem el coronament i obertures de tot l'edifici amb elements decoratius. Hi ha elements de composició classicistes i neomedievals amb ornaments que utilitzen motius florals. Els grans finestrals presenten columna i capitell central. Les obertures del cos central utilitzen esquemes propis del modernisme català amb clares referències a Domènech i Montaner i Puig i Cadafalch. Conté façanes arrebossades amb alguns elements de pedra natural. Història L'arquitectura està lligada a l'esplendor de la burgesia local, lligats a la indústria del suro. Des del 1989 és seu de l'ajuntament. Referències
Fàbrica Bagaria

La Fàbrica Bagaria és un edifici industrial de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història El 1920, Bonaventura Bagaria i Vidal (1875-1939), fabricant de mantes, tovalloles, vànoves i teixits, va encarregar-ne el projecte a l'arquitecte Modest Feu i Estrada. La construcció va començar el 1922, i va costar unes 800.000 pessetes. L'edifici va ser estrenat el 1925. Dirigida pels fills Bonvantura (1894-1970) i Eduard Bagaria i Puig (1898-1995), la fàbrica va tancar el 1972. S'hi van instal·lar diverses empreses. Durant les darreres dècades, la fàbrica Bagaria s'ha anat degradant i ha patit diversos desperfectes per l'acció de vàndals, lladres, actes delictius i deshigienització. A causa de l'ocupació de la planta baixa de la porteria del complex (coneguda com a Casa del Director), l'any 2013 es va produir un incendi que va malmetre la teulada de l'edifici. Sense cap manteniment o rehabilitació posterior per part de les dependències municipals, es va esfondrar parcialment el setembre de 2016. Actualment, una de les naus és la caserna de la Guàrdia Urbana. Descripció La fàbrica s'organitza als dos costats d'una zona central de serveis, amb dues naus simètriques que es subdivideixen cadascuna en tres cossos. Aquests estan coberts per una teulada a dues vessants, resultant el conjunt una línia de teulada en ziga-zaga. La fàbrica es troba coberta per voltes que s'aguanten sobre pilars de fonament i tenen claraboies centrals. Una cambra d'aire separa les voltes de la teulada. Aquest sistema d'il·luminació amb claraboies explica la migradesa de finestres del conjunt de l'edifici. Sobre el cos central hi ha una petita torre arranjada com a habitatge. L'estil és modernista per l'època i les formes estructurals, però els motius decoratius i sobretot les formes de les finestres tenen molt d'historicisme neomedieval i neomudèjar. Com a mostra d'arquitectura modernista aplicada a les instal·lacions industrials, destaca la combinació de voltes de maó de doble curvatura amb tirants d'acer. Referències Enllaços externs «Fàbrica Bagaria». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Mas Molla de la Riera

Mas Molla de la Riera és una obra del municipi de Calonge (Baix Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El mas situat als afores de la vila, prop del rierot. Consta de dos habitatges, amo i masovers, i una gran nau adossada al darrere que avui serveix de bodega. La casa gran és de dos pisos, els segon més alt, i està coberta amb teulada da quatre vents. La planta baixa té tres crugies: dues amb volta d'arestes de rajola i l'altre de plec de llibre. L'amplia nau és una construcció posterior destinada a hostatjar un trull. A la part del davant hi ha un jardí romàntic de moreres actualment molt descuidat. Les terres properes que l'hi pertanyen estan conreades amb vinyes i fruiters. Història La construcció actual data del segle xviii. Segurament el primer propietari fou Martí Molla, mort l'any 1840, i que va llegat la finca a Josep Molla Oliver que deixà un detallat inventari de béns (1869) conservat a la casa. El seu fill, Joan Molla Presas, es casà el 1880 amb Rosa Muntaner, d'una rica família de Palamós, i realitzà la reforma (les quadres són convertides en menjadors, s'eleva l'alçada del segon pis, els porxos són substituïts per una nova ala, es fa l'enjardinament, etc.). També modernitzà l'explotació canviant el trull de tracció animal per la màquina de vapor. Després passà a Josep Molla Muntaner i actualment pertany a Lluís Molla i Callís. Amb el mas veí, Mas Ponsjoan, promouen el vi de pagès i preserven varietats de ceps únics al món. Referències
Mas Rovirola i capella del Remei

El Mas Rovirola i capella del Remei és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una construcció popular amb murs de pedra. L'edifici inicial es basa en una estructura interna de tres crugies, coberta de dues pendents. Carreus de pedra que emmarquen les obertures. Les finestres presenten rapissa emmotllurada. Es conserva el rellotge de sol amb pintures de caràcter popular de principis de segle xx. Al costat de la masia hi ha la capella de nau única rectangular amb absidiola semicircular. La façana principal presenta porta amb carreus i llinda de pedra i ulls de bou. Es conserva el campanar d'espadanya. Història El mas reedificat l'any 1605 per Jeroni Rovirola i Ros, segons consta en la llinda de la porta forana. També consta a la llinda de la porta de la capella el nom del mateix personatge, amb las indicació de ser prevere i amb la data de 1735. La capella fou restaurada a principis de segle XX (no consta en l'arxiu parroquial de Cassà la data de la seva fundació). És dedicada a Nostra Senyora del Remei, del veïnat de Sangosta. De temps immemorial, pertany a la família Ros de Riudellots de la Selva. És molt tradicional l'Aplec del Remei que els veïns de Cassà i voltants celebren el mes d'octubre. L'ermita té uns goigs dedicats. Referències
Can Mercader

«Can Mercader» té aquests significats: Parc de Can Mercader a Cornellà de Llobregat, que inclou el palau del mateix nom Can Mercader o Museu Palau Mercader, centre museístic a la planta principal del palau de Can Mercader de Cornellà de Llobregat Can Mercader (Argentona), torre modernista a Argentona (Maresme) Can Mercader (Òdena), masia a Òdena (Anoia)
Mercat Centre de Cornellà de Llobregat

El Mercat és una obra del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El Mercat ocupa tota una illa i que s'estructura en dos pisos. L'entrada principal es troba a l'altura del primer pis, accessible per una doble escala amb rampes que precedeix una petita placeta superior. A peu de carrer hi ha diverses entrades laterals que donen a la planta baixa del mercat. El mercat està obrat amb materials simples i industrials (maó, ferro en tub, formigó i vidre) que es troben combinats cercant el contrast plàstic i de colors dels materials. El resultat és un funcionalisme gens renyit amb un esteticisme agosarat de formes. Destaquen els volums trapezoïdals i la lluminositat produïda per les cobertes formades totalment de vidre refractari. Referències
Sant Martí de Cassà

Sant Martí de Cassà és una obra del municipi de Cassà de la Selva (Gironès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El temple és bàsicament d'estil gòtic i presenta una planta de creu llatina. Antigament havia existit una església més petita d'estil romànic. De l'existència d'aquell temple hi ha algun vestigi (una gran arcada romànica, restes de capitell, columnes i pedres amb punt d'arcades, etc.) i algunes pedres d'una notable portalada que s'havien reutilitzat als murs del campanar i de la nau. L'actual església parroquial de Sant Martí és gòtica del segle xvi, amb elements renaixentistes a la façana i neoclàssics en les capelles del creuer. La nau mesura 32,30 m per 10,25 m d'ample. El creuer fa 46 m de llarg per 6 m d'ample. El campanar, per la seva part, mesura 45,50 m. De l'interior destaquem les claus de volta on apareixen esculpits Sant Martí, cavaller en una i Sant Martí, bisbe en una altra. Història L'existència de l'antic temple romànic ve assenyalada en el 1019 per Jaime Villanueva i en aquell any figura amb el nom de "Sancti Martini de Caçano a la Canònica Gerundensis". En altre document de 1160, Arnaldo de Llers restitueix a l'església catedral de Girona l'església de Sant Martí, que juntament amb altres havia estat presa contra justícia. En 1172, el bisbe de Girona, Guillem de Monells, fa donació de l'església de Caçà a la canònica de Girona, concedint-li diversos privilegis. En una butlla d'Innocenci IV de l'any 1246, confirma "Santi Martini" al monestir de Sant Salvador de Breda. En l'últim terç del s. XVI l'estructura arquitectònica d'aquell temple és insuficient. Es decideix la construcció d'un nou temple en creu de migdia i més tard el de la part de tramuntana. Els finestrals neogòtics de la nau foren dissenyats per Fèlix d'Azuà l'any 1906 i construïts a partir del 1926. En obrir els finestrals el 1926 es van trobar a la paret de la nau 19 peces pertanyent a la portalada romànica. El 2022 se'n van trobar 37 més a les parets del campanar, que amb dues peces del timpà procedents d'altres llocs van permetre reconstruir l'aspecte de la portalada, que es va considerar molt important. Les campanes Fins a l'any 1936 el campanar de l'església acollia set campanes, cinc de les quals varen ser destruïdes durant la Guerra Civil Espanyola; únicament es varen salvar les campanes del rellotge. El 1941 es fongueren les dues campanes litúrgiques actuals, cal destacar que formen un interval de tritó. La campana de les hores fou substituïda el 1988 per una de nova a causa d'una esquerda que li malmetia el só. Actualment la vella es troba dipositada a la sala de campanes. Referències
Can Marcet (Viladecavalls)

Can Marcet és una masia a l'oest del terme de Viladecavalls (al Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Les primeres notícies de Can Marcet, també conegut com les Marcetes, daten del segle XIV. Al segle xix l'edifici es va reformar. És una masia de planta quadrangular amb teulada a doble vessant i el carener perpendicular a la façana principal. Consta de planta baixa, pis i golfes. Totes les obertures són allindanades i al primer pis de la façana principal s'obre una galeria de 3 obertures i columnes de llenguatge clàssic. A l'interior encara s'hi conserven els brocs, els cups i la premsa per la producció del vi. Referències
Can Roure (Brunyola)

Can Roure és una masia del municipi de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Can Roure es tracta d'una masia de planta rectangular que consta de planta baixa i pis superior i que està coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a laterals. La masia està estructurada internament en tres crugies. La planta baixa consta de tres obertures: al centre tenim un gran portal quadrangular equipat amb un robusta i poderosa llinda monolítica i amb uns muntants laterals de pedra molt ben treballats i escairats. En la llinda es pot llegir una inscripció molt interessant que fa al·lusió al propietari original de la masia i a la data de construcció d'aquesta, i diu així: "G E R O N I + R O V R A" i en una línia inferior "1 7 5 5". A l'esquerra trobem una finestra rectangular amb llinda monolítica i muntants de pedra. En la llinda s'aprecia la data de 1779, la qual podria al·ludir a unes obres posteriors que es van practicar en la masia. A la dreta trobem un portal quadrangular emmarcat em pedra, que actua com a accés físic per a la petita piscina que la masia acull en aquest sector. En el primer pis trobem tres obertures: al centre una finestra rectangular amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat. En la llinda tornem a trobar la mateixa data "1 7 + 5 5" que ja veiem anteriorment. Aquesta finestra es troba flanquejada per dues obertures, una a cada cantó respectivament, amb les impostes retallades em forma de quart de cercle. Els murs exteriors de la masia estan completament arrebossats i sense pintar. Un arrebossat que no ha estat allisat sinó tot el contrari, ja que presenta una textura molt gruixuda i rugosa. L'estat de conservació de la masia és bastant bo, i a simple vista no hi ha motius que hagin de fer patir per la seva integritat física. En l'actualitat la masia està siguent objecte d'unes obres importants de restauració i rehabilitació. Unes obres que a simple vista no sembla que hagin de tenir una resolució immediata sinó tot el contrari, a mitjà o a llarg termini. Referències
Col·legi Bosch

L'antic Convent de les Germanes Dominiques avui dia Col·legi Bosch és un conjunt arquitectònic a la vila de Begues (Baix Llobregat) la capella del qual està catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Església de planta rectangular, amb coberta a dues vessants, connectada amb el convent per una galeria correguda coberta. La porta d'accés presenta semi columnes, capitells, timpà amb la imatge del Sagrat Cor de Jesús. Finestres d'arc ogival, traceria i vidres emplomats. Grans contraforts i petita sagristia en el lloc de l'absis. El conjunt de façanes són arrebossades simulant aparell romà. Aquesta església és inclosa en el conjunt de la Fundació Teodor Bosch. Edifici aïllat de planta quadrada, planta baixa i pis. Té tres cossos que sobresurten a cadascuna de les façanes amb un pis més d'alçada. La façana sud-est té una composició diferent. En l'eix dels vessants hi ha una torre mirador octogonal. L'habitatge, amb un cert aire noucentista, té obertures amb arc carpanell, cartel·les, simulació d'aplacat de pedra repartit entre els buits de façana, terrassa i galeria amb balustrada de pedra artificial. La família Bosch va fer construir, a finals del segle xix, el conjunt format per l'habitatge, la capella, els habitatges dels porters i cotxeres. Els propietaris van fundar la Fundació Teodor Bosch i en feren donació. Des de l'any 1923 és la residència de la Comunitat de Germanes Dominiques de la Mercè. Notes Fundació Teodor Bosch Col·legi Bosch (Begues - Baix Llobregat) poblesdecatalunya.cat
El Rieral

El Rieral és un conjunt d'edificis industrials del municipi de Castellar del Vallès (Vallès Occidental). El conjunt forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un conjunt d'edificacions industrials situat als marges del riu Ripoll. Les naus segueixen l'estructura habitual de la zona. Es tracta majoritàriament d'edificis de planta rectangular amb teulada de doble vessant. L'alçada acostuma a ser de tres plantes disposant-se en la façana un seguit de finestretes. El conjunt de naus del Rieral està disposat al voltant de dos patis als quals s'accedeix per unes portes de ferro forjat. El conjunt ofereix un aspecte desordenat produït per l'ampliació de la indústria al llarg dels anys. Història Del molí del Rieral es desconeix el seu origen, però es conserven dades referents als diferents propietaris i llogaters. L'any 1872, Agustí Galí, de Terrassa, tenia al Rieral un molí fariner i bataner, a la vegada estava establert al molí de Fontscalents. A finals del segle xix el molí era propietat del senyor Joaquin Mª de Paz, antic senador del regne, que tenia llogat el molí a la firma Vídua de Tey i Turuguet. Al llarg d'aquest segle, la fàbrica ha canviat moltes vegades de llogater, mantenint-se gairebé sempre les instal·lacions de batans i desgreixadors de teixits de llana. Referències
Sant Cristòfol de Begues

Sant Cristòfol de Begues és una església edificada a mitjans del segle XX al municipi de Begues (Baix Llobregat). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La moderna parròquia dedicada, com l'antiga, a Sant Cristòfol, obra dels anys seixanta. És d'una sola nau, il·luminada per uns ulls de bou alts que hi ha sobre les capelles laterals obertes a la nau per arcades de mig punt. Referències
Santa Maria de Querol

Santa Maria de Querol és una església del municipi de Querol (Alt Camp) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'Església parroquial de Santa Maria està situada a la part més alta del turó al voltant del qual s'estén el nucli de Querol. Té una estructura irregular, producte de les modificacions que ha experimentat al llarg del temps. És d'una sola nau amb capelles laterals, volta de canó apuntat a la nau i apuntat i de creueria a les capelles, i coberta de teula a dos vessants. L'absis és semioctogonal i presenta a la part inferior la sagristia. L'accés es realitza per una façana lateral que es troba davant del cementiri. Presenta prota d'arc de mig punt, adovellada, a la part inferior de la qual són visibles uns grans carreus regulars, segurament d'època romànica. Damunt la teulada s'eleva la torre de planta quadrada amb obertures d'arc de mig punt i coberta piramidal. L'església s'il·lumina mitjançant escasses obertures, algunes d'elles atrompetades. Història L'origen d'aquesta església és d'època medieval, probablement del segle xii, quan el terme de Querol era propietat de Guerau Alemany de Cervelló. La complexitat de la seva estructura actual reflecteix les ampliacions i modificacions que ha anat experimentant al llarg del temps. La sagristia fou construïda probablement vers la fi del segle xviii. Referències Enllaços externs «Santa Maria de Querol». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Can Campreciós (Cornellà de Llobregat)

Can Campreciós és una masia del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia completament restaurada que consta de planta baixa, pis i golfes, i un cos transversal afegit a la dreta. La façana principal, amb un rellotge de sol, està rematada per un frontó de línies ondulades. Al primer pis trobem una galeria sobresortint de la línia de la façana, de manera que també sembla un afegit. Les golfes posseeixen obertures d'ull de bou. La teulada és a dues vessants, perpendiculars a la façana. Queda tancada per un pati o barri. Referències
Can Vallhonrat

Can Vallhonrat és una masia del municipi de Cornellà de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta quadrada amb coberta de teulada a quatre aigües. Correspon al tipus III-1 de l'esquema de Danés i Torras. Consta de planta baixa, pis noble i golfes obertes a l'exterior per una filera de finestres disposades a manera de pòrtic d'arcades de mig punt, sobre la cornisa i cobrint tota l'amplada de la façana. Els materials emprats són els petits carreus de pedra en la part baixa i filades de maó irregular i arrebossat (imitant carreus) a la part alta. La porta principal, de mig punt, és adovellada amb pedra ben escairada, igual que les pedres que formen les llindes i els muntants de les finestres de la façana. La disposició d'aquestes pedres al balcó i finestres tendeix a la mobilitat de superfícies. Estilema força barroc coherent amb l'època de construcció de l'edifici. Història Es diu que aquesta casa fou construïda pel senyor del castell en tornar de la Guerra de Successió Espanyola. No es coneix la trajectòria posterior i en els anys vuitanta estava mig en runes. Va ser adquirida per l'Ajuntament de Cornellà, que procedirà a la seva restauració i a donar-li utilitat pública. Referències