Santa Maria de Vallcebre

Santa Maria de Vallcebre és una església de Vallcebre (Berguedà), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història El primitiu temple preromànic està documentat des de finals del segle x, però al segle xiii fou substituït per una nova construcció romànica, gràcies a les deixes testamentàries i als donatius dels pagesos del lloc. Es mantingué com a parròquia fins al 1931, quan l'augment demogràfic experimentat pel poble de Vallcebre arran de les explotacions mineres obligà a ampliar l'església i s'optà per construir-la de nou, tot i que restà inacabada a causa de les penúries de la Guerra Civil. Un cop acabat el conflicte, les famílies Batlló i Rotes van sufragar una nova imatge de la santa, instal·lada el 22 de juliol del 1942. A finals dels 1990, l'església es va haver d'enderrocar perquè estava en molt mal estat, a causa sobretot de la inestabilitat del terreny. Aleshores, es va construir una de nova a l'altra banda del carrer, inaugurada el 16 de gener del 2000, després de molts esforços per a aconseguir el finançament i gràcies a la col·laboració ciutadana. Descripció És d'una sola nau de planta rectangular. A la nau, prop de l'absis, hi ha dues estances, una a cada costat, destinades a la calefacció i a la sagristia i lavabo. Aquestes estances, a l'esser tancades, priven de veure els braços de la creu llatina, que si que es noten a l'exterior. La teulada és a dues vessants. A la façana, sobre la porta s'obre un rosetó. Una simple espadanya d'un sol ull corona la façana. A l'exterior la pedra picada i aplicada sense seguir filada, domina tots els paraments. A l'interior, l'absis conserva la pedra vista, mentre que la nau està enguixada i pintada. El sostre de l'absis i el de la nau són coberts de fusta sobre encavallades. A l'absis, enmig dels dos vitralls, hi ha la imatge de la patrona, la Mare de Déu de l'Assumpció. Als laterals de la nau també hi ha vitralls. Rep la llum pels sis vitralls, la rosassa, la porta d'entrada i les dues finestres de la calefacció i la sagristia. Als peus de la nau es troba el cancell construït amb fusta i vidre. Als peus del presbiteri hi ha la pica baptismal de pedra. Els vitralls representen el misteri de la Trinitat, la Biblia, i l'Església. Són obra del vitraller Joan Montforte, segons un disseny del pintor Joan Baptista Torras i Vives. Campanar És una construcció exempta catalogada com a bé cultural d'interès local. És de planta octogonal, fruit d'una secció quadrangular amb les arestes en forma de xamfrà, amb uns 20 m d'alçada total. Té una finestra a la planta baixa i un accés amb doble porta per la banda de llevant, i quatre obertures al pis superior, on hi ha la campana. Està cobert amb una teulada de teula àrab de quatre vessants suportada sobre una volta d'aresta de rajols. L'obra és de paredat de pedra amb cantoneres ben marcades i amb elements de maó, com els muntants i arcs de les obertures excepte les del pis superior que són de pedra. L'accés es fa a través d'una porta petita amb llinda situada a la façana sud, i que es troba al costat d'una portalada més ampla, d'arc de mig punt de maó posat a plec de llibre i amb arc de descàrrega a la part superior. Aquesta portalada dona accés a un petit espai coberta amb volta de creueria amb petxines i que seria una antiga capella lateral. La porta d'entrada és amb llinda horitzontal i permet l'accés al cos d'escala que porta al pis superior, on es troba la campana. L'escala és de 8 trams (dos pisos), amb el darrer tram obert i al que s'accedeix a través d'una portella. El darrer pis, presenta quatre finestres d'arc de mig punt, i en la de sud-oest hi ha penjada la campana. La campana és de bronze, feta pel fonedor Joan Baptista Roses Soler (Atzeneta d'Albaida) el 1945, i pesa 271 kg. El jou és de planxa de ferro amb l'anagrama marià retallat a la part central i amb un ocell també de planxa a la part superior. L'accionament és manual, mitjançant una corda. Referències