NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Salvador de la Serra

La iglesia de San Salvador de la Serra es una iglesia románica cercana al pueblo de Estorm, del término municipal de San Esteban de la Sarga, en el Pallars Jussá en la provincia de Lérida. Posiblemente fue la iglesia del desaparecido pueblo de Vilamolera, situado en este lugar. Descripción Es una iglesia románica del siglo XII, con ábside liso, hecha con sillares bastante grandes, dispuestos en hileras de perfecta factura. Tiene una sola nave, cubierta con bóveda de cañón. De aperturas, tiene la puerta a poniente, una ventana de doble derrame en el centro del ábside y otra de un solo derrame en el sur, cerca del ábside. El día de San Salvador (6 de agosto), tenía lugar la romería de San Salvador de la Serra, coincidente con la Fiesta Mayor de Estorm. Solían acudir personas de los pueblos de alrededor, tanto de San Esteban de la Sarga como de los pueblos del actual término de Castell de Mur, y era una fiesta muy lucida. En la actualidad, este encuentro aún se celebra, aunque no con el mismo relieve que tiempo atrás. El hecho de que se acceda al lugar con vehículos, debido al buen estado del camino que tipo, también ha hecho cambiar mucho la filosofía del encuentro mismo. Bibliografía Adell i Gisbert, Joan Albert; Casas i Loscos,Maria Lluïsa (1993). Capella de Sant Salvador: Pallars (en catalán). Barcelona, Enciclopèdia Catalana (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Bellmunt Figueras, Joan (1997). «Fets, costums i llegendes, 34». Estorm:Pallars Jussà II (en catalán). Lérida, Pagès Editors. ISBN 84-7935-406-2. Burón, Vicenç (1994). Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia (en catalán). Tremp: Garsineu Edicions (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X. Gavín, Josep M. (1981). «Inventari d'esglésies; 8». Pallars Jussà (en catalán). Barcelona: Arxiu Gavín. ISBN 84-85180-25-9. PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Salvador de la Serra. Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Serni de Puigfalconer

Sant Serni de Puigfalconer fou una església del terme municipal de Suterranya, actualment agregat al municipi de Tremp. Fou la primitiva església parroquial del terme, i d'ella depengué la de Sant Serni de Suterranya, fins que entre 1526 i 1758 s'invertí el paper: la de Suterranya passà a ser parroquial, mentre que la de Puigfalconer en passà a dependre, fins a la seva desaparició per l'abandonament del poble de Puigfalconer. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa, "Sant Serni de Puigfalconer", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.
Iglesia de San Serni de Puigfalconer

San Serni de Puigfalconer fue una iglesia del término municipal de Suterranya, actualmente agregado al municipio de Tremp. Fue la primitiva iglesia parroquial del término, y de ella dependía la de San Serni de Suterranya, hasta que entre 1526 y 1758 se invierte el papel: la de Suterranya pasó a ser parroquial, mientras que la de Puigfalconer pasó a depender, hasta su desaparición por el abandono del pueblo de Puigfalconer. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa, "Sant Serni de Puigfalconer", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. (en catalán) Enlaces externos
Iglesia de Sant Andreu del Castell (Tona)

La iglesia de Sant Andreu del Castell de Tona, se encuentra cercana a la población de Tona en la comarca catalana de Osona. A su lado se encuentran los restos del antiguo castillo de Tona. Historia La iglesia documentada por su consagración en el año 889, fue substituida por otra de arquitectura lombarda, datada en la primera mitad del siglo XI. Se hicieron reformas posteriores, durante los siglos XVII y XVIII, añadiendo capillas laterales, un campanario y la portada renacentista. El culto se mantuvo hasta el siglo XVIII, que se trasladó a la iglesia de Santa Maria del Barri o llamada también Ermita de Lurdes. En unas excavaciones arqueológicas, efectuadas en el año 1943, se encontraron restos de la antigua iglesia del siglo IX, tumbas antropomorfas, monedas y un capitel prerrománico, que se conservan en el museo de Tona. En 1988 la restauró la Generalidad de Cataluña. En 2011 la iglesia fue de nuevo objeto de obras. El edificio Es de una sola nave, cubierta con bóveda de cañón, en la cabecera con un ábside semicircular con tres ventanas, una tapada por el campanario, por lo que no se aprecia en el exterior. La capilla de la izquierda tiene una bóveda apuntada y en la de la derecha, la tiene de crucería con el campanario al lado, de torre de planta rectangular. En el exterior, el ábside está decorado con arcuaciones ciegas entre lesenas (propio de la arquitectura lombarda); la misma decoración se repite en los muros del norte y del sur. En la parte del oeste las arcuaciones se adaptan a la forma de la cubierta del edificio. Tiene también en esta fachada, centrada, una ventana en forma de cruz. La puerta de entrada con arco de medio punto se encuentra en el muro sur. Bibliografía Pladevall, Antoni (1999). Guías Cataluña Románica, Osona (en catalán). Barcelona, Pórtico. ISBN 84 7306 528 X. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Sant Andreu del Castell. Ficha y fotos de Sant Andreu del Castell de Tona
Església de Sant Esteve d'en Bas

Església parroquial de Sant Esteve d'en Bas és una església de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. L'església de Sant Esteve centra el poble del mateix nom, situat en un vessant de la muntanya de Murrià, sobre la vall d'en Bas. Descripció És un edifici de grans dimensions, originalment d'una nau amb transsepte i tres absis romànics, el central més gran i de forma poligonal. A l'exterior, absis central és decorat amb cinc arcuacions dins de les quals hi ha finestres cegues, dues de les quals són geminades. A l'interior l'absis és semicircular i està decorat per cinc arcades sostingudes per sis columnes. Actualment, l'església consta de tres naus fruit de l'ampliació realitzada al segle xviii. Al llarg del temps el temple ha sofert diverses remodelacions que s'inicien al segle xv i continuen fins als nostres dies. La portalada és d'arc de mig punt amb llinda i al capdamunt s'alça el campanar de torre barroc amb coronament de balustrades. Cal destacar la decoració escultòrica present en diversos capitells de l'interior. Dos permòdols situats en els murs interiors de l'església, un per banda. El del costat de l'evangeli representa una fera (llop o guilla) amb una llarga llengua que li penja de la gorga oberta. El permòdol del costat de l'epístola representa un cap d'home toscament treballat i agafada per una mà que continua amb un tros de braç. Per les característiques de l'escultura podria ser realitzada per un artesà de Majestats. Els capitells es troben a la nau i davant l'absis. Tenen diferents motius: vegetals, animals i historiats. El treball és sovint arcaic i alguns fins i tot presenten una forma hieràtica. La pica baptismal està situada a l'entrada de l'església i és de forma troncocònica, no gaire grossa; és de les d'immersió. Destaquen tres cordons trenats amb gran alt relleu i amb direccions contràries esculpits. Història Aquesta església està situada sota els cingles del Puigsacalm. La construcció original és del primer romànic feta amb materials més rudimentaris que foren substituïts per les restes romàniques conservades i que podem datar a la dotzena centúria. Entre aquestes restes cal destacar amb ordre de prioritat els elements aquí descrits. Bernat Tallaferro, l'any 1117, cedeix el lloc d'Ullo (cita l'església) al bisbat. L'acta de consagració data de 1119. Els terratrèmols de 1427 i 1428 sacsejaren l'església i l'any 1432 foren reconstruïts alguns arcs. Durant el segle xviii fou reformada de nou i adquirí una presència basilical en detriment de la romànica. De l'edifici del segle xii només es conserva l'absis, restaurat l'any 1947. Dins l'església es guarda un conjunt escultòric que representa la crucifixió. Aquest relleu és d'un gran arcaisme i hieratisme. Referències
Iglesia de San Esteban de Bas

La iglesia de San Esteban de Bas está situada en Vall de Bas en la comarca catalana de La Garrocha. Fue consagrada por Berenguer Dalmau, obispo de Gerona, en el año 1119. Con los terremotos que asolaron esta zona en el siglo XV resultó muy dañada; algunas partes se reconstruyeron y otras desaparecieron. Fue sometida a obras de ampliación en el siglo XVIII. El edificio Aunque actualmente , después de las reformas habidas, conste de tres naves, originariamente era de planta de cruz latina, es decir, de una sola nave con tres ábsides y transepto. El ábside central tiene decoración de ventanas ciegas geminadas. En el interior, muestra una influencia del monasterio de Sant Joan les Fonts. Está dividida en cinco tramos separados por columnas que sostienen arcos adosados a los muros con once capiteles esculpidos, repartidos en toda la cuenca absidal, el crucero y la nave norte. Se cree que están hechos por dos maestros diferentes, uno en la primera mitad del siglo XII y otro activo en la segunda mitad del mismo siglo, de estilo más refinado, quizás influido por el Maestro de Cabestany, sobre todo en el capitel que representa la Virgen con el Niño, rodeada de cuatro ángeles. Véase también Arte románico de Cataluña Bibliografía Pladevall, Antoni (1999). Guies Catalunya Romànica, La Garrotxa (en catalán). Barcelona, Edicions 62. ISBN 84-412-0229-X.
Kerk van Sant Esteve d'en Bas

De parochiekerk van Sant Esteve d'en Bas is een kerk in La Vall d'en Bas (Garrotxa) die beschermd is als cultureel erfgoed van lokaal belang. De kerk is het centrum van de gelijknamige stad, gelegen op een helling van de Murrià-berg, boven de Vall d'en Bas. De eerste vermeldingen van een religieus gebouw op deze locatie dateren uit de jaren 898 en 904. De huidige kerk is echter een romaans bouwwerk dat op 10 januari 1119 werd ingewijd door bisschop Berenguer Dalmau van Girona. In de 15e eeuw (1427-1428) raakte de kerk zwaar beschadigd door de aardbevingen die de regio Garrotxa troffen, waarna herstelwerkzaamheden volgden.
Església de Sant Joan de Salelles

L'església de Sant Joan de Salelles es troba en el municipi de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura a la comarca del Baix Empordà. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Està situat al veïnat del mateix nom. És un petit temple bastit vers els segles X-XI en estil romànic. La façana va ser refeta a finals del segle xvi. Recentment el conjunt ha estat restaurat, i reconstruïts la porta del costat de migdia del temple i el campanar. Fou novament restaurada entre els anys 1985-1987 per la Diputació de Girona i la Generalitat de Catalunya, després d'un llarg temps d'abandó. Descripció És un edifici aïllat, que consta d'una nau amb absis semicircular molt allargat. La nau es cobreix amb volta apuntada i seguida, i l'absis amb volta de quart d'esfera. A la façana de migdia hi ha una porta d'accés d'arc de mig punt, i a l'absis una petita obertura d'una esqueixada, molt estreta, de tipus d'espitllera. La façana, a ponent, presenta una porta allindanada i una petita finestra també allindanada a la banda esquerra, amb la data del 1596. El conjunt es completa amb un campanar d'espadanya situat sobre l'arc triomfal. En una part del mur de la nau pot veure's l'alineació en opus spicatum (d'espina de peix), que ha fet datar l'edifici entre els segles X i XI. Disposa de dues portes, en el sud la principal d'un sol arc i la del nord molt petita. En el segle xvi es va refer el frontal de l'església amb una porta i finestra, en el llindar de la qual es pot veure la data de 1596. Es conserven un reliquiari i una lipsanoteca de fusta del segle xii, procedents de l'església, en el Museu d'Art de Girona. Vegeu també Llista d'esglésies romàniques del Baix Empordà Referències
Iglesia de San Juan de Salelles

La iglesia de Sant Joan de Salelles se encuentra en el municipio de Cruïlles, Monells i Sant Sadurní de l'Heura en la comarca catalana del Bajo Ampurdán. Se sabe que en el año 1136 estaba agregada a Santa Eulalia de Cruïlles. Durante los siglos XVI y XVIII fue reformada, volviéndose a restaurar entre los años 1985-1987 por la Diputación de Gerona y la Generalidad de Cataluña, después de un largo tiempo de abandono. El edificio De construcción de nave única con bóveda apuntada y ábside semicircular con bóveda de cuarto de esfera, la única ventana original que queda se encuentra en el centro del ábside, es del tipo de arpillera] En una parte del muro de la nave puede verse la alineación en opus spicatum (forma de espina de pez), que ha hecho datar el edificio entre los siglos X y XI. Dispone de dos puertas, en el sur la principal de un solo arco y la del norte muy pequeña. En el siglo XVI se rehízo el frontal de la iglesia con una puerta y ventana en la que en su dintel se puede ver la fecha de 1596. Se conservan un relicario y una lipsanoteca de madera del siglo XII, procedentes de la iglesia, en el Museo de Arte de Gerona. Bibliografía Pladevall, Antoni (2000). Guies Catalunya Romànica, El Baix Empordà (en catalán). Barcelona, Pòrtic. ISBN 84-7306-637-5.
Sant Martí d'Urtx

Sant Martí d'Urtx és una església d'origen romànic al poble d'Urtx pertanyent al municipi de Fontanals de Cerdanya (Baixa Cerdanya). Història Documentada l'any 1119, quan el bisbe Ot d'Urgell la va donar com dependent de la canònica de Santa Maria de Serrabona al Vallespir. Aquesta donació fou confirmada pel bisbe Bernat en consagrar-la el 1151. El poble fou de la família dels Urg, que s'extingí al segle xiv. El 1316, els marmessors testamentaris del darrer baró Ramon d'Urtx vengueren al rei el lloc d'Urtx a més de Das i Saltèguel. Arquitectura L'església, construïda el segle xii, primitivament tenia la planta trapezoïdal amb un absis semicircular a la capçalera. Ha estat reformada algunes vegades, tant els seus murs com l'absis són reconstruïts, el campanar també forma part d'aquestes modificacions i el reforç en el gruix de les parets laterals que van aconseguir així una amplada d'1,75 metres. La portalada de pedra granítica és l'original encara que canviada d'emplaçament, presenta un arc de mig punt amb dues arquivoltes, l'exterior amb motius escultòrics, quatre cares, dos per banda, en el centre un cap de bou i la resta de la decoració són petites piràmides, l'arquivolta interior està formada per un bordó. Referències Vegeu també Art romànic de la Baixa Cerdanya Bibliografia Ventosa i Serra, Enric. Les Esglésies romàniques de la Cerdanya. Farell, 2004. ISBN 84-95695-39-1.
Iglesia de San Martín (Urtx)

La iglesia de San Martín de Urtg (en catalán Sant Martí d'Urtx) se encuentra en la localidad de Urtg perteneciente al municipio de Fontanals de Cerdanya, en la provincia de Gerona, Cataluña (España). Documentada en el año 1119, cuando el obispo Ot de Urgel la donó como dependiente de la canónica de Santa María de Serrabona del Rosellón francés. Edificio La iglesia, reconstruida en el siglo XII, primitivamente tenía la planta trapezoidal con un ábside semicircular en la cabecera. Ha sido reformada en varias ocasiones, tanto sus muros como el ábside son reconstruidos, el campanario también forma parte de estas modificaciones y el refuerzo en el grueso de las paredes laterales que consiguieron así una anchura de 1,75 metros. La portalada de piedra granítica es la original aunque cambiada de emplazamiento, presenta un arco de medio punto con dos arquivoltas, la exterior con motivos escultóricos de cuatro caras, dos por lado, en el centro una cabeza de buey y el resto de la decoración son pequeñas pirámides, la arquivolta interior está formada por un bordón. Bibliografía Ventosa i Serra, Enric (2004). Les Esglésies romàniques de la Cerdanya (en catalán). Farell Editors. ISBN 84-95696-39-1.
Sant Miquel de Soriguerola

Sant Miquel de Soriguerola és una església romànica situada a l'entitat de població de Soriguerola pertanyent al municipi de Fontanals de Cerdanya a la comarca de la Baixa Cerdanya. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Història La Comtessa Elisabet, muller del Comte Guifré II de Cerdanya, l'any 1035 va fer donació al Monestir de Serrateix dels pobles de Soriguera i Soriguerola, junt amb l'església de St. Miquel i amb els seus delmes i primícies. Aquesta possessió li reconeix el Procurador dels feus reials a Cerdanya el 1267. Els càtars partidaris del comte Foix i Arnald de Castellbó saquejaren l'església el 1198. Hi havia un frontal del segle xiii amb pintures que representen la lluita de Sant Miquel contra el dimoni. Aquest frontal es troba la NNAC i és d'influència franco-gòtica. Edifici És una petita església d'una sola nau amb volta de canó lleugerament apuntada, amb la porta al sud, essent molt estreta i baixa. El campanar, a l'oest, és en forma d'espadanya senzilla, havent perdut les llosses. Sota del campanar s'obra una petita finestra. L'altar és en hemicicle i té finestra absidal de mig punt. Actualment l'església està tota enguixada i pintada, trobant-se en força mal estat. S'observa una petita esquerda al llarg del sostre de la nau. Per l'exterior cal senyalar que la teulada de l'absis està plena d'herbes i que s'observa petites formacions de pedres disposades en "opus spicatum". Al costat nord-est s'hi troba adossada una construcció nova. El frontispici a la part meridional està construït amb filades d'opus spicatum i amb un campanar de cadireta petit i descentrat. A l'absis també s'aprecia l'opus spicatum i una finestra, amb doble esqueixada, en el seu centre. Pintura Procedent d'aquesta església es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya a Barcelona, un possible frontal d'altar pintat sobre fusta, representant la psicòstasi amb sant Miquel i el dimoni pesant les ànimes, a la part baixa es troba l'escena del Sant Sopar així com la lluita de Sant Miquel amb el drac. La pintura és atribuïda a l'anomenat mestre de Soriguerola. Una imatge romànica del segle xii d'una Mare de Déu amb Nen, va desaparèixer a la guerra civil espanyola de l'any 1936. Vegeu també Art romànic de la Baixa Cerdanya Referències Bibliografia Costa, Ricardo da. A Taula de Sant Miquel (séc. XIII) do mestre de Soriguerola (Baixa Cerdanha - Catalunha), en CAVALCANTI, Carlos M. H. (dir.). História, imagem e narrativas. Rio de Janeiro: Revista Eletrônica, n. 2, ano 1, abril/2006. ISSN 1808-9895 Ventosa i Serra, Enric. Les Esglésies romàniques de la Cerdanya. Farell Editors, 2004. ISBN 84-95695-39-1.
Iglesia de San Miguel (Soriguerola)

La iglesia de Sant Miquel de Soriguerola, está situada en la entidad de población de Soriguerola, perteneciente al municipio de Fontanals de Cerdanya en la comarca de la Baja Cerdaña. Se encuentra documentada en el testamento del conde Wifredo II de Cerdaña, del año 1035 en el que deja en alodio a Soriguerola y su iglesia a su esposa. Esta iglesia fue saqueada por las tropas cátaras en el año 1198. Edificio Su construcción es pequeña, corta y baja, de nave única rectangular con el ábside semicircular con bóveda de cuarto de esfera y la de la nave ligeramente apuntada. En el exterior, el frontispicio situado en la parte meridional está construido con hileras de opus spicatum y es donde tiene situado, descentrado, un pequeño campanario de espadaña. En el ábside también se aprecia el opus spicatum y una ventana del tipo aspillera en su centro. Pintura Procedente de esta iglesia se encuentra en el Museo Nacional de Arte de Cataluña, en Barcelona, un Frontal de San Miguel, un frontal de altar pintado sobre madera, representando la psicostasis con san Miguel y el demonio pesando las almas; en el registro bajo se encuentra la escena de la Santa Cena así como la lucha de san Miguel con el dragón. La pintura está atribuida al llamado maestro de Soriguerola. Una imagen románica del siglo XII de una Virgen con Niño, desapareció en la guerra civil española del año 1936. Bibliografía Ventosa i Serra, Enric (2004). Les Esglésies romàniques de la Cerdanya. Farell Editors. ISBN 84-95696-39-1.
Chiesa di San Michele di Soriguerola

La chiesa di San Michele di Soriguerola è situata nel villaggio di Soriguerola, appartenente al municipio di Fontanals de Cerdanya nella comarca della Bassa Cerdaña. Si trova documentata nel testamento del conte Goffredo II di Cerdanya, dell'anno 1035, nel quale lascia in allodio Soriguerola e la sua chiesa a sua moglie. Questa chiesa venne saccheggiata dalle truppe catare nel 1198. Edificio Si tratta di una chiesetta, corta e bassa, a navata unica rettangolare con l'abside semicircolare con volta conica mentre quella della navata è a due falde spioventi. All'esterno, il frontespizio, posto nella parte meridionale, è costruito con filari di opus spicatum ed è dove si trova una piccola cella campanaria decentrata. Nell'abside è visibile, al centro, una finestra a feritoia. Dipinto Proveniente da questa chiesa, ed esposta nel Museo nazionale d'arte della Catalogna, a Barcellona, è una Tavola di san Michele, una pala d'altare dipinta su legno, rappresentante la psicostasia con san Michele e il demone che pesa le anime; nella parte bassa è dipinta la scena dell'Ultima Cena e la lotta di san Michele con il drago. Il dipinto è attribuito al cosiddetto Maestro di Soriguerola. Un'immagine romanica, del XII secolo, di una Vergine con Bambino, è scomparsa durante la guerra civile spagnola nel 1936. Bibliografia Ventosa i Serra, Enric, Les Esglésies romàniques de la Cerdanya, Farell Editors, 2004. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa di San Michele di Soriguerola
Sant Miquel de Vilageliu

Sant Miquel de Vilageriu, o de Vilageliu, és una església romànica al costat de la masia de Vilageriu (Vilageliu) a 500 m del nucli urbà de Tona a la comarca d'Osona. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònc de Catalunya. A la zona també s'hi troba un aqüeducte d'època medieval. Descripció Petita esglesiola prop del mas Vilageriu. És una construcció amb elements romànics característics. És de planta rectangular rematada la seva edificació amb un campanaret d'espadanya. Sembla que la capçalera i la nau es van construir als volts de l'any 1080 i fou reformada o modificada al segle xii, obrint-se noves finestres a migdia i tramuntana. L'absis, també de gran puresa de línies romàniques, està decorat per arcuacions llombardes. A la base de l'altar es descobrí un mil·liari romà. Història La capella existeix des d'abans del 948. el primer document que en fa esment és del 12 de març de 948 al fer testament el levita Guadanir, senyor de "Vil·la Gerille". A principis del segle xi posseïa la vila el noble Rodulf, intitulat arxilevita per trobar-se al servei de l'església de Vic. Entorn l'any 1080, en temps d'Hug Dalmau, es renovà l'església, fent-se la capçalera i la nau, i ja en segles posteriors es feren successives modificacions a càrrec dels cavallers de les famílies Oló, Castell i Santa Eugènia. Referències Bibliografia Pladevall, Antoni (1999), Guies Catalunya Romànica, Osona, Barcelona, Pòrtic. ISBN 84 7306 528 X