NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Martí de Querós

Sant Martí de Querós és una església romànica del municipi de Sant Hilari Sacalm, documentada des de principis del segle xii i protegida com a bé cultural d'interès local. Era l'església parroquial del poble de Querós i fou abandonada el 1966 després de la construcció del pantà de Susqueda. Està ubicada just al límit de les aigües de l'embassament. La primer referència documental de l'església és de 1104 però es creu que l'edifici romànic fou construït a finals del segle xi. En fou rector Antoni Serrallonga, fill del bandoler Joan de Serrallonga. Descripció Antiga església parroquial del poble de Querós abandonada des de l'any 1966, situada al nord de Sant Hilari Sacalm, al costat de les aigües del pantà de Susqueda. L'edifici, té una única nau rectangular amb la coberta de volta de canó, amb tres arcs torals, i un absis semicircular a la capçalera amb una finestra de doble esqueixada al centre, en arc de mig punt en gradació. A migdia hi ha la porta d'entrada original, en arc de mig punt, i dues finestres. L'exterior de l'absis presenta decoració d'arcuacions entre lesenes i els murs de les naus fris d'arcuacions. El campanar-torre del segle xv està adossat al costat de migdia de l'absis. El teulat del campanar és a doble vessant, de teula àrab. En els murs, de carreus de pedra, en destaca el coronament superior d'arcuacions cegues. A l'interior de l'absis es conserven fragments de pintura mural d'època romànica. Història L'església apareix documentada per primer cop el 1104, encara que segurament és una mica anterior, de finals del segle xi. Va estar vinculada des del principi al terme senyorial de Sau, sota la jurisdicció del castell de Cabreroles. Els terratrèmols del segle xv, que tantes destrosses provocaren a la comarca, van malmetre sobretot el campanar que va haver de ser alçat de nou el mateix segle i reforçat el següent. Gran part de la rectoria fou enderrocada. A la segona meitat del segle xvii, Antoni de Serrallonga, fill del bandoler Joan Sala de Serrallonga, fou rector de la parròquia. Del poble de Querós en resten dempeus l'església i algunes cases situades a les muntanyes, ja que la resta estan sota les aigües de l'embassament de Susqueda. L'Ajuntament de Sant Hilari Sacalm, en col·laboració amb el Consell Comarcal de la Selva i la Diputació de Girona ha iniciat (quan?) un projecte de restauració per poder incorporar l'església a les rutes turístiques del romànic català. Una de les primeres tasques endegades ha estat assentar les bases de l'edifici i fer diverses excavacions. Actualment (Març 2021) no s'ha fet cap actuació i l'esglèsia comença a caure, la teulada del campanar va caure el 2015 i l'entorn s'està degradant, el xiprer i el llorer que creixien al costat s'han mort i una alzina que hi havia al costat ha caigut cap al pantà i una del costat s'està descalçant i morint. Referències Enllaços externs Sant Martí de Querós - Art Medieval Església de S. Martí de Querós a Sant Hilari Sacalm Arxivat 2015-12-27 a Wayback Machine.
Santa Maria de Finestres

Santa Maria de Finestres és un petit santuari, situat en un indret alterós, i de grans panoràmiques, en una de les carenes meridionals de la serra de Finestres, al terme municipal de Sant Aniol de Finestres (La Garrotxa) dins del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa. Es pot accedir a Santa Maria de Finestres, a peu, seguint els antics camins medievals, tant des de la vall de la Llémena com des de la del Ser. Cada any s'hi celebra l'Aplec del Roser i l'Aplec de Santa Maria de Finestres el mes de juny, força concorreguts per gent de la rodalia. La devoció popular li ha dedicat diversos Goigs des de molt antic. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Santa Maria de Finestres és un temple situat prop del castell de Finestres, a 880 m d'altitud. És d'una sola nau i absis semicircular. La volta és apuntada i alguns dels seus murs conserven paraments d'opus spicatum. La construcció originària de l'església ha estat molt modificada al llarg del temps, i d'aquesta estructura resten només la volta, i és possible que també l'absis. Història La documentació escrita més antiga sobre Santa Maria de Finestres data de l'any 947, moment en què l'església fou consagrada pel bisbe Gotmar III. Apareix esmentada com a Sancta Maria in castro quoddicitur Fenestras… Es vincula històricament al castell de Finestres, aleshores depenent de la baronia de Santa Pau. L'any 1097 el papa Urbà II confirma la donació de l'església de «Sancta Maria de Fenestris» al monestir de Sant Esteve de Banyoles. Poc després de l'any 1174 els abats d'aquest monestir varen convertir l'església en un priorat benedictí, que va acollir una petita comunitat monàstica durant quatre segles. L'any 1428, amb els terratrèmols de la comarca, Santa Maria va veure enfonsada la seva volta i part dels seus murs molt malmesos. Durant la visita pastoral de 1440 l'església encara no havia estat refeta, malgrat que l'any 1436 el vicari general va convidar els fidels a oferir diners per tal de dur a terme la reconstrucció. L'any 1835 el priorat fou exclaustrat per les desamortitzacions. Referències Enllaços externs «Priorat de Santa Maria de Finestres». Monestirs de Catalunya. [Consulta: 26 desembre 2015]. «Santuari de Santa Maria de Finestres (X)». valldellemena.cat. Mancomunitat de la vall de Llémena. [Consulta: 26 desembre 2015].
Castell de Sant Romà

El Castell de Sant Romà és un castell medieval del municipi de Montellà i Martinet (Cerdanya) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un castell arruïnat del que només resten alguns murs i una torre quadrada, de la que es conserven els quatre murs. La paret nord de la torre té una porta adovellada i la paret sud té dues sageteres. Aquest castell controlava el pas per la vall del Ridolaina, via de comunicació entre el Berguedà i la Cerdanya a través del Pas dels Gosolans i el coll de Tancalaporta. Uns 200 m al nord del castell hi ha el mas deshabitat de Sant Romà, del que resten algunes ruïnes. Història A l'Edat Mitjana, el castell de Sant Romà defensava el pas de la Cerdanya al Berguedà per la vall de Rodolaina. Documentat el 1108, any en què fou encomanat als Pinós, juntament amb els castells de Josa i Ossera. Referències
Capella de la Mare de Déu de les Neus (la Molina)

La capella de la Mare de Déu de les Neus és una església del municipi d'Alp (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una capella situada al peu de les pistes d'esquí de Supermolina. És una construcció d'una sola nau amb arcs de diafragma i embigat, amb coberta a dues vessants de pissarra. La façana, orientada a migdia, presenta un atri d'entrada amb tres arcs de mig punt i un petit campanar d'espadanya amb dues campanes. Es va construir l'any 1952 a iniciativa de la família hotelera Rigat Tortorici, en el moment d'expansió dels esports d'hivern a la Molina. Josep Maria Ros i Vila en va ser l'arquitecte. Al presbiteri, a l'absis, hi ha unes decoracions murals amb diferents figures davant muntanyes nevades sota un cel blau, obra de Jesús Carles de Vilallonga Rosell, autor també de la decoració de les parets i de la porta principal, entre d'altres aportacions. Al centre de l'escena hi ha l'escultura exempta d'alabastre de la Mare de Déu de les Neus, obra d'Emili Colom i Comerma, que també és l'autor del conjunt format per un clavari, protegit per una teulada de pissarra, i un banc de fusta que hi ha a l'exterior de la capella, tocant a l'absis. Referències
Mare de Déu del Roser de Lles

La Mare de Déu del Roser de Lles és una església del municipi de Lles de Cerdanya (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici de planta rectangular d'una sola nau coberta amb volta de canó i teulada a dues aigües. Al mur est hi ha un cos afegit que correspon a la sagristia. Al mur de migjorn està situada la porta, d'arc de mig punt, adovellada, i un rosetó també adovellat. L'absis, orientat a NE, és de forma pentagonal. El campanar és petit i d'espadanya amb un únic ull. A l'interior, les parets són enguixades i pintades. L'aparell constructiu és de pedra irregular, algunes de les quals estan més ben tallades. A l'interior es conserva una creu de pedra provinent de l'església dels Àngels de la Llosa. Es tracta d'una creu grega amb el Crist en Majestat esculpit. Aquesta imatge té un aspecte arcaic, amb un cap molt gros i uns braços molt llargs. Referències
Sant Cosme i Sant Damià d'Arànser

Sant Cosme i Sant Damià d'Arànser és una església del municipi de Lles de Cerdanya (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'un edifici en ruïnes de planta quadrada fet de pedra local (granit), del qual se'n conserven les quatre parets força derruïdes i una pilastra del porxo que hi hauria hagut a ponent. La porta d'accés encara es pot identificar a la banda de migdia, feta d'arc de mig punt adovellada. També es pot veure la capella de poca fondària a la paret de la capçalera, que està a llevant. A la paret est hi havia una porta rectangular. La capella està orientada cap al sud i té un absis de capçalera plana. Actualment es conserva en estat ruïnós. Història La capella de Sant Cosme s'adscriu dins del grup d'ermites i capelles de camí, la funció de les quals era protegir els caminants dels perills. Està localitzada en un punt estratègic del camí que comunica Lles amb Arànser. Les restes que es conserven són d'època moderna. Referències
Santa Llúcia de Coborriu

Santa Llúcia de Coborriu és una església del municipi de Lles de Cerdanya (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'edifici actual és posterior a l'època medieval encara que pot conservar restes d'origen preromànic, té una única nau coberta amb volta de rajol i campanar d'espadanya de dos ulls. La teulada és a dues aigües. L'edifici és adaptat al desnivell i s'accedeix per unes escales al pla davant de la porta, localitzada a la façana de ponent sobre la qual, s'obre una finestra amb forma d'ull de bou. Presenta un contrafort a la paret de migdia. L'edifici està arrebossat en l'actualitat. A la capçalera té adossat un cos de planta quadrada que fa les funcions de sagristia i que està coberta amb volta de canó feta de pedra i morter de calç. El parament és de pedra sense treballar disposada irregularment. Podria ser que aquest edifici fos anterior a l'església, d'origen medieval, i que s'hagués aprofitat per a fer les funcions de sagristia. Destaquen els elements de ferro de la porta: el passador amb cap zoomorf i el tirador decorat segons la tradició pirinenca. El 13 de desembre se celebra l'aplec de Santa Llúcia, el dia de la santa patrona. Història Per la construcció dels paraments i l'asimetria de la zona de llevant sembla que aprofita l'absis i la part nord de la primitiva capella o església. Coborriu de la Llosa al segle xix era un municipi independent, però en l'actualitat depèn del municipi de Lles. Hi resten l'església de Santa Llúcia i pocs habitatges junt amb la casa pairal de Ca l'Espanya. Referències
Santa Maria de Quadres

Santa Maria de Quadres és una església del municipi d'Isòvol (Cerdanya) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una església d'origen romànic, però molt ampliada el segle xviii. D'una nau amb volta de canó, tancada per un absis semicircular llis. L'espadanya és petita, amb un sol buit que dona cabuda a una campana. Els murs són construïts amb parament de carreus ben tallats, i es corresponen al segle xii. També trobem una finestra doble esqueixada i un arc monolític a primer terme de la nau, sobre un sòcol de filades de carreus (objecte d'una excavació recent). En l'absis es veu com canvia la fàbrica: hi ha carreus poc treballats en el basament i més amunt són còdols o pedra i morter. A causa de les riuades va anar quedant cada cop més enfonsada, cosa que va fer que es construís una de nova més elevada. El recinte del santuari tenia una portalada ornamentada amb motius escultòrics molt semblants als de la porta de l'església de Ger, que és del 1740. A l'últim quart del segle XX la portalada va ser adquirida per un particular i traslladada a Ventajola. Història "Sancta Maria de Quadris" era als segles XIII-XIV una "domus hospitalis" (capella d'un hospital o hospital de viatgers). La talla romànica de la mare de Déu va ser cremada l'any 1936. Actualment hi ha una nova imatge. Els seus Goigs li demanen a la Mare de Déu de Quadres que deslliuri de les guerres i afavoreixi les collites. D'origen romànic (s.XII), el temple va ser modificat a la fi del segle xviii. A la pràctica, s'hi superosen 2 edificis sencers: el del s.XII (soterrat a conseqüència de successives riuades del riu segre), i el del segle xviii. A escassos metres s'ha construït un allotjament i un restaurant amb terrasses, per part d'un particular. Realitzat informe dels Agents Rurals al respecte l'any 2012 aproximadament. Referències
Bâtiment de Correos (Barcelone)

L'édifice des Correus (en catalan, Correus i Telègrafs) est le siège à Barcelone de la Société d'Etat Correos y Telégrafos, appartenant à l'État espagnol. C'est un édifice de style classiciste et néobaroque, œuvre de Josep Goday et Jaume Torres i Grau projeté en 1914 et bâti entre 1926 et 1927. Le décor est l'œuvre des sculpteurs Manuel Fuxà, Eusebi Arnau et Pere Jou, et des peintres Francesc d'Assís Galí, Josep Obiols, Francesc Labarta et Francesc Canyelles. Il est situé plaza de Correos, dans l'arrondisement de Ciutat Vella. L'édifice est inscrit comme Bien Culturel d'Intérêt Local (BCIL) dans le Recensement du Patrimoine Culturel catalan. Histoire Le premier service de courriers à Barcelone a été organisé en 1338 sous forme de confrérie. En 1716 il a été incorporé à la Couronne par Philippe V, avec un règlement promulgué en 1720. Le siège se situait alors dans la rue du Correu Vell, puis est passé successivement à la rue Bonsuccés et, au début du XXe siècle, à la place Urquinaona. Lorsqu'en 1908 a été entamé l'ouverture de la Via Laietana, un des principaux projets urbanistiques de la Barcelone du début du XXe siècle, qui reliait le quartier de l'Eixample à la mer, on a pensé à installer sur la nouvelle avenue le siège central de Correos dans un nouveau bâtiment. La nouvelle voie a été dessinée avec la volonté de créer une avenue d'aspect uniforme, c'est pourquoi la plupart des bâtiments sont d'aspect noucentiste, avec une certaine influence de l'École de Chicago. Le terrain où a été bâti le bâtiment était la propriété de José Collaso y Gil, qui avait été maire de Barcelone à quatre reprises. Pour le nouveau bâtiment, un concours a été gagné par Goday y Torres. Goday s'inspirait de l'architecture renaissance florentine et, spécialement, de Brunelleschi. Dans ses œuvres il récupérait des formes classiques comme des frontons et pilastres, combinées avec des styles d'origine baroque, c'est le cas pour nombre de ses réalisations et également pour le bâtiment de Correos. L'édifice a été inauguré le 19 mai 1929, le jour de l'arrivée du roi Alfonso XIII à Barcelone pour inaugurer l'Exposition Internationale. Références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Edificio de Correos de Barcelona » (voir la liste des auteurs). Bibliographie Art de Catalunya 3: Urbanisme, arquitectura civil i industrial, Barcelona, Edicions L'isard, 1998 (ISBN 84-92131-45-4) Alejandro Bahamón et Àgata Losantos, Barcelona. Atlas histórico de arquitectura, Barcelona, Parramón, 2007 (ISBN 84-342-2945-5) Enciclopèdia de Barcelona 2. Ciutat Vella / Govern Militar, Barcelona, Gran Enciclopèdia Catalana, 2006 (ISBN 84-412-1396-8) Josep Maria Montaner, Arquitectura contemporània a Catalunya, Barcelona, Edicions 62, 2005 (ISBN 84-297-5669-8) Portail de Barcelone Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Casa Santana i Soler

La casa Santana i Soler és un edifici situat a la Via Laietana, 17 de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Història Fou bastit entre 1918 i 1921 per l'arquitecte Albert Juan i Torner per encàrrec de Josep Santana i Soler, un industrial especialitzat en productes de drogueria. Joan i Torner s'inspirà en l'arquitectura pionera d'oficines i magatzems de Chicago, com ara els Magatzems Walker, dissenyats per Louis Henri Sullivan el 1888. A finals de la dècada del 1920, aquest edifici acollí els despatxos de diversos arquitectes joves que més tard s'aglutinarien en el moviment del GATCPAC. En l'actualitat és un hotel. Descripció De planta quadrangular amb un xamfrà en forma d'hemicicle, consta de semisoterrani, planta baixa, entresòl, quatre plantes i terrat transitable. Disposa de tres façanes afrontades a la Via Laietana (on es troba l'accés principal) el carrer del Sotstinent Navarro i la plaça d'Emili Vilanova. Totes les façanes estructuren les seves obertures en eixos de desenvolupament vertical emfasitzats per les línies verticals del muri presenten un acabat revestit. La planta baixa reposa damunt d'un sòcol amb revestiments en forma de carreus encoixinats que conté les finestrelles horitzontals del semisoterrani. Damunt d'aquest sòcol s'hi desenvolupa el basament, que acull la planta baixa i l'entresòl. A la façana principal, l'accés a planta baixa es produeix a través de dos portals idèntics inscrits dins d'uns arcs de mig punt i consistents en un entaulament allindanat sostingut per dues columnes d'ordre toscà. Sobre aquest entaulament, dues cartel·les flanquejades per cornucòpies mostren la data de construcció de l'edifici (MCMXXI). Els dos portals flanquegen un ampli finestral tripartit que abraça la planta baixa i l'entresòl amb un emmarcament motllurat i coronat per una cartel·la (avui sense inscripcions) sobre mènsules ornada de volutes d'acant. Ambdós portals són sobremuntats per dos balcons en volada sobre permòdols i amb una potent barana d'obra en forma de gelosia d'inspiració romana. La resta de pisos es projecten a l'exterior per grans finestrals rectangulars retallats al mur de les façanes i amb un ampit reculat respecte a la línia d'aquests murs. Amb aquest recurs, la façana es presenta ritmada per pilastres monumentals el capitell de les quals actua, alhora, d'imposta per als arcs de la planta quarta. Efectivament, les fienstres de la darrera planta, convertides en arcs, acullen en llurs carcanyols una exuberant decoració en estuc a base de volutes d'acant florides. Damunt d'aquest entaulament abarrocat s'alça la cornisa de l'edifici, sobremontada per una barana de gelosia que tanca el terrat transitable. Pel que fa als interiors, avui perduts, l'arquitecte ubicà les escales i l'ascensor de manera que es pogués accedir amb facilitat a cadascun dels despatxos que conformaven l'edifici. En l'actualitat, l'estructura interna és aparent a través dels pilars i jàsseres de perfils metàl·lics que sostenen els pesos de cada pis. Referències Enllaços externs «Edifici de despatxos Via Laietana». Guia temàtica Biblioteca ETSAB.
Antiga església de Sant Salvador de Prenafeta

L'antiga església de Sant Salvador de Prenafeta és una església al poble de Prenafeta, al municipi de Montblanc (Conca de Barberà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a l'antic poble de Prenafeta, que quedà abandonat el segle xviii quan el poble es traslladà uns dos quilometres al sud. Actualment l'església es troba en ruïnes. Descripció És un edifici amb dues parts diferenciades que possiblement corresponen a dos moments d'obra. Als peus de l'edifici hi ha el que seria el nucli primitiu: una nau rectangular que aniria coberta per una encavallada de fusta que no s'ha conservat. Això pot correspondre a mitjans de segle xi. El material constructiu és la pedra irregular petita i col·locada sense cura en el mur, lligada amb morter. Posteriorment (1300) es va afegir un nou tram de nau amb un absis semicircular a la capçalera. Aquesta part de l'edifici va coberta per una volta de canó apuntat que arrenca d'una imposta. Els dos trams de la nau es comuniquen mitjançant un gran arc ogival dovellat. En l'obra més moderna, els materials són també molt pobres. A la volta han quedat els senyals d'una cintra d'encanyissat, en el morter emprat per a lligar el reble. Història Prenafeta es menciona com a topònim l'any 980. El 1054 va ser donat el lloc per la seva colonització i a partir d'aquesta data deurien iniciar-se les obres del castell. L'empresa repobladora va aturar-se com a conseqüència d'una incursió àrab documentada pels volts del 1086. No obstant això, poc temps després es deuria reprendre, aquesta vegada ja sense interrupció. Durant els segles XII el lloc depenia de la família Puigvert, descendents dels primers colonitzadors. Precisament en el testament d'un membre d'aquesta nissaga es documenta per primera vegada l'església de Sant Salvador, l'any 1166. Posteriorment, Prenafeta va passar a ser propietat del monestir de Poblet per donació d'un Puigvert. L'any 1300 una Acta de Visita al Cenobi esmenta la necessitat de construir una capella al lloc. Referències Enllaços externs «Antiga església de Sant Salvador de Prenafeta». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2016-06-03. [Consulta: 30 abril 2016].
Барселонски университет

Барселонският университет (на испански: Universitat de Barcelona) е един от най-старите университети в Испания, основан е през 1450 г. Днес в него следват над 60 хиляди студенти. Всяка година в университета се дипломират 10 хиляди бакалаври и се присъждат 400 докторски степени. Лекциите се водят на каталански и испански език. Галерия Известни възпитаници Жорди Галсеран (р. 1964), каталонски драматург, сценарист и преводач Външни препратки Сайт на университета ((ca)) ((es)) ((en))
Barcelonská univerzita

Barcelonská univerzita (katalánsky Universitat de Barcelona, latinsky Universitas Barcinonensis) je katalánská univerzita se sídlem v Barceloně. Založena byla v roce 1450 jako třetí univerzita na Iberském poloostrově. Počtem studentů v akreditovaných studijních programech je druhou největší vysokou školu ve Španělsku. Má šestnáct fakult a provozuje mimo jiné své Barcelonské univerzitní centrum – UNIBA, . Barcelonská univerzita se dlouhodobě umísťuje v žebříčku nejlepších světových univerzit QS TopUniversities a v roce 2018 na 156. místě, jako nejlépe hodnocená ve Španělsku. Dle jiného rankingu je dokonce 81. nejlepší univerzitou světa. Od roku 2019 je jejím rektorem Joan Elias. Historie Univerzita byla založena královským dekretem uděleným králem Alfonsem V. Aragonským v Neapoli 3. listopadu 1450. Již čtyřicet devět let předtím ovšem ve městě byla vzkvétající lékařská fakulta. Všeobecná studia – (jak byly univerzity v té době běžně nazývány, založena králem Martinem z Aragonu, ale ani Consellem de Cent (barcelonská Rada sta) ani další autoritativní instituce města jí nepřiznaly oficiální status, protože to považovaly za zásah do jejich příslušných jurisdikcí. Alphons Magnanimous potvrdil výsady, ačkoli, byl udělen i na petici Consell de Cent, a tak rada měla vždy zvažovat a uznávat Všeobecná studia vytvořená v 1450 jako pravou městskou univerzitu, protože to bylo nadále pod jeho kontrolou a finančním zajištěním. Fakulty Fakulta Knihovnictví a Dokumentace Fakulta Výtvarného umění Fakulta Biologie Fakulta Chemie Fakulta Geografie a Historie Fakulta Geologie Fakulta Matematiky a Informatiky Fakulta Medicíny a Léčebné péče Fakulta Pedagogická Fakulta Farmaceutická a věd o potravinách Fakulta Filologická Fakulta Filozofická Fakulta Fyziky Fakulta Psychologie Fakulta Právnická Fakulta Ekonomická Významní absolventi Josep Pla, spisovatel Roger Alier i Aixiala, muzikolog Frances Cambó i Batle, Politik, spisovatel Josep Camas i Solà, astronom Maria Teresa Fernandéz dela Vega Sanz, místopředsedkyně španělské vlády Joan Coromines i Vigneaux, lingvista Jaume Cabré i Fabré, spisovatel Lluís Companys i Jover, politik, buditel Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku University of Barcelona na anglické Wikipedii. Související články Toulouse Business School Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Barcelonská univerzita na Wikimedia Commons Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Barcelonská univerzita Oficiální stránky Barcelonská univerzita na Facebooku Barcelonská univerzita na X Barcelonská univerzita na YouTube