NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Refugio de Colomina

El refugio de la Colomina es un refugio de montaña en la cabecera de la Vall Fosca, a 2425 m de altitud, junto al lago de Colomina, en el término municipal de la Torre de Cabdella, en el Pallars Jussá, provincia de Lérida, España. Se accede desde el embalse de Sallente, a 1777 m, donde hay un aparcamiento. Desde aquí, una fuerte subida lleva primero al lago Gento, a 2142 m, y después al lago de Colomina, a 2420 m. Si funciona el teleférico hasta el lago Gento, después solo hay 45 minutos de ascenso. El embalse de Sallente está a 4,5 km del pueblo de la Torre de Capdella, y a unos 35 km de Pont de Suert, en dirección norte a lo largo de la Vall Fosca. Situación El refugio se encuentra en el extremo sur de la ruta Carros de Foc, una travesía de 55 km que recorre todos los refugios que se encuentran dentro del Parque nacional de Aiguas Tortas y Lago de San Mauricio. En esta ruta se puede acceder en 3 a 5 horas desde el refugio Josep Maria Blanc (2310 m), al este, en el valle de Peguera, a través del collado de Saburó, a 2668 m; en 4 a 6 horas desde el refugio del Estany Llong (1985 m), al norte, en el valle de Aiguas Tortas, a través de la Colladeta de Dellui, a 2577 m, y en 4 a 6 horas desde el refugio Ernest Mallafré (1893 m), junto al lago de San Mauricio, a través de los collados de Saburó (2668 m) y Monestero (2716 m) La zona lacustre que rodea el refugio, con 24 lagos, es la más amplia del Pirineo. Historia El refugio de la Colomina se construyó en torno a 1917 con el nombre de Casa Keller, por el ingeniero suizo que vivió en él durante la construcción de la primera obra hidroeléctrica que se construyó en España. El edificio, propiedad de FECSA, fue cedido a la FEEC (Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya). En 1985 se realizó una gran reforma para restaurar y acondicionar el edificio. Características El refugio tiene 36-40 plazas en habitaciones colectivas, con sábanas y duchas en verano, además de comidas. Ofrece servicio de guías y en torno a 200 excursiones por el entorno. En invierno, hay un refugio abierto de 18 plazas con colchón, mantas y radio de emergencia.​ Desde el refugio se pueden hacer numerosas escaladas, entre las que destaca la cara oeste del pico de Peguera y la cara sudeste del pico de Colomina (2673 m).​ Las cimas más cercanas son el pico de Mainera, de 2905 metros, el pico de Peguera, de 2982 metros, el pico de Saburó, de 2908 metros y el pico de Mar, de 2902 metros. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Refugio de Colomina. http://www.pirineos3000.com/servlet/PantallaGuapaRefugios/REFUGIO--Colomina--V_IDDESCREFUGIO--170.html http://pallarsjussa.net/es/alojamientos/refugio-colomina
Refugi de Pleta de la Vila

El refugi de Pleta de la Vila era un refugi forestal a 1.500 m d'altitud del municipi de Saldes (Berguedà) situat al vessant nord de la Serra d'Ensija. Per arribar-hi cal agafar el desviament a l'esquerra a coll de la Trapa i seguir 5 km de carretera de muntanya asfaltada fins a peu de l'antic refugi. Actualment aquesta construcció ja no està en servei i en el seu emplaçament hi ha el camp de neu del Parc de Palomera Arxivat 2008-07-19 a Wayback Machine. i d'activitat de lleure a l'estiu. Al seu voltant hi ha una important àrea de picnic. Més informació: Web de la FEEC Arxivat 2006-10-19 a Wayback Machine.
Refugi de Saboredo

El Refugi de Saboredo és un refugi de muntanya al municipi d'Alt Àneu, a 2.298 m d'altitud i situat al costat del Lac de Baish, al Circ de Saboredo i dins de la zona perifèrica de protecció del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Actualment ha sigut ampliat i renovat, respecte a la imatge antiga que acompanya aquest article. En són els propietaris i gestors la FEEC i el Conselh Generau d'Aran. Referències Enllaços externs Calendari d'obertures
Refugio de Saboredo

El refugio de Saboredo es un refugio de montaña de los Pirineos, a 2310 m de altitud, en el circo de Saboredo, orientado al norte, en la comarca del Valle de Arán (provincia de Lérida, España). El refugio se encuentra en una loma que separa los lagos de Baish (2240 m) y deth Miei (2280 m), del lago Mayor de Saboredo (2330 m) más elevado, muy cerca de las Agujas de Saboredo (2626 m), en la cabecera del valle de Ruda, por donde pasa la travesía de largo recorrido GR-211-4. Forma parte de la ruta Carros de Foc, una travesía de 55 km que recorre todos los refugios que se encuentran dentro del Parque nacional de Aiguas Tortas y Lago de San Mauricio. En esta travesía se encuentra entre el refugio de Colomers y el refugio de Amitges. Ambos se pueden alcanzar a través del puerto de Ratera (2594 m). Acceso Una pista procedente de Tredós o Salardú, al lado, a la que también se accede desde Baqueira (hay un letrero poco después de pasar Baqueira, viniendo de Viella, donde pone Refugio de Saboredo, a la derecha), sube hasta pasado el puente de Locampo, a 1700 m de altitud, donde hay que dejar el vehículo. La pista continúa hasta la pleta de Saboredo por el GR-211-4, a 2100 m de altitud, y luego un sendero permite llegar en total en dos horas hasta el refugio. A pie desde Tredós el recorrido es de 4,30 horas. Otra ruta parte de la carretera de la Bonaigua, antes de llegar al puerto de la Bonaigua viniendo de Esterri de Aneu, a través del valle de Gerber, donde hay un refugio no guardado, el refugio de Gerber, Mataró (2476 m), por el collado del Estanh Gelat, a 2585 m, en 2,30 horas desde este refugio. Desde el refugio de Colomers hay 2,30 h, desde Amitges, 3 horas. En invierno hay que tener en cuenta el riesgo de aludes.​ Características El refugio de Saboredo es propiedad de la Federació d´Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) y del Conselh Generau d'Aran. Es el más pequeño de todos los refugios guardados que hay dentro del Parque nacional de Aigüestortes i estany de Sant Maurici. Posee 18-21 plazas en un dormitorio con literas, mantas y colchones. Es el único que posee el sello de refugio ecológico. Cuando no está guardado posee las mismas plazas, 21, con mantas, colchones, estufa y radio de emergencia. Hay agua en el exterior, en una fuente. Funciona por medio de placas solares. Desde el refugio se puede ascender a los picos de Saboredo (2.829 m), Ratera (2.858 m), Amitges (2.848 m), Gerber (2.749 m) y Bergús (2.843 m). Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Refugio de Saboredo. http://www.lacentralderefugis.com/index.php?option=com_wrapper&Itemid=212 http://www.pirineos3000.com/servlet/PantallaGuapaRefugios/REFUGIO--Saboredo--V_IDDESCREFUGIO--165.html https://web.archive.org/web/20160128033739/http://www.madteam.net/refugios/saboredo2310m/ http://www.lospirineos.com/refugio/7/saboredo Archivado el 24 de octubre de 2015 en Wayback Machine.
Refugi de la Centraleta

El Refugi de la Centraleta és un refugi de muntanya situat dins del terme municipals de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Es troba emplaçat a 1.913 m d'altitud, a prop de la confluència del Barranc de Contraix i el Riu de Sant Nicolau, a tocar del Prats d'Aiguadassi (SO) i molt a prop del Refugi d'Estany Llong (ENE). El nom li ve de la funció original de l'edificació doncs és una antiga minicentral hidroelèctrica. Té 10 places disponibles i està equipada amb mantes, matalassos, ràdio d'emergència, llar de foc i llenya. El refugi tan sols és obert quan el d'Estany Llong no està guardat i roman tancat. Rutes Cal seguir la pista forestal que neix al costat de la parada del servei de taxis del parc, a la vora del Planell d'Aigüestortes, direcció cap a l'Estany Llong; fins a creuar, després d'uns 3 km, la tercera, i més septentrional, de les passarel·les de fusta que es troben als Prats d'Aiguadassi. En aquest punt, on la pista gira cap a la dreta per creuar una altra passarel·la orientada cap al sud-oest, cal continuar recte i endinsar-se dins del bosc menys de 200 metres per trobar el refugi, després de travessar una última passarel·la. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Refugi de Vall Ferrera

El Refugi de Vall Ferrera és un refugi de muntanya del terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. És a 1.902 metres d'altitud, situat a la dreta de la sortida del barranc d'Areste. Aquest refugi va ser construït per subscripció popular entre els excursionistes de Catalunya a partir del qual es va constituir la comissió del refugi Vall Ferrera. Aquesta comissió, amb el pas dels anys, esdevingué l'actual Comitè Català de Refugis de la FEEC. El refugi de Vall Ferrera, inaugurat el 1935 i és el més proper al cim més alt de Catalunya, la Pica d'Estats. Tot i així, queda força lluny d'aquest cim, cosa que ha fet que es cregui que ha de menester un altre refugi prop de l'estany d'Estats, a mig camí del cim. El Comitè de Refugis de la FEEC ja fa més de 25 anys que va començar a treballar-hi, tot dissenyant un esborrany de projecte i negociant amb el proper poble d'Àreu la cessió del terreny. L'any 1984, malgrat estar tot enllestit, va fracassar per manca de recursos econòmics. Arran de la mort del periodista Ernest Udina en el descens del Montblanc, uns amics seus van voler homenatjar-lo i van reprendre aquest projecte fent les gestions oportunes prop de la Direcció General de Joventut de la Generalitat i es va pressupostar més d'un milió d'euros per a la construcció definitiva. Ruta d'accés Des d'Àreu cal continuar per la pista, sense asfaltar i en mal estat fins a l'aparcament de la Molinassa (1820 m) uns dotze quilòmetres. A partir de la pressa de la Farga, la pista, en principi, està restringida al trànsit. El refugi queda prop del Pla de Boet on cal travessar el riu per una palanca. Queda a mà esquerra l'altre costat de la Noguera de Vall Ferrera. Es tarden unes tres hores i mitja per pujar al refugi si s'ha de fer tot el recorregut a peu. Si es pot arribar fins al final de la pista amb el cotxe són uns 15 minuts i superar uns 150 metres de desnivell. Referències Enllaços externs Calendari d'obertura i reserves
Refuge de Vall Ferrera

Le refuge de Vall Ferrera (en catalan Refugi de Vall Ferrera) se trouve sur la commune d'Alins à 1 902 m d'altitude, dans la comarque de Pallars Sobirà, constituante de la province de Lérida, en Catalogne (Espagne). Situé dans le parc naturel de l'Alt Pirineu, il est construit en maçonnerie traditionnelle, et permet la traversée transfrontalière des Pyrénées par le port de Bouet qui constitue le passage transfrontalier pédestre vers la vallée de Vicdessos par la commune française d'Auzat, à 2 509 mètres d'altitude. Toponymie Vallée étroite, le Vall Ferrera doit son nom à la présence d'anciennes mines de fer. Histoire Premier refuge de la Federacio d’entitats excursionistes de Catalunya, le refuge a été inauguré en septembre 1935 et rénové en 1988 puis en totalité en 2010. Caractéristiques et informations Le refuge est gardé à la bonne saison et éventuellement en période de Pâques selon la météorologie. Accès Alins se trouve dans la vallée de la Noguera de Vallferrera, affluent de la Noguera de Cardós. Après la traversée du village d'Alins vers le hameau d'Areu, une longue piste caillouteuse conduit au parking de la Molinassa à 1 800 m d'altitude et à environ 15 min du refuge. Il faut suivre la piste, puis bifurquer à gauche, traverser le torrent par une passerelle avant l'arrivée au refuge dissimulé dans la végétation. Ascensions Le refuge est la base de départ catalane privilégiée pour le massif du Montcalm et notamment la pique d'Estats (3 143 mètres), sommet frontalier avec la France et point culminant de la généralité de Catalogne. Traversées Le refuge se trouve sur le sentier de grande randonnée 11 espagnol et sur « la Porta del Cel » (« la Porte du Ciel »), un circuit qui amène les randonneurs à faire une boucle entre le Vall Ferrera, le refuge du Pinet en Ariège, les refuges de Graus et de Certescans et le village de Tavascan (commune de Lladorre). À proximité Le refuge de Baiau est un refuge d'altitude non gardé à 2 517 m, qui offre 9 places près des étangs de Baiau, en contrebas de la frontière avec l'Andorre (paroisse de La Massana). Références Voir aussi Articles connexes Sentier de grande randonnée 11 (Espagne) Liens externes (ca) Site officiel Ressource relative au sport : Enciclopèdia de l'Esport Català Portail de la randonnée Portail de la montagne Portail des Pyrénées Portail de la Catalogne
Refugi de l'Estany de la Gola

El Refugi de l'Estany de la Gola és un refugi de muntanya de la vall d'Unarre, dins del terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic municipi d'Unarre. Està situat a 2.231,4 m d'altitud, a uns 170 metres al sud-est de la petita presa de l'Estany de la Gola, a l'esquerra del Riu d'Unarre. S'hi arriba seguint el Camí de l'Estany de la Gola des de les Bordes d'Aurós, que és prou practicable per a vehicles tot terreny -amb accés restringit en tractar-se d'un parc natural- fins al nord del Planell de Sartari, des d'on només es pot continuar a peu. Es va construir amb el material de l'enderroc de les antigues instal·lacions de la presa i d'uns barracons propietat de l'empresa hidroelèctrica que explotava els recursos de la zona. Es troba dins del Parc Natural de l'Alt Pirineu. És un refugi lliure, propietat de l'Ajuntament de la Guingueta d'Àneu. La situació, a la capçalera del Riu d'Unarre, en un circ de muntanyes d'alçades superiors als 2.500 metres, en fa un lloc idoni per als practicants de l'excursionisme. Tanca la vall del Riu d'Unarre pel costat de ponent la Serra Mitjana, i pel de llevant, la carena formada, de nord a sud, pels cims del Mont-roig, Pic de la Gallina, Pic de Ventolau, Pic dels Tres Estanys, Pica de la Coma del Forn i Serra Mascarida, rere la qual hi ha el Campirme. Referències Enllaços externs Excursionisme: Pujada a l'Estany de la Gola i al Port de Salau
Refugi de la Restanca

El refugi de la Restanca és un refugi de muntanya que es troba dins el municipi de Naut Aran (Vall d'Aran) a 2.010 m d'altitud i situat al costat dret de l'estany de la Restanca, embassament creat per la presa dels Llacs Val d'Aran, en el Circ de Restanca. Està dins el Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. En són els propietaris la Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya (FEEC) i el Conselh Generau d'Aran. Accés Amb el cotxe es pot pujar des de la població aranesa d'Arties fins a l'aparcament de Pont deth Ressèc. Cal caminar unes dues hores per arribar al refugi. El camí està ben senyalitzat i no té dificultats tècniques. Referències Enllaços externs Calendari d'obertures
Refugio de la Restanca

El refugio de la Restanca es un refugio de montaña de los Pirineos, que se encuentra en la provincia de Lérida (España), en la comarca del Alto Arán, a 2010 m de altitud, junto al lago de la Restanca, a 2007 m, represado y convertido en el embalse de los Lagos Valle de Arán, que vierte sus aguas en el Ribera de Rius. El refugio se encuentra al oeste del pico del Montardo, de 2837 m, y al nordeste del lago de Mar (2260 m), que desagua en el lago de la Restanca, junto al refugio, las aguas procedentes del pico de Besiberri Norte (3009 m) y de la sierra de Tumeneia (2783 m). La Restanca se encuentra en el extremo noroeste de la ruta Carros de Foc, una travesía de 55 km que recorre todos los refugios que se encuentran dentro del Parque nacional de Aiguas Tortas y Lago de San Mauricio. La ruta llega al refugio desde el sur por dos collados diferentes procedentes del refugio Joan Ventosa i Calvell, el Port de Rius, al este, a 2475 m, y el Coll de Tumeneia, al oeste, a 2604 m de altitud. Desde el port de Rius, sin embargo, la ruta Carros de Foc continua hacia el este, cruza el puerto de Colomers, a 2572 m, sin apenas descender, y se dirige al refugio de Colomers, a 2138 m, que es la próxima etapa de la travesía, o la anterior, según desde donde se proceda. Acceso Se accede al refugio desde Artiés. Desde esa población se puede ascender en coche hasta los Prados de Sieja. Desde allí hay que caminar unas dos horas por un sendero. La senda de gran recorrido GR-11 pasa por el refugio, del que parte una variante, el GR-11-18, que sube al collado del Port de Rius, desde donde se accede al Montardo, y sigue hasta el refugio Joan Ventosa i Calvell o al refugio de Colomers. Características El refugio pertenece a la FEEC (Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya) y al Consejo General de Arán. El refugio, guardado, tiene una capacidad de 80 camas distribuidas en 6 habitaciones. Tiene servicio de duchas y agua caliente, y sirve comida y bebidas. Abre durante el verano y las vacaciones. Desde 2005, su responsable es Josep Mohedano. Actividades Entre las actividades se incluye el ascenso a los picos de Montardo (2837 m), las Monges (2698 m), Tumeneia Norte (2783 m), Pa de Sucre (2682 m), Besiberri Norte (3009 m) y el Tossal de Mar (2745 m). Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Refugio de la Restanca. https://www.carrosdefoc.com/refugios/ http://www.lospirineos.com/refugio/9/restanca Archivado el 23 de julio de 2015 en Wayback Machine. http://www.pirineos3000.com/servlet/PantallaGuapaRefugios/REFUGIO--Restanca--V_IDDESCREFUGIO--167.html
Refugi del Cinquantenari

El refugi del Cinquantenari, o de Baborte, és un refugi de muntanya propietat de la Unió Excursionista de Catalunya que està situat a 2.389 metres d'altitud, al peu del circ de Baborte, elevat sobre l'entrada d'aigües de l'estany de Baborte, pertanyent al terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà, dins del Parc Natural de l'Alt Pirineu. És un refugi lliure (no guardat) de color carbassa, tipus "bivac", amb una capacitat de 16 places. D'estructura metàl·lica de ferro galvanitzat amb aïllaments tèrmics de porexpan i acabat interior de fusta de tauler marí va ser construït i inaugurat el 12 de setembre de 1981 en ocasió del cinquantenari de la Unió Excursionista de Catalunya. Disposa de farmaciola i d'emissora d'emergència connectada amb els bombers. Serveix de base per a travesses i ascensions als cims com: Pic de Baborte (2.933 m), Pic dels Estanys (2.955 m) i Pic del Sotllo (3.073 m). Ruta d'accés L'accés al refugi només es pot fer a peu i dependrà del punt d'inici: Des del mateix poble d'Àreu caldria comptar que calen unes 5 hores. Des del Pla de la Farga (1.458m) a tocar a la presa de la Farga. El camí que cal seguir queda a mà esquerra a l'altre costat de la Noguera de Vallferrera. Passades la Borda de Bués el camí va superant trams pendents intercalats amb replans fins al Barranc de Baborte i puja fort fins a l'Estany de Baborte (2.336 m), des d'on el refugi és ben visible damunt d'un morro al NW. Es tarden unes tres hores i mitja. Des de la Presa de Montalto (1.382m), abans del Pla de Boavi. Cal travessar aquest pla fins al final on es creua la Noguera de Lladorre. A partir de la Cascada de Broate es remunta la Vall de Sellente fins al Planell de Sant Pau, on es remunta en porta pujada fins Coll de Sellente (2.488 m). Una curta baixada ens porta al refugi de Baborte, visible des del mateix coll. Caldria comptar que calen unes 4 hores. Història Dins dels actes de commemoració del 50è aniversari de la fundació de la Unió Excursionista de Catalunya es va decidir bastir un refugi de muntanya a prop de la Pica d'Estats. Finalment, el març de 1979, es va decidir situar-lo al costat de l'Estany de Baborte i es va iniciar les gestions dels permisos necessaris. El refugi va ser fabricat en un taller de construcció metàl·lica de la localitat de Mataró. Posteriorment va ser desmuntat i traslladat en camió fins al poble d'Àreu i tot seguit en helicòpter fins al seu emplaçament definitiu sobre l'Estany de Baborte. Un cop allà va ser muntat i acabat en pocs dies per a socis de l'UEC i inaugurat el dia 12 de setembre de 1981. El refugi va ser sufragat amb les aportacions econòmiques del socis de l'UEC i la subvenció rebuda per la Direcció General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya, convertint-se en la primera instal·lació esportiva d'alta muntanya construïda amb el suport de la Direcció General de l'Esport de la Generalitat de Catalunya. Amb el refugi de Baborte, l'UEC va iniciar una nova etapa en que bastí refugis prefabricats en punts d'alta muntanya molt estratègics. Referències
Refugi del Gerdar

El refugi del Gerdar és un refugi de muntanya del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany a l'àmbit del poble de València d'Àneu, dins de l'antic terme del mateix nom. Està situat a 1.458 metres d'altitud, enmig del Bosc de Gerdar i de la Mata de València, al peu de la Vall de Cabanes. Referències Enllaços externs Més informació en la seva pàgina Web
Refugi del Gall Fer

El refugi del Gall Fer és un refugi de muntanya del terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situat en el Bosc de Virós, a una altitud de 1679 metres. Actualment, el refugi serveix d'equipament de l'estació hivernal de Virós-Vallferrera i és dins de l'espai protegit del Parc Natural de l'Alt Pirineu. La pista forestal per arribar-hi surt d'Araós, a 913 metres d'altitud –primer poble de la Vall Ferrera després de Llavorsí—, i tot enfilant-se pel vessant obac de la muntanya arriba en poc més de 6 quilòmetres a les Bordes de Virós (1290 m), amb una àrea de descans finançada per la Fundació "Territori i Paisatge" i on, també ben a la vora, podem veure l'ermita preromànica de Sant Lliser de Virós recentment reconstruïda. És el lloc on hi havia hagut el poble de Virós. Amb 6 quilòmetres més de pista, un cop depassada la Borda de Buiro (1390 m), on també hi havia hagut un altre poble, Buiro, s'arriba fins a peu de refugi amb cotxe. El camí a peu (3:30h) travessa el bosc per un sender ben marcat des d'Araós o des d'Alins. Aquest refugi és un bon punt de partida per accedir als pics de lo Covil i de Màniga (2.515 m) i el més llunyà (3 h) Pic de Salòria (2.789 m). El refugi, propietat de l'EMD d'Ainet de Besan i Araós, va ser inaugurat l'1 de gener del 2000. Referències
Rialb (Queralbs)

Rialb és una entitat de població del municipi de Queralbs a la comarca del Ripollès. En el cens del 2005 no tenia cap habitant inscrit. Rialb fou creat arran de les explotacions mineres de la zona. Era l'estació d'emmagatzemament del mineral que arribava per tren des de la Farga de Queralbs, i a més hi havia les oficines de l'empresa explotadora. La línia de ferrocarril miner era del tipus Decauville. Al construir la línia del Cremallera de Núria, es van aprofitar 900 metres d'una esplanació ja realitzada a canvi de fer una concessió en forma de baixador del tren Cremallera a Rialb. Aquest baixador és de parada facultativa acordada amb el personal del tren. Encara es poden veure les restes del túnel del ferrocarril miner sobre el túnel de Rialb per on passa actualment el Cremallera i sota les Coves de Rialb. Avui, les edificacions de Rialb estan renovades i són una residència privada i hostal. És situat al marge dret del Freser i al costat de la carretera de Ribes de Freser. Referències
Riu de la Cana

El riu de la Cana és un afluent de l'Ebre del marge esquerre, que neix al terme municipal de Bellaguarda (les Garrigues) i desemboca a l'Ebre a Flix (Ribera d'Ebre). Té una llargada de 20,5 km i està catalogat com un riu mediterrani de cabal variable per l'Agència Catalana de l'Aigua. Només porta aigua en èpoques de pluja i drena les aigües provinents de la vall dels Horts, de la de Bovera, de les Rebolledes, de la vall Major i de Can Senyor, les quals sumen en total una superfície de 8116,67 ha. Referències