Mare de Déu de la Serra (Montblanc)

La Mare de Déu de la Serra és un santuari i antic convent de germanes clarisses al municipi de Montblanc (la Conca de Barberà). Al segle xv, fou el segon santuari amb més peregrins de Catalunya, després del de Montserrat. El convent de clarisses era el sisè més antic de Catalunya. S'hi venera la Mare de Déu de la Serra. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local. El santuari és al capdamunt del turó de la Serra. L'edifici i el convent de germanes clarisses daten del segle xiii, però han patit nombroses destrosses, saquejos, rehabilitacions i construccions afegides. Les últimes quatre monges van marxar el novembre de 2008 cap a un convent de clarisses de Reus. El temple que hom pot apreciar actualment és d'estil gòtic, molt senzill, amb capelles laterals com les de Santa Llúcia o de Santa Clara, per exemple. També hi ha la capella de Sant Sepulcre, amb la imatge de Jesucrist mort, que és la que es treu en processó pels carrers de Montblanc el Divendres Sant al vespre. Hi ha diversos sepulcres d'abadesses del convent i de famílies nobles de la vila. Arquitectura L'estructura de l'església ha estat molt alterada, amb nombroses destruccions i posteriors restauracions. L'interior manté un estat de conservació bo, i la seva façana fou restaurada. La pica baptismal està composta per una columna de granet de factura molt senzilla i sense decoració i un contenidor de pedra amb incisions longitudinals de forma el·líptica i mida desigual. La seva forma correspon a la de les piques de tradició romànica. Hi ha quatre osseres destacades. L'ossera 1 és feta de pedra tallada encaixada, en un rectangle de nova construcció, en el mur del presbiteri al costat de l'Evangeli. Tant a la tapa, inclinada, com a la part frontal del vas, hi ha tres escuts encerclats per una fina línia cisellada. Al camper mostren tres motius circulars i dues franges horitzontals. L'ossera 2 està situada al mur de l'epístola. La caixa se sustenta sobre dues mènsules de perfil dentat. El vas té dos escuts que mostren tres cercles sobre camper llis. La coberta, inclinada, mostra un llibre obert. L'ossera 3 està situada també al mur de l'epístola. El conjunt està encastat i sobre ell es disposa un arc apuntat trilobulat. La cara del sarcòfag mostra la imatge d'una monja entre dos escuts iguals aquests es repeteixen a la tapa i presenten cinc cercles sobre un camper llis. El fons de la part frontal està pintat d'un color ocre fosc. Aquest mateix color decora els cercles dels escuts de la tapa. L'Ossera d'una abadessa és d'una gran meticulositat, la figura de la finada sosté un llibre amb la mà esguerra. Està flanquejada per dos escuts alats. Corona l'ossari un arcosoli flamíger d'arc decorat amb crochet i flanquejat per esvelts escuts alats de la família Alenyà. La lauda no té cap inscripció però l'abadessa està documentada l'any 1396. La Llosa sepulcral és un enterrament que es compon d'una urna-ossera encastada en el mur i coberta amb una llosa inclinada. Sobre l'urna s'obre un arc de mig punt adovellat amb la dovella inferior dreta més gran que la seva bessona. Sobre aquesta dovella s'aprecien les restes d'un escut avui irrecognoscible. El frontal de l'urna presenta la imatge d'una abadessa amb el bàcul pastoral i a l'altre costat les restes d'una altra imatge totalment escapçada. En el centre, dos escuts amb els motius del camper totalment erosionats. Conserva la Creu Verda de la Serra, de pedra policromada. És una creu romànica del segle xii. Al seu interior també es pot veure la Mare de Déu de la Serra, gòtica. És una creu de terme del segle xii, molt venerada. És romànica, de jaspi verd, amb una petita imatge de la Verge Maria (35 cm) encastada a la part central. Té 118 cm i la part superior de fusta és més recent, ja que fou mutilada al segle xix. Al seu costat hi ha una capella, nexe entre l'església i el convent de germanes clarisses, zeladores de la imatge de la Mare de Déu. La imatge de la Mare de Déu de la Serra es troba en un cambril darrere l'altar major. S'hi accedeix per unes escales construïdes als laterals del santuari. La imatge és una talla gòtica d'alabastre policromada del segle xiv, obrada per Pere de Bonull pels volts de 1315. Mostra la Mare de Déu a mida real (175 cm i 371 kg). Fou coronada canònicament el 1906 i d'aleshores ençà cada 25 anys se celebra una festa de commemoració extraordinària. Està custodiada per 4 imatges de dones bíbliques: Raquel, Esther, Rebeca i Judit. La paret de darrere l'altar major està pintada al segle xx, ja que a la Guerra Civil va quedar totalment malmesa. S'hi pot observar diverses imatges de la vida de Maria; la Presentació de Jesús al Temple, l'Anunciació, la visita a Elisabet i el naixement de Jesús. A la part baixa hi han representades les muralles de Montblanc i diversos devots de la Verge. El 2006 es va presentar la Imatge Petita de la Verge. Anteriorment n'hi havia una d'alabastre del segle xvii de mig metre, però que es va perdre durant la Guerra Civil. A l'exterior del Santuari hi ha una plaça amb bancs i una font. A un cantó de la plaça queda el Santuari i a l'altre hi ha el Carrer Pujada de la Serra que baixa cap al Portalet de la Serra i entra a la vila a tocar de l'antic hospital de Sant Marçal. També s'accedeix a la plaça de la Serra pel Passeig Conangla i Fontanilles, que arriba fins al Foradot. Història Fundació i construcció del Santuari El 20 de gener de 1296 es va signar, per part de la princesa grega Eudòxia Lascarina i de diversos nobles de Montblanc, el document fundacional del Santuari de La Serra. Deia, en llatí, per part dels nobles: El lloc escollit no era casualitat; diu la llegenda que la imatge de la Verge es va aturar allí, però se sap que al capdamunt del turó hi havia una Creu Verda de terme (avui dins el santuari) que deien que assenyalava el lloc on havien estat martiritzats pels sarraïns cinc noiets cristians. La infanta Làscara es comprometia així a bastir una església i un convent de Sors menors de Santa Clara. El 1311, l'abadessa va demanar al comte-rei Jaume el Just que li cedís les pedres, fustes i altres materials de la sinagoga del Call jueu de Montblanc, que aleshores es trobava en ruïnes, per a les obres de construcció de la primitiva església de la Serra. La imatge gòtica de la Verge fou construïda pels volts de 1315 al taller de l'artista Pere de Bonull. Segles de devoció L'església es va consagrar el 1365 i el santuari aviat va agafar anomenada per tota Catalunya fins a arribar a ser el segon més visitat (darrere de Montserrat) durant l'època medieval. Diversos papes de Roma van concedir indulgències als peregrins que visitessin la Serra i diferents monarques catalans van concedir-li règims fiscals i jurídics afavoridors. Al llarg dels segles va augmentar la devoció per la Verge; es va declarar patrona de Montblanc i de tota la Conca de Barberà, es va treure nombroses vegades en processó (la imatge petita) pels carrers de Montblanc en súplica de pluges o en anys d'epidèmies. El segle XIX Durant la Guerra del Francès (1808-1814) va servir de caserna a tropes franceses. Els soldats es van quedar al convent: van evitar malmetre l'església i van permetre el trasllat de la Verge cap a l'església de Santa Maria de Montblanc, però van obligar a marxar a les monges. El 1811 hi va haver una batalla al Santuari i els sometents catalans van aconseguir foragitar els francesos però el conjunt va quedar molt malmès. Poc després de la guerra, el rector Maties Jové va guanyar 5.000 duros a la rifa de Madrid i es va poder reconstruir el Santuari. L'any 1816, enmig d'unes grans festes, la imatge fou retornada al Santuari i les monges van poder reinstal·lar-s'hi. Durant la revolta anticlerical del 1835, l'església i el convent foren assaltats i la imatge va resultar molt danyada. Anys més tard s'acabaria restaurant, tot i que encara avui es poden apreciar alguns danys al mantell de la Verge i en un braç del nen Jesús. Coronació canònica L'any 1906 es va coronar canònicament la Mare de Déu de la Serra. El Papa Pius X va signar l'acta d'aprovació, el 10 de setembre de 1905. Un any després, la imatge gran de la Mare de Déu es va treure en processó fins a l'església de Santa Maria, on hi va passar la nit. Els carrers de la vila es van engalanar i es van fer multitud d'actes de tots els tipus durant una setmana. El moment culminant d'aquestes celebracions va arribar el 9 de setembre de 1906, quan l'Arquebisbe de Tarragona, Dr. Tomàs Costa, presidia l'ofici solemne de la coronació a una església de Santa Maria plena de gom a gom. Només quatre imatges havien estat coronades als països catalans anteriorment: Montserrat (1881), la Verge de Lluc de Mallorca (1884), la Mercè de Barcelona (1888) i la Misericòrdia de Reus (1904). Festes commemoratives L'any 1916 es van fer unes primeres festes per celebrar la primera dècada amb la Mare de Déu de la Serra coronada canònicament i també el centenari de la restauració del convent i el retorn de les monges clarisses i de la Mare de Déu de la Serra. El 1926 es van fer unes festes de commemoració de la coronació. Van ser unes festes bàsicament religioses. Referèndum de la Festa Major El 1930 es va fer un referèndum local per canviar la Festa Major de Montblanc cap al dia 8 de setembre, Diada de la Mare de Déu de la Serra. Així, l'any següent 1931, quan es complien 25 anys de la coronació, es van fer unes festes extraordinàries on quedaven unides la Verge de la Serra i el poble de Montblanc a través de la Festa Major. Des de llavors se celebren grans festes cada 25 anys. La Guerra Civil i la dictadura L'any 1936, milicians republicans es van apropiar de tots els objectes valuosos del Santuari i van destruir tot el mobiliari, totes les imatges de sants i la imatge petita de la Mare de Déu, però, curiosament, la imatge gran va ser salvada de la destrucció religiosa pel mateix Comitè Antifeixista. Aleshores el cap de la Brigada Municipal, Anton Fotent, va embolicar-la amb papers de diari i trossos de xapa creuada amb cordills, després va escampar una gruixuda capa de guix pastat, de manera que la figura de la imatge quedés dissimulada, i, finalment, la va emparedar. El gener del 1939, la van tornar a treure pels carrers de Montblanc per a celebrar la fi de la guerra en les denominades "Festes de la Pau" pel nou règim franquista establert després del conflicte bèl·lic. El 1956 es van celebrar les festes de Cinquantenari de la Coronació Canònica. Van ser unes festes molt boniques però influenciades pel règim franquista. Es recorda la imatge de la Verge escortada per militars, que li havien concedit el grau de Capitana General. L'actualitat El 1981 es van celebrar les festes més lluïdes que es recorden, en motiu del 75è Aniversari de la Coronació. La dictadura havia estat vençuda definitivament (23-F) i l'ambient va ser molt especial. El 1996 es va tornar a treure la imatge, però aquest cop per commemorar el 7è Centenari de la fundació del Santuari de la Mare de Déu de la Serra i del convent de monges clarisses. El 2006 es va celebrar el Centenari de la Coronació Canònica amb grans festes i amb la concessió de jubileu als peregrins de la Serra, atorgat pel papa Joan Pau II. El 2016 es va celebrar el bicentenari de l'inici de la restauració del convent, retorn de la imatge de la Mare de Déu de la Serra i les monges clarisses. Abaciologi del Monestir Les abadesses que regien el Santuari eren escollides per sufragi de totes les monges - entre 12 i 20, segons els temps - d'entre una terna proposada per l'Arquebisbe de Tarragona. Un cop recomptats els vots, la monja que n'havia aconseguit més feia un homenatge davant el representant de l'arquebisbe (habitualment el Plebà de Montblanc) y quedava nombrada per tres anys. A meitats del segle XVII, el càrrec va passar a anomenar-se Presidenta. Des del segle XVIII, però, es torna a parlar de la mare abadessa mentre que el càrrec de President feia referència al plebà de Montblanc, procurador encarregat per l'arquebisbe per dirigir la comunitat fins a l'elecció de la nova abadessa. El 16 de novembre de 2008, la vila ducal de Montblanc s'acomiadava de les últimes quatre germanes clarisses de clausura que quedaven al Santuari. En un acte molt emotiu presidit per l'Arquebisbe de Tarragona, el poble i el seguici popular de Montblanc van veure com s'acabaven 712 anys de presència de les germanes zeladores de la imatge de la Mare de Déu. Poc després de la marxa de les últimes clarisses, el grup catòlic Seminari del Poble de Déu es feia càrrec del Santuari fins la seva dissolució el 2017. Des de llavors, el Santuari està en mans de l'Arquebisbat de Tarragona i de la Parròquia de Santa Maria de Montblanc, qui gestiona l'espai. Referències Bibliografia Secall i Güell, Gabriel. Notícia històrica de les jueries medievals de la Conca de Barberà. Valls, 1980. Grau i Pujol, Josep M. et altres. El Centenari de la Coronació Canònica de la Mare de Déu de la Serra, patrona de Montblanc (1906-2006). Història d'una devoció. Valls. Cossetània Edicions, 1996. Badia i Batalla, Francesc. Guia turística de Montblanc. 2a ed. Montblanc: Impremta Requesens, 1995. Sánchez Real, José. Abaciologi del Monestir de la Serra de Montblanc. Museu Arxiu de Montblanc i Comarca. Plaza Arqué, Carme. El monestir de la Mare de Déu de la Serra de Montblanc. Valls. Cossetània Edicions, 2016. Porta i Balanyà, Josep Maria. Les sortides de les marededeus de la Serra de Montblanc (1687-2016). Montblanc. Cossetània Edicions, 2016. Enllaços externs «Santuari de la Serra». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.