NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Pere de Montgrony

Sant Pere de Montgrony ist ein romanisches Kirchenbauwerk in der imposanten Berglandschaft der südlichen Pyrenäen im Norden Kataloniens. Lage Die Kirche Sant Pere de Montgrony befindet sich auf dem Gemeindegebiet (municipi) von Gombrèn im noch etwa 10 Einwohner zählenden Weiler Montgrony (auch Mogrony) im Norden der Provinz Girona in der Autonomen Region Katalonien. Sie liegt etwa drei Kilometer (Fußweg) oder fünf Kilometer (Fahrtstrecke) nördlich von Gombrèn in der Berglandschaft der Serra de Sant Pere in einer Höhe von etwa 1400 Metern ü. d. M. Geschichte Eine Kirche gleichen Namens ist urkundlich bereits im Jahr 899 erwähnt; die heutige Kirche wurde hingegen in den Jahren um 1130/40 fertiggestellt. Über den oder die Auftraggeber ist nichts bekannt. Da sich etwas unterhalb der Kirche eine Marienwallfahrtsstätte befindet, kann man vermuten, dass auch Sant Pere zu dem Komplex hinzugehörte und als Wallfahrtskirche genutzt wurde. Der Kirchenbau wurde in der Zeit um 1900 sowie in den 1950er Jahren grundlegend restauriert. Architektur Außenbau Der Grundriss der Kirche bildet in etwa ein lateinisches Kreuz nach, wobei die beiden Querhausarme als Apsiden geformt sind. Der gesamte Bau ist im Wesentlichen aus halbwegs regelmäßig behauenen Steinen errichtet. Besondere Merkmale sind der Dreikonchenchor, die dreibogige, aber ansonsten schmucklose Südvorhalle (galería porticada) und der seitlich über der Südapsis angebrachte und weithin sichtbare Glockengiebel (espadanya); die Westfassade blieb völlig ohne Dekor. Die drei Apsiden sind durch Lisenen gegliedert, die jeweils in Rundbogenfriesen enden – in Katalonien spricht man diesbezüglich von ‚lombardischen‘ Formen. Ansonsten ist der Außenbau völlig schmucklos. Portal Auch das durch die Südvorhalle geschützte und sechs Stufen erhöht liegende Rundbogenportal ist ohne jede bauliche Zierde; eine große Seltenheit sind allerdings die original erhaltenen spiralförmigen und somit ursprünglich wohl auch unheilabwehrend (apotropäisch) gemeinten eisernen Schmiedearbeiten auf den beiden hölzernen Türflügeln, die denjenigen der Prieuré de Marcevol (Roussillon) vergleichbar sind. Inneres Das tonnengewölbte Langhaus ist einschiffig und hat etwa eine Breite von ca. 6,20 Meter; es wird durch zwei kleine Fenster auf der Südseite und eines im Westen belichtet, die Nordseite ist dagegen fensterlos. Von den drei Apsiden wird nur die Südapsis von einem kleinen Fenster spärlich erhellt. Die Mittelapsis ist gegenüber dem übrigen Raumniveau um zwei Stufen erhöht. Ausstattung Im MEV, Museu d’Art Medieval in Vic werden zwei mit den Aposteln Petrus und Paulus bemalte hölzerne Seitenplatten des ehemaligen Altars gezeigt, die etwa um 1300 entstanden sind und im 19. Jahrhundert dorthin verbracht wurden. Weblinks Sant Pere de Montgrony – Fotos + Infos (katalanisch) Sant Pere de Montgrony – Fotos
Sant Pere de Puigverd de Lleida

Sant Pere de Puigverd de Lleida és una església parroquial de Puigverd de Lleida (Segrià) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau amb dues naus a cada costat més petites i situada en cantonera, conformant una plaça de forma irregular. Interior amb volta de canó on el motlluratge és l'únic treball que cal destacar. Façana senzilla de carreus regulars de pedra picada on hi falten diverses peces. S'ha repintat l'interior amb unes formes una mica orgàniques. Referències
Sant Pere de Perafort

Sant Pere de Perafort és un monument del municipi de Perafort (Tarragonès) protegit com a bé cultural d'interès local. És una església de planta basilical de tres naus amb tres trams cadascuna. La central acaba amb un absis semiesfèric sobre trompes daurades. A aquest darrer sector, hi ha frescos de Guillem Soler (1940) amb escenes de la vida de Sant Pere. A banda i banda de l'altar hi ha portes neoclàssiques. El cor se situa sobre un arc escarser que hi ha al primer tram de la nau principal. Les tres naus estan dividides per arcs i pilastres amb arcs faixons que reforcen la volta de la nau central. Entre arc i arc hi ha sis finestrals, per sota dels quals corre una cornisa que dona unitat a la nau central. A les naus laterals es formen capelles: tres a l'esquerra i dues a la dreta; ja que la primera d'aquest costat està ocupada pel campanar. Comunicades entre si per arcs de mig punt, a la primera, a mà esquerra, hi ha el baptisteri amb pintures de l'autor abans esmentat, però posteriors i més senzilles. La pila baptismal imita les d'època romànica. De façana senzilla, té un frontó triangular, un ull de bou i una porta amb arc escarser, de carreus ben treballats. A mà dreta hi ha el campanar, de planta quadrada, al primer cos, i vuitavada, al segon. Història El 1727, els parroquians de Perafort del Codony, de les Franqueses i de Puigdelfí es reuniren per decidir el trasllat de l'antiga parròquia del Codony (edifici del segle xiv, reformat posteriorment), que havia estat en servei fins al 1726 quan ja les cases del Codony es devien haver anat traslladant a poca distància de la vila de Perafort. Una vegada resolt el problema, les obres foren dirigides per Pere Magrinyà dels Quarts, Miquel Bardina de Perafort, Josep Sanahuja de Puigdelfí i Pere Torrella del Codony. Aquesta nova església, per a la construcció de la qual s'empraren tots els materials de l'església vella, prengué el nom de Sant Pere del Codony o de Perafort, fins que, el 1842, en fusionar-se tots dos termes, s'arraconà definitivament el nom "del Codony". El 1936 desaparegueren els retaules que hi havia, entre els quals cal destacar el de l'altar major, una Dolorosa i un Crist, gòtics, procedents de l'antic Codony; el retaule del Roser de F. Bonifàs -escultor de Valls resident a Tarragona- del 1792. Un altre retaule, el de Sant Sebastià -també gòtic- no fou cremat sinó recollit pels Serveis Artístics de la Generalitat, encara que no se sap on va anar a parar. Referències Enllaços externs «Sant Pere de Perafort». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Pere de Palau-sator

Sant Pere de Palau-sator és una església romànica situada al municipi de Palau-sator, al Baix Empordà. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Està situada fora de l'antic nucli fortificat de la població, a la banda de migdia. És un edifici d'una nau amb capelles laterals i absis semicircular. La façana principal està situada a ponent; s'hi obre una porta d'accés, amb dos arcs de mig punt, sense llinda ni timpà. Al centre d'aquesta façana hi ha una petita obertura d'arc de mig punt, de doble esqueixada. La nau es cobreix amb volta apuntada. El temple conserva vestigis de la seva fortificació; a la banda de migdia hi ha un mur sobrepujat amb espitlleres. L'edifici va ser bastit al final del període romànic, al tombant dels segles xii i xiii. D'època posterior són les capelles laterals, el cor i les sagristies (segles XVI-XVII). El temple va ser restaurat el 1943, segons consta a la placa que hi ha al costat de la porta d'accés. Referències Bibliografia Buron, Vicenç. Esglésies romàniques catalanes: guia.. 2a ed.. Barcelona: Artestudi, 1980. ISBN 84-85180-24-0.
Iglesia de San Pedro (Palau-sator)

La iglesia de San Pedro de Palau-sator es la iglesia parroquial en el municipio de Palau-sator de la comarca catalana del Bajo Ampurdán (provincia de Gerona). Es un monumento protegido e inventariado en el Patrimonio Arquitectónico Catalán.​ Descripción Se encuentra situada fuera del antiguo núcleo fortificado de la población. Es un edificio de una nave con capillas laterales y ábside semicircular. La fachada principal se encuentra situada a poniente; donde presenta una puerta de acceso, con dos arcos de medio punto, sin dintel ni tímpano. En el centro de esta fachada hay una pequeña abertura de arco de medio punto, de doble derrame. La nave se cubre con bóveda apuntada. El templo conserva vestigios de su fortificación; en el lado meridional donde hay un muro con aspilleras.​ El edificio fue construido durante el periodo románico, a finales de los siglos XII y XIII. De época posterior son las capillas laterales, el coro y las sacristías (siglos XVI-XVII). El templo fue restaurado en 1943, según consta en la placa que hay junto a la puerta de acceso.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Pedro.
Sant Pere de Torredembarra

Sant Pere de Torredembarra és un monument del municipi de Torredembarra (Tarragonès) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església parroquial de Torredembarra és un gran edifici de carreus amb planta de creu llatina inscrita dins un rectangle. Una nau i capelles laterals, la nau central està coberta amb volta de canó amb llunetes i també als braços del creuer. Aquest es veu coronat per una cúpula oval damunt de petxines. La façana presenta una portada renaixentista de mitges columnes corínties, fris llis i frontó triangular partit damunt carteles. A la part de la façana que dona a l'Evangeli hi ha una altra portada renaixentista més senzilla. Història El campanar té la part baixa quadrada i la part alta octogonal. L'església és un conjunt renaixentista que s'encamina cap al barroc. Es comença l'any 1705 i es va acabar l'any 1770, a excepció de la capella que s'obre al creuer que és més tardana. Pel carrer Major i adossat al mur de la façana principal de l'església es troba l'abadia construïda a la mateixa època i que té una airós balcó en angles decorat per sota i esgrafiats a la façana que es troben gairebé esborrats. També de força interès artístic és l'òrgan barroc de l'església (1705, obra dels germans Jaume i Sebastià Guilla) que ens ha arribat gairebé en l'estat original. Referències Enllaços externs «Sant Pere de Torredembarra». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Pere de Viladecavalls

Sant Pere de Viladecavalls és una església del poble de masies disperses de Viladecavalls de Calders, del terme municipal de Calders, al Moianès. Es tracta del temple vell, abandonat i en ruïnes, al sud-oest i a ran de la masia del Llucià. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església encarada vers el llevant. Té un portal d'entrada adovellat, de mig punt i amb una sanefa decorativa al seu voltant. Hi ha una rosassa adovellada sobre la porta d'entrada. Adossat a la part de migdia hi havia la rectoria, avui enrunada. L'interior està dividit en tres naus, separades per columnes amb arcs de mig punt. La coberta actual és d'uralita; l'original era de volta, amb cúpula. El campanar descansa sobre la nau esquerra. Té dues gàrgoles, una a banda i banda de la part superior del campanar. El material constructiu utilitzat, les arestes de les parets, portal i rosassa, carreus ben escairats. La resta és reble. Història Aquest edifici s'assenta sobre un de romànic que va ser construït prop la "Vila de Cavalls", coneguda des del 965, església que va ser refeta completament al segle xviii, i és d'aquesta de la que en queden les restes descrites. Una llinda la datava del 1780. Era l'església parroquial de Sant Pere de Viladecavalls, aleshores un poble format per unes poques cases disseminades. És prop de la masia del "Llucià", que avui l'utilitzen de pallissa. El 1936 va ser cremada, i a l'haver-hi ja aleshores format el nucli de la Colònia Tèxtil de Sant Pere de Viladecavalls, es va decidir construir una església més propera a l'anomenat nucli, deixant aquesta inutilitzada. Referències Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
Sant Pere del Brunet

Sant Pere del Brunet és una església situada al municipi de Sant Salvador de Guardiola (Bages), a un mas que porta el seu nom prop de la carretera de Manresa a can Maçana. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església preromànica construïda a la segona meitat del segle x, de la qual es conserva la capçalera, l'arc triomfal de ferradura, l'absis de planta trapezoïdal, amb una finestra d'arc monolític. La coberta de l'absis és cobert amb volta. Molt aviant a principis del segle xi l'església fou ampliada amb una nova nau, coberta amb volta de canó de mig punt, reforçada per dos arcs torals. La porta original al mur de migdia fou posteriorment tapat. El mur de tramuntana és el més modificat, amb l'actual porta d'accés, amb el campanar d'espadanya d'una sola d'un sol ull. L'aparell és fet amb blocs de pedra mitjana, col·locats força desiguals, en filades unides amb morter de calç. L'altar consta d'un suport constituït per un bloc de pedra tallat i polit de forma rectangular al damunt del qual ha estat col·locada una llosa de pedra no gaire gruixuda, polida i amb els cantons rectes. No presenta ornamentació però si uns grafits avui molt malmesos. Llegits per A.M. Mundó diuen: "...REDUS", "GUILELMO", "SACER", "(G)OMBAUDUS", "(G)OMBAUDUS" i "BERNARDUS SACER". A l'interior hi ha una ara d'altar únic. Història L'església de St. Pere de Brunet estava situada dins el terme del castell de Guardiola, al lloc conegut amb el nom de la Serra, conegut avui amb el nom de Brunet. Sempre fou capella depenen de l'església parroquial de Sant Salvador de Guardiola. La primera notícia documental és de l'any 1035 on l'anomena Sant Pere de Guardiola. Als anys 1281 i 1334 torna a aparèixer documentat, aquest cop com a Sant Pere de Serra. L'any 1618 s'hi efectuaren obres importants: s'enrajolà la capella, fou tapat la porta original. Referències
Sant Pere del Coll de la Crossa

Sant Pere del Coll de la Crossa fou una església del terme municipal de l'Estany, al Moianès. Està situada en el Collet de Sant Pere, al nord-oest del nucli urbà de l'Estany, al sud-oest de la masia de la Crossa. Dedicada a Sant Pere Màrtir, la propera masia de Puigmartre en pren el nom. En ruïnes, la seva planta mostra un temple petit, d'una sola nau. Bibliografia GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6.
Sant Pere dels Vilars

Sant Pere dels Vilars és una església d'Els Vilars, al municipi de Maçanet de Cabrenys (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici de petites dimensions situat a uns dos quilòmetres del poble. Descripció És un temple d'una sola nau amb absis trapezial del segle x. L'absis és original preromànic amb volta de canó lleugerament ultrapassada i encalcinada. El separa de la nau un arc de mig punt que carrega damunt de dos pilars de carreus grossos i ben tallats. Inclou dues finestres de doble esqueixada, una a llevant i l'altra a la de migdia. La volta de la nau és apuntada i seguida, i és més alta que el presbiteri. Gran part d'ella és producte d'una reconstrucció del 1735. Dins el temple es conserva una pica baptismal de granit de forma ovoide. La façana de ponent està en part encalcinada i inclou un campanar de cadireta de dos arcs. La portalada, igualment està refeta modernament. Història Aquesta església s'esmenta el 954 en la donació feta pel comte Gifré a Sant Pere de Camprodon de l'alou de les Vernedes de Tapis, quan descriu els límits. Referències Enllaços externs Sant Pere dels Vilars Arxivat 2016-09-19 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Sant Pere vell de Jou

Sant Pere vell de Jou és l'antiga església parroquial romànica del poble de Jou, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori de l'antic terme de Jou. Està situada a l'extrem meridional del nucli de població de Jou. Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Pere vell de Jou en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Quiri de Sas

Sant Quiri de Sas és un santuari d'origen romànic del poble de Sas, pertanyent a l'antic terme de Benés, de l'Alta Ribagorça, actualment dins del municipi de Sarroca de Bellera, del Pallars Jussà. Està situat dalt del turó de Sant Quiri, que domina tot l'antic Batlliu de Sas, precedent de l'actual municipi de Benés. Molt possiblement és el Sant Tirs de Sentís que apareix documentat el 1069, en una donació a Sant Genís de Bellera. La manera com se'l descriu no deixa lloc a cap mena de dubte sobre aquesta església. Amb la decadència del monestir de Sant Genís fou traspassat a Santa Maria de Lavaix. Està situada al cim del tossal de Sant Quiri, a 1.621 m. alt. L'edifici actual conserva les característiques constructives d'una obra romànica rural, com la major part d'església de l'Alta Ribagorça. És d'una sola nau, coberta amb volta de canó i absis, refet, a llevant. L'obra és senzilla, i hi ha trossos fets de paret seca. Quan n'hi ha, l'argamassa és molt primitiva. Al mur de migdia, damunt d'una finestra, es troba una inscripció del segle xiii. Bibliografia BOIX I POCIELLO, Jordi. "Sant Quiri de Sas", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Quirze de Glorieta

Sant Quirze de Glorieta és l'església del poble de Glorieta de Montesclado, en el terme municipal de Farrera, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada a l'extrem sud-oriental del seu nucli de població. Poc documentada al llarg de la història, se sap que el segle xv estava integrada en l'Oficialat de Tírvia, com a església depenent de la de Montesclado. No sembla quedar cap element de l'església romànica original. Petita església de base rectangular sense absis, adossada al pendent d'una verda vessant, una mica apartada del llogaret de Glorieta de Montesclado. La capçalera està orientada a Sud-oest. La porta d'accés es troba a la façana de migdia, i conserva una llinda de fusta. A la façana de ponent s'hi troba un ull de bou i un campanar d'espadanya d'un sol ull a sobre. Es noten restes d'afegits en el mur de sol ixent i en el de ponent, que juntament amb la forma de la porta i de la planta de l'edifici, fa pensar que l'actual temple continua un altre d'anterior, d'època preromànica, refet diverses vegades. La coberta a dues aigües està realitzada amb llicorella. Referències Bibliografia Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Quirze de la Glorieta de Montesclado». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Farrera de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Quirze de Glorieta en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Ramon de Portell

Sant Ramon de Portell és una capella al centre de la vila de Portell, al municipi de Sant Ramon, a la comarca de la Segarra, al peu de la carretera LV-3003 de Sant Ramon a Torà, al seu pas per l'interior de la població. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Arquitectura Capella d'una sola nau realitzada amb carreus regulars i paredat i amb coberta a dues aigües amb campanar d'espadanya i absis recte. A la façana principal, trobem la porta d'accés amb llinda superior, on hi apareix la inscripció "ACÍ ES NAT SANT RAMON NONAT", per sobre de la qual hi ha un rosetó per il·luminar l'interior, amb la presència d'un campanar d'espadanya d'un sol ull coronant l'edifici. L'interior de la capella està coberta amb volta de canó, restaurada i pintada posteriorment, amb la presència de pilars adossats al mur dels quals arranquen uns arcs faixons per sustentar la volta. A la zona de l'altar, hi ha una imatge de Sant Ramon Nonat amb els seus atributs, situat dins una fornícula en forma de petxina, amb petites pilastres adossades exteriors. També a la part interior de la capella, però al mur situat per damunt la porta d'accés, hi ha una làpida de marbre amb la representació d'un sol i una inscripció: "ACÍ ES NAT SANT RAMON NONAT, P. I. SOLÉ, 1655". Història La capella es va alçar al lloc on, segons la tradició, va néixer l'any 1200-1204 sant Ramon Nonat, dit nonat perquè va ser extret del ventre de la seva mare, morta el dia anterior, mitjançant una arma de tall. La devoció al Sant està molt arrelada a tota la comarca, fins a tal punt que Ramon és (o era) un dels noms personals més comuns que es podien trobar. Aquest fet va donar lloc a la següent dita molt popular a la Segarra: "De Ramons, Joseps i ases, n'hi ha a totes les cases" Referències
Sant Roc de Begós

Sant Roc de Begós és una església de Begòs al municipi d'Es Bòrdes inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església inicialment romànica, d'una sola nau dividida en tres trams per arcs torals sobre la qual es recolza una volta lleugerament apuntada. Posteriorment, al segle xiv, s'hi afegeixen dues capelles enfrontades a banda i banda de la nau. Al mur de ponent presenta una mena de pòrtic, d'entrada a l'església, que fa de base del campanar. A la capella del costat de l'Evangeli hi ha un retaule barroc realitzat l'any 1761 en fusta policromada i daurada. A l'interior de l'església es troba una pica baptismal que encara conserva els tres components de vas, suport i base. Està datada de finals del segle xii inicis del XIII per tant d'època romànica. És molt semblant a la que es troba a Montcorbau, a Betlan o Arròs. Com totes elles, el vas està decorat amb una tija de representació vegetal que volteja tot el perímetre; el suport és cilíndric i presenta una decoració a base d'arcs de mig punt. La base és de forma semiesfèrica i no presenta cap element decoratiu. L'església té un campanar de planta quadrada, afegit a l'església posteriorment; la planta baixa del campanar està compost com a nàrtex i, per tant, fa funcions d'entrada mitjançant una porta d'un sol arc de mig punt adovellada a la cara nord. Al pis superior disposa d'una obertura en arc de mig punt a cada una de les cares; al pis inferior, i per la cara oest, hi ha una finestra espitllera en pedra tosca actualment tapiada. Referències