NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ca n'Aluart

Ca l'Aluart és una masia situada als afores del nucli urbà del municipi de Caldes de Malavella (Selva). S'hi arriba prenent un camí senyalitzat que surt de la dreta de la carretera N-II-Caldes, just on indica per anar a Sant Sebastià, capella que es troba davant la casa. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'estructura de l'edifici és de dues plantes, amb la teulada a doble vessant inclinada a les dues façanes laterals, i ràfec de doble filera. La porta d'entrada és d'arc de mig punt, format a partir de dovelles. A dreta i esquerra de la porta principal, dues finestres petites quadrangulars amb arc de llinda. Al segon pis, destaca la finestra central gòtica, amb dos arcs trevolats, separats per una esvelta columna el capitell de la qual conté elements florals i escuts llisos. Flanquejant aquest finestral, a dreta i esquerra dues finestres en arc deprimit convex. A la part posterior de l'edifici, s'alça una torre rectangular de tres pisos amb coberta a doble vessant. Entorn de l'edifici trobem diverses construccions que en el seu momen foren destinades al treball, ara en desús. Davant l'entrada principal i exempta, trobem la capella dedicada a Sant Sebastià. És un edifici de planta quadrangular i absis semicircular, amb la teulada a doble vessant, inclinada vers els laterals. La porta té arc de mig punt, format per dovelles. Té un petit campanar, d'acord amb les dimensions de la capella, d'espadanya. Referències
Ca l'Artau (Vilobí d'Onyar)

Ca l'Artau és una obra del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Aquest mas apareix en un capbreu de 1338, tot i que l'edifici actual és del segle xviii. És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici actual de ca l'Artau data del segle xvii. És una casa de tres plantes, vessants a laterals i cornisa catalana. Hi ha dos portes d'accés, el portal principal de mig punt amb grans dovelles i, a l'esquerra, una porta quadrangular amb llinda monolítica. La resta d'obertures són quadrangulars amb llinda monolítica. Les del primer pis tenen motiu ornamental de fulla de roure i han estat reconvertides en portes que s'obren a tres balcons amb barana de ferro forjat. A la banda dreta del pis superior hi ha una galeria amb arcs de mig punt, tres a la part frontal i sis al lateral, amb barana de gelosia de rajol. L'edifici principal té adossades altres construccions que són ampliacions i dependències de treball fetes de maçoneria i de rajol. Al davant trobem una gran era circular pavimentada amb toves i voltada d'un mur perimetral de pedra i rajol. Té una capella exempta que data de l'any 1901. El temple està dedicat al Sagrat Cor i és d'una sola nau, amb portalada d'arc apuntat, un ull de bou circular i campanar d'espadanya d'un sol ull, coronat per una creu de ferro. A la part superior de la façana trobem una inscripció pintada "CHRISTUS REINAT" i la data de 1910. El parament de rajol arrebossat es troba en força mal estat. L'edifici té adossat un garatge al costat esquerre. Referències
Ca l'Hereu

Ca l'Hereu és una obra del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Ca l'Hereu està integrat per dues cases independents però unides per un dels vèrtex. La casa més antiga, orientada a migdia, està formada per un conjunt de cossos, amb teulades a diversos nivells, que corresponen a èpoques diferents. És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La façana principal està formada per dos cossos. Un cos de dues plantes amb vessants a façana, on s'observa un portal quadrangular amb llinda monolítica, una finestra amb espitllera sota l'ampit, i una altra obertura amb impostes, segurament corresponent al segle xvi. Cal remarcar que el ràfec de la teulada presenta dibuixos geomètrics fets amb la tècnica de socarrats. Al costat dret hi ha adossat un cos amb vessant a lateral i cornisa catalana. Té un portal de rajol i finestres al primer pis amb llinda monolítica, una d'elles amb motiu ornamental de fulla de roure i una altra amb la data inscrita de 1762. Al costat dret, la part inferior del mur mostra la paret de tàpia vista i, al primer pis, hi ha set finestres d'arc de mig punt seguides, fetes pel propietari actual. Al costat esquerre veiem un gran obertura d'arc conopial que no és originària de la casa i ha estat col·locada al segle xx. La part posterior té adossats cossos d'ampliació i una terrassa amb barana de gelosia de rajol. A l'interior es conserven elements originals i part dels embigats de fusta, tot i que es va substituir el terra de tarima del primer pis per peces de tova. En alguna estança però hi ha revoltons de bigueta de ferro. Un altre element curiós és l'escala de pedra que, en el pis superior, manté la caixa de fusta i la porta, i a la paret es pot veure l'espiera circular d'estrella mostrejada. La teulada ha estat refeta i s'han restaurat els rajols de sota coberta pintats originals amb els mateixos motius geomètrics. Història L'origen d'aquesta casa és anterior al segle xvi i manté l'espai de la cleda on primitivament es tancava el ramat. Hi ha una altra data que certifica una ampliació del graner l'any 1716. L'any 1984 es va refer la teulada i es van netejar i repintar tots els rajols recuperant l'aspecte original. Referències
Cal Carpa

Cal Carpa, conegut també com a Perfumeria Porta, per una botiga amb aquest nom que hi va ser molts anys, és un edifici modernista obra de Pere Caselles i Tarrats, monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Reus (Baix Camp). Descripció És un edifici de planta baixa i tres pisos construït pel notari Joan Carpa Calbó al carrer de Monterols, llavors anomenat de Marià Fortuny, l'any 1905. Edificat en un solar molt estret, només deixa lloc a dues obertures per planta, que a la segona s'agrupen en una de sola. Entre els balcons de la primera planta hi ha una tija vegetal que passa pel darrere d'una de les franges de l'encoixinat amb què es decora la façana, i es desplega de forma simètrica cap a les llindes de les portes dels balcons, i ocupa amb fulles recaragolades l'espai lliure sota el balcó del segon pis. A destacar també el treball de forja de la barana del primer pis, una barana de secció bombada a la que se li han aplicat fulles de xapa retallada. La decoració de la segona planta és molt senzilla, i a la tercera reapareix la pedra treballada en la decoració de les llindes dels balcons, que es perllonga cap al voladís de la façana. Malgrat les reformes realitzades als baixos, s'ha deixat a la vista una mostra de la columna de fosa fabricada a la foneria de Josep Blanch, de Reus, que se situa descentrada respecte a l'entrada, amb un fust i un capitell, i pensada per deixar-la exempta des d'un principi. Referències
Cal Roig (Avinyonet del Penedès)

Cal Roig és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És una masia de planta basilical composta de planta baixa, pis i golfes. Portal d'arc de mig punt adovellat, amb grans carreus de pedra. Finestres amb ampits de pedra motllurats al primer pis. Galeria de finestres a les golfes. Sobre l'ala lateral de solei hi ha una segona galeria d'arcades de mig punt. Baluard amb dues portes d'entrada, que conforma un petit carrer, juntament amb els edificis agrícoles davanters. Quan es va arreglar la teulada es va trobar una pedra amb la data del 1700 (aproximadament) a la galeria de les golfes, segons testimoni verbal dels habitants. Es conserven unes portes de fusta, que estaven al portal d'entrada, amb la data del 1813. Referències
Cal Torrents (Avinyonet del Penedès)

Cal Torrents és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És una casa entre mitgeres amb planta en forma de L, i coberta de teula àrab a dues aigües, composta de planta baixa i pis. Destaca un gran portal d'arc de mig punt adovellat, amb carreus grans i allargats, ben tallats i regulars. A les cases de la vora, també entre mitgeres, en resten d'altres, de portals. No són, però, de la mateixa categoria i de qualitat. Són arcs de mig punt més petits, tapats amb pintura i arrebossats, llindats motllurats o rebaixats. Referències
Can Barceló (Vilobí d'Onyar)

Can Barceló és un mas tradicional que ha sofert algunes modificacions que han alterat la seva fesomia original, situat al municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La casa principal és una construcció de dues plantes i golfes amb vessants a laterals. A la seva dreta hi ha adossada una edificació de datació posterior. La façana principal presenta portal adovellat i finestres amb llinda monolítica amb motiu ornamental de fulla de roure a la planta noble. La finestra central ha estat reconvertida en porta i té un balcó amb barana de ferro forjat. També s'observa un rellotge de sol senzill pintat. A la dreta hi ha una obertura simple amb reixa de ferro i el pou d'aigua encastat al mur. Al nivell de les golfes hi ha dues finestres balconeres d'arc de mig punt. El parament està acabat amb una cornisa esglaonada. Tot i que té dos cossos adossats a banda i banda, s'han deixat vistos els carreus de pedra cantoners. A l'interior es manté l'estructura i els elements originals. Els forjats són d'embigat de fusta, les portes emmarcades amb pedra, la majoria dels terres són de toves i manté l'escala de pedra. A la dreta hi ha un cos construït a finals del segle xix, d'una sola planta, destinat a habitació dels amos. Es tracta d'una construcció força senzilla amb un portal central i una gran finestra a cada banda amb reixa de ferro treballada i un acabament amb cornisa horitzontal recta, que amaga la teulada de vessants a façana. A l'interior els acabats recorden als d'una casa d'estiueig de final del XIX principis del xx. El parament és enguixat amb algunes motllures i sanefa pintada al mur i el terra és de mosaic hidràulic decoratiu. Es conserva l'alcova principal amb motllures de fusta. Al costat esquerre hi ha un gran garatge i, tot seguit, trobem l'era circular amb muret perimetral, característica d'aquesta zona, que té la data de 1892 a dues de les toves del paviment. A la part posterior hi ha un pati tancat i les dependències de servei. Història Aquest mas es troba documentat en el capbreu de 1338 del Castell de Vilobí d'Onyar, on hi consta Arnau Barceló com a home lliure. L'edifici principal data del segle xvi i XVII. Segons consta en els plànols que es conserven a la casa, l'any 1898 el propietari era Pio Reitg que és qui va fer l'era. L'any 1946 el pare de l'actual propietari va fer una reforma important. Es va remodelar la façana amb l'afegit del balcó, es va pujar l'alçada de les golfes hi s'hi van fer les obertures i l'acabament de la cornisa. L'any 1976 es van eliminar els contraforts del mur de l'esquerra i es van ampliar les quadres per convertir-ho en un garatge. La casa annexa es va fer als anys 1890 com a habitatge de l'amo per passar-hi temporades. L'any 1978 es va reformar com a habitatge dels actuals propietaris. Des de l'any 1998 la casa es dedica al turisme rural i s'hi han fet reformes afegint banys a les cambres. Referències
Can Boades

Can Boades és un gran mas catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Can Boades és un gran mas a l'extrem oriental del volcà de la Crosa de Sant Dalmai que s'alça sobre la plana de Salitja (municipi de Vilobí d'Onyar, la Selva). Hi ha notícies d'aquest mas des del segle xiii. És especialment conegut per dos motius històrics. El primer és que hi nasqué al segle xiv Bernat Boades (Salitja, 1370 - Blanes, 1444) a qui s'atribuí erròniament l'autoria del "Llibre dels feyts d'armes de Catalunya". I, el segon, perquè l'any 1629 el conegut bandoler Serrallonga va segrestar el fill i hereu de Can Boades. El mas de Can Boada conserva en la seva part més antiga dues dates de 1577, però la construcció actual és el resultat d'ampliacions successives realitzades fins al segle xviii. Arquitectura Les diverses edificacions que l'integren formen un conjunt clos per un tancat amb mur de pedra. L'edifici principal actual data dels segles xvii i xviii. És de dues plantes i golfes amb vessants a laterals i cornisa catalana. Té un portal d'arc de mig punt amb grans dovelles i obertures quadrangulars amb llinda monolítica amb les dates inscrites de 1724, 1728 i 1729. Una porta el text "SI FAS FERNIASA PER ALGU MIRA LO QUE DEU Y PAGA TU. JOAN BOADAS ANY 1724". A l'angle esquerre de la façana, suspesa a l'altura del primer pis, trobem una garita de vigilància de planta circular que controla l'accés principal al recinte. És un cos cilíndric ubicat sobre una gran llosa de pedra reforçada per carreus encastats al mur. El parament de rajols i pedra volcànica presenta espitlleres a tot el vol i una cornisa a la part superior. Està coberta per una teulada de teula àrab. A l'interior es conserven les voltes a les sales de la plana baixa. L'escala porta la data de 1730. A la part del darrere, en el lloc on hi havia l'antiga cuina, hi ha un forn molt ben conservat. Al pis superior les dues estances laterals del costat de la façana mantenen les alcoves fetes als anys 30. La de l'esquerra té l'accés a la garita de vigilància i al costat de la porta que dona a sala central, que té un forrellat de reforç, hi ha una espiera. A la banda dreta hi ha adossat un cos de planta rectangular que segueix la línia de la façana amb coberta de vessants a façana. Entre les dues construccions hi ha un pas cobert amb volta que porta a un pati interior rectangular. A la dreta trobem la façana lateral de l'edifici principal que mostra obertures emmarcades amb pedra, algunes d'elles amb impostes i amb la inscripció "PAU BUADA ME FECIT 1704". A l'esquerra hi ha les corts i quadres, a la planta baixa, i el graner obert, al primer pis. Aquest cos té forma de "L" i s'acaba amb un gran portal de fusta que comunica amb l'exterior. El paviment és adoquinat. Aquest espai, que antigament era la zona de serveis, avui ha estat perfectament restaurat i s'hi ha fet una actuació immillorable. A la part del davant de la façana principal hi ha una gran era i a l'esquerra diversos porxos que han estat recuperats en a recent restauració eliminant el mur que els tancava i recuperant les columnes de pedra que els sustenten. Referències
Can Cavaller (Vilobí d'Onyar)

Can Cavaller és una masia del segle xvi del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Situada dins d'un gran recinte voltat per una tanca metàl·lica, conserva força intacta la seva fesomia original. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La construcció originària és de tipus basilical, amb vessants a laterals i és coneguda com a can Cavaller del Davant. A la part posterior té adossat un cos que allarga el principal de dues plantes i golfes amb vessants a laterals i que es coneix com a can Cavaller del Darrere i data del segle xvii. Probablement eren dues cases independents. La façana principal, orientada a sud, presenta un portal adovellat amb una bonica clau decorada amb un relleu que representa un cavaller matant un drac i la data inscrita de 1578. A sobre hi ha una finestra d'arc conopial amb arquets. La resta d'obertures són quadrangulars amb llinda monolítica i les de la primera planta tenen un motiu ornamental de fulla de roure. Les golfes presenten una galeria de tres arcs de mig punt amb barana de gelosia de rajol. La façana de l'esquerra i la posterior tenen totes les obertures emmarcades amb pedra, alguna d'elles amb llinda decorada amb motiu ornamental de fulla de roure. La de la dreta té adossades dependències de serveis. A la part del davant de la casa trobem el pou. A l'interior l'estructura i els element originals han quedat amagats per l'adaptació de l'espai de la planta baixa en oficines, tot i que les parets que subdivideixen les diferents sales són de "pladur" i, per tant, és una intervenció reversible. S'han respectat les portes de pedra originals, mentre que al paviment s'hi ha sobreposat un terra modern. Història Aquest mas existia en el capbreu de 1338, però l'edifici actual és del segle xvi (Can Cavaller del Davant) i del segle xvii (Can Cavaller del Darrere). Fins fa pocs anys va funcionar com a residència per al tractament de drogodependents. Actualment està arrendat per una empresa, Eurocountry, que es dedica al lloguer de camions. L'edifici allotja les oficines i l'espai exterior serveix d'aparcament dels vehicles. L'any 2005 es va refer el vessant dret de la teulada i es van substituir les bigues de fusta per unes de formigó i les teules velles per unes de noves industrials d'encaix que imiten les teules de tipus àrab. Referències
Can Costa (Vilobí d'Onyar)

Can Costa és una masia del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). Es troba al solell del volcà de la Crosa de Sant Dalmai, dominant tota la plana de Sant Dalmai. Tot el perímetre de la finca és encerclat per un gran mur de pedra que arriba al cim del volcà i s'estén per tot el vessant sud d'aquest. És una obra declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És un gran edifici format per diversos edificis adossats. Dues cases unides perpendicularment per una torre cantonera quadrada, de quatre plantes i coronada per merlets de pedra formen la part més antiga. El primer edifici, orientat a migdia, és de tipus basilical amb dues plantes i golfes. El portal és d'arc de mig punt adovellat. Hi ha una inscripció amb un escut i la inscripció «IO MIQUEL COSTA A 6 DE SETEMBRE DE 1584». Les obertures són quadrangulars amb llinda monolítica. Recentment s'ha aixecat el cos central de les golfes i s'han fet un seguit d'obertures que recorren tota la llargada. L'edifici orientat a llevant és de dues plantes amb vessants a laterals. El portal és també adovellat i dues de les finestres amb llinda monolítica porten les dates de 1570 i 1574. Al costat esquerre al lloc de les antigues corts, fins fa poc hi havia una construcció moderna amb teulada a quatre vents. Reformes relativament recents, van fer d'aquest cos de serveis un altre edifici de dues plantes i golfes amb vessants a laterals, totalment nou, que imita d'alguna manera els edificis originals. Hi ha també una construcció exempta al costat dret amb teulada a dues vessants i tancament de vidre. Història És un mas fortificat del 1584 segons es desprèn d'una inscripció que hi ha a la façana: «Io Miquel Costa a 6 de setembre de 1584». Can Costa és mencionat en el capbreu del Castell de Vilobí de 1338. Al segle xix fou adquirit per la família Rastrodis a uns senyors de Barcelona. Referències
Can Dalfó

Can Dalfó és un bloc de pisos a la ciutat de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. És un edifici situat a l'eixample de Figueres. És un edifici de planta baixa i tres plantes de pisos amb una tribuna en el primer pis. La planta baixa de la façana queda definida per un encoixinat rústic que compren els dos portals laterals i tres dobles finestres al centre. El registre superior, comprèn les tres plantes superiors ordenades verticalment per pilastres adossades, de fust estriat i ordre dòric. A la primera planta, tribuna central suportada per mènsules, dos balcons laterals i dues finestres a cada banda. En el segon pis, balcó central i finestres laterals. En el tercer pis totes les obertures són finestres. Corona la façana un fris cornisa. Les obertures dels dos primers pisos s'emmarquen dintre de motllures. A la dreta de l'edifici s'aixeca un cos vertical, que neix de la zona d'encoixinat i segueix tots els registres, acabant en una alçada superior mitjançant una petita torre amb llanterna. Coberta de ceràmica a quatre vessants. Joan M. Dalfó, comerciant de Figueres, va promoure la construcció d'un edifici amb usos comercials, a la planta baixa, i residencials als altres tres pisos. Tanmateix, la construcció de l'edifici devia resultar una peripècia, perquè hi van treballar fins a tres arquitectes: Joan Roca Pinet, Pelayo Martínez Parício i Manuel Mayol. El primer en intervenir-hi va ser Joan Roca, tot i que la façana que es pot apreciar es deu a Pelayo Martínez i, en menor mesura a Manuel Mayol que, en ampliar-la, li va afegir la torre lateral. Malgrat tot, s'hi pot distingir un programa homogeni que utilitza diferents elements característics del noucentisme, que els reinterpreta, i que els afegeix subtilment influències art decó. Referències
Can Garrofa

Can Garrofa és un edifici del municipi d'Aiguaviva (Gironès) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una edificació reformada entre 1966 i 1967 de destacats elements renaixentistes de diferent distribució amb porta d'entrada de mig punt que posteriorment vas ésser retallada i rebaixada. Coberta a quatre vents que configurava un mas proper, amb era i tanca perimetral. La darrera reforma altera, puntualment, aspectes exteriors (porta d'entrada al garatge, canvi d'obertures de finestres...). Referències
Can Gras (Vilobí d'Onyar)

Can Gras és una masia situada a l'est del nucli del municipi de Vilobí d'Onyar (Selva). La propietat de Can Gras està dins d'un tancat metàl·lic amb dues portes d'accés. Es tracta d'un edifici de finals del segle xvi o principis del XVII molt ben conservat i que manté la seva fesomia original. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La casa consta de dues plantes i golfes amb vessants a laterals i cornisa catalana. La façana principal té un portal adovellat i quatre finestres quadrangulars amb llinda monolítica i ampit motllurat, una a la planta baixa i les altres tres a la planta noble. L'obertura de les golfes la formen tres finestres corregudes d'arc de mig punt de rajol. Al costat dret hi ha un cos adossat, d'una sola planta, cobert amb una teulada amb caiguda a la façana. I a l'esquerra, hi ha unes altres dependències de treball, de datació més tardana feta amb arcs de mig punt de rajol. El parament de la façana mostra la maçoneria vista, sense arrebossar, i s'aprecia la utilització de la pedra negra procedent del volcà de la Crosa situat en el mateix terme de Vilobí. Els laterals de la construcció són arrebossats. Aquest mas existia i apareix en el capbreu de 1338, però l'edifici actual data de finals del segle xvi principis del XVII. Referències
Can Guinau

Can Guinau és un mas al terme d'Aiguaviva (Gironès). És una edificació de tres cossos encarada al sud i vessants a les dues parets laterals. Porta de mig punt amb dovelles. Finestra central de gust gòtic, amb els arcs conopials i la columna central. Parets arrebossades, tot i que alguna d'elles és de tàpia. Forjats plans i cairats de fusta. Escala interior de pedra. Tirada de la coberta sobre gran jàssera central. Algun contrafort a la façana. Referències
Can Matllo (Caldes de Malavella)

Can Matllo és una masia situada als afores del nucli urbà de Caldes de Malavella (Selva) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. S'hi arriba des d'un trencall que surt de la urbanització Llac del Cigne. Descripció És un edifici de planta baixa, pis i golfes, amb la teulada a dues vessants orientades als laterals. La porta d'entrada principal, és d'arc de mig punt, format per grans dovelles. Els murs són de pedra, igual que la cadena cantonera però aquí la pedra està treballada en carreus. Destaquen les obertures del pis, d'estil renaixentista. Són finestres amb arc conopial cec, i guardapols amb les impostes decorades, la central amb puttis, la de la dreta amb petxines, i la de l'esquerra amb un capitell petit decorat amb elements vegetals. A la finestra de les golfes hi ha una llinda amb la data 1570. De la façana en destaca un rellotge de sol, i la reixa de forja (probablement de l'edifici originari) que protegeix una finestra de la planta baixa. Al costat de l'edifici trobem construccions on guardar la maquinària agrícola. No ha sofert reformes importants. Referències