NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Fuente de Ceres

La fuente de Ceres es una fuente escultórica de Barcelona situada en la plaza de San Jorge —también conocida como Mirador del Llobregat—, en la montaña de Montjuic. Fue creada en 1830 por Celdoni Guixà. Esta obra está inscrita como Bien Cultural de Interés Local (BCIL) en el Inventario del Patrimonio Cultural catalán con el código 08019/1446.​ Historia y descripción Esta fuente, también conocida como El Surtidor, se instaló inicialmente en el término de la entonces independiente villa de Gracia, a la altura del actual paseo de Gracia con la calle de Provenza, donde fue inaugurada el 28 de junio de 1830. Posteriormente, en el transcurso de la revuelta de las Quintas de 1870, el general Eugenio Gaminde situó en este lugar sus cañones, protestando por el emplazamiento de la fuente, que dificultaba su estrategia. Entonces, el Ayuntamiento de Barcelona aprobó su traslado, y el 14 de mayo de 1874 se colocó en la plaza Blasco de Garay —actual plaza del Surtidor—, en el Pueblo Seco. Este emplazamiento no acabó de convencer al consistorio, ya que el monumento era demasiado grande para una plazuela de pequeñas dimensiones, y con el cambio de siglo, cuando se empezó a urbanizar la montaña de Montjuic, se pensó en ponerla en este lugar. Finalmente, en 1918 fue instalada en la plaza de San Jorge, cerca de la estatua ecuestre del santo obra de Josep Llimona.​ La fuente está dedicada a la diosa romana Ceres, protectora de la agricultura, advocación muy apropiada para su emplazamiento original en la villa de Gracia, entonces mayoritariamente rural. En el siglo XIX era corriente dedicar las fuentes a personajes mitológicos, y en la ciudad condal hubo varios ejemplos, como la fuente de Hércules o la fuente de Neptuno; a la misma Ceres hubo dedicada una fuente en el jardín del General, desaparecida en 1877 al construirse el parque de la Ciudadela.​ Está formada por un estanque circular con diversos surtidores de agua, sobre el que se alza una columna con cuatro delfines en la base, que vierten agua por la boca. Esta columna tiene un capitel en forma de almeja, sobre el que se sitúa la estatua de la diosa, vestida con túnica y llevando en la mano unas espigas de trigo. La resolución de la obra es en un estilo clasicista de aire académico, no en vano su autor se formó en la Escuela de la Lonja, siendo discípulo de Salvador Gurri.​ Véase también Arte público de Barcelona Fuentes de Barcelona Referencias Bibliografía Fabre, Jaume; Huertas, Josep M.; Bohigas, Pere (1984). Monuments de Barcelona (en catalán). Barcelona: L'Avenç. ISBN 84-85905-21-0. Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume (2009). Art públic de Barcelona (en catalán). Barcelona: Ayuntamiento de Barcelona y Àmbit Serveis Editorials. ISBN 978-84-96645-08-0. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre Fuente de Ceres.
A Frederic Soler

A Frederic Soler és un monument escultòric situat al Pla del Teatre (la Rambla) de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Està dedicat al dramaturg Frederic Soler i Hubert, més conegut com a Serafí Pitarra i considerat el fundador del teatre català. Va ser creat el 1906 amb un disseny arquitectònic de Pere Falqués, mentre que la part escultòrica va ser a càrrec d'Agustí Querol. Història i descripció El monument es va erigir al lloc on abans hi havia la Font del Vell, que va ser traslladada al Parc de la Ciutadella i, posteriorment, a la plaça de Sants. El projecte va sorgir el 1896, poc després de la mort de l'escriptor, i el 16 de novembre de 1897 van començar les obres, que van durar nou anys. L'obra va ser inaugurada el 26 de desembre de 1906 per l'alcalde Domènec Sanllehy, amb la presència dels fills de l'homenatjat, Ernest i Blanca Soler de les Cases. El conjunt va ser criticat per la seva grandiloqüència i ampulositat, i l'Ajuntament va estar a punt de traslladar-lo a Montjuïc el 1935; però la popularitat de l'autor i la seva relació amb les arts escèniques el van fer romandre al seu lloc fins avui dia. Una mostra de la seva popularitat va tenir lloc el 23 de març de 1976, Dia Mundial del Teatre, en què va haver-hi una manifestació de gent disfressada en reivindicació del procés de transició democràtica. El monument consta d'un pedestal de pedra de Montserrat amb l'escut de Barcelona, sobre el que s'aixeca una columna de marbre blanc amb forma de voluta jònica i decorada amb garlandes, amb la inscripció «A Frederich Soler (Pitarra), fundador del teatre català». Sobre aquesta columna es troba el personatge, assegut sobre les màscares de la comèdia i la tragèdia, amb el cap girat i actitud introspectiva, com esperant que li arribi la inspiració per a posar-se a escriure, sensació que corrobora el fet que sostingui un paper a la mà. L'estil de l'obra és modernista, més palès al recarregat pedestal que no pas a la figura del dramaturg, que és més sòbria i serena, fet que en canvi s'allunya de la trajectòria habitual de Querol, més propensa al monumentalisme. Referències Vegeu també Casa Rosa Bergnes de las Casas Art públic de Barcelona Bibliografia Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
A Frederic Soler

A Frederic Soler es un monumento escultórico situado en la plaza del Teatro de Barcelona, en el distrito de Ciudad Vieja. Fue creado en 1906 con un diseño arquitectónico de Pedro Falqués, mientras que la parte escultórica corrió a cargo de Agustín Querol. El monumento está dedicado al dramaturgo catalán Serafí Pitarra, seudónimo de Frederic Soler i Hubert (Barcelona, 1839 - ibídem, 1895), considerado el fundador del teatro catalán. Esta obra está inscrita como Bien Cultural de Interés Local (BCIL) en el Inventario del Patrimonio Cultural catalán con el código 08019/1012.​ Historia y descripción El monumento se erigió en la plaza del Teatro, en la Rambla, donde antes se situaba la Fuente del Viejo, que fue trasladada al Parque de la Ciudadela y, posteriormente, a la Plaza de Sants. El proyecto surgió en 1896, poco después de la muerte del escritor, y el 16 de noviembre de 1897 comenzaron las obras, que duraron nueve años. La obra fue inaugurada el 26 de diciembre de 1906 por el alcalde Domènec Sanllehy, con la presencia de los hijos del homenajeado, Ernest y Blanca Soler de les Cases. El conjunto fue criticado por su grandilocuencia y ampulosidad, y el Ayuntamiento estuvo a punto de trasladarlo a Montjuic en 1935; pero la popularidad del autor y su relación con las artes escénicas le hicieron permanecer en su sitio hasta hoy día. Una muestra de su popularidad tuvo lugar el 23 de marzo de 1976, Día Mundial del Teatro, en que hubo una manifestación de gente disfrazada en reivindicación del proceso de transición democrática.​ El monumento consta de un pedestal de piedra de Montserrat con el escudo de Barcelona, sobre el que se alza una columna de mármol blanco con forma de voluta jónica y decorada con guirnaldas, con la inscripción «A Frederich Soler (Pitarra), fundador del teatre català». Sobre esta columna se halla el personaje, sentado sobre las máscaras de la comedia y la tragedia, con la cabeza girada y actitud introspectiva, como esperando que le llegue la inspiración para ponerse a escribir, sensación que corrobora el hecho de que sostenga un papel en la mano. El estilo de la obra es modernista, más evidente en el recargado pedestal que no en la figura del dramaturgo, que es más sobria y serena, hecho que en cambio se aleja de la trayectoria habitual de Querol, más propensa al monumentalismo.​ Véase también Arte público de Barcelona Referencias Bibliografía Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume (2009). Art públic de Barcelona (en catalán). Barcelona: Ayuntamiento de Barcelona y Àmbit Serveis Editorials. ISBN 978-84-96645-08-0. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una galería multimedia sobre A Frederic Soler.
Sant Joan Degollat de Puig-reig

Sant Joan Degollat és una petita església romànica situada a la Serra de Cap de Costa sobre el Guixaró, al municipi de Puig-reig, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. . Descripció Església romànica d'una sola nau i sense absis, orientada a llevant. L'entrada és a migdia, amb una porta de grans dovelles i petites dimensions, amb arc de mig punt. La coberta és de volta de pedra feta amb pedres força grosses, que formen un arc un xic ovalat, tot i que la volta és una mica apuntada. Es conserva l'altar amb una gran ara de pedra que es veu somoguda. El terra és de cairons. Al mur de ponent hi ha una finestra de doble esqueixada, força estreta, coberta amb un arc de mig punt monolític i al cantó de llevant hi ha una altra finestra tapiada. Sobre el mur de llevant es troba també el campanar d'espadanya, d'una sola obertura, que ha perdut l'arc. Les parets són de pedres força grosses, escairades i disposades a trencajunt. Història La manca de dades històriques sobre l'església de Sant Joan Degollat fa difícil fins i tot la seva datació. Per l'estructura general del conjunt sembla una obra romànic tardà (segle xiii o XIV). Dins del terme del castell de Puig-reig no devia passar mai d'ésser una simple capella rural, lligada a la parroquial de Sant Martí de Puig-reig, tal com ho era al segle xviii. L'any 1905 l'excursionista Cesar August Torres va visitar aquesta església i relata que hi va trobar un retaule dedicat a Sant Joan. Aquest retaule es devia perdre la segona dècada del segle xx. Referències Enllaços externs Romànic Obert Arxivat 2014-10-06 a Wayback Machine. Bloc "Conèixer Catalunya" Explica força bé com arribar-hi. Indrets d'escrit al Berguedà (bloc) Amb fotografies de detall.
Iglesia de San Juan Degollado (Puigreig)

La Iglesia de San Juan Degollado es un edificio religioso del municipio de Puig-reig perteneciente a la comarca catalana del Bergadá en la provincia de Barcelona. Es una iglesia románica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Local.​ Historia La falta de datos históricos sobre la iglesia de San Juan Degollado hace difícil incluso su datación. Por la estructura general del conjunto parece ser una obra románico tardío (siglo XIII o XIV). Dentro del término del castillo de Puig-reig no pasó nunca de ser una simple capilla rural, ligada a la parroquial de San Martín de Puig-reig, tal como lo era en el siglo XVIII. En 1905 el excursionista Cesar August Torres visitó esta iglesia y relata que encontró un retablo dedicado a San Juan.​​ Descripción Iglesia románica de una sola nave y sin ábside, orientada a levante. La entrada está hacia el sur, con una puerta de grandes dovelas y de pequeñas dimensiones formada con un arco de medio punto. La cubierta es de bóveda de piedra hecha con bloques bastante grandes, que forman un arco algo ovalado, aunque la bóveda es un poco apuntada.​ Se conserva el altar con una gran ara de piedra, el pavimento es de baldosas. En el muro de poniente hay una ventana abocinada, bastante estrecha, cubierta con un arco de medio punto monolítico y al lado de levante hay otra ventana tapiada. Sobre el muro de levante se encuentra también el campanario de espadaña, de una sola abertura, que ha perdido el arco. Las paredes son de piedras bastante grandes y escuadradas.​ Véase también Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Bienes de interés cultural de la comarca de Bergadá Referencias Enlaces externos Romànic Obert (en catalán) Archivado el 6 de octubre de 2014 en Wayback Machine.
La Molina

La Molina je lyžařské středisko ležící v Pyrenejích v severovýchodním Španělsku, poblíž katalánské obce Alp. Společně se sousedním střediskem Masella tvoří lyžařský komplex nazývaný Alp 2500. Historie Jedná se o nejstarší španělské lyžařské středisko. V roce 1943 zde byl otevřen první lyžařský vlek v zemi a o rok později začala fungovat lyžařská škola. Popis střediska Rozkládá se v nadmořské výšce 775 až 2445 m. Je zde celkem 60 kilometrů sjezdovek, pro dopravu lyžařů slouží především sedačkové lanovky. K dispozici je také kratší trať pro běžecké lyžování (asi 5 km) a skokanský můstek. Významné akce Ve středisku se konaly závody Světového poháru v alpském lyžování a snowboardingu. Středisko hostilo také Mistrovství světa ve snowboardingu v roce 2011. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku La Molina na německé Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu La Molina na Wikimedia Commons Oficiální stránky střediska (anglicky) (španělsky) (katalánsky)
La Molina

La Molina ist ein spanischer Wintersportort in Katalonien. Der Ort in den Pyrenäen gehört zur Gemeinde Alp in der Provinz Girona und liegt rund fünf Kilometer von der französischen Grenze entfernt auf einer Höhe von 1700 Metern. Die Skipisten sind insgesamt 60 km lang. Erschlossen werden sie durch eine Gondelbahn, sieben Sessellifte und fünf Skilifte, die bis auf 2445 Meter reichen. Daneben gibt es 5 km Langlaufloipen, Anlagen für Snowboarden und eine Skisprungschanze. Erschlossen wird La Molina durch einen Bahnhof an der RENFE-Bahnstrecke Barcelona–Latour-de-Carol - Enveitg. Geschichte La Molina war 1943 der erste Wintersportort Spaniens der einen Skilift bekam. Drei Jahre danach kam noch ein Sessellift dazu. Seit dem Jahr 1985 verfügt La Molina über eine Anlage zur Produktion von Kunstschnee. Seit 2007 finden in La Molina Wettbewerbe des Snowboard-Weltcups statt, seit 2008 Rennen im Alpinen Skiweltcup. 2011 wurde hier die Snowboard-Weltmeisterschaft ausgetragen. Weblinks Website von La Molina (katalanisch, spanisch, englisch) Einzelnachweise
La Molina (ski resort)

La Molina is a ski resort in the Pyrenees mountains of northeastern Spain, in the municipality of Alp in the comarca of Cerdanya in Girona, Catalonia. Together with Masella, it forms the Alp 2500 resort. It is the site of the first ski lift in Spain, opened on 28 February 1943, and Spain's first ski school, which opened a year later. It is served by a RENFE / Rodalies train station. Sport and recreation The area hosted World Cup alpine races in December 2008 (women's technical events) and hosted the Snowboarding World Championships in January 2011. In 2013 the resort hosted the 2013 IPC Alpine Skiing World Championships. New facilities such as a new track with a lift in the area of Pla d'Anyella have been built. On 23 March 2016 the resort was the finishing point for the third stage of the road cycling race the Volta a Catalunya, which was won by Dan Martin of Etixx–Quick-Step. Climate La Molina has an oceanic climate (Köppen climate classification: Cfb), bordering on a humid continental climate (Köppen: Dfb). It is characterized by cool winters and cool to warm summers, with precipitation being constant throughout the year. Temperatures below 0 °C (32 °F) occur during winter and nights below −5 °C (23 °F) are common. Snow is also quite common, being a tourist attraction during winter. References External links Media related to La Molina (ski resort) at Wikimedia Commons Official website
La Molina

La Molina (prononcé en catalan : [ɫə muˈɫinə]) est une station de sports d'hiver pyrénéenne située sur la commune d'Alp en Basse-Cerdagne, Catalogne. Toponymie Géographie La Molina est une station de ski assez grande et confortable située dans le village de La Molina (ca) dans la comarque de Basse-Cerdagne. Histoire C'est un lieu de villégiature hivernal privilégié des Catalans depuis plus d'un demi-siècle. Infrastructures Restaurants, stations-service, garderies, clinique, école de ski, location de matériel, etc. Au sein des zones à thème, il est possible de pratiquer le kilomètre lancé, les descentes de bosses, le snowboard, le ski de fond, etc. Il est aussi possible de faire des randonnées en traîneau tiré par des chiens, en raquettes ou en quads. Voies d'accès On y accède par la route par Alp ainsi que par les trains de la ligne R3 de Rodalies de Catalunya qui s'arrêtent dans la gare de La Molina. Cette station est également reliée à la station de ski de La Masella par une télécabine, inaugurée en 1999. Cyclisme Tour d'Espagne La Molina a été l'arrivée de la 10e étape du Tour d'Espagne 2001, remportée par Santiago Blanco. Tour de Catalogne La station a accueilli plusieurs arrivées du Tour de Catalogne. Notes et références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « La Molina (estación de esquí) » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Articles connexes Liste des stations de sports d'hiver des Pyrénées Liens externes Sites officiels : (ca) www.lamolina.cat/ca, (en) www.lamolina.cat/en et (es) www.lamolina.cat/es Ressource relative au sport : Enciclopèdia de l'Esport Català (es) Le chalet de La Molina Portail des sports d’hiver Portail des Pyrénées Portail de la Catalogne
La Molina

La Molina is een skidorp in de Spaanse gemeente Alp in de Catalaanse Pyreneeën. Het heeft een skigebied met 50 kilometer pistes, waarvan 25 blauw, 18 rood en 7 zwart. Het gebied heeft 16 skiliften en ligt tussen de 1700 en 2445 meter hoogte. Evenementen In januari 2011 vonden er de Wereldkampioenschappen snowboarden plaats. Skigebied
La Molina (estação de esqui)

La Molina é uma estação de esqui localizado nos Pireneus Catalães, no município de Alp, na província de Girona, Catalunha. A estação recebeu competições esportivas internacionais como a Copa do Mundo de Esqui Alpino de 2008, e o Campeonato Mundial de Snowboard ‎de 2011. Referências Ligações externas «Página oficial» (em espanhol)
La Molina

La Molina är en vintersportort i Katalonien i Spanien, belägen i bergskedjan Pyrenéerna. Den 28 februari 1943 invigdes här Spaniens första skidlift, och året därpå invigdes här Spaniens första skidskola. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, 13 februari 2014. Fotnoter Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör La Molina.﻿ Officiell webbplats
Estació d'Ur - les Escaldes

Ur - les Escaldes és una estació de ferrocarril del Tren Groc de la línia Vilafranca de Conflent-Tor de Querol situada a la població d'Ur, a l'Alta Cerdanya. L'estació també rep el nom de Les Escaldes, referent a la comuna Angostrina i Vilanova de les Escaldes, situada al nord-est d'Ur. A la parada s'hi aturen trens regionals i turístics de TER d'Occitània de la SNCF. L'estació entra en servei el 1927, després de finalitzar la construcció del tram pendent entre la Guingueta d'Ix i la Tor de Querol de la línia d'ample mètric que havia d'unir aquesta última amb Vilafranca de Conflent. Actualment es un baixador, només disposa d'una via i es una parada facultativa, el tren només s'hi atura si algú ho sol·licita. Al costat de la via es troba un tercer carril recobert superior, d'on els trens obtenen l'eletricitat. Serveis ferroviaris Referències Vegeu també Llista d'estacions de la Catalunya del Nord Xarxa ferroviària de la Catalunya Nord Enllaços externs Descripció i fotografies
Ur–Les Escaldes station

Ur–Les Escaldes station (French: Gare d'Ur-Les Escaldes) is a French railway station in Ur, Occitanie, France. The station is on the Ligne de Cerdagne, a narrow gauge line at 1,000 mm (3 ft 3 3⁄8 in) with a third rail pickup at 750 V DC (3rd rail). The station is served by TER Occitanie (local) trains (known as Train Jaune) operated by the SNCF. Train services The following services currently call at Ur-Les Escaldes: local service (TER Occitanie) Latour-de-Carol-Enveitg–Font-Romeu–Villefranche-Vernet-les-Bains Gallery See also List of SNCF stations in Occitanie References
Gare d'Ur-Les Escaldes

La gare d'Ur-Les Escaldes est une gare ferroviaire française de la ligne de Cerdagne (voie métrique), située sur le territoire de la commune d'Ur, dans le département des Pyrénées-Orientales en région Occitanie. C'est une halte voyageurs de la Société nationale des chemins de fer français (SNCF) desservie par le Train Jaune, train TER Occitanie spécifique pour la ligne de Cerdagne. Situation ferroviaire Établie à 1 188 mètres d'altitude, la gare d'Ur-Les Escaldes est située au point kilométrique (PK) 58,711 de la ligne de Cerdagne (voie métrique), entre les gares de Bourg-Madame et de Béna-Fanès. Service des voyageurs Accueil Halte SNCF, c'est un point d'arrêt non géré (PANG) à entrée libre. Desserte Ur-Les Escaldes est desservie par des trains TER Occitanie (Train Jaune) qui effectuent des missions entre les gares de Villefranche - Vernet-les-Bains et de Latour-de-Carol - Enveitg. Intermodalité Un parking pour les véhicules y est aménagé. Fréquentation De 2015 à 2024, selon les estimations de la SNCF, la fréquentation annuelle de la gare s'élève aux nombres indiqués dans le tableau ci-dessous. : Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de gares en France Liste des gares d'Occitanie Ligne de Cerdagne Liens externes La gare d'Ur-Les Escaldes, sur le site officiel SNCF / TER Occitanie Portail du chemin de fer Portail des Pyrénées-Orientales Portail des Pyrénées Portail des Pays catalans
Gare de Ur-Les Escaldes

Gare de Ur-Les Escaldes vasútállomás Franciaországban, Ur településen. Vasútvonalak Az állomást az alábbi vasútvonalak érintik: Ligne de Cerdagne Kapcsolódó állomások A vasútállomáshoz az alábbi állomások vannak a legközelebb: Gare de Béna-Fanès (Gare de Latour-de-Carol - Enveitg) Gare de Bourg-Madame (Gare de Villefranche - Vernet-les-Bains) Kapcsolódó szócikkek Franciaország vasútállomásainak listája Jegyzetek További információk Gare de Ur-Les Escaldes az SNCF hivatalos "Gares & Connexions" weboldalán (franciául)
Gare d’Ur-Les Escaldes

Gare d'Ur-Les Escaldes – przystanek kolejowy w Ur, w departamencie Pireneje Wschodnie, w regionie Oksytania, we Francji. Jest zarządzany przez SNCF (budynek dworca) i przez RFF (infrastruktura). Został otwarty w 1910 przez Compagnie des chemins de fer du Midi et du Canal latéral à la Garonne. Jest obsługiwany przez pociągi TER Languedoc-Roussillon. Położenie Przystanek znajduje się na Ligne de Cerdagne, w km 58,711, na wysokości 1187 m n.p.m., pomiędzy stacjami Bourg-Madame i Béna-Fanès. Linie kolejowe Ligne de Cerdagne Przypisy Linki zewnętrzne ter.sncf.com Languedoc-Roussillon
Conca de Dalt

Conca de Dalt (auch: El Pont de Clavarol, spanisch Pallars Jussá) ist eine katalanische Gemeinde (municipio) mit 438 Einwohnern (Stand: 2025) in der Provinz Lleida im Nordosten Spaniens. Sie liegt in der Comarca Pallars Jussà. 1969 wurde die Gemeinde aus den früheren Kommunen Aramunt, Claverol (mit El Pont de Claverol, Sant Martí de Canals und Sossís), Hortoneda (mit Herba-savina, Mas de Vilanova und Pessonada) und Toralla y Serradell (mit Erinyà, Rivert, Serradell, Toralla und Torallola) gebildet. Der Verwaltungssitz befindet sich in El Pont de Claverol. Geographische Lage Conca de Dalt liegt etwa 88 Kilometer nordnordöstlich von Lleida in einer Höhe von ca. 765 m. Der Noguera Pallaresa ist hier zur Embalse de San Antonio aufgestaut. Bevölkerungsentwicklung Sehenswürdigkeiten Aramunt Burgruine Antoniuskirche Fruktosuskirche Corneliuskapelle Marienkapelle Claverol Burganlage Christopheruskirche Marienkapelle Hortoneda Burgruine Marienkirche Christopheruskapelle Pessonada Marienkapelle Sant Martí de Canals Martinskirche Toralla y Serradell Andreaskirche Vilanoveta Martinskirche Peterskirche Weblinks Einzelnachweise