NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Jaume d'Olzinelles

Sant Jaume d'Olzinelles és una església rural de construcció romànica de mitjan segle xii situada al terme de Sant Fruitós de Bages, al Bages. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Sant Jaume d'Olzinelles es troba a tocar del mas del mateix nom (Mas d'Olzinelles) al qual s'uneix per un arc perpendicular al frontis. L'edifici actual és del segle xii però al mur de tramuntana conserva la capçalera de planta trapezoïdal del temple preromànic, que fa funcions de sagristia. Es tracta d'un petit edifici de planta rectangular cobert amb volta de pedra a l'interior i a l'exterior amb una teulada de doble vessant. El temple romànic és d'una sola nau, un absis semicircular al cantó de llevant. La nau està coberta amb volta de canó i l'absis amb volta d'un quart d'esfera. Té una finestra central de doble esqueixada, formada per un arc de mig punt adovellat. La porta antiga fou reemplaçada per una de factura moderna. Encara es pot veure el perfil de la porta original feta amb arc de mig punt. Al la banda de ponent s'alça un campanar tardà, format per una espadanya de dues obertures, sense encaixar amb l'estructura del temple. Altres modificacions són: la finestra quadrada oberta sota el campanar i l'arcada sobre la qual es recolza un cos d'edifici modern. El més notable, però, és la transformació de l'edifici a causa dels murs sobrealçats de la nau. L'aparell és fet amb pedra desbastada formant carreus de diferents mides i disposició irregular.Aquesta esglesia forma part del cami de Sant Jaume Història Aquesta església corona un petit puig al lloc d'Olzinelles. Aquest lloc apareix documentat a partir del 978, en una butlla del papa Benet VII, al bisbe de Vic i torna a esmentarse a l'acta de consagració de Santa Maria de Manresa. L'església, però, no fou esmentada fins a l'any 1086. En l'acta de consagració de l'església de Santa Maria de l'Estany (1133) l'església de Sant Jaume d'Olzinelles i la sagrera consten com a propietat de la canònica. L'església va restar sota el domini de la canònica fins al 1592 quan passà a passà a domini episcopal. Les dues parròquies del terme passaren a tenir un sol rector, Sant Jaume i Sant Genís de la Vall dels Horts es van unir a finals del segle xvi. Quan es va construir una fàbrica tèxtil uns centenars de metres més amunt del Pont de Cabrianes, i cases pels treballadors a banda i banda de la divisòria del terme amb Sallent, es va construir una nova església prop d'aquest nucli, on es van traslladar les funcions parroquials amb la mateixa titularitat que l'església antiga. El tancament de la fàbrica tèxtil va determinar la despoblació d'aquesta zona. Referències
Sant Jaume de Creixell

Sant Jaume de Creixell és una església del municipi de Creixell (Tarragonès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església és un edifici mostra una barreja d'estils gòtic i renaixentista. Fou erigida el 1559 per decret del cardenal Dòria, arquebisbe de Tarragona. La seva estructura interior és d'una sola nau amb capçalera plana i capelles laterals al costat de l'Evangeli i una capella baixa al costat de l'Epístola que s'anomena "La cripta", amb volta de maons i data de 1663. A la nau hi ha creueria quadripartita i volta de canó a les capelles. A la clau del presbiteri hi ha la data de 1559. La façana és renaixentista amb frontó triangular damunt de pilastres a la porta principal (1662). Al costat hi ha l'antiga rectoria, que és un edifici de pedra amb portada d'arc de mig punt i finestres decorades amb motllures de força interès. Són destacables les pintures murals del segle xvii amb les imatges de Santa Tecla i Santa Llúcia. El campanar fou construït l'any 1771. Cal destacar la restauració feta per l'arquitecte Josep Maria Jujol. La base del campanar és quadrada, però la part superior és octogonal. Al damunt s'aixeca un cimbori addicional, obra de Jujol. Està format per una cúpula parabòlica. La volta és sostinguda per arcs metàl·lics creuats des del centre. A cada un dels vessants dels arcs hi ha un ull de bou de totxo. Pels costats exteriors de la volta pedres característiques de l'obra de Jujol. Quatre figures de 4,5 m d'alçada realitzades a peu d'obra rematen el cim del campanar. Referències Enllaços externs «Sant Jaume de Creixell». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Jaume de Figuerola

Sant Jaume de Figuerola és l'església parroquial de Figuerola del Camp (Alt Camp). Està protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una església barroca de planta de creu grega amb elements romànics integrats. L'interior presenta una cúpula semiesfèrica central que exteriorment es correspon amb un cimbori. Les estructures portants són pilars amb basament de pedra i acabats en capitells corintis, aquests pilars sostenen arcs de mig punt. El cor s'aixeca als peus de l'església La façana recorda un temple clàssic. La porta d'arc rebaixat presenta brancals que imiten pilastres, amb grans basaments. Per damunt de la llinda hi ha un fris amb la inscripció "1789" i un frontó triangular amb un nínxol buit. La façana es troba coronada per un altre frontó resseguit per una cornisa de maó. El campanar s'aixeca als peus, a l'esquerra. Té planta quadrada amb dos cossos vuitavats damunt. L'edifici és de pedra i maçoneria. En enderrocar-se la primitiva església, una part va ser utilitzada per a la construcció de la nova. L'espai que ocupava correspon actualment a la zona de l'altar, les dues sagristies i les dues capelles laterals. Se'n conserva la base de les dues parets laterals i la posterior, en les quals s'observen senyals de canters. Cal destacar la façana est on es troba una petita finestra d'arc de mig punt i, a la façana nord, un notable rosetó. Història L'església romànica de Figuerola apareix ja esmentada a la butlla del 1194, temps en què Figuerola formava part del Castell de Prenafeta. Posteriorment, en augmentar considerablement la població, va ser modificada (1488) i, per acabar, enderrocada parcialment (en resten un arc de mig punt, una rosassa i una finestra, incorporats) per fer-ne una de nova i més gran al segle xviii. La nova església va ser construïda entre 1781 i 1789. Va ser incendiada durat la guerra civil (1936-1939) i el seu interior quedà completament malmès. Posteriorment va reconstruir-se mitjançant donatius, per subscripció pública i prestacions personals. El 1946 s'acabà d'enguixar l'església i se'n reconstruí el cor. El 1956 va construir-se l'altar major i el cambril de la Verge, amb pintures de M. Teresa Jou. El campanar va ser acabat el 1792. Actualment, la parròquia és sufragània de Santa Maria del Pla de Santa Maria, adscrita a l'arxiprestat de l'Alt Camp; vicaria episcopal de l'Alt Camp, el Baix Penedès i el Tarragonès; arquebisbat de Tarragona. Referències
Sant Jaume de Sallent

La vella església de Sant Jaume de Sallent és una església actualment restaurada que havia estat la parroquial del poble de Sallent, al municipi de Pinell de Solsonès. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El 1925, quan l'església va començar a estar en molt mal estat, se'n va construir una de nova per a substituir-la que manté un cert estil neogòtic. Es troba al nucli del poble, manté la mateixa advocació i el nom de Sant Jaume de Sallent. L'església vella Descripció Església és de planta rectangular amb teulada a doble vessant i el carener perpendicular a la façana principal. L'entrada té una porta amb un arc de mig punt amb grans dovelles i tres escuts esculpits, un a la clau i els altres dos en les dovelles d'arrencada a la clau; a la clau també hi ha esculpida una creu apuntada. A mitjana alçada de la façana, sobresurten quatre cartel·les de pedra, a sobre de les quals hi ha un rosetó. La façana acaba en un campanar d'espadanya de dos ulls. Amb el presbiteri orientat cap a llevant, té el cementiri del poble adossat a les façanes sud i est. Interiorment està coberta per una volta de pedra apuntada. L'alçada total interior és de set metres. Història Els escuts de la façana corresponen a la família Anglesola-Cardona. Tot i que no n'hi ha constància documental que ho provi, tradicionalment s'ha considerat que en aquesta església s'hi venerava la imatge de la Marededeu de Sallent, que actualment s'exhibeix al MNAC. L'església nova La nova església parroquial de Sallent es va construir adossada a la façana de ponent de la rectoria de Sallent. Segons es desprèn de la data gravada a la part superior del portal de l'entrada a l'església, aquesta es va acabar el 1925. D'igual forma que l'església vella, aquesta també està sota l'advocació de Sant Jaume i protegida a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Referències
Sant Jaume de Montclar

Sant Jaume de Montclar és una església barroca de Montclar d'Urgell, al terme municipal d'Agramunt (Urgell). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de nau única coberta amb volta de canó, la qual s'obre amb tres capelles laterals mitjançant un arc de mig punt. En cada banda del transsepte s'hi aixequen dues petites cúpules. L'absis principal és poligonal. En el reracor s'hi veu un element destacable i innovador per les esglésies d'aquesta època. Hi ha una doble tribuna, una que comunica amb el castell de Montclar, i una altra inferior corresponent a la mateixa església. L'entrada de l'església és als peus, el mur de ponent, a través d'una gran escalinata i un arc de mig punt fet a base de totxanes. El campanar és quadrangular subdividit en tres pisos. En el primer pis hi ha les obertures de mig punt on s'hi alberguen les campanes i a l'últim pis hi ha un rellotge a cada cara de la torre. És fet a base de carreus regulars perfectament tallats i és coronat amb una coberta piramidal. Història Anteriorment d'aquesta església actual hi havia hagut l'església medieval, possiblement dedicada a Sant Joan. Per això està construïda al segle xvii sobre una anterior església dedicada ha Sant Joan. L'església va dependre de Sant Pere d'Àger fins al segle xix. A l'est se situa el campanar datat de l'any 1628 en el qual hi ha dues campanes construïdes l'any 1814. Referències
St. James Church, Montclar

St. James Church is a Baroque church located in Montclar d'Urgell, in the municipality of Agramunt. It is a building included in the Inventory of the Architectural Heritage of Catalonia. Description The church is a single-nave church covered with a barrel vault, which opens with three side chapels through a half-point arch. Two small domes rise on each side of the transept. The main apse is polygonal. In the re-decoration there is a remarkable and innovative element for the churches of this period. There is a double tribune, one that communicates with the Montclar Castle, and another lower one corresponding to the church itself. The entrance to the church is at the foot of the west wall, through a large staircase and a semi-circular arch made of bricks. The bell tower is quadrangular and subdivided into three floors. On the first floor there are half-point openings that house the bells and on the top floor there is a clock on each face of the tower. It is made of perfectly cut regular ashlars and is crowned with a pyramidal roof. History Before this current church, there had been a medieval iteration of the church, possibly dedicated to Saint John. That is why it was built in the XVIII century on a previous church dedicated to Sant Joan. The church depended on Saint Peter of Àger until in the XIX century. To the east is the bell tower dated to 1628 in which there are two bells built in 1814. References External links Website of the Diocese of Urgell
Sant Jaume de Torroja del Priorat

Sant Jaume de Torroja del Priorat és una església barroca del municipi de Torroja del Priorat (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici de paredat, de planta rectangular, amb tres naus sense creuer i amb absis poligonal, cobert per una teulada a dues vessants. Té campanar als peus, d'obra vista i planta octogonal. La façana és arrebossada i presenta un ull de bou, una finestrella i una portalada decorada, en arc de mig punt, coronat per una fornícula, buida, i un frontó triangular amb volutes exteriors. L'interior té quatre trams, amb el cor al primer, i presbiteri així com una petita capella lateral al costat dret, prolongació de la nau lateral. La volta arrenca d'un fris continu i és de mig punt amb llunetes. Les voltes de les naus laterals són d'aresta. Conserva les dues trones i un vitrall del 1890 a l'ull de bou, així com un orgue en funcionament (de 1799, obra de l'orguener occità Joan Pèire Cavallé) que ha arribat gairebé en la seva forma original. Història L'actual església fou aixecada entre 1766 i 1767, dedicada a Sant Miquel Arcàngel i inaugurada el dia de Sant Miquel de 1767. Fou dotada de bons altars i retaules, gairebé tots barrocs, excepció feta d'alguns anteriors d'estil renaixentista que eren aprofitats de l'antiga església, tots van ser destruïts el 1936. L'orgue fou salvat i restaurat fa uns anys. Referències
Sant Jaume de Viladrover

Sant Jaume de Viladrover és un dels nuclis de població que formen el municipi d'El Brull, a la comarca d'Osona. És a la plana osonenca a uns 600 metres d'altura i el 2018 tenia 83 habitants habitants que es dedicaven especialment a l'agricultura i a la ramaderia. Cal destacar l'església romànica de Sant Jaume, documentada el 1131. Referències
Sant Jaume de Travesseres

Sant Jaume de Travesseres és l'església parroquial del poble de Travesseres dins del municipi de Lles de Cerdanya protegida com a bé cultural d'interès local. Originàriament, l'església era d'estil romànic, actualment inapreciable. L'església és sufragània de Lles. La parròquia de Travesseres és citada a les Actes de Consagració de la Catedral d'Urgell. Descripció Edifici de planta rectangular, d'una sola nau coberta amb volta apuntada. L'aparell és de pedra irregular excepte pel que fa als angles de l'edifici, les dovelles de la porta, de l'ull de bou i les finestres que són de pedra ben escairada. El campanar, al nord, és de torre amb coberta piramidal i quatre obertures. La porta, a llevant, i les altres obertures del temple, són modernes. Al mur de migjorn s'hi han afegit tres grans contraforts de factura moderna. A l'interior hi ha un cor de fusta i les parets són en part pintades amb sanefes i en part a pedra vista. A l'interior hi havia una majestat romànica de talla policromada que actualment es troba al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Referències Vegeu també Castell de Travesseres
Sant Jaume de Tuixent

Sant Jaume de Tuixent és una ermita romànica situada a uns 3 quilòmetres del poble de Tuixent, a l'Alt Urgell, seguint la carretera C-563 en direcció a Josa de Cadí i Gósol. És un edifici d'una nau amb absis semicircular situat a llevant. La porta està situada a la façana de ponent. L'edifici s'il·lumina per una finestra situada a la façana de migdia. Està protegida com a bé cultural d'interès local. Referències Enllaços externs «Sant Jaume de Tuixén». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2016-03-03. [Consulta: 2 octubre 2014].
San Jaime de Tuixent

La ermita de San Jaime de Tuixent (en catalán, Sant Jaume de Tuixén), restaurada en 1983​ se encuentra junto a la carretera que va desde Tuixent a Josá del Cadí, en el municipio integrado de Josá Tuixent, en la comarca del Alto Urgel, en la provincia de Lérida, en la comunidad autónoma de Cataluña, España. Se trata de un pequeño edificio de una sola planta y de una decena de metros orientado según la corriente del río Josa, hacia el oeste. La nave, con tejas, tiene una cubierta de madera a dos aguas. El tramo presbiterial y el ábside están cubiertos con bóvedas de cañón en carpanel muy rebajadas. La caída del tejado que cubría el ábside hizo que el tejado se alargara por la parte posterior.​ El portal primitivo, que estaba orientado hacia el sur, se encuentra tapiado. Sobre la puerta actual, rematada por un arco rebajado, que mira hacia Tuixent, se añadió un pequeño campanario durante la restauración. Las paredes están formadas por sillares de piedra tosca, bien encuadrados, colocados en filas uniformes e irregulares. Tiene una sola ventana, de derrame simple, a mediodía. Forma parte del Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. En 993 aparece documentada por primera vez, dentro del término de Tuixent, una iglesia dedicada a Sant Jaume, legada por el conde Borrell II de Barcelona a la Seo de Urgel junto con la villa de Tuixent. Después de confirmar está donación en 1029 no se tiene más noticia hasta el año 1259, con el nombre de Sant Jaume de Rot, ya que está vinculada a una casa cercana denominada cal Rot, de la cual solo quedan las ruinas. Sus habitantes tenían derecho a ser enterrados en la iglesia.​ El domingo más cercano a la fiesta de Sant Jaume (25 de julio) se celebra un aplec de sardana.​ Muy cerca, a unos mil metros en dirección a Josá del Cadí, y a unos 5 m por encima del río, se encuentra la cueva de Plugaoscura, en el antiguo camino de Tuixén a Josa. Tiene unos 18 m de anchura, 10 m de profundidad y 5 m de altura, y se cree que en tiempos estuvo habitada.​ Enlaces externos aldeaglobal.net, Sant Jaume de Tuixén Ermita de Sant Jaume de Tuixén (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Referencias
Sant Jaume del Barretó

Sant Jaume del Barretó és un església romànica i gòtica del terme municipal de Ripoll (Ripollès). Era una sufragània de la parroquial de Sant Bartomeu de Llaés. Està protegida com a bé cultural d'interès local de Ripoll. Descripció És una capella romànica, d'una nau amb volta clarament apuntada. L'absis, separat de la nau pel presbiteri i un arc triomfal, és ornat amb una motllura quadrada i llisa. Té un gran portal adovellat a migdia, tapiat, i un altre de més petit i tardà a la façana de ponent, que és coronada per un campanaret d'espadanya. Història Bastida a finals del segle xii, com a sufragània de Llaés, era coneguda per Sant Jaume de Montbac o de Bonbac fins a finals del segle xvii, que passà a capella particular del veí del Barretó. El 1936 fou saquejada, abandonada i convertida en pallissa. El 1975 fou restaurada i retornada al culte. Referències «Sant Jaume del Barretó». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
Sant Jaume (la Granja d'Escarp)

Sant Jaume és l'església parroquial del municipi de la Granja d'Escarpa de la comarca del Segrià, a la plaça de la Creu. Una característica de la població de la Granja és que té dos temples dedicats a sant Jaume. És un edifici d'una sola nau amb volta de canó trencada per llunetes i arcs faixons. Entre els contraforts hi han capelles de planta quadrada. Els materials i la composició són força pobres i donen un resultat heteroclita. Un element octogonal barroc se superposa a un campanar quadrat i auster. A la portada hi ha una ornamentació senzilla. Descripció És un edifici de la fi del segle xviii d'estil barroc classicista, on hi destaca la façana, el campanar adossat de planta quadrada amb una torre vuitavada i l'altar major. Té una planta rectangular d'una sola nau amb capelles adossades, dos a cada banda, i absis semicircular. La façana principal destaca per la portalada neoclàssica a la que s'accedeix des d'unes escales, també hi ha una porta lateral d'arc de mig punt. Va ser construït al primer terç del segle xviii. El campanar es troba annex a la façana principal, amb la qual comparteix un dels quatre costats de la base de pedra, amb un cos final vuitavat de maons i teulada cònica de teules àrabs. Història El 1213, data de la fundació del Monestir de Santa Maria d'Escarp, ja existia una església perquè així ho recull el document de dotació per a la seva fundació. Al 1710 les tropes filipistes van atacar la Granja d'Escarp, van cremar els camps, matar els animals, minar les cases i l'església, van expulsar els habitants cap a Aragó i van deixar tot enderrocat. La població va ser foragitada d'aquesta forma. El 1717 encara no s'havia reconstruït res, ja que les visites pastorals ens informen que es va consagrar una capella amb advocació a Sant Isidre per poder celebrar les misses diàries. Poc després les obres van començar, i es va fer servir molta material de la runa de l'església medieval. Al 1735 l'església nova ja era acabada tot i que li faltava el paviment, així ho recull la visita pastoral de 28 d'octubre d'aquell any. Al 1774 l'església tot i ser quasi nova no tenia retaule. El 1809 va patir un incendi durant la guerra del Francès i hi va perdre els llibres i l'arxiu. La reparació va trigar, perquè el poble era molt apobrit per la guerra i uns anys de sequera. A la darreria del segle, el bisbe Josep Meseguer ha d'insistir per què els veïns i el rector reparin l'edifici. Durant la guerra civil es va utilitzar com a magatzem municipal, ja sense rector, i les imatges van ser cremades públicament al juliol de 1936. El 2018 es va consolidar l'edifici, cosir esquerdes i arranjar el remat superior dels murs perimetrals.Es va desmuntar la coberta i describir que la volta era feta segons la tècnica de volta catalana, que en aquesta ocasió va ser reforçada amb morter i malla de ferro. Referències Bibliografia Llavero, Maria Jesús; González, Joan-Ramon; Àngel Corbella, Josep «L'església parroquial de Sant Jaume (La Granja d'Escarp». Shikar, 7, 2020, p. 155-164.
Sant Joan Baptista d'Orcau

Sant Joan Baptista d'Orcau (o, simplement, Sant Joan d'Orcau, és una església romànica del poble d'Orcau (Pallars Jussà), de l'antic terme d'aquest mateix nom, actualment inclòs en el d'Isona i Conca Dellà. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Es tracta d'una església que mai no va assolir el rang de parròquia, si bé un petit espai annex al temple mostra que devia ser el lloc on s'estenia el cementiri del poble d'Orcau. Sempre ha constat com una capella de la parròquia de Santa Maria d'Orcau, abans situada a dalt del castell, a l'actual església, enrunada, de la Mare de Déu de la Pietat del Castell d'Orcau, i més modernament a l'església nova de Santa Maria, a baix el poble. Tot i que es tracta d'una obra indubtablement, no hi ha documentació antiga d'aquesta església, ja que la primera que s'ha trobat és la d'una visita pastoral del 1758, i després, en un Pla parroquial del 1904. Aquesta església ha romàs molts anys desafectada i abandonada, fins que fou restaurada i dignificada vers l'any 1990. Descripció L'església de Sant Joan es troba al poble vell d'Orcau, a l'altre costat del barranc on hi ha l'actual nucli de la població. És una construcció d'una sola nau amb capçalera triabsidal. La nau és de la nau s'obren les dues absidioles, força més petites, i poc profundes. A la part coberta amb volta de canó reforçada per dos arcs torals. L'absis central està precedit d'un arc presbiteral i té una finestra de doble esqueixada central. Als dos costats central del mur de migdia s'obre una senzilla porta adovellada. El frontispici és coronat per l'espadanya de dues obertures. Hi ha dues finestres curciformes: una a la façana de ponent, i l'altra sobre l'arc presbiteral principal. L'església sencera és bastida damunt de la roca, que aflora en diversos llocs, principalment a l'absidiola nord, on la roca arriba a formar un banc, per damunt del sòl de la nau. No hi ha ornamentació enlloc, i l'aparell és de carreus grossos, regular, com la major part d'esglésies pertanyents al segle xii. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert. "Sant Joan d'Orcau", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Referències