NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Roure (Premià de Mar)

Can Roure és una obra noucentista de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció És un edifici de planta rectangular amb pis i tres crugies perpendiculars a la façana. En la façana principal hi ha la porta d'entrada i dues grans obertures amb motllura perimetral plana i clau decorada amb ornamentació a la llinda, amb relleus de garlandes. S'hi troba un coronament a la cornisa i balustrada a la terrassa. L'acabat del parament és d'estuc imitant carreus. Avui dia l'edifici acull el Jutjat de Pau. Referències
Can Sagalés (Premià de Mar)

Can Sagalés és una obra de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici a quatre vents de planta rectangular format per tres crugies paral·leles a la façana principal. L'escala d'accés a la planta de l'habitatge és lateral, exterior i d'un sol tram. La coberta és a quatre vessants i de teula àrab. L'immoble està orientat a sud. La planta baixa presenta un aspecte massís. L'escala lateral dona accés a la planta noble. A partir de la planta pis la façana és simètrica dividida en un cos central de major alçada i dos laterals. La terrassa amb balustrada és a primer terme. El cos central té una porta de sortida a la terrassa. Al segon pis hi ha quatre finestres lobulades i a les golfes tres finestres de mig punt. Els cossos laterals tenen porta cap a la terrassa. La casa està envoltada per un jardí i té una piscina a la part posterior. Referències
Can Salomó

Can Salomó és una obra de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici a quatre vents de planta rectangular format per tres crugies perpendiculars a la façana. El cos central consta de planta, pis i golfes. El cos lateral només presenta planta i pis. Una escala de dos trams comunica els diferents pisos. El cos central té teulada de teula àrab a doble vessant i els laterals només a una vessant. L'immoble està orientat a sud i la façana és simètrica. A la planta baixa hi ha la porta d'accés i dues finestres iguals, més una port en un extrem. Hi ha dues finestres a la planta pis mentre que al nivell superior hi ha tres nínxols amb la imatge de la Mare de Déu al centre. Les crugies laterals presenten el pla de façana esglaonat. Referències
Can Tarter

Can Tarter és una obra de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici a quatre vents de planta rectangular amb una crugia paral·lela a la façana i escala de dos trams. El cos central correspon a l'habitatge i els dos laterals als porxos. Tant el cos central, com els cossos laterals tenen coberta a dues vessants de teula àrab. A la planta baixa hi ha dos arcs rebaixats que corresponen als porxos i un arc de mig punt que dona accés a l'edifici i també hi ha una finestra quadrangular. Al cos central de la planta pis hi ha dos finestres. Referències
Casa Buncàs

La Casa Buncàs és un edifici de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La casa està molt deteriorada i reformada. L'element més remarcable es troba a l'edifici que dona al carrer Santa Anna. És una finestra d'arc conopial i una roseta. Hi ha també un escudet molt deteriorat i dos balcons de ferro forjat datats el 1675, però també molt deteriorats. Referències
Casa Nova de la Tria

La Casa Nova de la Tria és una masia al sud-oest del terme municipal de Sant Boi de Lluçanès (Osona) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura Es tracta d'un edifici amb teulada a dues vessants amb el desaigue lateral a la façana principal. L'edifici originari de planta quadrada fou allargat posteriorment. Al costat esquerre de la façana principal hi ha un portal que forma la lliça i dona pas a la pallissa i als graners. A la façana principal hi ha un portal adovellat datat el 1694, al costat hi ha tres graons de pedra amb lloses per muntar a cavall. A sobre hi trobem dues finestres al mig de les quals hi ha l'escut de la família Tria. Totes les finestres són allindades amb muntants i ampits de pedra treballada. L'any 1753 va haver-hi una restauració i ampliació. En resta constància per la data que es troba a la llinda de la cuina. El material emprat, blocs de pedra, considerablement grans, li donen un gran solidesa. Història Sabem que des del 1714 ja no hi habitaven els amos. Els masovers surt a fer de testimoni en una venta de Busquets i Mascarella. Referències
Casa Sors

La Casa Sors és un edifici de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Destaca a la façana principal un gran portal rodó de pedra treballada emmarcat per dues columnes rectilínies amb forma estriada que sostenen un frontó amb formes circulars. A banda i banda, si bé reformat, també trobem un relleu. Al primer pis hi ha dos balcons amb guardapols i ferro forjat situats a les parts laterals de la façana. A la part superior central hi ha tres petits balcons de pedra treballada i, ja formant les golfes, una eixida de cinc arcs rebaixats, un d'ells tapiat. Història Aquesta edificació està situada davant el Palau Comtal i es construí en el segle xviii. Antigament fou seu de la notaria i actualment hi viu la família Sors Referències
Casal del Germà Miquel

El Casal del Germà Miquel és un edifici de Premià de Mar (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici per a ús religiós adossat a la rectoria, fent cantonada amb el carrer de Sant Cristòfol. Probablement construït a mitjans dels anys 80, pel carrer de la rectoria segueix l'estil de portes i finestres de la rectoria però pel carrer de Sant Cristòfol les obertures prenen unes formes més rectes i la disposició és més pròpia de les vivendes de planta baixa amb portal i finestra i un pis amb finestra i balcó. El mur és de pedra i la part arrebossada va ser pintada de color violeta. L'ús d'aquest casal és probablement el d'oferir un servei a les persones més necessitades de la població. Referències
Cases Barates (Premià de Mar)

Les Cases Barates és una obra de Premià de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un conjunt d'habitatges unifamiliars en filera que consten d'una sola crugia amb escala lateral de dos trams. Tenen jardí davanter i pati posterior. La coberta és de teula àrab a dues vessants. A la planta baixa hi ha dues obertures amb llinda decorada. A la planta primera hi ha una finestra central i decoració continua. Història La construcció d'aquestes cases és anterior a la dictadura de Primo de Rivera, són habitatges de protecció estatal, per això se les anomena les "cases barates". Referències
Cementiri d'Alboquers

El Cementiri d'Alboquers és una obra de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una construcció de planta rectangular formada per quatre murs que tanquen el recinte amb una façana rectangular. Els murs són fets amb pedres irregulars, morter i, en les últimes reformes, ciment. La porta d'entrada és amb llinda, on es llegeix la data 1889. Història Aquest cementiri substitueix l'antic cementiri d'Alboquers que estava situat al costat de l'església i no als afores del nucli de població. La data de la llinda de la porta del cementiri el data a l'any 1889. Referències
Comià

Comià és un edifici d'Alpens (Lluçanès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa de planta rectangular allargada i teulat a doble vessant, lateral a la façana de la porta principal. Els murs estan fets amb pedres irregulars i morter i parcialment arrebossats amb ciment per tal de reforçar. En un dels laterals de la casa hi ha un avancer de nova construcció fet de maons, i voltant la casa hi ha diverses construccions annexes que havien estat corts o pallers. Història L'actual edifici és una construcció del segle xviii modificada, però és fruit de la transformació d'un mas documentat abans del segle xiv. Referències
Els Plans (Alpens)

Els Plans és una masia d'Alpens a la comarca del Lluçanès inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Té uns orígens medievals que es remunten més enllà del segle xiv. Descripció Es tracta d'una antiga casa pairal que conforma un conjunt de diferents edificis que han alterat la primitiva orientació envers l'est. Encara se'n conserva l'antic portal adovellat, la teulada és a dues vessants amb desaigua a l'antiga façana principal. Davant hi ha un altre edifici destinat a cabana i femer, amb una bonica volta a l'interior. A l'extrem d'aquest edifici hi ha una petita lliça en la qual hi ha la data de 1673 en la llinda de fusta. A la façana posterior hi ha una eixida amb cinc arcades de volta rebaixada i al cantó esquerra una cabana modificada amb dues arcades de mig punt, i un rellotge de sol. Història Aquesta masia ja la trobem documentada al segle xvi en l'arxiu parroquial de Santa Maria d'Alpens. Va ser construïda en dues etapes d'edificació: una pels volts de l'any 1673 i una de posterior renovació l'any 1771 com consta en l'antic portal adovellat. La cabana té algunes característiques copiades de la masia del Graell. Referències Bibliografia Planes i Ball, Josep Albert. Alpens: una història del Lluçanès : pagesos, paraires i carlins. Ajuntament d'Alpens, 1999, p. 217. ISBN 978-84-606-2879-8.
Far de Can Jalpí

El Far de Can Jalpí és un far d'Arenys de Munt (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una torre de secció circular de maó i arrebossat imitant carreus. Al cos principal una escala de cargol dona accés al capdamunt del far, un cos de secció octogonal cobert de teules i embigat de fusta. Té també una petita cornisa sortint sostinguda amb mènsules. La porta d'accés és d'arc apuntat arrodonit. Sota la cornisa hi ha una capelleta sense cap imatge. Història Construït l'any 1900, funcionava com a far del llac de Can Jalpí, un gran casal residencial situat al sud del far que imita la construcció d'un castell. Es troba en un espai públic, en una zona de bosc al nord de Can Jalpí. Referències
Fàbrica de Calders

La Fàbrica de Calders és una fàbrica de Calders (Moianès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un conjunt format per tres naus paral·leles i una de transversal que les uneix, més la casa del director. Es tracta de la típica nau fabril de tradició vuitcentista, marcada per l'obertura de vans regulars que ocupen quasi tota la façana. La nau més antiga és aquella de ponent, d'una sola planta, cosnerva l'embigat i columnes de ferro originals. Les altres dues naus són més modernes, de dues plantes, fets amb pedra i maó. Història Vers l'any 1920 la família Jorba va adquirir uns terrenys propietat del mas Puig, al peu de la carretera de Vic, on es construí una nau de pedra i una casa per a la direcció. La fàbrica va començar a treballar l'any 1925. El 1935 s'hi va aixecar una nova nau, on s'instal·laren els telers de color que funcionaven a la fàbrica de Bellveí. Posteriorment s'amplià fins a quatre naus. En l'època de màxim rendiment la fàbrica comptava amb una plantilla de 131 treballadors i 175 telers. L'any 1970 s'acollia a un pla de reestructuració i va tancar. El complex passà a mans de l'empresa "Cardona i Cia", de Monistrol de Calders, fins al seu tancament definitiu l'any 1990. Referències
Fàbrica del Gas (Premià de Mar)

La Fàbrica del Gas és un edifici de Premià de Mar (Maresme) catalogat com a bé cultural d'interès local. Actualment, acull el Museu Municipal de l'Estampació de Premià de Mar, de la xarxa del Museu Nacional de la Ciència i de la Tècnica de Catalunya (MNATEC). Història El 1884, la societat La Propagadora del Gas, que l'any anterior havia venut la seva fàbrica de Gràcia a la Companyia del Gas Lebon, va fer construir una de nova a Premià de Mar, des d'on subministrava gas al Masnou. Va estar en funcionament fins al 1941, quan va passar a ser un simple punt de distribució de Catalana de Gas, fins al seu tancament definitiu el 1971, quan es va implantar el gas natural. El 1991 va ser adquirida per l'Ajuntament de Premià de Mar, que un cop rehabilitada, la va convertir en el Museu de l'Estampació. Descripció Ocupa els terrenys de la banda de ponent de la vila, molt a prop de l'estació del ferrocarril. Al recinte, molt abandonat, no hi resta pràcticament cap instal·lació. La tanca que dona al carrer de Joan XXIII és el més interessant del que queda de la construcció original. Tota la tanca és d'obra vista i hi té adossades dues naus amb llurs façanes a l'exterior, amb un rosetó cada una, de treball molt interessant. El conjunt segueix el mateix estil que altres edificacions coetànies i destacades del poble, com per exemple La Salle, la fàbrica Puiggrós o l'escola Sant Francesc d'Assís, totes elles amb un tractament gairebé virtuós de l'obra vista. Referències Bibliografia Arroyo, Mercedes «"La Propagadora del Gas" de Gracia: Articulación del territorio y administración municipal». Ciudad y Territorio, núm. 94, 1992, p. 61-77.
Habitatge al carrer dels Capitans de Mar, 4 (Premià de Mar)

L'Habitatge al carrer dels Capitans de Mar, 4 és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un edifici a quatre vents de planta rectangular amb estructura de pòrtics de formigó que possibiliten la lliure disposició de les tres plantes de l'edifici. La façana del carrer és plana. Presenta una composició ordenada amb una finestra correguda al segon pis. La façana posterior, més oberta, dona a un porxo format amb l'estructura de formigó de l'edifici. La coberta és plana i no s'hi pot accedir. Referències
Masia Ribas

La Masia Ribas o Can Ribas és un edifici de Premià de Mar (Maresme), catalogat com bé cultural d'interès local. Història Caterina Steva i Casas (†1898) es va casar amb el fabricant de mocadors estampats Antoni Ribas i Jordà (†1876), i la seva filla Gertrudis Ribas i Esteva (1845-1905) estava casada amb el també fabricant Francesc Folch i Ribas (†1908). El 1881, mare i filla va fer reformar la casa, envoltada d'arbres fruiters, com a torre d'estiueig. A la mort de Caterina Steva, la finca passà a mans de la seva filla Maria Dolors Folch i Ribas (1879-1947), casada el 1905 amb Antoni Vidal i Serra (†1934), i els seus fills els germans Vidal i Folch, van urbanitzar el sector. Actualment, la casa pertany als seus descendents, els germans Vidal-Folch i Balanzó. Descripció La finca es troba dintre del nucli urbà, entre els carrers de Joaquim Ruyra, Pau Casals, Pompeu Fabra i Montseny. Originàriament, ocupava unes 12 Ha, però amb el temps s'anà parcel·lant i venent fins a formar un barri residencial. Es tracta d'una casa de grans dimensions, probablement producte de la reforma d'una anterior d'estil neoclàssic, de la que encara queden la tribuna central i la galeria porxada amb el fris, i la disposició de portes i finestres. Referències Vegeu també Casa-fàbrica Francesc Ribas Can Malet (el Masnou) Enllaços externs «Can Ribes». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Masia de La Salle

La Masia de La Salle és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una casa a quatre vents amb un cos central amb crugia central paral·lela a la façana. Consta d'una escala de dos trams. Dues naus laterals ocupen tota l'amplada de l'edifici. El cos central té terrat pla i volum d'escala. Les naus laterals estan també cobertes per terrat pla. L'immoble està orientat a sud i té una estructura simètrica. El cos central té planta baixa i dues plantes pis. A la planta baixa hi ha la porta d'accés, dues finestres amb llinda i dues portes d'arc rebaixat que donen accés a les naus. Trobem una motllura continua. A la planta pis hi ha un balcó amb barana de ferro i dues finestres laterals. També hi ha una motllura continua. Al darrer pis hi ha tres grups de dobles finestres, una cornisa i l'ampit del terrat. Referències
Masoveria de Gallifa

La Masoveria de Gallifa és un edifici de Sant Boi de Lluçanès (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici de planta rectangular, de planta i dos pisos, amb teulat a doble vessant lateral a la façana principal. Presenta diverses fases constructives i una ampliació a la part esquerra de la façana principal amb un curiós balcó cantoner. La porta és adovellada. Una part de la casa ha estat reformada recentment i recoberta exteriorment amb ciment. Totes les finestres tenen llindes, muntants i ampits de pedra treballada. Referències
Nuevo Siglo

Nuevo Siglo és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un edifici entre mitgeres d'una sola crugia, de planta lliure. En planta baixa aprofitament del pati. L'escala és d'un sol tram adossada a la paret. La coberta és un terrat. L'edifici té orientació cap al sud. Les dues primeres plantes són obertes a tota l'amplada i alçada dels aparadors, amb tancaments de fusta. La segona planta està destinada a habitatge amb un balcó corregut i dues finestres. Sobre les finestres hi ha la inscripció "Nuevo Siglo". El coronament és noucentista. Història Anteriorment, l'habitatge constava d'entre mitgeres de planta baixa i pis amb petita botiga de llaunes. Pels voltants de 1920 el contractista Pau Albert s'encarregà de la remodelació en magatzem. Referències
Rectoria de Centelles

La Rectoria de Centelles és un edifici de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una edificació que comunica amb la part posterior de l'església parroquial formant una volta d'arc rebaixat de totxana que conforma un passadís. A la façana principal cal remarcar un portal dovellat rodó amb la inscripció "Ave Maria Purísima", a sobre hi ha una finestra i un balcó de pedra treballada. En el segon pis hi ha una eixida i dos finestrals d'arc rebaixat. Història L'església parroquial, construïda a partir de 1704 és una gran edifici de concepció barroca, però que perdé tots els seus retaules el 1936 i fou restaurat posteriorment amb gustos diferents a l'original. Referències
Rectoria de Premià de Mar

La Rectoria de Premià de Mar és un edifici de Premià de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un edifici situat al carrer del mateix nom, no gaire allunyat de l'església de Sant Cristòfol. Molt ben conservada, és d'estil popular però amb certs elements decoratius de la façana (arcuacions llombardes, arcs i mènsules a les finestres) més d'estil eclèctic que historicista. La utilització d'elements d'estil medieval en façanes és molt propi encara a principis del segle XX d'edificis de vinculació eclesiàstica. Referències
Safareig del Calvari

El Safareig del Calvari és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Construcció aïllada. Coberta de teula a dos vessants, obra de maçoneria ordinària presenta tots els buits amb arcs de mig punt, en composició regular: Accés central pel carrer Rossell, el lateral se centrar per dos finestrals regulars. Les altres dues façanes amb finestres ben distribuïdes. El safareig és de planta rectangular amb els rentadors de pedra. És una construcció idèntica a la del c/Bailén, sota la pèrgona de la plaça major i el safareig és en tot de les mateixes característiques. Història És de l'època de la República. Actualment se n'han tapiat les finestres. Referències
Sant Jaume de les Ferreres

Sant Jaume de les Ferreres és un edifici de Sant Bartomeu del Grau (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una capella situada a la dreta de la façana de la masia de Les Ferreres. L'edifici és de planta rectangular, d'una sola nau sense absis i amb la coberta de teula àrab a doble vessant. La porta d'entrada presenta una llinda monolítica sobre la qual hi ha una petita finestra circular. Aquesta façana està culminada per una espadanya per a dues campanes. La làpida funerària de les Ferreres, és monolítica i està decorada amb una calavera, dues tíbies creuades i una cor, les armes de la família Ferreres (estenalles, compàs i martell) i una inscripció que documenta la làpida el 1790 i correspon al Mas Ferreres. Història La làpida funerària de les Ferreres, va ser trobada al costat de l'església parroquial de Sant Bartomeu del Grau en unes ampliacions de l'edifici. Referències
Sant Miquel de Gallifa

Sant Miquel de Gallifa és una església romànica al veïnat de Gallifa al municipi de Sant Boi de Lluçanès (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici orientat a llevant d'una nau amb absis semicircular i coberta amb volta de canó i teula àrab a l'exterior. Les parets exteriors són llises excepte la de l'absis, que té un fris d'arcuacions llombardes. Té dues finestres a l'absis i una porta rectangular a la façana de ponent sobre la qual hi ha un campanar d'espadanya amb dos arcs. Es distingeixen clarament tres fases constructives. La primera és de la segona meitat del segle xi, a la nau i l'absis. La segona és la del campanar d'espadanya i la tercera és la reconstrucció de la porta. Història L'edifici va ser documentat com a capella rural depenent de la parròquia de Sant Boi de Lluçanès, apareix amb el nom de Vila-Seca l'any 1150. La dependència de Gallifa, mas del qual agafa el nom, es comprova en la donació de Pere de Gallifa a la seva filla Dolça, l'any 1244. Possiblement el 1686, quan el bisbe Pasqual visita la parròquia de Sant Boi, aquesta capella no tenia culte i el mateix bisbe mana enguixar-la i reparar la teulada. Devastada el 1936, fou oberta de nou al culte fa pocs anys, des que els propietaris del mas Gallifa han restaurat la capella, la masia i els voltants. Referències
Sant Pere d'Espills

Sant Pere és una església barroca al poble d'Espills al municipi de Tremp (Pallars Jussà) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. L'església parroquial de Sant Pere dels Espills és documentada per primera vegada l'any 1110 en una concòrdia establerta amb relació a la distribució de les rendes de l'església propera de la Mare de Déu del Solà del mateix terme d'Espills. La seva gènesi està probablement relacionada amb el monestir de Lavaix. Edifici que aprofita el recinte clos que protegeix el poble d'Espills. La fesomia actual de l'església és plenament barroca malgrat que els seus orígens poden situar-se al segle xii. Referències
Sant Romà de Banat

Sant Romà de Banat és una església romànica del poble de Banat, a Alàs i Cerc (Alt Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Sant Romà de Banat és una senzilla capella que es troba prop de les cases, actualment deshabitades, del Masover de Banat, a 1.100 d'altitud. És una petita construcció d'una nau i absis semicircular comunicat per dos plecs. La nau és coberta amb encavallada de fusta i l'absis amb volta de quart d'esfera de la mateixa alçada, de manera que a l'exterior hi ha una unificada. El mur de migjorn s'obren l'única finestra, de doble esqueixada, i la portalada refeta de grans dovelles. La nau ha quedat reduïda a la meitat, però encara es conserva la part de la paret del costat de l'epístola i l'angle que formava amb el frontis. El campanar d'espadanya d'un sol ull corona l'actual frontis de ponent. A l'interior conserva la pica baptismal i la pica beneitera. Referències