NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ajuntament de Benissanet

L'Ajuntament de Benissanet és la casa consistorial del municipi de Benissanet (Ribera d'Ebre), una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli urbà de la població de Benissanet, a la banda de migdia del terme, formant cantonada entre els carrers del Bonaire i de la Verdura, al costat de l'Església de Sant Joan Baptista. Descripció És un edifici cantoner de planta més o menys rectangular, amb la coberta de teula de quatre vessants i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada al carrer del Bonaire, presenta un porxo d'arcs de mig punt emblanquinats amb les impostes motllurades, que dona accés tant a l'interior de l'ajuntament com de la rectoria, ubicada a l'extrem de llevant de la construcció. Els portals són d'arc de mig punt emblanquinats també. La resta d'obertures de la planta baixa són rectangulars, les més destacables amb els ampits motllurats sostinguts amb petites mènsules. La finestra de la rectoria presenta una reixa de ferro treballada rematada amb una creu grega. Les obertures del primer pis són rectangulars amb els emmarcaments motllurats, i tenen sortida a balcons exempts amb les llosanes motllurades i baranes de ferro decorades. Tant el balcó central de l'ajuntament com el de la rectoria presenten una clau decorativa al bell mig de l'emmarcament de les obertures. Per acabar, les obertures dels pisos superiors es corresponen amb badius de mig punt, amb els ampits motllurats. Tota la construcció està rematada per una àmplia cornisa motllurada. La resta de façanes de la construcció són força més senzilles i pràcticament no presenten cap element decoratiu destacable. La construcció presenta els paraments arrebossats i emblanquinats. Referències Enllaços externs «Ajuntament de Benissanet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Antic Ajuntament de Premià de Dalt

L'antic Ajuntament de Premià de Dalt (Maresme) és una obra modernista protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Presenta una planta en forma d'U. A la façana sobresurt el cos central, cobert per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular i format per una planta baixa, un pis i unes golfes. Aquesta part està flanquejada per un cos de planta baixa, pis i coberta en forma de terrat. En el conjunt destaca especialment l'ús del totxo o maó vist, emprat a les obertures, les separacions dels cossos verticals i horitzontals, les balustrades i els coronaments (especialment col·locat amb el sistema de sardinell). Al centre de la "U" i visible des de l'exterior hi ha una escala mixta. Per a les obertures es combina l'arc de mig punt, especialment en el cos central, i els arcs escarsers: destaquen els de la planta baixa, tripartits. Història El tractament del totxo vist amb el sistema de sardinell és molt freqüent en les construccions de començaments de segle XX: s'utilitza especialment en naus industrials o edificis oficials, com ajuntaments, escoles, hospitals, etc. És un tipus d'arquitectura molt freqüent en la producció de Bonaventura Bassegoda. Referències
Les Torres d'en Godó

Les Torres d'en Godó és una obra de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un conjunt de sis cases que ocupen un carreró sense sortida i part de la riera de Teià. Cap d'elles és igual, tant pel que fa als elements decoratius com a l'estructura, però sí que hi ha una certa homogeneïtat entre els primers: la decoració està realitzada fonamentalment a base d'esgrafiats polícroms; apareixen realitzats en verd, rosa, lila i groc, formant motius florals i garlandes. Destaquen les línies sinuoses i els coronaments esglaonats i ondats de les façanes. Podrien ser classificades dins d'un estil modernista. Referències
Can Regordosa (Tiana)

Can Regordosa és una casa de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil. Casa de planta baixa i pis que destaca fonamentalment pels elements de tipus historicista que utilitza en la seva decoració, especialment concentrada en les obertures, d'estil neogòtic: arcs ogivals lobulats, elements vegetals i guardapols superiors. És també de destacar en la façana principal la sanefa de mosaic arran de cornisa i el coronament superior de l'edifici que, encara que molt senzill, imita l'estructura dels merlets medievals, així com el balcó de pedra i les dues terrasses situades lateralment que decoren les seves baranes amb traceria típicament gòtica que combina trifolis, arcs ogivals i elements geomètrics tallats en pedra. Història Possiblement construït cap el 1910. Referències
Can Fatjó (Tiana)

Can Fatjó és una casa modernista de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici civil format per una planta baixa, un pis i un cos central més elevat sobre el qual s'aixeca, al mig, una torre d'esveltes proporcions. Destaca, especialment, per l'ús de les línies corbes que dominen tota la construcció: des del coronament de les façanes, les motllures decoratives, o les obertures, a la coberta de la torre. Línies còncaves i convexes es combinen i en tot moment es defuig la línia recta. Com a elements decoratius també s'utilitzen algunes garlandes de flors. L'element més sobresortint és la torre central, realitzada a manera de llanterna per tal d'il·luminar l'interior. Esta ornamentada amb vitralls de colors, amb un voladís ondulat i suportat per esquadres de ferro. Resulta també interessant la gelosia de fusta que tanca l'ampli jardí circumdant -dins del qual hi ha una pèrgola-, així com l'adaptació de l'edifici al fort desnivell del carrer. Referències
Habitatge al carrer de l'Estació, 31 (Ulldecona)

L'Habitatge al carrer de l'Estació, 31 és un edifici d'Ulldecona (Montsià) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici cantoner amb la façana als carrers Estació, Migdia i la plaça d'Espanya. Consta de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa es fa una atermància de portes i finestres amb emmarcament d'arrebossats simulant carreus d'encoixinat. En el primer i segon,a la façana principal, hi ha quatre balcons per nivell de peanya de pedra i barana de ferro; a la llinda de les obertures hi ha un treball d'esgrafiat decoratiu formant espirats. A la part superior de la façana hi ha una cornisa decorada amb un fris dentat i, per sota, un fris esgrafiat amb garlandes vegetals. Corona l'edifici una barana continua. L'interior manté l'estructura original de principis de segle. Referències
Xalet Montiu

El xalet Montiu, és un edifici modernista al carrer Àngel de Guimerà de Balaguer, construït per encàrrec de l'advocat Lluís Montiu a principi del segle xx, com a habitatge de la família Montiu. Era ma primera construcció d'estil modernista a Balaguer, en un moment en què el modernisme a Catalunya ja havia passat l'auge. L'any 1920 l'edifici va passar a ser un hostal anomenat Villa Dolores i anys més tard Hostal La Palma. A partir l'any 1930 es coneix com a Xalet de l'Enric (o ca l'Enric Guimó). Durant la Guerra Civil s'hi van allotjar els pilots republicans espanyols dels “Natacha”, que treballavent al camp d'aviació de la Plana del Corb, proper a Balaguer. Quan van entrar les tropes franquistes a la ciutat, l'edifici va ser utilitzat per reunions de l'alt comandament alguns cops presidides pel Jefe del Cuerpo del Ejército de Aragón, general Moscardó. El 1994 l'edifici era en molt mal estat, i l'Ajuntament de Balaguer decideix rehabilitar l'espai reforçant l'estructura i elements com la teulada. Van treballar en la rehabilitació alumnes de l'Escola Taller Minerva de Balaguer. Actualment és la seu de l'Institut Municipal de Progrés i Cultura (Impic). Referències
Casa Mateu (Manlleu)

La Casa Mateu és un edifici de Manlleu (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici de dos pisos i planta baixa amb obertures a manera de balcó combinades amb finestres quadrades petites. A les cantonades hi ha carreus pulits de dos colors diferents per reforçar-les. Totes les finestres estan decorades amb esgrafiats de color blanc i blau de motius vegetals que són diferents a cadascuna. El ràfec inclinat de la teulada està decorat per un seguit de modillons de formes rectes esculpides en baix relleu i, entre les llates de fusta que s'alternen amb els modillons, sanefes de rajoles de ceràmica similars a les sanefes de la façana. Història Correspon a les cases de nova planta que es construïren a Manlleu durant la primera meitat del segle xx, quan els industrials invertien en el seu excedent en la construcció. Referències
Habitatge a la plaça de Fra Bernadí, 10 (Manlleu)

L'Habitatge a la plaça de Fra Bernadí, 10 és una obra modernista de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa construïda sobre les voltes de la plaça, pel que consta d'un sol pis on s'hi obre una gran balconada que recorre tota la façana, amb una barana de ferro forjat. S'hi obren quatre finestres amb les llindes decorades amb un entaulament de frontó punxegut amb representacions vegetals al timpà, pintat amb estuc de colors. Tota la façana està decorada per incisions a l'arrebossat imitant carreuons de pedra ben tallats. A la part superior de la façana hi ha una franja o sanefa que abasta tota l'amplada de la façana, amb motius vegetals esculpits de guix i pintats de colors vius. Història Segueix la tipologia de les cases de Manlleu que foren transformades a principis de segle, degut a la prosperitat de la Revolució industrial. Referències
Casa Valls (Manlleu)

La Casa Valls és una obra modernista de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta baixa i dos pisos que manté l'estructura de les cases dels segles xvi i xviii, però adaptada a les exigències d'un habitatge plurifamiliar. A la planta baixa hi ha diverses entrades, al primer pis una gran balconada amb tres finestres, i al segon pis tres balcons simples que s'obren simètricament a sobre de les finestres del primer pis. La decoració és de relleu de guix aplicat sobre la façana i consisteix en franges horitzontals de cap a cap de la façana que segueixen el contorn de les llindes de les finestres o simplement marquen la divisió de les diferents parts. La façana acaba amb una barbacana decorada amb modillons i llates de fusta, entre les quals hi ha rajoles pintades, simulant ceràmica blava. Referències
Casa del carrer Santiago Rusiñol, 41 (Manlleu)

La Casa del carrer Santiago Rusiñol, 41 és una obra modernista de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de dos pisos i planta baixa. Els dos pisos tenen balcons situats de manera simètrica, però els del principal són més allargats. La planta i el principal estan separats per uns sanefa de baix relleu de formes vegetals. les finestres del principal tenen dues columnes de volutes i fulles als brancals. A la part superior les llindes estan decorades per fulles incloses dins una motllura semicircular. Entre els balcons del pis superior hi ha dos esgrafiats. El que es conserva millor representa un bust d'una dama de perfil, que sembla oriental pels motius ornamentals que la decoren (diademes, arracades...) Història Segueix la tipologia de les cases de Dalt Vila, de manera que ens permet parlar d'un fenomen de reproducció de tipologies arquitectòniques que evolucionen a partir de l'estructura dels segles XVI-XVIII. Es diferencien de les cases del Carrer del Pont és que les d'aquest carrer són més ornamentades. Referències
Vista Alegre (Manlleu)

Vista Alegre és un edifici modernista de Manlleu (Osona) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció "Vista Alegre" és un bar situat a peu de carretera de Manlleu que presenta una façana de línies modernistes. Consta només de planta baixa; la façana és formada per unes formes ovalades simètriques amb una porta rectangular a la banda esquerra, i una finestra inscrita dins l'oval dret. El capcer és recte excepte al centre, on presenta una forma ovalada amb un medalló a sota que indica l'any de construcció i el nom pel que es coneix la casa. Les decoracions són d'estuc, i es construït amb totxo i arrebossat al damunt. L'estat de conservació és dolent, en part degut als materials emprats en la construcció. Història Aquest edifici conegut per Bar Vista Alegre es troba en un indret conegut també com a Vista Alegre. Segueix unes línies marcadament modernistes, fet que mostra la importància d'aquest estil a principis de segle, que s'emprava també en les construccions més senzilles. L'arquitecte de l'edifici fou Josep Ylla. Referències
Cementiri parroquial de Camprodon

El Cementiri parroquial de Camprodon és una obra amb elements historicistes, modernistes i noucentistes de Camprodon (Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Inclou una llinda a l'entrada de Joaquim Claret (vers 1915-1917); una làpida del panteó Pujol (Can Bundaci) del mateix autor i de 1916 (contemporani dels relleus de Can Titus); una creu de la tomba de Can Jombi, possiblement de la mateixa època o posterior, amb la pedreria de l'autor usada a la façana principal de casa seva i que s'ha transmès curiosament a la vila com a tècnica constructiva-ornamental fins a l'actualitat. Fins al 1859 el cementiri ocupà l'actual plaça de Santa Maria. Del 1856 fins al 1933 el cementiri ocupà la part nord del monestir de Sant Pere. Referències
Casa Melcior

Casa Melcior és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici d'habitatges en cantonera, de planta baixa, esglaonada en dos nivells, i quatre plantes. Tractament del parament pla a la façana que presideix la plaça de Sant Francesc. Els ràfecs delimiten baixos i cobertura. A l'interior, la planta d'entresol dels baixos és alliberada per pilars de foneria. Fusteria, vidrieres i forges típicament modernistes. Estucat de pedra i rajola de València. Història Encomanada pel senyor Josep Melcior. Hi ha els originals en vegetal, però el projecte està firmat per l'arquitecte J. Pujol i Brull. A la façana hi figura el nom d'en Morera. Sembla, doncs, obra seva i la firma podria ésser una qüestió d'incompatibilitats. Referències
Casa Morera

Casa Morera és una casa de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Habitatge entre mitgeres, de planta baixa i quatre pisos, amb una llum molt petita -quatre metres- i d'alçada reduïda. La façana presenta una organització de les obertures que rep tota la importància donat l'estretor de l'edifici. Al primer pis un balcó tancat forma també la balustrada del balcó del segon pis, en aquest cas obert. Els emmarcaments donen moviment a una decoració molt mixtilínia, típica del modernisme. Un ràfec ben sobresortit corona la façana. Història El nom de la casa és degut al fet que el poeta Magí Morera i Galícia hi va residir. S'ha intervingut als baixos, desfigurant la seva composició formal. Referències
Banc Condal

Banc Condal és una obra de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici entre mitgeres, amb façana a dos carrers oposats a Blondel de tractament escultòric. Els porxos queden revaloritzats amb tractament d'enteixinat al sostre i vidre a la planta baixa. Diferents elements ornamentals es superposen a les obertures, que predominen sobre el mur. Un afegit superior, actualment inexistent, anunciava la propietat de l'edifici per l'entitat bancària. Història De la seva estructura inicial va conservar-se, després d'ésser remodelada totalment al 1974, la façana modernista de l'avinguda Blondel. Els autors de la remodelació foren els arquitectes Sabater, Domènech i Puig. Posteriorment l'edifici s'adaptarà per acollir serveis tècnics i altres oficines municipals. Entre els anys 2006-2008 l'empresa BR29 Arquitectes va portar a terme la restauració de la façana modernista de Av. Blondel. Referències
Cases Noves (Lleida)

Cases Noves és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Edificis entre mitgeres, tres en filera, de planta baixa, quatre pisos i golfes, amb soterranis per a magatzem i porteria. Es remarca l'accés i la composició de la façana amb un eix central de simetria. La tribuna de doble alçada revalora més la resta d'obertures de la façana. Elements típics del modernisme, marbre esgrafiat i coberta a la catalana. Història Encomanada pel senyor Joan Balasch. Referències
Can Vicent Bosch

Can Vicent Bosch és una obra modernista d'Arbúcies (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al bell mig del carrer principal de la vila, fent xamfrà amb el carreró que porta el nom de l'antic propietari, Travessia Vicent Bosch, s'erigeix el gran edifici de tres plantes i golfes, fruit d'una remodelació i ampliació fetes l'any 1907 a una casa ja existent. Aquesta data es pot veure inscrita a la façana lateral. La porta principal, és d'arc rebaixat, a diferència de la majoria d'obertures que són rectangulars. Està reculada endins, deixant una petita entrada. Al primer i segon pis hi ha tres balcons de ferro amb alguna ornamentació floral, i a les golfes, les finestres són més petites, quadrangulars envoltades en pedra. El més destacable però, són les finestra cantonera de la planta principal, al primer pis, de quart de volta, les dues cantoneres i les dues finestres del segon pis, a l'extrem dret de la façana, de formes irregulars geomètriques amb una petita barana al davant. Ara bé, l'esgrafiat de la façana és el més interessant de l'edifici, que tot i el seu deteriorament, encara es distingeixen els diferents colors amb què es dibuixen les formes geomètriques i vegetals emmarcant les obertures i decorant el paviment. Hi ha un detall, a la cantonada, per sota de la finestra estreta del primer pis, que representa dues inicials sobreposades, seguint una tipologia de lletres modernistes, semblen la L i la C de l'antiga propietària, mare de Vicent Bosch, la Sra. Lucia Costa. La façana lateral és lleugerament diferent, està acabada amb un semicercle a la part superior i les finestres segueixen el model de formes geomètriques, com les dues a destacar de la façana principal, molt carecterístic del modernisme. Al centre, hi ha quatre finestres emmarcades amb rajol vermell, que detaquen sobre les altres. I per sobre, tres més amb una petita obertura semicircular al damunt. Des d'aquest lateral també s'accedeix a l'edifici, i hi ha una porta de fusta que dona al jardí, des de la qual entren els cotxes. Corona la casa, una torreta de planta quadrada, des de la qual s'arriba al terrat. Història L'edifici el feu construir la família Bosch. Lucía Costa era la mare de Vicent Bosch, un important empresari de l'època, amo de la fàbrica d'Anís del Mono de Badalona. Aquest tenia com a xofer i home de confiança a Francisco Valiente, qui heretà la casa, el pare de l'actual propietària Adela Valiente. Les façanes s'han conservat però l'interior està totalment reformat, actualment, l'edifici acull quatre habitatges, totes habitades per la família Valiente. A principis del segle xx, era una casa senyorial, amb una gran escalinata central que distribuïa les dependència dels diferents pisos. Els actuals propietaris recorden una immensa biblioteca sota l'escala, a la planta baixa, avui desapareguda. Referències
Torre Sala

Torre Sala és una casa de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, situat en el nucli urbà de Breda, entre els carrers Josep Aragay i Mossès Pere Ribot (antiga carretera de Riells). L'edifici, de planta baixa, pis i golfes, està cobert per un teulat a dues vessants desaiguades a les façanes laterals, amb el ràfec amb les encavallades de les bigues de ferro que suporten la coberta. A la teulada hi ha finestres que il·luminen les golfes. A la façana principal trobem, a la planta baixa, la porta d'accés en arc de llinda. Sobre la porta hi ha un petit trencaaigües. Destaquen les dues batents de la porta de fusta que tanca l'entrada, amb incisions decoratives. A dreta i esquerra de la porta d'entrada, dues finestres en arc de llinda i trencaaigües. Les dues finestres estan protegides per una reixa de ferro forjat, que té unes flors com a elements decoratius. Les reixes estan pintades de color verd, i les flors són de color blanc. Al pis, tres finestres situades en el mateix eix que els oberutres de la planta baixa. Tenen la part inferior dels brancals i l'ampit de la finestra fets de rajola vidriada de color verd. Un trencaaigües fet de maons disposats en sardinell decora la part superior de cadascuna de les finestres (la mitja part de finestra que no està decorada amb rajola vidriada). A les golfes, una obertura quadrangular. Corona la façana un baix relleu de decoracions florals (pràcticament passa desapercebut per la pintura que cobreix els murs de la façana). Unes escales amb balustrada donen accés al jardí des de la façana principal. La mateixa estructura es reparteix a la façana posterior. Un tancat protegeix tota la propietat. Destaca el portal d'entrada, format per dos pilars fets de maons, amb una cornisa feta de rajola vidriada, i coronats per un element piramidal fet també de rajola vidriada. Una reixa de ferro forjat tanca el portal. Història Segons el cadastre l'edifici fou construït el 1909. La seva funció era de casa d'estiueig. Referències
Can Cardona (Breda)

Can Cardona és una casa amb elements historicistes i modernistes de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, situat al nucli urbà de Breda, a la carretera d'Arbúcies. L'edifici presenta una estructura de dos cossos simètrics, de planta baixa i una sala a manera de torreta al pis, i estan coberts (cada un dels cossos independentment) amb una teulada a doble vessant desaiguat als laterals, que només és visible a la distància, ja que tot l'edifici està coronat amb uns merlets esgraonats (l'aigua surt a través d'unes dissimulades canals). A la façana principal de cada un dels cossos, un porxo (precedit per unes escales) amb dos arcs de ferradura fistonats còncaus a la part frontal, i un a cada lateral, decorats amb rajola vidriada policromada, sostinguts per columnes, precedeix la porta d'entrada, també en arc de ferradura fistonat còncau, amb un trencaaigües, i elements decoratius de rajola vidriada policromada. Flanquegen la porta dues finestres (que segurament havien estat balcons, com es pot endevinar per la barana de rajola vidriada i teula), en arc de ferradura fistonat còncau, amb trencaaigües, decorades amb rajola vidriada policromada. A la zona de l'arc, hi ha una gelosia de fusta decorada amb cercles i flors. Just sobre la porta d'entrada, una torre amb quatre obertures en arc de ferradura, separades per cinc columnes amb els capitells i les bases de pedra, i els fusts de ceràmica. Merlets esgraonats, i dues estructures a manera de pinacles també amb merlets esgraonats, flanquegen les finestres. Davant aquesta torre, una terrassa petita que és el teulat del porxo vorejada per merlets esgraonats. D'aquesta en surt un petit teulat, que també trobem sota els merlets esgraonats que coronen l'edifici (i que actua de trencaaigües per les finestres laterals) i sota els merlets esgraonats de la torre (protegint així les obertures de la torre). Als laterals, tres obertures en arc de ferradura, la mida de les quals augmenta a mesura que ens acostem a la part posterior de cada un dels dos cossos. A la part superior, respiralls de ceràmica. A la part posterior, una tribuna semicircular, coronada per un taulat amb trencadís de ceràmica. La façana està pintada de color salmó, i decorada a la façana amb un fris pintat, que imita una porxada. També hi ha ocells pintats. (Cal dir, però, que les façanes de l'edifici dret presenta humitats, a diferència de les l'edifici esquerre que ha estat recentment pintat). Un jardí envolta els dos edificis, que es troben separats l'un de l'altre per un petit mur, i protegits de l'exterior per una reixa. Referències