NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pantà de Vallvidrera

El pantà de Vallvidrera és una presa que es troba dins del terme municipal de Barcelona, en el barri de Vallvidrera, a la capçalera de la riera de Vallvidrera, el curs d'aigua més important de la serra de Collserola, i recull les pluges d'un territori de prop de 135 hectàrees d'aquesta serralada. Història La construcció del pantà de Vallvidrera començà el 1850 amb l'objectiu de garantir el subministrament d'aigua a l'aleshores municipi de Sarrià. La societat Campañá y Compañía de Sarrià havia excavat anteriorment una mina des d'un embassament camperol a l'altra banda de la muntanya, construint un túnel en línia recta i amb un mínim pendent, de 1.290 m, que més endavant s'anomenaria Mina Grott. La presa de l'embassament, formada per terres compactades, s'havia fet malbé per les riuades i la seva precària construcció. La societat Capañá y Cia va encarregar l'arquitecte Elies Rogent i Amat la reparació de la presa, però aquest va considerar que calia fer-ne una de nova. L'obra es va iniciar el 1850 i es va acabar el 1860, però no fou inaugurat fins al 1864. L'abastament d'aigua a Sarrià va durar fins a l'any 1927, però va seguir proveint aigua a altres poblacions del Vallès. A partir dels anys 60, però, l'abandonament va fer que la vegetació cobrís l'obra, al mateix temps que la presència de sediments van fer disminuir notablement la capacitat d'embassament. Entre el 2005 i el 2006 va ser reformat íntegrament com a lloc de passeig i per tal de preservar la fauna i la flora, ja que conté una població destacada d'amfibis, entre els quals destaca l'espècie de granota reineta (Hyla meridionalis). Descripció Està format per un mur de contenció còncau fet de maó massís que, alhora, fa de passera. Les seves dimensions en la coronació són de 50 metres de longitud, 3 d'amplada i 15 d'alçada, podent arribar a embassar fins a uns 18.000 m³, en una làmina màxima d'aigua de 7.780 m² i una profunditat màxima de 4,6 m. La presa és un exemple excepcional de presa de gravetat. És considerada una obra mestra de l'enginyeria hidràulica del segle XIX. Casa del Guarda Construïda al mateix temps que el pantà, la Casa del Guarda és un edifici situat al llit de la riera, de planta baixa i pis, dissenyat en estil eclèctic pel mateix Rogent. És un edifici aïllat de planta sensiblement quadrada, de parets de pedra i ceràmica massissa. Des d'aquí surt una galeria que ressegueix la base del dic. La casa ha estat restaurada i rehabilitada com a espai d'interpretació del pantà. Referències Enllaços externs Pantà de Vallvidrera a la pàgina del Parc de Collserola Casa del guarda a la pàgina de bcnsostenible.cat
Embalse de Vallvidrera

El embalse de Vallvidrera es una infraestructura hidráulica española construida en la cabecera del arroyo de Vallvidrera, dentro del término municipal de Barcelona, en el barrio de Vallvidrera, comarca del Barcelonés, provincia de Barcelona, Cataluña. El arroyo de Vallvidrera, el curso de agua más importante de la sierra de Collserola, recoge las lluvias de un territorio de cerca de 135 hectáreas de esta sierra. La presa empezó a construirse en el 1850 con el objetivo de garantizar el suministro de agua al antiguo municipio de Sarrià. Si bien se terminó en 1860, no fue inaugurado hasta el 1864 . Considerado como una joya de la ingeniería hidráulica del siglo XIX, la obra del arquitecto Elías Rogent constituye un ejemplo excepcional de presa de arco de gravedad construida con obra de fábrica. Sus dimensiones en la coronación son de 50 metros de longitud, 3 de anchura y 15 de altura, pudiendo llegar a embalsar hasta unos 18 000 m³ en una lámina máxima de agua de 7780 m². En la base se encuentra una galería de inspección por la que discurren unos tubos destinados a drenar la cementación y evacuan el agua por la galería. Perpendicularmente a esta sale otra que llega al túnel de la Mina Grott por donde discurre el agua que actualmente cae por el tubo y donde llegó a circular un trenecito. A través de dicho túnel de circulación de agua pueden llegar a trasvasarse 400 000 litros diarios. La singularidad del entorno y el mantenimiento del nivel de agua, aceptable gracias a las fuentes permanentes, hicieron que, aunque la necesidad de suministro de agua a la zona desapareciera, se instalaran ahí merenderos que convirtieron la zona en un espacio de ocio. A partir de los años 1960, el abandono provocó que la vegetación cubriera la obra, al mismo tiempo que la presencia de sedimentos hizo disminuir de forma notable la capacidad de almacenamiento de la presa. Entre 2005 y 2006 se reformó íntegramente con el fin de preservar la flora y fauna del parque, ya que contiene una destacada población de anfibios entre los que destaca la ranita meridional. Véase también Embalses de Cataluña Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse de Vallvidrera. Parque de Collserola (en catalán)
Sant Quiri (Pobellà i Ancs)

Sant Quiri és una ermita just al límit dels termes municipals actuals de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà (antic terme de Mont-ros) i Baix Pallars, del Pallars Sobirà (antic terme de Montcortès de Pallars). Aquesta particular situació de la capella fa que sigui reivindicada com a pròpia tant pels habitants de Pobellà, del Pallars Jussà, com pels d'Ancs (Pallars Sobirà). Tots dos pobles la consideren seva. Ara bé, des d'una posició menys interessada, a l'àmbit acadèmic és sempre inclosa en el Pallars Sobirà, i no hi sol aparèixer l'apel·latiu de Pobellà, ja que se sol denominar amb el nom del sant, i prou: Sant Quiri. De fet, en tots els mapes on apareixen els límits municipals, l'ermita apareix, per molt poc, en terme de Montcortès de Pallars (o sigui, de Baix Pallars, actualment). Situada al Tossal de Sant Quiri de 1.834,2 metres d'altitud, l'ermita de Sant Quiri s'aixeca quasi en la mateixa línia que divideix les comarques del Pallars Jussà, a l'oest, i el Pallars Sobirà, a l'est. L'edifici és una senzilla cabana amb una teulada de pissarra de dos aiguavessos. El diumenge de festa major, a Pobellà, amb gran germanor, es fa l'aplec de Sant Quiri. Tot el poble puja a dalt del tossal i se celebra la Santa Missa al costat de la capella de Sant Quiri. A continuació es beneeix el terme. Un cop finalitzada la Santa Missa, es baixa a dinar a la Font dels Pous, a cinc minuts del poble. Bibliografia Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Gerri de la Sal - Montcortès de Pallars». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Ermita de San Quiri (Ancs y Pobellá)

La ermita de San Quiri se encuentra situada en la cima del Tossal de Sant Quiri (1833 m), en el límite de las comarcas catalanas de Pallars Sobirá, al este, y Pallars Jussá al oeste. Es por ello reivindicada como propia tanto por los habitantes del pueblo de Ancs como por los de Pobellá. A ella se puede llegar por la pista que une ambos pueblos, a partir de un desvío que hay en lo alto del collado de San Quiri, a 1713 m. Es una construcción románica de una sola nave de planta rectangular, con ábside semicircular casi sin resaltar, único detalle exterior que la diferencia de una simple cabaña, y tejado de pizarra sobre vigas de madera a dos aguas. La puerta de entrada se sitúa en la fachada O.​ Rehabilitación del edificio En 1989 se hicieron unas pequeñas obras de reparación del edificio en el techo y las paredes exteriores, y también se hicieron reformas en la estructura del altar. Durante estos trabajos se descubrió guardada una lipsanoteca (7x4x4 cm). En su interior había pequeños fragmentos de ropa y minúsculos trocitos de hueso. Por similitudes con otros ejemplares, se puede datar en el siglo XII. Tras la remodelación del altar, fue depositada nuevamente en el mismo sitio.​ Aplec de Sant Quiri Anualmente, cada domingo de fiesta mayor se celebra en Pobellá el aplec (reunión popular semejante a una romería) de Sant Quiri. Los vecinos suben hasta la ermita donde se celebra una misa. Posteriormente se baja a comer a la Font dels Pous (Fuente de los Pozos), a cinco minutos del pueblo.​ Referencias Bibliografía ROIG i Deulofeu, Albert: «Sant Quiri» en El Pallars (Catalunya Romànica, vol. XV), págs. 231-232. Enciclopèdia Catalana, Barcelona, 1993. ISBN 84-7739-566-7. (En catalán).
Sant Salvador de Casós

Sant Salvador de Casós és una ermita de la vila de Casós, nucli que pertany al municipi del Pont de Suert. El temple està situat en una elevació rocosa a 1.400 metres d'altitud, en un paratge ubicat al terme de Vilaller. Petita construcció popular del segle xvii, d'una sola nau rectangular amb coberta de dues aigües. A l'interior s'allotja una fornícula que conté una reproducció de l'antiga talla original del sant, obra de l'artista lleidatà José Maria Gardeñes. L'ermita va ser restaurada íntegrament l'any 2000 dins el marc d'un camp de treball organitzat pel centre d'esplai del Col·legi Episcopal de Lleida. En la tradició cristiana Sant Salvador representa la Transfiguració de Jesús, que segons les escriptures va succeir al mont Tabor. Per aquest motiu les ermites dedicades a Sant Salvador es construeixen en llocs encimbellats. L'accés al temple es realitza a través d'un sender que s'inicia al poble de Casós, després d'una travessia de 45 minuts i de 200 metres de desnivell. L'enclavament constitueix un mirador privilegiat de la Vall de Barravés. El dia 6 d'agost els habitants de Casós celebren el romiatge a l'ermita. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert et al. "Sant Quirc de Taüll", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 CAPDEVILA, J. L’Episcopal, llavor de futur. Lleida: 2009, Col·legi Episcopal de Lleida. ISBN 978-84-09-16088-4 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7 TERRADO, X; FEIXA, C; PIQUÉ, Joan R; NORAY, C. Toponímia de la Ribagorça. Lleida: 2005, Pagès Editors. ISBN 84-9779-213-0 Referències Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer un pas d'aproximació
Ermita de San Salvador (Casós)

San Salvador de Casós (en catalán: Sant Salvador de Casós) es una ermita del pueblo de Casós, núcleo perteneciente al municipio de Pont de Suert. El templo se encuentra situado en una elevación rocosa a 1400 metros de altitud, en un paraje ubicado en el término de Vilaller. Pequeña construcción popular del siglo XVII de una sola nave rectangular con cubierta de dos aguas. En el interior se aloja una hornacina que contiene una reproducción de la antigua talla original del santo, obra del artista leridano José María Gardeñes. La ermita fue restaurada íntegramente en el año 2000 en el marco de un campo de trabajo organizado por el centro de esplai del colegio episcopal de Lérida.​ En la tradición cristiana Sant Salvador representa la Transfiguración de Jesús, que según las escrituras aconteció en el monte Tabor. Por este motivo las ermitas dedicadas a Sant Salvador fueron construidas en lugares elevados.​ El acceso al templo se realiza a través de un sendero que se inicia en el pueblo de Casós, tras una travesía de 45 minutos y de 200 metros de desnivel. El enclave constituye un mirador privilegiado del valle de Barrabés. El día 6 de agosto los habitantes de Casós acuden en romería a la ermita. Referencias Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert et al. "Sant Quirc de Taüll", en Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 CAPDEVILA, J. L’Episcopal, llavor de futur. Lleida: 2009, Col·legi Episcopal de Lleida. ISBN 978-84-09-16088-4 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7 TERRADO, X; FEIXA, C; PIQUÉ, Joan R; NORAY, C. Toponímia de la Ribagorça. Lleida: 2005, Pagès Editors. ISBN 84-9779-213-0 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de San Salvador. Instituto Cartográfico de Cataluña; cabe hacer una aproximación
Ermitage Saint-Sauveur de Casós

L’ermitage Saint-Sauveur de Casós (en catalan Sant Salvador de Casós) est un ermitage situé à 300 mètres au nord-est du village de Casós, dans la commune d'El Pont de Suert, en Catalogne (province de Lérida). Il a été construit au XIe siècle dans le style roman. Voir aussi Portail de la Catalogne Portail de l’architecture chrétienne
Ermita de Sant Mateu del Bosc

L'ermita de Sant Mateu del Bosc pertany al municipi de Premià de Dalt, a la comarca del Maresme. Se situa prop del punt més alt de la serra de Sant Mateu. La capella és situada a uns 500 m del mas de Can Riera i, a tocar, hi ha la casa on visqueren els ermitans als segles xvi i xvii, i després una família de guardians. Està dins els límits del Parc de la Serralada Litoral protegida com a bé cultural d'interès local. Història La capella i la serra són citats per primera vegada en documents dels anys 993, en l'empenyorament de terres de Borrell al bisbe Vives, i del 1075. Al llarg dels segles xi i xii la capella surt esmentada en afrontacions de vendes de terra. L'any 1401 se l'anomena Sant Mateu del Bosc i, en una visita pastoral del 1498, hi ha constància que es trobava en ruïnes i se'n demanava la reconstrucció. La nau va quedar escurçada a la meitat de la longitud original. En la visita de l'any 1508 consta que el terreny pertanyia al domini del priorat de Sant Miquel del Fai amb el nom de Sant Mateu del Bosc. Poc després es devia restaurar perquè consta amb culte en la resta de les visites pastorals dels segles xvi i xvii. Al segle xvi s'hi van afegir uns annexos destinats als ermitans. L'any 1949 es van fer obres de restauració pels seus propietaris. Arquitectura Edifici d'una sola nau amb absis que no es diferencia per cap ressalt en la seva part exterior. L'absis és de planta semicircular amb una finestra central de doble esqueixada i arc de mig punt. Planta rectangular de 6,50 × 5,25 m, molt curta respecte a l'absis, cosa que fa pensar que es devia refer amb la pedra antiga a partir del 1498 i amb una llargada més curta. La nau és coberta amb volta de canó i l'absis amb volta de quart d'esfera, ambdues amb coberta de teula, a dues aigües, amb el carener perpendicular a la façana principal on s'alça un campanar d'espadanya d'un sol ull, de construcció tardana, i singular per la seva posició transversal a la façana. L'absis i els murs laterals són fets amb pedra tallada, de mida força gran ben posada en filades. A la part baixa del mur de tramuntana hi ha una base de carreus ben alineats i tallats a fil, datable amb cronologia del segle xii. A l'alçada de 2,5 m s'observa un fris que decora tot el perímetre i a partir del fris, un metre més de mur amb aparell diferent que ens mostraria un enrunament de la volta i reparació en el segle xvi. La capella de Sant Mateu deu tenir el seu origen al segle x com la majoria d'ermites de la comarca. És probable que el culte es remuntés a l'època visigòtica i que aquesta església subsistís fins a la construcció de la capella actual al segle xii. Referències Enllaços externs d. a.. Catalunya poble a poble:Tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya. Barcelona, Edicions 62, 2005. ISBN 84-297-5797-X. Ermita de Sant Mateu Arxivat 2015-05-30 a Wayback Machine.
Ermita de San Mateo del Bosque

La ermita de Sant Mateo del Bosque (en catalán: ermita de Sant Mateu del Bosc) pertenece al municipio de Premiá de Dalt en la comarca catalana del Maresme, provincia de Barcelona (España). Historia Las primeras documentaciones de esta ermita están datadas del 993 y de 1025. A partir del siglo XV pasó a ser propiedad del monasterio de Sant Miquel del Fai, con el nombre de San Mateo del Bosqie. En ese mismo siglo se realizaron unas reformas a su estado ruinoso, acortando la nave por la mitad de su longitud; en el siglo XVI se añadieron unos anexos destinados a sus ermitaños. El edificio es de pequeña dimensión de estilo románico del siglo XI, con una sola nave de bóveda de cañón y un ábside semicircular con una ventana en su centro; la espadaña posiblemente reconstruida en las obras de 1498, se realizó en sentido longitudinal sobre la intersección central del tejado, para que tuviera una firme sujeción, quedando de esta manera perpendicular a la fachada. Referencias DDAA (2005). Catalunya poble a poble:Tots els pobles, viles i ciutats de Catalunya. Barcelona, Edicions 62. ISBN 84-297-5797-X. «L'ermita abocada al Mediterrani». El Punt (en catalán). 13 de agosto de 2010. Consultado el 9 de abril de 2012. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de San Mateo del Bosque.
Estació de Balenyà - els Hostalets

Balenyà - Els Hostalets és una estació de ferrocarril propietat d'adif situada a la població dels Hostalets de Balenyà de Balenyà a la comarca d'Osona. L'estació es troba a la línia Barcelona-Ripoll per on circulen trens de la línia R3 de Rodalies de Catalunya operat per Renfe Operadora. Aquesta estació de l'antiga línia de Barcelona a Sant Joan de les Abadesses (actualment el tram Ripoll - Sant Joan és una via verda) va entrar en servei l'any 1875 quan es va obrir el tram entre Granollers i Vic. L'any 2016 va registrar l'entrada de 52.000 passatgers. ¹ Els regionals cadenciats direcció Ripoll / Ribes de Freser / Puigcerdà / La Tor de Querol no efectuen parada en aquesta estació. Referències Vegeu també Xarxa ferroviària de Catalunya Renfe Operadora
Estació de la Granada

La Granada és una estació de ferrocarril propietat d'Adif situada a la població de la Granada, a la comarca de l'Alt Penedès. L'estació es troba a la línia Barcelona-Martorell-Vilafranca-Tarragona, per on circulen trens de la línia R4 de Rodalies de Catalunya operats per Renfe Operadora, servei que uneix el Bages, el Vallès Occidental i Barcelona amb Sant Vicenç de Calders via les comarques del Baix Llobregat, Alt Penedès i Baix Penedès. Aquesta estació de la línia de Vilafranca va entrar en servei l'any 1865 quan es va obrir el tram entre Martorell i Tarragona, sis anys més tard que la línia arribés a Martorell. L'any 2016 va registrar l'entrada de 90.000 passatgers. Serveis ferroviaris Referències Vegeu també Xarxa ferroviària de Catalunya Renfe Operadora
Estació de Sant Esteve Sesrovires

Sant Esteve Sesrovires és una estació ferroviària de la línia R6 i R60 de la Línia Llobregat-Anoia de FGC situada al nord del nucli urbà de Sant Esteve Sesrovires a la comarca del Baix Llobregat. Aquesta estació es va inaugurar el 29 de juliol de 1893 amb l'obertura de la línia de tren entre Martorell i Igualada. L'estació té dos vies i l'enllaç entre les dues andanes es realitza mitjançant un pas elevat, també disposa de bar i cafeteria. La construcció de l'estació s'inicia el 1891, un cop es constituïda la companyia Ferrocarril Central Catalán, que va permetre reprendre les obres de la línia que havia de connectar Igualada amb Martorell que s'havien aturat el 1883 per manca de fons. Després de 2 anys de treballs, el 1893, s'inaugurà l'estació i la totalitat de la línia. El 1999 s'electrificà l'estació permetent la circulació per primera vegada de trens elèctrics. El 2006 s'habilita una pas elevat d'accés a ambdues andanes i la instal·lació d'ascensors. Serveis ferroviaris Referències Vegeu també Llista d'estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya Xarxa ferroviària de Catalunya
Sant Andreu de Llimiana

Sant Andreu de Llimiana, o de la Serra és una església romànica del segle xi, en ruïnes: només se'n conserven els absis, dos absis bessons. El lloc ha estat netejat en diverses avinenteses pels veïns de Llimiana. Pertany al terme municipal de Llimiana, i és aturonada al sud-est del poble, a quasi 700 m de distància del poble, en línia recta. S'hi accedeix, però, per un camí un xic més llarg que de primer s'enfila a La Costa del davant de Llimiana, a llevant, per salvar una petita vall i enfilar-se a la carena que es veu al sud del camí d'accés. Queda a prop i a ponent de la Font del Tarroner. Malgrat ser una obra clarament romànica, aquesta església no surt documentada fins a una visita pastoral del 1758, on consta com a capella dependent de Santa Maria de Llimiana. Antigament es feia en aquesta ermita un aplec popular el primer diumenge de juny. L'any 1973 els llimianencs netejaren el que quedava dempeus de la runa i esbarzerars que colgaven les restes, i permeteren que s'apreciï la peculiar planta de la capella: d'una sola nau, capçada per dos absis bessons. La nau era coberta amb volta de canó, possiblement semicircular, reforçada per un arc toral a la meitat. Els estrets absis s'obrien a la nau per dos arcs presbiterals petites, però ben patents. La porta era a la façana de ponent, i en manca la meitat superior. A la resta de l'església, les úniques obertures eren les finestres de doble esqueixada del centre dels dos absis geminats. La tècnica constructiva és arcaica i senzilla. Pot ser del segle xi o fins i tot del xii, però construïda amb tècniques arcaïtzants. Tanmateix, l'església de Sancti Andreae prop de Llimiana apareix ja documentada l'any 982. Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Andreu de Llimiana (o de la Serra)", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Llimiana", a Pallars Jussà, II¡¡. Lleida: Pagès Editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2 BOLÒS, Jordi i HURTADO, Víctor. Atles del Comtat d'Urgell (v788-993). Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2008. (Col·lecció "Atles dels comtats de la Catalunya carolíngia"). ISBN 84-232-0700-5 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X PAGÈS, M. "Llimiana", a El Pallars, la Ribagora i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Web del poble Institut Cartogràfic de Catalunya