NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Cal Met Natrus

Cal Met Natrus és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia que correspon a la tipologia 2.I de l'esquema de Danés i Torras. Consta de planta baixa, pis i golfes, amb la façana perpendicular a l'eix de la teulada a dues vessants, constitueix una de les excepcions en la disposició de façanes de les masies del Prat (eix de la teulada paral·lela a la façana). El seu estat descuidat és degut al seu abandonament com a habitatge, encara que s'utilitza per a guardar eines i els seus camps són arrendats. Història Apareix a la Consueta Parroquial de principis del segle xix amb el nom de "Natrús". Al 1800 pertanyia a la família Ribas, una de les més notables del Prat (donà diversos alcaldes) i que ja apareix documentada al 1650. Referències Enllaços externs Cal Met Natrus, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cal Jaume del Bitxot

Cal Jaume del Bitxot és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia del tipus 1.I de l'esquema de Danés i Torras, amb l'afegit d'un mòdul lateral amb teulada a una vessant. El mòdul principal té la teulada a dues vessants i la façana, orientada a mar, és paral·lela a l'eix de la teulada. La masia compta amb un graner exempt fet de maó vist. Referències Enllaços externs Cal Jaume del Bitxot, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cal Xicomèdia

Cal Xicomèdia és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia amb estructura que correspon a la tipologia 2.I de l'esquema de Danés i Torras. Consta de planta baixa, pis i golfes, amb teulada de teula àrab a dues vessants. Té orientada la façana al costat del mar, igualment com la major part de les masies de la Marina. Els murs combinen el maó i la pedra (arrebossats a la façana i vist a les ales) i a les parts més baixes, sobretot les del darrere, es veuen filades de pedra mal escairada amb argamassa que devien correspondre a una primera etapa constructiva de l'edifici. Història Esmentada a la Consueta Parroquial de la primera meitat del segle xix amb el nom de "Cal Xi c de la Comèdia". Va pertànyer a la família Sigalés, que prové de la primera meitat del segle xvii. Referències Enllaços externs Cal Xicomèdia Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Can Comes (el Prat de Llobregat)

Can Comes és una masia barroca del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de clares característiques barroques en la seva façana de corbes sinuoses. Estructuralment parlant és una masia de tipus basilical amb teulada central a dues vessants i les laterals a una vessant. La façana, combinant les línies còncaves i convexes tapa la visió de les cobertes. És l'únic exemplar d'aquest tipus que hi ha al Prat. Història Cal Comas apareix a la consueta parroquial de principis del segle xix. La família Comas ja es troba documentada al Prat d'ençà el segle xviii. Referències Enllaços externs Can Comes Arxivat 2021-10-18 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cal Marc de l'Ixo

Cal Marc de l'Ixo és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia que correspon a l'esquema 1-I de Danés i Torras, amb dos cossos laterals adossats. Té la façana orientada a mar i en paral·lel a l'eix de la teulada, aquesta a dues vessants. Segueix així la tipologia majoritària entre les masies del Prat. Referències
Can Peixo (el Prat de Llobregat)

Can Peixo és una masia al terme del Prat de Llobregat (el Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Cal Peixo és anomenat a la Consueta Parroquial d'inicis del segle xix i fou propietat de la família Busquets. Cal no confondre'l amb Cal Peixo Vell (Torre Gran), actualment enrunada i que fou propietat de la família Amell-Llobregat. Al mig d'un nus viari es conserva una masia del tipus 2.II de l'esquema de Danés i Torras (basilical amb planta baixa, pis i golfes). La casa ha estat molt restaurada, encara que estructuralment és anterior al segle xx. Referències
Casa Gomis

La Casa Gomis és un edifici racionalista situat al paratge natural de la Ricarda al Prat de Llobregat, declarat bé cultural d'interès nacional. Història Projectada per l'arquitecte Antoni Bonet i Castellana, va ser construïda entre el 1957 i el 1963 com a casa d'estiueig del matrimoni barceloní Ricard Gomis Serdañons i Inès Bertrand Mata. Gomis va ser soci fundador de Discòfils Associació Pro Música (1935) i soci del Club 49, un col·lectiu integrat per persones de l'àmbit cultural i avantguardista de Barcelona. Joan Prats i Vallès va ser la persona de contacte per als artistes internacionals que anaven a Barcelona durant la postguerra. Entre aquestes personalitats hi ha Joan Miró, Joan Brossa, Magda Bolumar Chertó, Moisès Villèlia, Josep Maria Mestres Quadreny, John Cage o Antoni Tàpies. La casa va ser un lloc de trobada, intercanvi i experimentació fins que el Club 49 va desaparèixer poc temps després de la mort de Joan Prats Vallés (1970). A finals dels anys 1990, els arquitectes Fernando Álvarez i Jordi Roig, per encàrrec dels fills del matrimoni, hi van efectuar una profunda reforma. Després d'aquesta actuació, es van fer innumerables visites al recinte per a estudiants d'arquitectura i disseny i s'hi van celebrar alguns certàmens i concerts. Entre el setembre i el novembre del 2024, la casa va ser una de les seus principals de la biennal artística Manifesta 15, amb el clúster Equilibrant conflictes, on es va tractar l'equilibri entre creixement i preservació, tenint en compte que en la seva història s'entrellacen l'avantguarda cultural barcelonina i l'amenaça de les ampliacions del port i l'aeroport. El gener del 2025, el Ministeri de Cultura espanyol, presidit per Ernest Urtasun, va comprar la casa per convertir-la en un centre cultural i preservar-la. Descripció La seva situació, al bell mig d'un bosc davant del mar, resulta determinant en l'elaboració del projecte. Es tracta d'una casa d'una sola planta amb una coberta ondulada construïda sota la copa dels pins. L'accés compta amb un pati on hi ha un estany i una escultura; la zona d'estar es pot adaptar per a reunions i concerts; la zona de nens disposa d'un pati tancat per als jocs; el dormitori dels pares constitueix un nucli independent al jardí; la relació amb l'exterior es tamisa mitjançant uns porxos. L'estructura està formada per una trama de pilars metàl·lics, de secció molt reduïda, que defineixen un mòdul uniforme de 9 x 9 m. Sobre aquests pilars descansa una coberta formada per una sèrie de jàsseres de formigó armat que pauten la casa en una direcció, potenciant la relació amb el mar, i una sèrie de voltes a la catalana com les que utilitzava Le Corbusier. Galeria Referències Vegeu també Torre de la Ricarda
La Ricarda

La Ricarda o Casa Gomis es una obra racionalista ubicada en El Prat de Llobregat (Baix Llobregat, Cataluña) e incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. Está situada en un enclave natural, junto al estanque de la Ricarda. En 2021 fue declarada Bien Cultural de Interés Nacional .​ Descripción Consta de una vivienda formada por varios cuerpos de planta baja que están distribuidos de forma asimétrica. Incluye terrazas, porches y una piscina. El conjunto incluye una torre que hace función de depósito de agua y estudio. Los módulos están apoyados sobre pilares metálicos ligeros y están cubiertos por una bóveda. Las fachadas no soportan cargas, sino que son paramentos compositivos formados por celosías cerámicas o cerramientos de cristal. Historia La Casa de la Maternidad de Barcelona había sido propietaria de los terrenos en los que se ubica La Ricarda. Éstos se vieron afectados por la desamortización en el XIX y fueron adquiridos por Manuel Bertrand y Salsas; un industrial textil, que impulsó la construcción de caminos y obras de drenaje de las tierras del delta del Llobregat . La familia Gomis-Bertran encargó la casa al arquitecto Antonio Bonet Castellana quien la proyectó entre los años 1949 y 1956. Se trata de uno de los principales exponentes de la arquitectura moderna en Cataluña. El arquitecto Antonio Bonet Castellana fue uno de los referentes del Movimento Moderno y miembro del Grupo de Arquitectos y Técnicos para el Progreso de la Arquitectura Contemporánea. Destacan sus formas geométricas cuadradas, con espacios diáfanos, y su relación con el paisaje natural de la zona. No obstante, el rasgo más característico de La Ricarda es su cubierta abovedada de 9 metros, inspirada en la bóveda catalana pero con criterios modernos. En 1997 los arquitectos Fernando Álvarez y Jordi Roig iniciaron su restauración.​ En 2021 la Generalitat de Cataluña la reconoció como Bien Cultural de Interés Nacional en la categoría de Monumento Histórico, incluyendo la torre de agua, situada a 15 metros, el jardín y el bosque de pinos que la rodea.​ En 2024 la Casa Gomis fue incluida como sede de la decimoquinta edición de Manifesta, Biennal Nòmada Europea, celebrada en esta ocasión en el área Metropolitana de Barcelona.​ Galería Referencias Enlaces externos Guía temática Biblioteca ETSAB: Casa Gomis "La Ricarda"
Sant Vicenç de Bóixols

Sant Vicenç de Bóixols és l'església parroquial romànica del municipi d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà. Ha estat des d'antic, i encara ho és, l'església parroquial del poble de Bóixols, dedicada a sant Vicenç, però és menada pel rector d'Isona, ja que fa anys que no té rector propi. L'edifici És un edifici d'una sola nau coberta amb volta de canó apuntada. Té dos arcs torals, a més del presbiteral, i a llevant, com és preceptiu en el romànic, hi ha l'absis semicircular, exteriorment molt afectat pels afegits que s'han anat fent en el temple. La porta és a ponent, però s'observen restes de l'antiga porta al mur meridional. Una finestra de doble esqueixada centra l'absis, que a l'exterior s'obre a través d'una pedra tosca rectangular. L'aparell és fet amb carreus de pedra calcària del lloc, ben tallats i disposats de forma molt regular. Tot plegat evidencia una construcció del segle xii, però amb afectacions molt importants dels segles posteriors, que l'han desfigurada una mica. Història La primera notícia històrica que se'n té és del 1076, i consta com a apendicio Sancti Vicenti, possiblement pel seu caràcter d'avançadeta del Comtat d'Urgell cap al Pallars, com ha quedat explicat a l'article d'Abella de la Conca. Moltes vegades apareix aquesta església lligada amb el deganat d'Urgell (1391) o l'oficialat d'Organyà (1526), però el 1758 ja roman lligat a la resta del terme d'Abella de la Conca, com a sufragània de Sant Esteve, dins de l'oficialat de Tremp. Tanmateix, el 1904 obtingué la independència parroquial, i tornà a ser lligada a Organyà, fins que en les remodelacions de la segona meitat del segle xx tornà a relligar-se amb Abella de la Conca i després amb Isona. Etimologia L'església parroquial del poble de Bóixols està dedicada a sant Vicenç. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert. "Sant Vicenç de Bóixols", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BERTRAN I CUDERS, J. Història d'Isona i la Conca Dellà. Tremp: Garsineu Edicions, 2007 (Estudis, 21). ISBN 978-84-96779-17-4 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Abella de la Conca", a El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Vicenç de Bóixols en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Vicente (Bóixols)

San Vicente de Bóixols es la iglesia parroquial románica del municipio de Abella de la Conca, en la comarca de Pallars Jussá, en la provincia de Lérida, en España. Ha sido desde antiguo, y todavía lo es, la iglesia parroquial del pueblo de Bóixols, dedicada a san Vicente de Huesca, pero es conducida por el rector de Isona, ya que hace años que no tiene párroco propio. Edificio Es un edificio de una sola nave cubierta con bóveda de cañón apuntada. Tiene dos arcos torales, además del presbiteral, y a levante, como es corriente en el románico, se encuentra el ábside semicircular, exteriormente muy afectado por los añadidos que se han ido haciendo en el templo. La puerta se encuentra a poniente aunque se observan restos de la antigua puerta en el muro meridional. Tiene una ventana de doble derrame central en el ábside, que en el exterior se abre a través de una piedra volcánica rectangular. El aparato está hecho con sillares de piedra caliza del lugar, bien cortados y dispuestos de forma muy regular. Todo ello evidencia una construcción del siglo XII, pero con afectaciones muy importantes de los siglos posteriores, que la han desfigurado un poco. Historia La primera noticia histórica que se tiene es del 1076, y consta como apendicio Sancti Vicenti, posiblemente por su carácter de privilegio del Condado de Urgel hacia el Pallars. Muchas veces aparece esta iglesia unida con el decanato de Urgel (1391) o el oficial de Orgaña (1526), pero en 1758 ya permanece junto al resto del término de Abella de la Conca, como sufragánea de San Esteban, dentro del oficialidad de Tremp. Sin embargo, en 1904 obtuvo la independencia parroquial, y volvió a ser donada a Orgaña, hasta que en las remodelaciones de la segunda mitad del siglo XX volvió a pertenecer a Abella de la Conca y después a Isona. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert: "Sant Vicenç de Bóixols", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) BERTRAN I CUDERS, J.: Història d'Isona i la Conca Dellà. Tremp: Garsineu Edicions, 2007 (Estudis, 21). ISBN 978-84-96779-17-4 (en catalán) GAVÍN, Josep M.: Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 (en catalán) PAGÈS, M.: "Abella de la Conca", a El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. (en catalán) Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Cementiri (la Vilella Baixa)

El Cementiri és una obra de la Vilella Baixa (Priorat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció El cementiri està situat en un vessant d'un fort pendent. És de planta quadrada, amb murs de maçoneria (reble i codol) calcària, d'obra vista, que contarsten amb els nínxols simètrics i alineats de les tombes. Referències Enllaços externs «Cementiri». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Santa Maria d'Espluga de Serra

Santa Maria d'Espluga de Serra, o la Purificació, és l'església parroquial romànica del poble d'Espluga de Serra, en el terme actual de Tremp, dins de l'antic terme d'Espluga de Serra. La parròquia de Santa Maria d'Espluga de Serra tenia antigament com a sufragània, o tinença, l'església de la Mare de Déu de l'Esperança de Castellet. També en algunes èpoques fou sufragània seva la de Sant Josep de la Torre de Tamúrcia. És un edifici molt transformat, de manera que és difícil de veure-hi els elements d'origen romànic. L'església fou donada el 947 al monestir de Lavaix, de manera que es lliurà del domini general del d'Alaó sobre aquest territori. Bibliografia BOIX, Jordi. "La Terreta. Espluga de Serra", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 BOIX I POCIELLO, Jordi. "Santa Maria d'Espluga de Serra". Dins El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 ROCAFORT, Ceferí. "Sapeyra", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Provincia de Lleyda. Barcelona: Establiment Editorial d'Albert Martín, després del 1900. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de Santa María (Espluga de Serra)

Santa María de Espluga de Serra, o la Purificación, es la iglesia parroquial románica del pueblo de Espluga de Serra, en el término actual de Tremp, dentro del antiguo término de Espluga de Serra. La parroquia de Santa María de Espluga de Serra tenía antiguamente como sufragánea, o tenencia, la iglesia de la Virgen de la Esperanza de Castellet. También en algunas épocas fue sufragánea suya la de San José de La Torre de Tamúrcia. Es un edificio muy transformado, de manera que es difícil de ver los elementos de origen románico. La iglesia fue dada en 947 al monasterio de Santa María de Lavaix, de manera que se libró del dominio general del monasterio de Santa María de Alaón sobre este territorio. Bibliografía BOIX, Jordi. "La Terreta. Espluga de Serra", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 (en catalán) BOIX I POCIELLO, Jordi. "Santa Maria d'Espluga de Serra". Dins El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 (en catalán) ROCAFORT, Ceferí. "Sapeyra", a Geografia general de Catalunya dirigida per Francesch Carreras y Candi. Provincia de Lleyda. Barcelona: Establiment Editorial de Albert Martín després del 1900. (en catalán) Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Talarn Dam

Talarn Dam (Catalan: embassament de Sant Antoni), also referred to as the Sant Antoni Dam, is a concrete gravity dam on the Noguera Pallaresa River, a tributary of the Ebro River, north of Tremp near Lleida in Catalonia, Spain. The dam is 206 meters long and 82 meters high and supplies a hydro-electric station with an output of 30 MW. Construction of the dam lasted from 1911 to 1916. It was a huge undertaking needing ten million cubic feet of concrete. It was part of a larger project to build dams to store water in reservoirs to feed powerplants and to provide irrigation for farming. Construction of the hydroelectric power station lasted from 1914 to 1917. It was built by Riegos y Fuerza del Ebro, a subsidiary of La Canadenca, on the Susterris strait where the Sant Antoni hermitage was located. In 2025, the archaeology department of the University of Barcelona started to prospect the area to study the remains of the camps of the workers who built the dam. See also Gravity dam List of dams and reservoirs in Catalonia Notes External links Technical characteristics and capacity - Inland basins
Talarndam

De Talarndam is een massief betonnen gewichtsdam in de rivier Noguera Pallaresa, een zijrivier van de Ebro, ten noorden van Tremp bij Lleida in Catalonië, Spanje. De dam is 206 m lang en 82 m hoog en bevat een waterkrachtcentrale die een capaciteit van 300.000 kW heeft. In 1913 is men begonnen met de bouw van de dam, een gigantische onderneming waarvoor 283168 m³ beton nodig was. Het maakte deel uit van een groter project om dammen te bouwen voor wateropslag om waterkrachtcentrales te bedienen en ter irrigatie voor de landbouw. Referenties Externe links Het nationale waterplan Een duizelingwekkende reis per kano over de rivier Noguera-Pallaresa[dode link] Technische kenmerken en capaciteit Dam Basics
Agrupació Astronòmica de Sabadell

De Agrupació Astronòmica de Sabadell, afgekort AAS, is een vereniging die geïnteresseerden in de astronomie vanuit heel Spanje samenbrengt. Het doel van de vereniging is om sterrenkunde te beoefenen en te verspreiden. Het betreft een zeer actieve organisatie met meer dan 1000 leden in Spanje en het buitenland. De AAS is lid van de Sociedad Española de Astronomía, de Spaanse Vereniging voor Sterrenkunde. Daarnaast werkt ze samen met verschillende internationale organisaties, zoals de International Occultation Timing Association, de AAVSO en het MPC. In 2006 werd de AAS tot instelling van algemeen nut verkozen door het Ministerie van Binnenlandse Zaken van Spanje. Voorzitters De AAS heeft de volgende voorzitters gehad sinds haar bestaan: 1960-1962: Carles Palau 1962-1965: Jaume Moreu 1965-1979: Feliu Comella 1979-2006: Josep Maria Oliver 2006-2010: Antoni Ardanuy 2010-2014: Àngel Massallé 2014-2016: Xavier Puig 2016-2019: Xavier Bros 2019-: Emili Capella Activiteiten en evenementen De Agrupació Astronòmica Sabadell organiseert activiteiten om kennis over astronomie te verspreiden, zowel voor haar leden als voor een breed publiek van alle leeftijden. De belangrijkste activiteiten zijn de conferenties op de woensdagavond, cursussen en workshops, live sessies via internet en onderzoek. Ook heeft de organisatie verscheidene evenementen georganiseerd, zowel nationaal als internationaal, zoals de organisatie van het European Symposium on Occultation Projects in 2001 en een halfjaarlijks evenement waarbij de sterrenwacht bezocht wordt, sterren met de telescoop bestudeerd worden, een conferentie gehouden wordt en een diner.
Station Tortosa

Station Tortosa (Catalaans: Estació Tortosa, Spaans: Estación Tortosa), is een spoorwegstation (op de spoorlijn Barcelona-Tortosa) in de stad Tortosa aan de Ebro in de provincie Tarragona van de Spaanse autonome regio Catalonië. Het wordt vanaf Barcelona via de Rodaliesspoorlijn 16 (Barcelona-Tortosa) bediend. Sinds 1996 werd het door de sluiting en sloop van het doorlopende spoor naar Val de Zafán een eindstation.