NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
La Rambla

La Rambla lub Las Ramblas (hiszp.) / Les Rambles (katal.) – ruchliwa kilometrowa ulica w centrum Barcelony, często odwiedzana zarówno przez turystów, jak i przez mieszkańców miasta. Ulica znajduje się w dzielnicy Barri Gòtic. Prowadzi od Plaça de Catalunya w centrum do pomnika Krzysztofa Kolumba na nabrzeżu. Oficjalnie La Rambla stanowi ciąg krótszych ulic, z których każda nosi inną nazwę (stąd forma w liczbie mnogiej, Les Rambles). Poczynając od Plaça de Catalunya kolejno są to: Rambla de Canaletes, Rambla dels Estudis (nazwa pochodzi od znajdującego się tu niegdyś uniwersytetu), Rambla de Sant Josep (nazywana również Rambla de Flores, gdyż handluje się tam kwiatami), Rambla dels Caputxins oraz Rambla de Santa Monica. Zbudowanie na początku lat 90. centrum handlowego Maremagnum spowodowało przedłużenie deptaka w postaci drewnianego molo prowadzącego do portu (Rambla de Mar). Część przeznaczoną dla pieszych wypełniają stragany i kawiarenki na wolnym powietrzu. Odbywają się tam również występy artystów ulicznych: mimów, aktorów i tancerzy, swoje prace wystawiają też artyści. Wzdłuż La Rambla, obok barów i sklepów, znajduje się wiele turystycznych atrakcji, takich jak Palacio de la Virreina (Pałac Wicekrólowej), targowisko La Boqueria i teatr El Liceu. Deptak bywa bardzo zatłoczony, szczególnie w czasie sezonu turystycznego. Z tego powodu jest to teren działalności kieszonkowców, jak również oszustów oferujących rzekome okazje szybkiego zarobku przez różnego rodzaju nielegalny hazard. Nazwa La Rambla w języku hiszpańskim i katalońskim oznacza przerywany przepływ wody. Pochodzi od arabskiego słowa ramla oznaczającego piaszczyste koryto rzeki.
Рамбла

Рамбла (Рамблас) (кат. Rambles, исп. Ramblas) — пешеходная улица в центре Барселоны. Граница между Готическим кварталом и кварталом Эль Раваль. Идёт от площади Каталонии до площади Портал де ла Пау. Протяжённость — 1,2 км. Участки Рамблы Рамбла фактически состоит из 5 отдельных бульваров, переходящих друг в друга: Рамбла Каналетес, Рамбла Учения, Рамбла Цветов, Рамбла Капуцинов и Рамбла св. Моники. Иногда к Рамбле относят и так называемую Морскую Рамблу. На этой улице расположен Музей восковых фигур Барселоны. Каналетес Бульвар «Каналетес» (кат. Canaletes) — находится рядом с площадью Каталонии. Получил своё название по чугунному питьевому фонтанчику XIX века. Данный фонтан популярен среди туристов, так как на небольшой табличке на нём написано, что «любой, кто выпьет воды из этого фонтана, влюбится в Барселону и вновь сюда вернётся». Кроме того, у этого фонтана — место сбора болельщиков футбольного клуба «Барселона». Рамбла Учения Рамбла Учения (кат. Rambla dels Estudis) — бульвар, названный в честь ранее находившегося здесь университета, закрытого королём Филиппом V и переведённого в город Сервера. В настоящее время здесь продают птиц. На этом участке расположен театр «Полиорама», барочная церковь Вифлеемской Богоматери, построенная по проекту архитектора Жузепа Жули (около 1680 г.). Рамбла Цветов Рамбла цветов (кат. Rambla de les Flors) (или Рамбла св. Иосифа" (кат. Rambla de Sant Josep)). Начинается от угла улицы Портаферриса (кат. Portaferrissa). На этом участке расположен Дворец Вице-королевы (кат. Palau de la Virreina), построенный в 1775 г. по заказу вице-короля Перу Мануэля д’Амата, где позже жила его вдова. Там расположен рынок Бокерия, обладающий самым большим ассортиментом продуктов в городе. На площади Пла дель Ос (кат. Pla de l'Os) находится мозаика работы Жоана Миро, выложенная на тротуаре. Рамбла Капуцинов Рамбла Капуцинов (кат. Rambla dels Caputxins) начинается от дома Бруно Квадрас (кат. Casa Bruno Quadras). На этом участке расположен оперный театр Гран-театр Лисео (кат. Gran Teatre del Liceu). Далее по бульвару расположен памятник каталонскому драматургу и поэту Фредерику Солеру и театр «Принсипаль» — первый театр Барселоны. Рамбла св. Моники Ближе к морю бульвар называется Рамбла св. Моники (кат. Rambla de Santa Mònica). Бульвар заканчивается на площади Портал де ла Пау (кат. Portal de la Pau), что означает «Врата мира». Центр площади занимает памятник Колумбу — 80-метровая колонна, являющаяся одним из символов города. Монумент построен по проекту архитектора Гайетана Буигас-и-Монрава. На площади находятся здания верфи и таможни. Морская Рамбла К Олимпийским играм 1992 года был построен пешеходный мост, получивший название Морская Рамбла (кат. Rambla del Mar) и ведущий к «Маремагнуму» — современному торговому центру, расположенному прямо на воде Барселонского порта. Теракт 2017 года 17 августа 2017 года белый Fiat Talento въехал на улицу Рамбла и сбил пешеходов. Пострадали более 100 человек, погибли 15. Примечания
Ла-Рамбла

Ла-Рамбла (також вживається Лас-Рамблас) (кат. La Rambla, вимовляється літературною каталанською [łə'rambłə], у валенсійському діалекті [ła'ɾambła]) — найвідоміший бульвар Барселони, розташований між площею Каталонії та Старим Портом. Опис Насправді Ла-Рамбла — це не одна довга вулиця, а кілька коротких вулиць, кожна з яких має слово «рамбла» у своїй назві: Ла-Рамбла-да-Каналетас, Ла-Рамбла-далс-Астудіс (у перекладі «Ла Рамбла студій»), Ла-Рамбла-да-Сан-Жузеп («Ла Рамбла Св. Йосипа»), Ла-Рамбла-далс-Купучінс («Ла Рамбла купуцинів»), Ла-Рамбла-да-Санта-Моніка («Ла Рамбла Святої Моніки»), а також, з 1990-х, після побудови дерев'яного містка до Старого Порту, Ла-Рамбла-да-Мар («Морська Ла Рамбла»). Через це Ла-Рамблу іноді називають Лас-Рамблас (у множині, кат. Les Rambles). Візитівками Ла-Рамбли є міми — живі статуї, кишенькові злодії, які часто грабують туристів навіть вдень, а вночі також численні повії. Іспанський поет Федеріко Гарсіа Лорка одного разу сказав, що лише Ла-Рамбла «мала б бути єдиною вулицею на світі, яка не повинна була б ніколи закінчуватися». Слово «рамбла» у каталанській мові означає переривистий водяний потік, запозичене з арабської, де слово 'ramla' означає 'піщане русло річки'. Фото Посилання Про Барселону та Ла-Рамблу на сайті туристичної фірми «Лілія» (укр.) Етимологія назви слова, вимова у літературній каталанській мові та її діалектах [Архівовано 26 серпня 2004 у Wayback Machine.] (кат.)
Ajuntament (Moià)

L'Ajuntament és una casa consistorial eclèctica de Moià protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Gran casal de planta quadrada amb façana principal a ponent. Coberta a quatre vents. L'edifici està estructurat en tres nivells, mantenint simetria respecte a l'eix marcat per la porta d'accés. Destaca la planta noble que presenta tres balcons amb balustrades emmarcats amb brancals i llindes de pedra amb motius geomètrics. El parament és de pedra, posteriorment emblanquinat. Al frontó triangular del balcó de la planta noble podem veure un escut nobiliari de la família Rocafort. A la clau de l'arc d'accés, anagrama amb les sigles de la mateixa família. Actualment, l'edifici és seu de les consistorials. Història Edifici de finals del segle xix, aixecat pel patrici D. Ramon de Rocafort. Ofert a la vila per l'hereu del sr. Torrents, D. Ignasi, comte de Jofré, l'any 1944. Referències
Església nova de Sant Romà de Sau

L'Església nova de Sant Romà de Sau es una església d'estil eclèctic del municipi de Vilanova de Sau, a la comarca d'Osona. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Descripció Església situada en un turó damunt el pantà de Sau. És de nau única, però es marca el creuer tant a la planta com a l'alçat. L'absis és de planta semicircular peraltada i amb finestres rectangulars dividint els espais amb columnes de pedra amb el capitell decorat. A la part esquerra hi ha una capella lateral adossada i a la part dreta hi ha l'habitatge del rector, que es comunica amb el temple. Als peus hi ha el cor. L'interior presenta una taula d'altar de marbre i un retaule, ambdós dissenyats per l'arquitecte Pericas. La façana es troba orientada a sud-oest i té el capcer triangular, amb una finestra de pedra decorada amb vitralls, al davant s'hi forma un atri. A la part esquerra del portal hi ha el campanar, de torre circular. És construïda amb pedra vista sense polir i de color grisós. L'estat de conservació és bo. Notícies històriques Prop de la resclosa del pantà de Sau, a la part dreta del riu es bastí a partir del 1951 la nova església de Sant Romà, obra de l'arquitecte Josep Maria Pericas, on hi havia els xalets dels enginyers i algunes cases dels dirigents de les obres, i el lloc forma ara un petit nucli residencial on hi ha també una caserna de la guàrdia civil. Respon a un estil eclèctic amb molt ús de la pedra sense polir, tret característic de l'obra d'en Pericas. Referències
La Sala (Vilanova de Sau)

La Sala és una masia de Vilanova de Sau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta quadrada, està coberta a dues vessants -encara que la part dreta actualment està aterrada- amb el carener perpendicular a la façana la qual està situada a migdia. Està conformada per una planta baixa i un primer pis. La façana presenta un gros portal adovellat de pedra groguenca i descentrat del cos de l'edificació, i dues petites finestres sense ampit. Està envoltada d'antigues construccions, actualment en un estat ruïnós. Està construïda en pedra basta de granit rogenc unida amb morter de calç, llevat del portal i finestres que semblen importats de la Plana. L'estat de conservació és dolent. Història Aquesta masia es troba dins la demarcació de l'antiga parròquia de Sant Pere de Castanyadell, dins el terme civil de Sau. El mas "la Sala", no consta en els fogatges del segle xvi, moment en què la parròquia comptava amb sis o set famílies. Al segle xix aquest nombre pujava a dinou, o sigui que és fàcil que el mas es construís en aquest moment de redreçament. Referències
Collsabena

Collsabena és una masia de Vilanova de Sau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil, masia situada al vessant oriental del Collsabena. Es troba assentada sobre el desnivell del terreny i consta de dos cossos rectangulars de manera que a la banda de migdia hi ha la planta i un pis i a la de tramuntana hi ha només una planta. Té una part destinada a habitatge i l'altra a dependències agrícoles. És una construcció austera, sense elements decoratius. Està construïda amb granit vermell unit amb morter de calç. Alguns elements són de totxo cuit i la majoria de llindes són de fusta, només té un petit portal de pedra grisosa. L'estat de conservació és bastant bo i continua fent les funcions de masia. Història Masia situada dins el terme civil de l'antiga parròquia de Sant Andreu de Bancells i dins el terme civil de Sau. El mas Collsabena, situat al límit provincial de Girona, no es troba registrat als fogatges dels segle xvi però sí que consta al nomenclàtor de la província e Barcelona de l'any 1892, això ens fa pensar que fou construït durant els segles de redreçament demogràfic (segles XVII, xviii i xix). Referències
Can Carrasquet

Can Carrasquet és una masia de Vilanova de Sau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil, masia de planta rectangular coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana, situada a migdia. Presenta un portal rectangular amb la llinda de pedra i, a la part esquerra se n'hi obre un altre de construcció recent. Al primer pis s'obren tres finestres distribuïdes simètricament. A llevant hi ha petites obertures, igual que a ponent i tramuntana, totes amb llindes de fusta. És construïda amb lleves de pedra del país i arrebossada, excepte la part nord. Només el portal és de pedra treballada. Ha estat molt restaurada i conserva poc la tipologia de masia. Història Masia situada dins la demarcació de la parròquia de Vilanova de Sau, dins el terme civil de Sau. Aquest terme, a partir del segle xvi començà a experimentar un notable creixement demogràfic que culmina als segles xviii i xix. En el període comprès entre aquests quatre segles passa de tenir 11 masos a tenir-ne 101. El fet de no trobar-lo documentat als fogatges del segle xvi fa pensar que es construí durant l'època de creixement demogràfic. Referències
Malafogassa

Malafogassa és una masia del municipi de Vilanova de Sau (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Masia Masia de planta quadrada coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, orientada a ponent. S'hi observen diverses etapes constructives, com una ampliació de la part de tramuntana que provocà l'aixecament de la teulada. Aquesta banda presenta poques obertures, només un portalet, unes espieres i petites finestretes. El portal es troba descentrat de la façana i al damunt s'hi obre una finestra de totxo amb l'ampit de pedra. Per la banda de llevant s'accedeix directament al primer pis, en aquest indret encara es conserva l'antic forn. És construïda en pedra, granit i còdols de riu units amb fang o bé amb morter de calç. L'estat de conservació és regular. Història Masia situada prop de la riera major i als peus del pont de Malafogassa. Fins fa poc estava destinada a tasques agrícoles, actualment serveix com a segona residència. Es troba registrada al Nomenclàtor de la província de l'any 1892 com a molí fariner, activitat que segurament es portava a terme en aquesta masia, ja que està situada a la riba de la riera Major, prop de la desembocadura de la riera de Castanyadell. Malgrat aquesta suposició no hi ha cap turbina ni resclosa que ho confirmi, el que fa pensar en la possibilitat que es tracti d'una altra construcció que adoptés el mateix nom de la masia. Referències Enllaços externs «Casa de Malafogassa». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Pont del Remei (Vic)

El Pont del Remei és un pont sobre el riu Mèder. És una obra de Vic (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Pont de 5 arcs tot i que inicialment en tenia 7,és tot de pedra i té tallamars. Passa per sobre del riu Meder. Història Va aixecar-se després que Jaume I autoritzà desviar l'antic camí de Vic a Barcelona al 1274. Va aixacar-se a partir de 1325. En fe la carretera d'Avinyó se li mutilaren dues arcades. A l'exterm sud hi tenia un oratori dedicat a la Mare de Déu del Remei, que va demolir-se al fer-se el convent de Francisacns de l Remei molt proper al lloc. (A.PLADEVALL) Referències
Cerdanyons

Cerdanyons és un mas al terme municipal de Lluçà, però molt més proper al nucli d'Alpens que a qualsevol altre del seu terme. Masia Edifici amb elements barrocs de planta rectangular allargada construït en diverses fases d'ampliació lateral, i a partir del qual s'han adossat altres edificis originàriament corts, avui inutilitzats. La part més antiga era una casa de teulat a doble vessant lateral; a la porta d'entrada es conserven les llindes de pedra amb la data 1669. La façana primitiva tenia planta, pis i golfes amb totes les obertures envoltades de pedra. A aquesta construcció se li va adossar un allargament de la mateixa alçada amb quatre arcades de mig punt fetes de maó en cadascun dels dos pisos. La data que es conserva en una de les llindes de la part antiga de la casa és 1669, tot i que la masia de Cerdanyons està documentada abans del segle xiv. Paller El paller a la vora de la masia, compost de dos cossos de planta rectangular, el principal dels quals té teula a doble vessant amb una de les ales allargades el doble que l'altre. La segona construcció és a la part del darrere de la primera i té el teulat sols a una vessant. L'ordenació de la façana és irregular, amb escala i porta central, porta ampla que serveix de garatge a mà esquerra, i petita porteria a mà dreta. A la part del darrere sols hi ha una petita finestra. La tipologia de la construcció i la datació de la casa de Cerdanyons, la qual està just al costat, fan que el paller es pugui considerar dels segles xviii i xix. Notes
Torrats (Alpens)

Torrats és una masia d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de petites dimensions construïda amb material molt pobres, coberta amb teulada a dues vessants i orientada a sud. A la façana principal hi ha un portal i una finestra amb pedra treballada datada a l'any 1671. A mà dreta de l'edifici original hi ha adossada una cabana de construcció més moderna. S'accedeix a aquesta per unes escales de pedra. A la façana esquerra de la casa hi ha un pou-cisterna. Tota l'edificació està aposentada sobre unes lloses. Història L'única notícia històrica que tenim d'aquesta casa és molt recent, de finals del segle xx. La construcció dona a entendre que és més anterior. Aquesta casa propietat del mas Graells tindria un altre nom anteriorment si bé no progressaria com d'altres, reservant-se funcions de petites masoveries. Referències
La Vall (Alpens)

La Vall és una obra d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa de grans dimensions de forma allargada i coberta amb teulada a dues vessants amb desaigua a la façana principal. Les cantoneres són de pedra. A la façana esquerra hi ha un portal de pedra treballada amb la inscripció "Juan Vall 1876", així com una galeria amb tres arcades rebaixades de pedra treballada i al damunt també tres més però amb totxana. En una llinda de la finestra hi ha la data de 1755. La façana principal orientada a migdia i té nombroses obertures amb pedra treballada. A la banda dreta hi ha un porxo sostingut amb tres pilans. Lliça i cabana. Paller Construcció de planta rectangular i teulat a doble vessant. De dos plantes. Sols té obertures a la façana principal, perfectament ordenada amb dos grans arcs centrals que agafen les dues plantes de l'edifici, dos arcs petits laterals que corresponen al primer pis, l'un amb escala a la part inferior i l'altre amb finestra rectangular a la part baixa. En els tres espais intermedis en els arcs hi ha ulls de bou ovalats, el central més gran que els dos laterals. L'estil d'aquest paller és com el de la Masia Graell però de dimensions reduïdes. Història L'actual construcció és pròpia del segle xviii i XIX. El topònim Vall és indicatiu de la situació d'aquesta masia. La primera notícia històrica que tenim d'aquesta casa es remunta a l'any 1725 en motiu de l'òbit d'Elena Vall. La prosperitat de la casa coincideix amb el bon fer d'un dels seus hereus: Joan Vall que en el darrer terç del segle xix protagonitzà la reconstrucció i ampliació de la masia. El paller de la masia és una construcció de planta rectangular i teulat a doble vessant. De dos plantes. Sols té obertures a la façana principal, perfectament ordenada amb dos grans arcs centrals que agafen les dues plantes de l'edifici, dos arcs petits laterals que corresponen al primer pis, l'un amb escala a la part inferior i l'altre amb finestra rectangular a la part baixa. En els tres espais entremitjos entre els arcs hi ha ulls de bou ovalats, el central més gran que els dos laterals. L'estil d'aquest paller és com el de la Masia Graells però de dimensions més reduïdes. Referències
Club Atlètic Manresa

El Club Atlètic Manresa (CAM) és un club d'atletisme de la ciutat de Manresa. El CAM va ser fundat l'any 1955. Va néixer després de l'escissió de la secció d'atletisme del Centre d'Esports Manresa. Anteriorment, l'atletisme manresà es concentrava en les seccions d'atletisme del Centre Excursionista Avant (1922) i del Centre Excursionista de la Comarca del Bages (1926). Des de la seva fundació, ha estat l'únic club local d'atletisme. El primer president fou Joan Lladó. El 1958 s'inaugurà l'estadi del Congost, que substituí les instal·lacions del Pujolet. Aquest és ara l'estadi municipal d'atletisme de Manresa situat a la zona esportiva del Congost, al costat del riu Cardener. El 1963 organitzà la primera edició del Cros Ciutat de Manresa, que el 1975 esdevingué internacional. També l'any 1963 creà l'equip femení. El 1972 es reformà l'estadi del Congost, es construïren les grades i s'amplià la pista a vuit carrers. El 1985 s'inauguraren les noves pistes de material sintètic amb la disputa d'un míting internacional. Els equips masculí i femení han participat en diverses ocasions en la Lliga estatal de clubs de primera divisió. L'entitat té uns 200 esportistes i uns 600 associats (2011) i disposa d'una escola d'atletisme. Entre els atletes més importants que han passat pel club destaquen Miquel Cánovas, Mercè Rosich Vilaró i Dolors Vives Jorba. Precisament, Mercè Rosich ha estat presidenta del CAM entre els anys 2000 i 2017, any en què deixà la presidència per presentar-se a les eleccions per dirigir la Federació Catalana d'Atletisme, que a la fi va perdre per un sol vot. Des d'aquell moment l'entitat estigué conduïda per una junta gestora encapçalada per Josep Maria Gil com a president. El 2019 a l'assemblea extraordinària del Club Rosich recupera el càrrec de presidenta del CAM. Entre els presidents que va tenir el club destaquen el seu primer president Joan Lladó, que ho fou des de la creació del club el 1955, Pere Santasusana Robert, Ferran Lladó, quart president entre els anys 1960 i 1966, Antoni Olivé i Badosa, cinquè president del CAM, que va dirigir el club del Congost del 1966 al 1974 o Jaume Olivé, màxim responsable entre els anys 1974 i 1976. Palmarès Aire lliure Referències Bibliografia Mas Ñaco, Amat-Josep; Comas Closas, Francesc. "50 anys del Club Atlètic Manresa". Manresa: Zenobita, 2006. ISBN 978-84-933815-6-1. Enllaços externs Club Atlètic Manresa Anna Rotllant Martí: Club Atlètic Manresa (CAM): 75 anys d'atletisme manresà
Sant Esteve de Vinyoles (les Masies de Voltregà)

Sant Esteve de Vinyoles és una església de les Masies de Voltregà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Aquesta església és d'una única nau amb un petit creuer on s'ubiquen les capelles laterals. Al davant del temple s'hi forma un atri porticat. El portal d'entrada és de mig punt amb dovelles de pedra picada que descriuen una forma estrellada. Exteriorment, el teulat descriu diversos cossos coberts independentment. L'interior és cobert per arcs parabòlics de pedra picada, i al creuer s'hi alça una llanterna amb forma cònica. Als murs laterals hi ha obertures amb vitralls. Als peus s'hi descriuen finestres graonades i es pot veure un òcul, també amb vitralls. Està adornada amb pintures murals de l'artista torellonenc Rifà. Al seu interior es conserva un retaule de la Santa Cova o Cripta del santuari del segle XX (1950) de Josep Mª Camps i Arnau. Història Aquesta església es construí en formar-se el nou poble de Vinyoles, als peus de la carretera de Barcelona a Puigcerdà, convertint-se en església parroquial en detriment de l'antiga, situada a la part alta del poble, la qual és d'estil romànic. És dedicada a Sant Esteve protomàrtir. Edificada amb la col·laboració de tot el poble sobre el solar cedit per Maria Rovira del mas Ordeig i segons el projecte de l'arquitecte Jordi Bonet i Armengol. El bisbe auxiliar de Vic, Ramón Masnou, col·locà la primera pedra el dia 23 d'abril de 1953 i s'inaugurà el 19 de juny de 1955. Referències
Casanova de la Pedregosa

Casanova de la Pedregosa és una masia de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia construïda a principis del segle xix de planta baixa i un pis. Està feta de grans pedres irregulars, sense treballar, unides amb morter. A les cantonades l'angle està fet amb maó i els marcs de les obertures amb grans carreus de pedra ben escairats. Està cobert a dues aigües amb teula àrab i desaigua en la façana principal. A la porta hi figura la data de 1819. La casa ha estat construïda sobre la roca viva. També hi ha altres edificacions posteriors però de menor rellevància. Història Aquesta masia de principis del segle xix era masovera de l'antiga casa de la Pedragosa. Referències Enllaços externs «Casanova de la Pedregosa». Mapes de Patrimoni Cultural. Diputació de Barcelona.