NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Poblat ibèric del Coll del Moro

El poblat ibèric i la necròpolis del Coll del Moro són dos jaciments arqueològics situats a la muntanya de Coll del Moro al terme municipal de Gandesa, a la Terra Alta, declarat bé cultural d'interès nacional. Està situat en un punt alt que domina una extensa àrea de comunicació natural entre el curs de l'Ebre i Aragó. Poblat ibèric fortificat El poblat és un assentament iber fortificat d'uns 3.350 metres de la tribu dels ilercavons. Actualment forma part de la Ruta dels Ibers. El recinte fortificat durà del segle v aC a l'I dC. Aquest recinte està presidit per una gran torre situada al punt més alt de l'assentament. A l'interior del poblat s'ha descobert un taller destinat a la transformació del lli i a la manufactura de teixits. Fou objecte de diferents campanyes d'excavació entre 1971 i 1976. Des de 1982, després de la seva adquisició per la Generalitat, s'hi han portat a terme unes intervencions arqueològiques continuades que han permès avançar considerablement en el seu coneixement. Els estudis fins ara realitzats sobre la torre (l'element més vistent i característic del poblat) i el seu fossat annex assenyalen una cronologia fundacional de començament del segle v aC, si bé s'hi han pogut recuperar alguns materials descontextualitzats que podrien fer retrocedir força la data inicial d'ocupació del lloc (situable pels volts de l'any 600 aC). La segona línia de defensa del poblat, formada per tres bastions, va ser destruïda cap al final del segle iii aC o durant la primera meitat del segle ii aC. L'existència del poblat es remuntaria als segles VI-V aC i després de la Segona Guerra Púnica, a partir del darrer quart del segle iii aC, el Coll del Moro passaria de ser un recinte defensat per una torre-talaia, a ser un poblat completament fortificat. Necròpolis de túmuls La necròpolis amb tres àrees d'enterrament, conegudes amb els noms dels Calars, el Teuler i les Maries, va ser descoberta i parcialment excavada l'any 1953. Després dels treballs fets entre 1971 i 1974 i dels portats a terme entre 1984 i 1991, sembla confirmar-se una datació situada aproximadament entre els anys 800 i 450 aC. La troballa, pels voltants dels túmuls funeraris, de diferents materials arqueològics amb una cronologia que arriba fins al segle iv aC fa pensar en una presència d'hàbitat relacionable amb l'establiment pròxim, i amb una coexistència entre la fase més tardana de la necròpolis i la més primitiva del poblat. Fortí romà L'any 2014 van descobrir un fortí romà al jaciment dels segles II-I aC. Referències
Polígon Industrial Can Barri

El Polígon Industrial Can Barri és l'únic polígon industrial al terme municipal de Bigues i Riells del Fai, al Vallès Oriental. Inicialment la indústria estava dedicada al tèxtil i més tard s'ha diversificat considerablement amb la presència empreses dels sectors de la perfumeria, la fusta, farmacèutic, la il·luminació, els plàstics i l'alimentació. Està situat a l'esquerra del Tenes, i en el costat sud de la carretera BP-1432 (Sant Feliu de Codines - la Garriga), que el separa de la urbanització del mateix nom. És al sud-oest del punt giratori existent a la cruïlla de la carretera esmentada amb la BV-1435. És un polígon estret, allargassat a l'entorn d'un eix central paral·lel al riu, amb alguns carrers que en deriven cap al nord. El seu accés oriental, considerat el principal, és des de la carretera esmentada en el punt giratori on conflueixen les carreters de Santa Eulàlia de Ronçana i de l'Ametlla del Vallès, però en el sector de ponent en té dos més que connecten amb la mateixa carretera a través de pistes rurals d'accés a les masies de Can Flixeret i de Can Quimet. El polígon s'obrí a la dècada del 1980, en les terres més properes al Tenes de la pagesia de Can Barri, a migdia de la carretera que travessa el poble, mentre que la part de l'heretat més montuosa i formada per carenes i boscos es parcel·là i es dedicà a cases de segona residència, la urbanització de Can Barri. Durant el 2010 s'ha fet una ampliació en el costat de llevant del polígon, construint unes naus paral·leles a la carretera BV-1435, entre el punt giratori abans esmentat i el Pont de Ca l'Onyó, al Tenes. En aquest polígon, s'hi celebra durant el segon cap de setmana de setembre la Fira d'Indústria, Comerç i Turisme de Bigues, de caràcter multisectorial. El Molí d'en Barri, a la vora del Tenes, queda a la part central-meridional del polígon. Actualment englobat en el perímetre d'una de les indústries del polígon, és l'origen de la instal·lació d'indústries en el seu entorn. Referències Enllaços externs El Polígon Industrial Can Barri en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Pont de Goi

El pont de Goi és un antic pont del camí entre Tarragona i Lleida; travessa el riu Francolí entre els termes municipals de Valls i Alcover. Es tracta d'un pont de tres arcs, pla, molt modificat (avui dia és una carretera), tot de pedra i amb tallamars. És on va tenir lloc la batalla del Pont de Goi del 15 de febrer de 1809 durant la guerra del francès. En aquesta batalla s'enfrontaren el general de les tropes napoleòniques Laurent Gouvion Saint-Cyr i les forces de la Junta Superior comanades pel general Teodoro Reding. Finalment, les tropes napoleòniques guanyaren la batalla i es pogueren quedar amb tot el domini del Camp de Tarragona. El 1909, data del primer centenari, s'hi col·locà una creu commemorativa. El 2009, any del segon centenari, aquesta creu fou reconstruïda i restaurada per l'ajuntament de Valls i la Diputació de Tarragona Referències
Pont penjant d'Amposta

El pont penjant d'Amposta és un pont situat sobre l'Ebre, entre els termes municipals de L'Aldea i d'Amposta. Aquesta darrera és la que se'n fa càrrec de la seva gestió, alhora que és qui li dona nom. Aquest pont es va començar a construir el 1915, i es va acabar el 1921. Va ser dissenyat per l'enginyer José Eugenio Ribera i no va tenir inauguració oficial. Va ser el segon pont penjant del món construït amb el sistema de formigó armat, després del pont de Brooklyn de Nova York, en el qual està inspirat. Característiques El pont fa 24 metres d'alçada i el tram total és de 134 m. Està caracteritzat pels dos pilars de pedra en forma d'arc de triomf d'estil historicista, a cada riba del riu i per la seva estructura metàl·lica sostinguda per cables. Hi ha dos tipus fonamentals de cables: els que formen la catenària, que surten d'un punt situat a 30 metres dins el terreny ferm, i en nombre de 10 per costat s'aixequen cap als pilars per a construir la gran corba, deixant-ne dos a la part superior de les masses tectòniques, punt de partida també dels sis tirants progressivament inclinats pel primer tram del pont; i els cables perpendiculars que fan la funció de tirants per a la major part central del pont. La superfície del pont té una amplada d'uns 8-10 m i presenta la calçada per a vehicles, d'un carril per sentit, a més de dues vies laterals per vianants. Els grans blocs pilars de pedra presenten tres registres d'alçada: l'inferior, des de la vora del riu fins a la via circulatòria, amb una arcada de mig punt; el segon amb una arcada quasi el·líptica i apuntada, amb una notable clau central; i el tercer, amb els coronaments superiors, amb tres obertures centrals amb els escuts reial i municipal al damunt i flanquejades per dues quasi torres. Història El pont va substituir els antics passos de barca, que eren l'únic mitjà que hi havia fins llavors per travessar el riu a l'alçada d'Amposta. El pont se situava a la carretera de Barcelona a València i va ser construït per iniciativa del consistori municipal dirigit pel batlle Joan Palau i Miralles, amb el suport del diputat tortosí Agustí Querol i Subirats. El primer projecte de 1907 fou rebutjat i les obres no van començar fins al 1915. El 15 d'agost va tenir lloc l'acte de col·locació de la primera pedra. El 1938, durant la Guerra civil el pont va sofrir dos atacs per part de l'aviació legionària italiana que formava part de l'exèrcit del dictador Franco; l'últim va ser el 10 de març de 1938. Aquest va ser definitiu, ja que es va despendre la totalitat de l'estructura per l'efecte de les bombes incendiàries. Va ser reinaugurat el 4 d'octubre de 1939. El 1957 s'hi van realitzar obres de reforçament i la darrera gran actuació es va dur a terme entre els anys 2007 i 2009. Referències
Ampostai függőhíd

Az Ebro folyó fölött átívelő ampostai függőhíd a spanyolországi város egyik jelképének számító építménye. Története Az első kezdeményezés, hogy a helyszínen hidat építsenek, Joan Palau polgármestertől származott 1906-ban. Bár a tengerészet részéről eleinte ellenállásba ütközött, végül tárgyalásait siker koronázta, és 1909-ben királyi szintű felhatalmazást kapott az építkezéshez, 1914-ben pedig elbírálták a beérkezett pályaműveket, amelyek közül E. Riberáét találták a legjobbnak. Akkoriban világraszóló technológiai újítás volt, hogy függőhidat vasbetonból építsenek: mindössze egyetlen másik ilyen híd volt akkoriban a Földön. Alapkövét 1915. augusztus 15-én tették le. Míg a jobb parti pilon helyén szilárd, stabil kőzet alkotta a talajt, addig a bal parti homokos talaj megnehezítette, ezáltal meg is drágította az építkezést. És amellett, hogy a hidat is fel kellett építeni, a rajta átvezető utat és a város ide vezető utcájának nyomvonalát is össze kellett hangolni, ehhez pedig 74 épület állam általi kisajátítására, majd lebontására volt szükség. Köztük volt található többek között a régi Szent Zsuzsanna-kápolna is: ezt is lebontották. Bár az építés összköltségét eredetileg körülbelül 817 000 pesetára tervezték, végül közel kétszer ennyibe, 1,55 millióba kerültek a munkálatok. Az építkezés 1920-ra lett kész: ekkor végezték el a terheléspróbát, méghozzá úgy, hogy 234 tonna homokot vittek fel rá, egyenletesen elosztva az úttest és a járdák között. A homok később átnedvesedett, így tömege elérte a 300 tonnát is, de a híd kibírta a próba három napját, így következhetett a dinamikus terhelés próbája is: ennek során 44, mintegy 66 tonna össztömegű kőtörmelékkel teli zsákokkal megrakott jármű vonult rajta végig. A látványos próbát a város lakói is nagy számban követték figyelemmel, és még egy zenekar, a Lira Ampostina is kellemesebbé tette a hangulatot. A forgalom előtt végül december 29-én nyitották meg a hidat, de a rá felvezető rámpa csak a következő évre készült el teljesen. A második világháború során a híd megsemmisült, de később az eredeti tervek alapján építették újjá, és a későbbi átépítések is a régi terveket követték, annyi kis különbséggel, hogy áteresztőképességét utóbb megnövelték. 2007 és 2009 között többek között kicserélték a kábeleit és megerősítették a fémszerkezeteit. Leírás A híd az északkelet-spanyolországi Amposta város mellett található, az Ebro folyó fölött. Legszembetűnőbb jellegzetességei a két végén emelkedő, 24 méter magas, kőből készült, diadalívhez hasonlatos „kapuk”. Ezek alatt egyben hídtámaszok is találhatók, közöttük pedig 134 méter a távolság, amivel építésekor Európa 4. legnagyobb támaszközű függőhídjának számított. Szélessége eredetileg 6 méter volt, amiből 4,5 métert tett ki a középső úttest. Anyaga 12 cm vastagon vasbeton volt, fölötte pedig 4 cm aszfaltréteg következett. A szerkezetet 105 keresztirányú gerenda tartja, azokat pedig a tartókábelek, és el van látva speciális technikai elemekkel is, amelyek az oldalirányú mozgást és a dilatáció miatti problémákat csökkentik. Képek Jegyzetek
Port de Premià

El port de Premià, Port de Premià de Mar o Port Marina Premià, és un port esportiu situat a la costa del Maresme, al municipi de Premià de Mar (Maresme). N'és el titular l'organisme de Ports de la Generalitat, i està gestionat per Marina Port de Premià, SL. Disposa de 554 amarradors, per embarcacions de 9 a 30 metres d'eslora. Al moll de ponent hi havia les instal·lacions del Centre de Recuperació d'Animals Marítims de Catalunya (CRAM), que el 2006 es van traslladar al Prat del Llobregat. Història El Club Nàutic Premià va ser fundat el 1967, construint una primera seu, un barracó de fusta cedit per un soci, a recer d'un petit espigó construït per RENFE per a protegir l'abaixador de Premià, que acabaven de construir, però mai va arribar a funcionar. El 1974, el Club va construir un port per a 250 embarcacions, finançat pels socis, amb una concessió per a 30 anys. La inauguració va coincidir amb la celebració del Campionat Mundial de Vela de la classe Vaurien. Posteriorment s'inicià el projecte de construcció d'un port de dimensions més grans que ha tingut una història plena d'esculls i obstacles que provocaren la paralització de les obres l'any 1993. Després de gairebé vuit anys aturat, el projecte es va refer transformant-lo en el Port Marina Premià amb una zona lúdico-comercial i es varen reprendre les obres l'any 2000. El 2018 es va inaugurar la nova seu del Club Nàutic Premià, i un centre comercial de 18.000 m². De l'antic edifici del Club només resta un torreó circular que ha quedat integrat dins de la zona verda annexa a l'esplanada portuària. Descripció El port consta d'un dic de llevant, amb una bocana de 70 metres d'amplada i 5 metres de calat, i 7 pantalans amb capacitat per a 554 embarcacions de 9 a 30 metres d'eslora, amb un calat interior de 2,5 a 5 metres. En terra ferma, guanyada al mar, hi ha les instal·lacions portuàries, capitania, un centre comercial de 18.000 m², i la nova seu del Club Nàutic Premià, de 1.200 m², amb una piscina, dues pistes de pàdel, una terrassa de bar i escola de vela. Referències
Port de la Drassana

El Port de la Drassana és una atracció de PortAventura Park. L'atracció tanca uns minuts abans de començar l'espectacle del llac. L'edifici de l'atracció reprodueix una drassana, i podem veure tots els elements que s'utilitzen per a la construcció de les barques. Hi ha tres tipus de barques una a Polynesia, una a la Mediterrània i una altra a China. La destinació és Waitan Port a la China, passant per Polynesia. Vegeu també PortAventura
Port de la Drassana

Port de la Drassana es una atracción de PortAventura Park. Es el puerto situado en el área temática de Mediterrània del cual sale el barco hacia Waitan Port, en el área de China. La atracción cierra unos minutos antes de empezar el espectáculo del lago. El edificio de la atracción reproduce un astillero, y podemos ver todos los elementos que se utilizan para la construcción de las barcas. Hay tres tipos de barca, una referente a Polynesia, otra a Mediterránea y otra a China. Recorrido El destino es Waitan Port, en China, pasando por Polynesia. Véase también PortAventura World Anexo:Atracciones de PortAventura Park
Portal de Centelles

El Portal de Centelles és l'antiga entrada monumental a la vila de Centelles (Osona). Està declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció Aquest portal forma part de les antigues muralles de la ciutat construïdes al segle xvi. La part de davant està formada per un arc semicircular amb dovelles; damunt hi ha l'escut d'armes dels Centelles. També se'n conserven quatre merlets i dues espitlleres trabucaires. A l'altre costat no hi ha elements defensius però sí ornamentals, com una finestra motllurada, un petit escut i una gran arcada de volta rebaixada. Història La creació de les muralles de Centelles s'esdevé durant la gran empenta demogràfica i urbanística que es dona al nucli de la vila al segle xvi. L'antiga sagrera de Santa Coloma, antic nom del municipi, ja tenia murs que la tancaven des del 1329. Guillem Ramon II, baró de Centelles i comte de Quirra, es va fer càrrec de l'herència de Centelles vers l'any 1537 i, entre aquest any i el de la seva mort, ocorreguda el 1565, tingué lloc una transformació total de la vila; va ser llavors quan es van construir les muralles noves. L'any 1919 el Portal fou reformat i restaurat per l'arquitecte Jeroni Martorell i Terrats. Referències Enllaços externs «Portal de Centelles». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Portal de Centelles

Portal de Centelles je gotická brána v obci Centelles v provincii Barcelona. Je zařazena do soupisu architektonického dědictví Katalánska a chráněna jako národní kulturní památka. Popis Tato brána byla součástí starých městských hradeb postavených v 16. století. Průčelí se skládá z centrálního obloukového průchodu a dvou malých bočních, vytvořených při rekonstrukci. Nad nimi je erb rodu z Centelles a dvě malé střílny. Bránu nahoře ukončuje cimbuří. Na druhé straně nejsou žádné obranné prvky, ale pouze okrasné okno a malý štít. Hradby z 16. století nahradily původní z 12. století z důvodu významného rozšíření města. Roku 1919 zbytky zrenovoval architekt Jeroni Martorell i Terrats. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Portal de Centellas na španělské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Portal de Centellas na Wikimedia Commons
Portal de Centellas

El Portal de Centellas es un monumento de la población de Centellas perteneciente a la comarca catalana de Osona en la provincia de Barcelona. Es una edificación de arquitectura gótica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Nacional.​ Historia La creación de las murallas de Centellas sucede durante el gran empuje demográfico y urbanístico que se da en el núcleo de dicha población en el siglo XVI. La antigua «Sagrera de Santa Coloma», antiguo nombre del municipio, ya contaba con muros que la circulaban desde el 1329. Guillem Ramón II, barón de Centelles y Conde de Quirra, se hizo cargo de la herencia de Centellas hacia el 1537 y, entre este año y el de su muerte, ocurrida en 1565, tuvo lugar una total transformación de la villa; fue entonces cuando se construyeron las murallas nuevas.​ En 1919 fue reformado y restaurado por el arquitecto Jeroni Martorell i Terrats.​ Descripción Este portal forma parte de las antiguas murallas de la ciudad construidas en el siglo XVI. La parte de delante está formado por un arco semicircular con dovelas; encima está el escudo de armas del linaje de los Centelles. También se conservan cuatro almenas y dos oberturas de aspilleras. En el otro lado no hay elementos defensivos pero si ornamentales como una ventana moldurada, un pequeño escudo y una gran arcada de bóveda rebajada.​ Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la comarca de Osona (provincia de Barcelona) Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Portal de Centellas. Diputació de Barcelona (ed.). «Portal de Centelles». Mapa de patrimoni cultural (en catalán). Consultado el 20 de setiembre de 2014.
Puigllonell

Puigllonell és una masia històrica del municipi de l'Ametlla del Vallès (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Atesa l'etimologia, com demostra Joan Coromines, hauria de dir-se Puigllunell. És al nord del terme municipal, a prop del cim del Puiggraciós i del Serrat de l'Ocata, del qual forma part, confronta amb Bigues i Riells. És a prop i al nord-est de la Plaça de Sant Bartomeu. Descripció És una casa pairal amb coberta de dues vessants, amb el carener i el ràfec paral·lels a la façana (de tipologia 1 segons Danés) Té 2 plantes. Façana i parets de pedra de la zona (gres vermell) rejuntada amb calç. Les cantoneres són de pedra tallada de la mateixa finca. Existeixen uns contraforts d'estabilització de la façana sud, ja que té una gran alçada. Finestres de la façana sud amb brancal de pedra treballada de morfologia gòtica. Portal principal d'accés a la masia amb dobelles de grans dimensions. A la façana hi ha una galeria que dona un aire senyorívol al conjunt. Sostres de la masia amb embigat i llates. D'altres part amb embigat, cairons i rajols. La teulada és reformada i feta amb embigat de fusta, cairons, rajols i teula catalana. Història La finca és coneguda amb aquest nom des del 1538, i és el resultat de la fusió entre el Mas Puig i el Mas Llunell que apareixen documentats a finals del segle xii. Tot i ser els Puigllonell una nissaga ametlletana important, el fet de viure a la part muntanyosa del terme els allunyà de les activitats més quotidiànes de la comunitat veïnal. El 1851 l'hereva dels Puigllonell es casà amb Genís Antoja, de Ca n'Antoja, al centre del poble, de manera que a la generació següent desapareixia el cognom Puigllonell. A mitjan segle xx es va urbanitzar una bona part de les seves terres, donant pas a l'actual barri del Serrat que acull una quarta part de la població del terme. El mas és de començaments del segle xiii, amb una ampliació cap al 1599 amb finestres i porta gòtica. La galeria amb vistes a la vall Roja i la vall del Tenes és del 1851, un cop el mas canvià de propietaris. Vegeu també Baga de Puigllunell. Referències
Quinta Santana

La Quinta Santana, o el Seminari Menor dels Claretians, és un edifici del municipi de Montgat (Maresme) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Descripció Edifici de planta quadrada que consta de baixos, dos pisos, coberta a quatre vessants, i una petita torre situada a la part central, també de planta quadrada. Destaquen les finestres de la planta baixa i del primer pis, totes elles de mig punt, igual que les portes principals. El pis alt de l'edifici ha estat modificat i ampliat quan es convertí en seminari i les finestres d'aquest pis són allindanades. Hi ha unes grans balconades de ferro col·lat i una marquesina frontal del mateix material. Les separacions entre plantes està marcada per una motllura, la del primer pis és llisa i la del segon fa uns arquets cecs, motiu que es repeteix a la part superior de la petita torre central. Al conjunt apareixen elements classicistes, especialment al recinte del jardí: avinguda flanquejada amb hídries, balustrades, etc. Història A la porta de ferro de l'entrada al recinte hi ha la data de 1870, que possiblement marca l'any de la construcció. El 16 de juliol de 1948 passà a ser propietat dels claretians, que instal·laren un seminari a l'antic edifici; per adaptar-ho a les noves funcions, van reformar el pis superior i s'aixecà la teulada. A la reforma inicial, però, les finestres del pis alt, estaven formades per un arc de mig punt, seguint la tònica general del conjunt. Referències Enllaços externs «Quinta Santana». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Rambla de Mar

La Rambla de Mar és una rambla de Barcelona al districte de Ciutat Vella. És una passarel·la que connecta la Plaça del Portal de la Pau amb el Moll d'Espanya. Es va projectar com a prolongació natural de la Rambla construïda com a part de la conversió de les instal·lacions portuàries del Moll d'Espanya en una àrea de serveis amb (el Maremagnum). El pont va ser obra dels arquitectes Helio Piñón i Albert Viaplana i Veà que també van projectar el Maremagnum i els espais lliures del seu voltant. És una passarel·la mòbil que s'obra per permetre l'accés dels vaixells esportius a la Dàrsena Nacional. Té formes minimalistes i paviment de fusta que pretén evocar el vent i l'entorn mariner on s'integra. El 2009, des de la regidoria de Ciutat Vella, es va plantejar un projecte per convertir l'eix que va des del Morrot al parc de la Ciutadella en una nova rambla per descongestionar la Rambla i que en aquell moment també es va anomenar rambla de mar, però el 2011 es va aturar. El districte plantejava una reurbanització completa que obligaria a alterar la disposició del trànsit tant a les places de les Drassanes, portal de la Pau (Monument a Colom) i Pla de Palau, com a l'infrautilitzat Moll de la Fusta, el Passeig de Colom i Marquès de l'Argentera. Vegeu també Història de Barcelona Urbanisme de Barcelona Arquitectura de Barcelona Referències