NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Julián (Espuy)

La iglesia de San Julián, o del Puig de Cabdella es la iglesia parroquial románica del pueblo de Espuy, en el término municipal de La Torre de Cabdella en la comarca del Pallars Jussá en la provincia de Lérida (Cataluña, España). Está documentada desde el 1178, a menudo con la expresión latina podii Capdele (del monte de Cabdella). Originalmente era una iglesia de una sola nave, con ábside hacia levante, pero el paso del tiempo le ha afectado mucho, principalmente en la parte norte y de levante. El menos afectado, y que, por tanto, muestra más la obra original románica es la fachada de poniente y el campanario. Campanario Este último es una torre de planta cuadrada de un 5,5 metros de lado. Un zócalo de bastante altura constituye el primer elemento ornamental, y de él parten unas lesenas que enmarcan cada una de las caras del campanario. La cubierta en forma de pirámide es muy posterior, y corta en seco la obra románica. Puede que al hacer la cubierta actual se suprimió el último piso del campanario. Interiormente, el campanario tiene seis plantas. La primera, que es la base, está ciega hacia el exterior. La segunda y la tercera se abren al exterior mediante unas aspilleras, hechas con pequeños bloques de piedra, pero siempre de una sola pieza a cada montante y en el dintel. Hay incisas unas cruces y un calvario, en alguna de estas piedras. La cuarta presenta unas ventanas grandes, de un solo ojo, terminadas en bóveda de medio punto y adinteladas con piedra pómez. La quinta planta tiene ventanas geminadas, con maineles de piedra de una sola pieza, sobre los cuales hay un capitel trapezoidal, de donde arrancan los dos arcos de medio punto de las ventanas gemelas. El sexto piso, desaparecido, debía ser como el que acaba de explicar. Por el aparato y las formas constructivas, se trata de una iglesia rural del siglo XI, que sigue las pautas de las iglesias románicas pirenaicas, como las del Valle de Bohí. Referencias Bibliografía CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa i ROIG I DEULOFEU, Albert. "Sant Julià d'Espui". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 (en catalán) Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Julián. Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Llorenç d'Isavarre

Sant Llorenç d'Isavarre és una església romànica del poble d'Isavarre, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Història Ja està documentada l'any 1064 en un conveni entre Ramon VI i Artau I, pel qual la vila passava al comtat de Pallars Sobirà. Estava vinculada al monestir de Santa Maria de Gerri, domini que es va acabar el 1368. Arquitectura És una església d'una sola nau coberta amb volta de canó, ampliada amb capelles i un campanar de torre. La nau està capçada a llevant per un absis semicircular precedit d'un ampli arc presbiteral, tots dos aixoplugats per una sola coberta, amb un ràfec decorat a base de permòdols esculpits. La teulada està sobrealçada sobre la volta de canó, i el paviment de la nau és fet amb còdols, com en altres esglésies de l'entorn. L'element més notable de l'edifici és la portalada, que recorda les de les esglésies de Sant Joan d'Isil, Sant Lliser d'Alós d'Isil i Sant Martí de Borén, realitzades segurament pel mateix escultor o taller d'escultors. Consta de tres arquivoltes extradossades per un guardapols ornat amb un escatat i amb rosetes dins de cercles. La segona i tercera arquivolta també estan ornades amb rosetes combinades amb peces cilíndriques. Les arquivoltes se sustenten sobre columnes llises que acaben en capitells esculpits amb rostres humans i amb dos ocells enfrontats. Les pintures L'església era decorada amb pintures murals romàniques repartides en l'actualitat entre el Museu Nacional d'Art de Catalunya (MNAC) (Barcelona), el Museu Diocesà d'Urgell (MDU) (la Seu d'Urgell) i el Toledo Museum of Art (TMA) (Ohio, Estats Units). Les pintures d'Isavarre al MNAC Imatge de Santa Caterina procedent d'Isavarre Les pintures d'Isavarre al MDU Pàgina web del Museu Diocesà d'Urgell, on es pot veure el Grup pictòric d'Isavarre Arxivat 2008-05-11 a Wayback Machine. Les pintures d'Isavarre al TMA Imatge de Sant Joan procedent d'Isavarre També compta amb una pica baptismal de pedra, de talla romànica. Bibliografia Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; Sánchez i Boira, Imma. «Sant Llorenç d'Isavarre». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sorpe». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
Iglesia de San Lorenzo (Isavarre)

La iglesia de San Lorenzo de Isavarre es una iglesia románica situada en el pueblo de Isavarre, que forma parte del municipio del Alto Aneu, en la comarca del Pallars Sobirá (Lérida). Historia Documentada en el año 1064 en un convenio entre Ramón V y Artau I, por el que el pueblo pasaba por el condado de Pallars Sobirá, vinculada al monasterio de Santa Maria de Gerri, dominio que se terminó en 1368. Arquitectura De una sola nave cubierta con bóveda de cañón, ampliada con capillas y un campanario de torre. La nave está truncada al levante por un ábside semicircular precedido de un amplio arco presbiteral, ambos cobijados por una sola cubierta con un alero decorado a base de canecillos esculpidos.​ El elemento más notable del edificio es la portada, que recuerda a las de las iglesias de San Juan de Isil, Sant Lliser de Alós de Isil y San Martín de Borén, realizadas seguramente por el mismo escultor. Consta de tres arquivoltas extradosadas por un guardapolvo adornado con un lijado y con rosetas dentro de círculos. La segunda y tercera arquivolta también están ornamentadas con rosetas combinadas con piezas cilíndricas. Las arquivoltas se sustentan sobre columnas lisas que terminan en capiteles esculpidos con rostros humanos y con dos pájaros enfrentados.​ La iglesia estaba decorada con pinturas murales románicas repartidas en la actualidad entre el Museo Nacional de Arte de Cataluña (Barcelona), el Museo Diocesano de Urgel (Seo de Urgel) y el Toledo Museum of Art (Ohio, Estados Unidos).​ Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Lérida Referencias Bibliografía Pladevall, Antoni (2000). Pallars Sobirà. Pallars Jussà. Vall d'Aran. Catalunya romànica Volumen 8 (en catalán). Barcelona: Pòrtic. ISBN 84-7306-609-X. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Lorenzo.
Sant Martí de Llesp

Sant Martí de Llesp és l'església parroquial del poble de Llesp, antic cap de municipi propi, actualment pertanyent al terme del Pont de Suert. Es pot datar entre el segle xii, quan es consolidà l'art romànic, i el XVII, quan s'introduiren els cimboris a la Vall de Boí. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció De l'antiga església romànica només resten, sobre columnes, dos capitells florals, que ja no han de sostenir l'arquivolta, desapareguda. És destacable la portalada, actualment a la façana nord, però que, originalment, era a la de migdia, del temple primitiu. És feta d'un arc de mig punt realçat amb una arquivolta bisellada; hi falta una arquivolta, perduda en el trasllat, que arrencava dels dos capitells amb columna actualment orfes. L'exterior de l'església era de carreus de pedra arrebossats. La coberta, igual que tot el poble, és de teula àrab, excepte la del campanar que és de lloses de pissarra i està xapitellat en la part superior. Actualment és un edifici deformat que compren diversos estils a partir del romànic. Té força semblança amb les esglésies de Sant Climent d'Iran i de Sant Romà de Casós. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert, BOIX I POCIELLO, Jordi i MONSÓ, Anna. "Sant Martí de Llesp", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 GAVÍN, Josep Maria. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7 Referències Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Martín (Llesp)

La iglesia de San Martín de Llesp (en catalán: església de Sant Martí) es la iglesia parroquial del pueblo de Llesp, antigua cabeza del municipio propio, actualmente perteneciente al término de el Pont de Suert (Cataluña, España). Descripción Además de las referencias a haber sido sede provisional del obispado de Roda, no se tienen apenas noticias antiguas de la iglesia de San Martín de Llesp. Es de origen románico, pero muy transformada con el paso de los años. Conserva, no obstante, algunas muestras del templo primitivo. La iglesia actual fue construida con las piedras de la antigua, que era la propiamente románica. Es destacable la portada, actualmente en la fachada norte, pero que originalmente estaba en la de mediodía, del templo primitivo. Está hecha de un arco de medio punto realzado con una arquivolta biselada. Falta una arquivolta, perdida en el traslado, que arrancaba de los dos capiteles con columna actualmente huérfanos. El cuerpo de la iglesia, en las partes que se conservan de la obra original, está hecho con petitos sillares estirados, colocados muy ordenadamente, y puede datar de finales del siglo XII. Tiene fuerte semblanza con las iglesias de San Clemente de Iran y de San Román de Casós. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert, BOIX I POCIELLO, Jordi i MONSÓ, Anna. "Sant Martí de Llesp", en Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7 Enlaces externos Instituto Cartográfico de Cataluña
Sant Martí de Torallola

Sant Martí de Torallola, era l'església romànica del poble de Torallola, pertanyent al municipi de Conca de Dalt, al Pallars Jussà. Fins al 1969 formava part del terme municipal de Toralla i Serradell. Era sufragània de Santa Maria de Toralla, actualment agrupada a la parròquia de la Pobla de Segur. Es tractava d'una església d'una sola nau, amb absis semicircular a llevant. Estava cobert amb volta de canó, de la qual queda l'arrencada al mur nord, únic que roman dempeus. Adjunta a l'església hi havia la casa rectoral, amb una segona capella dedicada també a sant Martí. Bibliografia GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Martín (Torallola)

San Martín de Torallola era la iglesia románica del pueblo de Torallola, perteneciente al municipio de Conca de Dalt, en el Pallars Jussá, provincia de Lérida. Hasta 1969 formaba parte del término municipal de Toralla y Serradell. Historia Era sufragánea de Santa María de Toralla, actualmente agrupada en la parroquia de Puebla de Segur. Se trataba de una iglesia de una sola nave, con ábside semicircular a levante. Estaba cubierto con bóveda de cañón, de la que queda el arranque en el muro norte, único que permanece en pie. Adjunta a la iglesia estaba la casa rectoral, con una segunda capilla dedicada también a san Martín. Bibliografía Gavín, Josep M. (1981). «Inventari d'esglésies; 8». Pallars Jussà (en catalán). Barcelona: Arxiu Gavín. ISBN 84-85180-25-9. Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Martí dels Masos de Sant Martí

Sant Martí dels Masos de Sant Martí és una església romànica rural del segle xii, molt primitiva i senzilla. Es troba a la caseria dels Masos de Sant Martí, de l'antic terme municipal d'Isona i actual d'Isona i Conca Dellà. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un petit edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular, obert a la nau a gravés d'un estret arc presbiteral de perfil apuntat que, com la volta absidial, arrenca d'una imposta formada per una motllura bisellada. A cada costat de la nau, prop de l'obertura absidial hi ha dues petites fornícules molt baixes, de les quals no se'n coneix la utilitat. Podrien haver estat l'espai per a dos altars laterals. La porta de factura tardana, s'obre a la façana oest i hi ha una única finestra de doble esqueixada a la part sud de l'absis. A la façana sud trobem tres contraforts atalussats que aguanten l'empenta de la volta. L'aparell és de reble molt irregular, dispossat de manera poc acurada. A l'interior els paraments estan arrebossats. La forma de l'absis i la rudesa de la construcció posen en evidència que es tracta d'un edifici construït al llarg del segle xii. Història No es tenen notícies d'aquesta església, però podria tractar-se de la que s'esmenta entre les donacions a Santa Cecília d'Elins amb motiu de la seva consagració. No és segur, però, ja que l'església que hi apareix és Sant Martí in campo lordano. Aquesta església ha estat restaurada amb la iniciativa i coordinació del Centre d'Estudis d'Isona i Conca Dellà. Galeria d'imatges Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Martí dels Masos de Sant Martí", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8) ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Martín (Masos de San Martín)

La iglesia de San Martín es una iglesia románica rural del siglo XII, muy primitiva y sencilla. Se encuentra en el caserío de los Masos de Sant Martí, del antiguo término municipal de Isona y actual de Isona y Conca Dellá. Descripción Es de una sola nave cubierta con bóveda de cañón, con ábside semicircular orientado a levante. El ábside se abre a la nave mediante un sencillo arco apuntado, que marca el espacio presbiterial, apuntado y estrecho. Una simple moldura biselada hace de imposta que sirve de arranque en la bóveda del ábside. Cerca del ábside, en los muros de la nave, se abren dos hornacinas de poca altura, la función de las cuales no está clara. Podrían haber sido el espacio para dos altares laterales. La puerta del templo se abre a poniente, a los pies de la nave. Tres contrafuertes sostienen el muro meridional, y cerca del más oriental de los tres se abre la única ventana del conjunto, que da al ábside, es de doble derrame y se abre al sur, aportando así más luz en el interior del templo. El aparato de la construcción es sencillo e irregular, de carácter claramente rural. Con el paso del tiempo, las reformas del camino que pasa al lado de la fachada sur han hecho que la iglesia fuera progresivamente quedando como enterrada, hasta el punto que la ventana apenas sobresale de la tierra de su lado. Su estructura ha estado recientemente restaurada bajo la iniciativa del Centre d'Estudis d'Isona i Conca Dellà. No se tienen noticias de esta iglesia, pero podría tratarse de la que se menciona entre las donaciones a Santa Cecilia de Elins con motivo de su consagración. No es seguro, ya que la iglesia que aparece es San Martín in campo lordano. Bibliografía GAVÍN, Josep M. (1981). Pallars Jussà ((Inventari d'esglésies, 8) edición). Barcelona: Arxiu Gavín. ISBN 84-85180-25-9 (en catalán). ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Martí dels Masos de Sant Martí", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Miquel de Moror

Sant Miquel de Moror és l'església parroquial, romànica, del poble de Moror, del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà. Fou construïda entre els segles xi i xii, posteriorment modificada. A la baixa edat mitjana, a partir del 1279, es tenen dades d'aquesta església, si bé pels seus detalls constructius, es pot veure clarament que és anterior a la seva primera documentació. L'edifici ha sofert moltes modificacions, al llarg dels segles, però es pot apreciar ben bé el seu origen romànic. És d'una sola nau, coberta amb volta de canó, amb la nau dividida en quatre trams gràcies al reforç de tres arcs torals, cadascun amb les seves pilastres. L'absis és semicircular, i l'existència d'un retaule no permet de veure com està unit l'absis amb la nau. Dessota l'absis hi ha una cripta, que conté restes de les pintures murals originals de l'església. La porta és al sud, i a ponent hi ha restes d'una altra porta, que obria cap a dins de l'església, que devia comunicar-la amb altres dependències situades a la bestorre que hi ha en aquell lloc. Una sola finestra de dobles esqueixada s'obre tot el temple, a la cripta (tot i que un esvoranc de l'absis principal permet suposar l'existència d'una altra finestra en aquell lloc). L'aparell és del segle xii, de carreu petit disposat de forma molt regular, amb filades que alternen el dret i el través, formant primitives figures decoratives. A part de les restes de pintures romàniques de la cripta, al MNAC es conserva el seu Crist de bronze, dels segles XII-XIII. Prop del poble hi ha les restes d'una altra església també dedicada a sant Miquel. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert [et al.]. "Sant Miquel de Moror", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies; 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Institut Cartogràfic Català
Iglesia de San Miguel (Moror)

San Miguel de Moror es la iglesia parroquial, románica, del pueblo de Moror, del término municipal de San Esteban de la Sarga, en el Pallars Jussá de la provincia de Lérida. Fue construida entre los siglos XI y XII, posteriormente modificada. En la baja Edad Media, a partir del 1279, se tienen datos de esta iglesia, si bien por sus detalles constructivos, se puede ver claramente que es anterior a su primera documentación. El edificio ha sufrido muchas modificaciones, a lo largo de los siglos, pero se puede apreciar bien su origen románico. Es de una sola nave, cubierta con bóveda de cañón, con la nave dividida en cuatro tramos gracias al refuerzo de tres arcos torales, cada uno de ellos con sus pilastras. El ábside es semicircular, y la existencia de un retablo no permite ver cómo está unido el ábside con la nave. Debajo del ábside hay una cripta, que contiene restos de las pinturas murales originales de la iglesia. La puerta es el sur, y a poniente hay restos de otra puerta, que abría hacia dentro de la iglesia, que debía comunicarla con otras dependencias situadas en una torre de ángulo que hay en ese lugar. Una sola ventana de dobles derrame se abre en el todo el templo, en la cripta . El aparato es del siglo XII, de sillería pequeño dispuesto de forma muy regular, con hiladas que alternan el derecho y el través, formando primitivas figuras decorativas. Aparte de los restos de pinturas románicas de la cripta, en el Museo Nacional de Arte de Cataluña se conserva un Cristo de bronce, de los siglos XII-XIII. Cerca del pueblo están los restos de otra iglesia también dedicada a San Miguel. Bibliografía Adell i Gisbert, Joan Albert (1993). Sant Miquel de Moror: Pallars (en catalán). Barcelona, Enciclopèdia Catalana (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Burón, Vicenç (1994). Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia (en catalán). Tremp: Garsineu Edicions (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X. Gavín, Josep M. (1981). «Inventari d'esglésies; 8». Pallars Jussà (en catalán). Barcelona: Arxiu Gavín. ISBN 84-85180-25-9. PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 (en catalán) Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Miguel. Institut Cartogràfic Català
Sant Salvador de la Serra

Sant Salvador de la Serra és una església romànica propera al poble d'Estorm, del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà. Possiblement fou l'església del desaparegut poble de Vilamolera, situat en aquest lloc. És una església romànica del segle xii, amb absis llis, feta amb carreus escairats bastant grossos, disposats en filades de perfecta factura. Té una sola nau, coberta amb volta de canó. D'obertures, té la porta a ponent, una finestra de doble esqueixada al centre de l'absis i una altra d'una sola esqueixada al sud, prop de l'absis, visibles totes dues a les fotografies d'aquesta pàgina. Al mur sud es conserven vestigis de la primitiva porta, oberta en aquella façana. En èpoques tardanes la nau fou allargada un parell de metres cap a ponent. El dia de sant Salvador (6 d'agost), tenia lloc l'aplec de Sant Salvador de la Serra, coincident amb la Festa Major d'Estorm. Hi solien acudir persones dels pobles del voltant, tant de Sant Esteve de la Sarga com dels pobles de l'actual terme de Castell de Mur, i era una festa molt lluïda. En l'actualitat, aquest aplec encara se celebra, tot i que no amb el mateix relleu que temps enrere. El fet que s'accedeixi al lloc amb vehicles, a causa del bon estat del camí que hi mena, també ha fet canviar molt la filosofia de l'aplec mateix. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Capella de Sant Salvador", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Estorm", a Pallars Jussà, II. Lleida: Pagès editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies; 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya