NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria (Cadaqués)

Die Kirche Santa Maria (der heiligen Maria geweiht) ist ein spätgotisches Kirchengebäude und das Wahrzeichen des ehemaligen Fischerdorfs Cadaqués an der Costa Brava in Katalonien (Spanien). Die weiße Kirche steht auf dem höchstgelegenen Punkt des historischen Ortskerns. Geschichte Eine Vorgängerkirche ist in Cadaqués seit dem 13. Jahrhundert dokumentiert, die im Jahr 1543 durch den osmanischen Korsaren Khair ad-Din Barbarossa zerstört wurde. Das Gotteshaus wurde zur Mitte des 16. Jahrhunderts – unter großer Beteiligung der Fischer des Dorfes – im Stil der Spätgotik wieder aufgebaut. Dieses historische Ereignis beschrieb der örtliche Schriftsteller Frederic Rahola i Trèmols in einem Vers wie folgt: „L’església del meu poble (Die Kirche meines Dorfes) la feren els pescadors (wurde von Fischern gebaut) treballant els jorns de festa (arbeitend an Feiertagen) en bé del nostre Senyor.“ (im Dienste unseres Herrn.) Ihr heutiges Aussehen erhielt die Kirche nach Umbau- und Erweiterungsarbeiten im 17., 18., und 19. Jahrhundert. Architektur Die Kirche verfügt über ein Langhaus mit Seitenkapellen und polygonaler Apsis mit sieben Seiten. Der Glockenturm ist quadratisch und schließt achteckig nach oben ab. Das Kirchengebäude wurde insgesamt von außen weiß getüncht. Ausstattung Barocker Hauptaltar aus dem 18. Jahrhundert, der von Jacinto Moreto entworfen wurde; die Gestaltung und Ausführung des Altarbildes erfolgte durch die Bildhauer Pau Costa und Joan Torras. Der 23 Meter hohe und 12 Meter breite Altar ist der Strahlenkranz-Madonna geweiht; er gilt als einer der bedeutendsten barocken Ältäre aus der Schule von Vic des Alt Empordà. Die Kirche verfügt über neun weitere barocke Altäre, die aber wesentlich kleiner sind. Orgel von Josep Boscà, die zwischen 1689 und 1691 gebaut wurde; sie gilt als eine der ältesten Orgeln Kataloniens. Weblinks Església de Santa Maria de Cadaqués. In: poblesdecatalunya.cat (katalanisch) RETAULES BARROCS DE SANTA MARIA. In: festacatalunya.cat (katalanisch) Casco antiguo y la iglesia. In: visitcadaques.org (katalanisch)
Friedhof Lloret de Mar

Der Friedhof Lloret de Mar verfügt über eine Vielzahl von Grabmälern im Stil des Modernisme und steht als Gesamtanlage unter Denkmalschutz, wie auch eine Reihe von Gräbern für sich unter Denkmalschutz stehen. Nur wenige hundert Meter vom zentralen Kreisel von Lloret de Mar entfernt handelt es sich um eine der Hauptsehenswürdigkeiten der Stadt. Allgemeines Der Stadtrat von Lloret beschloss am 10. Dezember 1891 den Neubau eines Friedhofs und setzte damit ältere Pläne um. Der erste Spatenstich fand am 29. Juni 1896 statt, am 2. November 1901 wurde der Friedhof feierlich eingeweiht. In den Folgejahren entstanden eine Vielzahl repräsentativer Grabbauten im Stil des Modernisme (der katalanischen Variante des Jugendstils) und des Noucentisme. Eingangsportal Der Eingang zum Friedhof führt über einen kleinen Platz, an dessen Kopfende sich das Eingangstor befindet. Es bildet die Mitte eines halbrunden Gitterzaunes und ist über sieben Stufen zu erreichen. Der Zaun selbst steht auf einer Ziegelmauer gleicher Höhe. Das Tor besteht aus zwei quadratischen Säulen, die von Urnen gekrönt werden. Das Tor besteht aus dem gleichen Schmiedeeisen wie der Zaun und wurde vom Kunstschmied Lluís Grau geschmiedet. Die ganze Anlage wurde nach Entwürfen von Joaquim Artau i Fábregas (1876–1946) errichtet. Der Platz vor dem Tor wird auf der rechten Seite von der Porteria gebildet. Dieses Gebäude wurde 1899 ebenfalls von Joaquim Artau i Fábregas als Service- und Portiershaus entworfen. Hier wurden Leichen gelagert und Autopsien durchgeführt. Heute dient es als öffentliche Toilette. Hauptachse Die Hauptachse (Avinguda Principal) des Friedhofs bildet der Gehweg vom Eingangsportal zur Friedhofskapelle. Der Weg wird umsäumt von einer Reihe von bedeutenden Grabmälern. Die Kapelle wurde 1899 ebenfalls von Joaquim Artau i Fábregas geschaffen. Die Fassade wird dominiert durch das Eingangstor, das von jeweils zwei falschen Pilastern auf zwei Ebenen eingerahmt wird. Während die Spitze des Tores als Dreieck ausgeführt ist, ist der Abschluss des Mittelteils im oberen Teil als Rundbogen ausgeführt. Das Gebäude wurde ursprünglich durch ein Kreuz gekrönt, welches jedoch verloren ging. Liste der denkmalgeschützten Gräber Weblinks IPAC Eintrag im Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català, PM Eintrag bei Pat.Mapa
Cimetière de Lloret de Mar

Le cimetière de Lloret de Mar (officiellement en catalan : cementiri de Lloret de Mar) est une enceinte funéraire moderniste de la ville catalane de Lloret de Mar (comarque de la Selva), inscrit comme bien culturel. Histoire Panthéon de Casanovas i Terrats Œuvre d'Antoni Maria Gallissà (1901-1903), le panthéon se démarque complètement des autres quant à sa typologie. Il est sculpté avec plusieurs figures de haut-relief et couronné avec d'inspiration gothique et médiévale, qui repose directement sur le sarcophage à travers quatre colonnes de fût cannelé, dans laquelle il se combine avec l'ornementation d'inspiration végétale et florale, comme les gargouilles en forme d'aigles. Panthéon Cabañas (Panteó Cabañas) Œuvre de Vicenç Artigas i Albertí (1902), mausolée et chapelle de quatre anges ornés d'une croix baroque. Personnalités inhumées illustres Eusebi Arnau (1863-1933), sculpteur catalan.. Références Voir aussi Lloret de Mar Liens externes Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la mort Portail du tourisme Portail de la Catalogne Portail de l’Espagne
Institut Màrius Torres

L'Institut Màrius Torres de Lleida és un dels instituts degans de Catalunya. Situat al Camp Escolar, entre la falda del Turó de Gardeny i el Riu Segre, s'hi imparteixen els estudis d'Educació Secundària Obligatòria (ESO) i les tres modalitats de Batxillerat (Ciències i Tecnologia, Humanitats i Ciències Socials i Arts) en règim de diürn i de nocturn. L'Institut també ofereix estudis a distància de manera telemàtica com a centre col·laborador de l'Institut Obert de Catalunya (IOC). Recull la història de l'Institut provincial que es va fundar el 1842 sota el nom d'Instituto de Segunda Enseñanza. El centre escolar s'establí a l'antic convent dominicà del carrer de Cavallers, dit del Roser, que es trobava en desús des de l'exclaustració. Als anys 30 del segle xx, i a causa del mal estat de l'edifici, s'intentà de reubicar-lo en altres dependències de la ciutat, però l'esclat de la guerra ho impedí. Fou durant la postguerra, quan es construí un edifici de nova planta, amb pista atlètica adossada, als afores de la ciutat d'aleshores, a la carretera de Fraga, entre l'estació de servei Dalmau i el riu. Fou inaugurat per les autoritats franquistes (espanyoles) de l'època al 14 d'octubre de 1955, i s'ha conservat gairebé inalterat en l'estructura i distribució fins avui. L'Institut, com la resta d'instituts provincials, va patir una reforma institucional l'any 1901, per mitjà de la qual es va transformar en Instituto General y Técnico i va passar a acollir els estudis de Batxillerat, Magisteri i Agricultura. En el franquisme es deia Instituto Nacional de Enseñanza Media (Masculino). Durant la transició de règim polític a l'Estat, al 1977, rep el nom de Màrius Torres, en honor del poeta lleidatà més universal, per iniciativa del també poeta lleidatà i llavors docent de l'Institut, Jordi Pàmias. Referències Enllaços externs Institut Màrius Torres - Lloc web oficial
Furius Baco

Furius Baco ist eine Stahlachterbahn im Freizeitpark PortAventura World (in Salou in der Provinz Tarragona, Spanien), die am 5. Juni 2007 eröffnet wurde. Das Design der Achterbahn vom Modell Wing Rider Coaster stammt vom Hersteller Intamin, die Berechnung vom Ingenieurbüro Stengel GmbH. Sie ist die erste und bislang einzige Achterbahn dieses Modells, bei der sich die Sitze links und rechts der Schiene befinden. Die Kosten für die Bahn belaufen sich auf rund 15 Mio. Euro. Furius Baco löst in Sachen Geschwindigkeit den Launched Coaster Stealth ab, welcher in England im Thorpe Park steht. Sie war somit bis zur Eröffnung von Red Force im Jahr 2017 die schnellste Achterbahn Europas. Name Der Thematisierung entsprechend ist Baco das spanische Wort für Bacchus, den römischen Gott des Weins. Furius ähnelt den Adjektiven furiosus (lateinisch), furioso (spanisch), furiós (katalanisch) und furious (englisch), die jeweils rasend, wütend bedeuten. Fahrt Der Zug wird per hydraulischem Abschuss in rund 3,5 Sekunden von 0 auf 135 km/h beschleunigt. Die 870 m lange Strecke verläuft bodennah ohne große Hügel, beinhaltet aber als Inversion einen Inline-Twist, welcher die schnellste Inversion der Welt ist (ca. 100 km/h). Züge Furius Baco besitzt drei Züge mit jeweils sechs Wagen. In jedem Wagen können vier Personen (eine Reihe) Platz nehmen. Als Rückhaltesystem kommen Schulterbügel zum Einsatz. Die Reihen des Zugs liegen auf beiden Seiten der Schiene, also sitzen zwei Personen von vier möglichen Personen pro Reihe auf der einen Seite der Schiene, wobei die anderen beiden Personen auf der anderen Seite der Schiene sitzen. Diese Anordnung ähnelt deren eines 4th-Dimension-Coaster, wobei aber hierbei die Sitze nicht rotieren. Fotos Einzelnachweise Weblinks Furius Baco auf der Parkwebsite (englisch) Furius Baco auf der Herstellerwebsite (englisch)
Furius Baco

Furius Baco is a steel roller coaster featuring a hydraulic launch located at PortAventura Park in the resort PortAventura World, Salou, Catalonia, Spain. Manufactured by Intamin, the ride opened on June 5, 2007 as the fastest roller coaster in Europe at 135.0 kilometres per hour (83.9 mph), which the ride reaches in 3.5 seconds; this record has since been surpassed by Red Force at neighboring Ferrari Land. Description Furius Baco stands 14 metres (46 ft) feet tall, is 850 metres (2,790 ft) long, lasts 55 seconds, and cost 15 million euros to build. It features several large turns, an inline twist, and a final turn over the lake. The ride also features Intamin's Wing Rider trains, a different seating arrangement to other hydraulically launched coasters built by the company, where the seats are attached to the side of the barrel themed trains. Each of the three trains have 6 cars, with two riders seated on each side of the track, allowing each train to hold 24 passengers. Ride experience After being loaded with riders, trains slowly advance out of the station area and into the pre-show area, which is themed to a laboratory with whirling cogs and machinery. The sound of a bike bell goes off, cuing the entrance of the professors assistant, a monkey which cycles over the left hand side of the lab on a skybike. A video is shown revealing a machine which is supposed to collect grapes for wine, and the professor is seen climbing down a ladder and removing a large spanner out of his lab coat. The monkey appears to the left holding a lever whilst the professor adds the finishing touches to his machine. The professor then notices the monkey, and shouts "No, No!" However, the monkey pulls the lever, sending the professor flying into the cog machine; he is thrown around the laboratory, trapped in the cogs of the machine. At this point, the machine explodes, flooding the screen with wine. The cars then move forwards then back again, and on the screen the professor dives through the wine and then the ride launches to 135.0 kilometres per hour (83.9 mph) in 3.5 seconds up a small hill before navigating a series of tight turns and transitions through the vineyard and a tunnel. The ride then dives into an inline twist before dropping and twisting through a turn very close to the lake before rising up and going into the brake run where the monkey is hanging on the ceiling holding some grapes. Then the riders are let off the ride and into the shop where they can purchase an onride photo or a video of their ride. References
Furius Baco

Furius Baco is een lanceer-wingcoaster in het Spaanse attractiepark PortAventura Park. Het is een rocket coaster en ligt in het themagebied Mediterranea. De attractie is een wereldprimeur en was, tot de opening van ring°racer in oktober 2013, de snelste achtbaan van Europa. Furius Baco was tot 6 april 2017 de snelste werkende achtbaan van Europa, omdat ring°racer na 4 dagen alweer SBNO was. Op 7 april 2017 opende in het aan PortAventura grenzend themapark Ferrari Land de Red Force als nieuwste snelste achtbaan van Europa. Verhaal Een professor legt de laatste handen aan de afwerking van zijn nieuwe uitvinding. Deze uitvinding zou de oogst van de wijndruiven in het mediterraan gebied moeten versnellen. Plotseling loopt er iets mis. De uitvinding slaat op hol. De assistent van de professor, een aapje, heeft aan de hendel getrokken die je in het oogstgebied lanceert. Niks kan de start nu nog stoppen. En dit nadat de professor nog zo had gezegd niks aan te raken. Beknopte beschrijving De bezoekers nemen plaats in de wagentjes met twee personen langs elke kant van een wijnvat. Hierna vertrek je rustig uit het station en kijk je naar het verhaal op een televisiescherm. Plotseling loopt het mis en begint de uitvinding waarin je je bevindt op hol te slaan. De wijn spuit alle kanten uit en je bereikt een snelheid van 135 km/u in slechts 3 seconden. Gedurende de rit wordt een foto genomen. De achtbaan telt 1 inversie. Technische gegevens Furius Baco is de enige wingcoaster ooit die door Intamin gebouwd is. Technische problemen De attractie Furius Baco werd in het najaar van 2007 gesloten voor een inspectiebeurt. De attractie viel te veel buiten dienst, waardoor PortAventura besloot de attractie te sluiten voor de rest van het seizoen. Na de inspectie bleek dat enkele moeren en de pijlers van de constructie op het meer niet goed vastzaten en niet voldeden aan de voorschriften. PortAventura heeft de onderdelen vervangen en de achtbaan werd heropend bij de aanvang van het seizoen 2008. Toch duiken regelmatig problemen op bij het inrijden in de pré-show waardoor de attractie buiten werking treedt. Trivia De uitgang van Furius Baco komt uit in de wijnshop, waar zich ook de fotostand bevindt. Op de attractie is een express-ingang aanwezig voor houders van deze pas. Externe link (es) PortAventura
Furius Baco

Furius Baco (Фуриус Бако, Свирепый Бахус) — аттракцион типа американские горки в парке «Порт Авентура», Салоу, Испания. Дизайнер — немец Вернер Штенгель, производитель — швейцарская компания Intamin. Описание Furius Baco был самым быстрым аттракционом Европы до августа 2009 года, в одном из мировых рейтингов самых скоростных американских горок он занимает 10-е место. Furius Baco является одним из самых быстрых ускорителей в мире, поскольку набирает скорость в 135 км/ч за 3,5 секунды, при этом ускорение составляет примерно 10,7 м/с2, что превышает ускорение свободного падения (ок. 9,8 м/с2). Аттракцион был открыт в 2007 году в качестве новый звезды парка для привлечения туристов. С момента открытия аттракцион претерпел несколько технических неполадок. Сюжет В пригородном доме, среди виноградников, живёт сумасшедший изобретатель со своей обезьяной. Одно из его последних изобретений — машина, топливом которой служит виноградное вино. Посетители усадьбы приглашены для испытания новой машины, однако всё пошло не так, как хотелось бы, поскольку обезьяна изобретателя в последний момент выдёргивает рычаг, и машина набирает головокружительную скорость за очень короткое время. Характеристики Примечания Ссылки Описание горки на официальном сайте парка Порт Авентура (англ.)
Furius Baco

Furius Baco är en berg- och dalbana, som finns placerad i nöjesparken PortAventura i Spanien. Banan invigdes 5 juni 2007. Om banan Furius Baco är tillverkad av Intamin AG och är Europas snabbaste berg- och dalbana, med en topphastighet på 135 km/h. Den hastigheten nås på bara 3,5 sekunder. Banan är en stålbana och har ingen traditionell första backe där tågen lyfts upp. Istället skjuts tågen iväg med hjälp av hydrauliska pumpar.
Jardins de Ramon Margalef i López

Els Jardins de Ramon Margalef i López estan situats a la muntanya de Montjuïc de Barcelona, entre l'Estadi Olímpic i les Piscines Bernat Picornell. Història Foren creats el 1930 per Nicolau Maria Rubió i Tudurí, l'any següent de l'Exposició Internacional de Barcelona de 1929, al terreny on s'havien situat els pavellons d'Itàlia i Suècia. El seu objectiu era el de crear una zona d'especial protecció per a l'aclimatació d'espècies foranes. El seu antic nom, jardí d'Aclimatació, ja indicava el motiu de la creació d'aquesta zona verda. El nucli principal foren espècies dels cinc continents que es van portar per a l'exposició, i que més tard es van anar ampliant fins al 1937, data en què la Guerra Civil va interrompre els treballs. Posteriorment, el 1945, l'arquitecte Lluís Riudor i el botànic Joan Pañella van reprendre els treballs de plantació, que es van perllongar fins als anys 1980. El 2023, 19 anys després de la mort de Ramon Margalef, foren reanomenats en honor a aquest ecòleg català. Descripció Aquest jardí alberga al voltant de 230 espècies de plantes, algunes d'elles úniques o d'escassa presència a la ciutat. La seva superfície està dividida en dos nivells, units per escales de pedra, i juntament amb els parterres es troben una sèrie de pèrgoles amb plantes enfiladisses, comunicades per camins de sauló. S'hi troba el Memorial de la Sida, inaugurat el 2003 amb un disseny de Patrizia Falcone amb la col·laboració del jardiner Lluís Abad, una iniciativa de l'ONG Projecte dels Noms, que té per objectiu sensibilitzar i conscienciar a la gent sobre la malaltia de la SIDA. El monument està conformat per un parterre amb lloses allargades de pedra sobre el que s'alça una olivera, símbol de la pau, i conté a la seva part interior un poema de Miquel Martí i Pol. Vegetació Entre les espècies presents es troben: Sapindal (Koelreuteria paniculata), Ginjoler (Ziziphus jujuba), Albizia procera (Albizia procera), arbre del safrà (Elaeodendron croceum), salze australià (Agonis flexuosa), picònia excelsa (Ealeodendron capense), Seibo (Erytrina cristagalli), aromer de Xile (Acacia caven), arbre de la cera del Japó (Toxicodendron succedaneum), Acàcia del Japó (Styphonolobium japonicum), pitòspor pèndul (Pittosporum angustifolium), prunera de Natal (Carissa macrocarpa), eucaliptus (Eucalyptus gomphocephala), Pi de Turquia (Pinus brutia), lligabosc gegant (Lonicera hildebrandiana), rosella de Coutter (Romneya coulteri), etc. Referències Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona
Jardín de Aclimatación de Barcelona

El jardín de Aclimatación de Barcelona se encuentra en la montaña de Montjuïc, en el distrito de Sants-Montjuic de Barcelona. Se halla ubicado entre el Estadio Olímpico y las Piscinas Bernat Picornell, y fue creado en 1930 por Nicolau Maria Rubió i Tudurí. Historia El jardín fue creado por Rubió i Tudurí, director de Parques y Jardines de Barcelona entre 1917 y 1937, al año siguiente de la Exposición Internacional de Barcelona de 1929, en el terreno donde se habían situado los pabellones de Italia y Suecia. Su objetivo era el de crear una zona de especial protección para la aclimatación de especies foráneas. El núcleo principal fueron especies de los cinco continentes que se trajeron para la exposición, y que luego se fueron ampliando hasta 1937, fecha en que la Guerra Civil interrumpió los trabajos. Posteriormente, en 1945, un nuevo director de los jardines públicos de Barcelona, Lluís Riudor, junto con el botánico Joan Pañella, retomaron los trabajos de plantación, que se prolongaron hasta los años 1980. Descripción Este jardín alberga alrededor de 230 especies de plantas, algunas de ellas únicas o de escasa presencia en la ciudad condal. Situado en el área que fue epicentro de los Juegos Olímpicos de 1992, se halla cercado por una verja de hierro. El jardín se estructura en parterres, donde destacan algunos árboles de gran tamaño. Su superficie está dividida en dos niveles, unidos por escaleras de piedra, y junto a los parterres se encuentran una serie de pérgolas con enredaderas, comunicadas por caminos de sablón. En este jardín se encuentra el Memorial del Sida, inaugurado en 2003 con un diseño de Patrizia Falcone con la colaboración del jardinero Lluís Abad, una iniciativa de la ONG Projecte dels Noms, que tiene por objetivo sensibilizar y concienciar a la gente sobre la enfermedad del sida. El monumento está conformado por un parterre con losas alargadas de piedra sobre el que se yergue un olivo, símbolo de la paz, y contiene en su parte interior un poema de Miquel Martí i Pol. Vegetación Entre las especies del jardín destacan especialmente: jabonero de la China (Koelreuteria paniculata), jinjolero (Ziziphus jujuba), acacia blanca (Albizia procera), árbol del azafrán (Elaeodendron croceum), mirto sauce (Agonis flexuosa), palo blanco (Ealeodendron capense), árbol del coral (Erytrina cristagalli), aromo criollo (Acacia caven), árbol de cera del Japón (Toxicodendron succedaneum), sófora Dot (Styphonolobium japonicum), pitosporo llorón (Pittosporum angustifolium), ciruelo de Natal (Carissa macrocarpa), eucalipto (Eucalyptus gomphocephala), pino de Creta (Pinus brutia), madreselva gigante (Lonicera hildebrandiana), amapola mexicana (Romneya coulteri), etc.​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Jardín de Aclimatación de Barcelona.
Barcelona

For alternative betydninger, se Barcelona (flertydig). (Se også artikler, som begynder med Barcelona) Barcelona er hovedstad i den spanske region Catalonien i det nordøstlige Spanien ved Middelhavet. Byen er landets næststørste med 1.731.649(2025) med forstæder 4,8 mio.(2013) indbyggere, kun overgået af hovedstaden Madrid. Historie De første tegn på bosætning i området stammer fra Yngre stenalder (2000–1500 f.Kr.). De første større bosætninger var i 600–500-tallet f.Kr. sandsynligvis af den iberisk folkegruppe laietanerne. Under den anden puniske krig overtog kartagenerne byen, og den blev grundlagt på ny af Hannibals fader Hamilcar Barca. Efter nederlaget til romerne blev den romerske koloni Colonia Julia Augusta Paterna Faventina Barcino. Omkring 15 f.Kr. blev Barcino romersk. Handel blomstrede ved kysten. I 2. århundrede e.Kr. blev der bygget en bymur efter ordre fra Claudius. I det 3. århundrede e.Kr. havde Barcino en befolkning på mellem 4 000 og 8 000. I år 415 e.Kr. blev byen erobret af vestgoterne. Barcelona var i kort tid hovedstad i det vestgotiske rige, før den blev flyttet til Toledo. I det 7. århundrede blev Barcelona erobret af den muslimske hersker Al-Hurr, men blev igen kristent, da Frankerriget erobrede byen i 801 og gjorde den til en del af Marca Hispanica. De muslimske angreb fortsatte, og i 985 ødelagde muslimske soldater store dele af byen. Grev Borrell II påbegyndte genopbygningen «grevskabsperiode». I den blev Barcelona den vigtigste by i Catalonien og også en af de vigtigste i Aragoniens krone, flere stater under kongen af Aragonien. Byen blomstrede og var en af stormagterne ved Middelhavet i 1200- og 1300-tallet i konkurrence med Genova og Venedig. Indbyggertallet var på omkring 50.000, og bymuren blev udvidet flere gange. I slutningen af 1300-tallet blev befolkningen formindsket som følge af pesten "Den sorte død", men det var alligevel der, store dele af den gotiske bydel blev bygget. Navnet Barcelona kommer fra det levantin-iberiske navnet Barkeno, som er slået på en mønt med iberisk skrift. I græske kilder omtales byen som Βαρκινών; og i latinske kilder som Barcino, Barcelo og Barceno. I middelalderen var byen også kendt som Barcinona, Barçalona, Barchelona og Barchenona. Sport I 1992 var Barcelona vært for Sommer-OL. Byen har to store fodboldhold, 1 i den bedste spanske division La Liga: FC Barcelona og 1 i 2.division RCD Espanyol. Byen har også internationalt succesrige klubber indenfor basketball og håndbold. Kultur Den elektroniske musikfestival Sónar, der blev grundlagt i 1994, afholdes årligt i Barcelona. Personer født i Barcelona Manuel Valls (1963-), fransk politiker Uddannelse Toulouse Business School Referencer Eksterne henvisninger