NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Bar Montseny

Bar Montseny és una masia gòtica habilitada com a restaurant de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Antiga masia, actualment utilitzada com a bar-restaurant i apartaments, situada al nucli urbà de Breda, amb un mur mitjaner i tres façanes. L'estructura actual de l'edifici (no conserva tota l'estructura original) és de planta quadrangular, i té planta baixa i dos pisos (l'últim pis només està alçat al costat sud de l'edifici), amb la teulada a un vessant al costat nord (amb ràfec de doble filera, format per una filera de rajols en punta de diamant i una altra de rajols plans), i un terrat amb grava sense ús al costat sud. A la façana principal, al costat esquerre, la porta d'entrada en arc de mig punt format per dovelles, i al costat dret d'aquesta dues finestres petites en arc de llinda (abans una única finestra). Al primer pis, sobre la porta, un antic finestral gòtic, ara un balcó en arc de llinda, que conserva els suports del trencaaigües, esculpits, i l'ampit de la finestra sota el balcó (la finestra ha estat ampliada a la part superior, però reduït de la part inferior, de manera que l'ampit ara és un element més de la façana. Aquesta modificació ha estat conseqüència de la restauració feta l'agost de 2004, que va suprimir tots els elements de l'interior que es feren de nou. La necessitat de fer coincidir el pis amb el balcó, explicaria la (des)situació d'aquests elements). Al costat dret un balcó (que abans de la recent reforma era una finestra en arc de llinda, però que almenys fins a principis del segle xx, tenia arc conopial i arquets). Tots dos balcons tenen barana de ferro forjat. Al segon pis, antigament part de les golfes, un altre balcó en arc de llinda i barana de ferro forjat. Les obertures de les façanes laterals (balcons, finestres i una porta al costat esquerre) totes són en arc de llinda. Història Segons la tradició Can Trunes fou la primera casa que es construí a Breda. Però l'arxiu familiar es perdé en un incendi a principis del segle xx i no es conserven documents anteriors al segle xiv. Possiblement, però hi hagi algunes restes d'un edifici del segle ix. Referències
Ca n'Hosta

Ca n'Hosta és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, situat en el trencall a la dreta de la sortida del nucli, en direcció Viabrea, just passat el restaurant Santa Anna. Masia de grans dimensions, amb coberta a dos vessants i de teula àrab. Està formada per dos habitatges i altres dependències de caràcter agrícola (que a causa d'un incendi l'any 1994 quedaren en molt mal estat). La del darrere, la més antiga, era una casa de masovers, i està datada en el segle xvi. Consta de planta baixa i pis. Façana de pedra picada, porta amb dovelles, i dues finestres d'estil gòtic. La central té quatre lòbuls en forma de petites cares que ornamenten la part inferior de l'arc conopial i que reposa damunt d'unes bases amb dues cares esculpides a l'aresta, i a més té un petit balcó. L'altra finestra, més petita, també té arc conopial amb quatre arquets (però en aquest cas sense cares esculpides) i reposa sobre unes bases amb dues cares d'àngel treballades a l'aresta. L'altre habitatge, on vivien els amos de la masia, és el més modern i està datat del 1866. Coberta a doble vessant, amb el ràfec de la teulada amb bigues de fusta. Té planta baixa i dos pisos, i en destaca una gran galeria amb arcades: tres grans arcs a la planta baixa, tres més al pis i cinc arcs més petits al segon. Història El nom Host avé del cognom de la família, i encara avui es conserva donat que sempre hi ha hagut descendència masculina. La família Hosta ja consta l'any 1563. No gaire lluny hi ha el “pou de Glaç de Can Hosta” i les restes del “Molí de Can Hosta”. L'any 1994 hi hagué un important incendi a Breda i Can Hosta i el Molí d'en Fogueroles en patiren les conseqüències. En el cas de Can Hosta les dependències agrícoles han quedat sense sostre. Referències
Can Mariano

Can Mariano és una masia de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia aïllada i actualment convertida en restaurant. Consta de tres cossos i té una coberta a doble vessant. Consta de planta baixa i pis. Façana arrebossada i pintada de color groc, amb alguns detalls de fulles pintades de color verd, al voltant de la porta principal i d'algunes finestres. Destaca una finestra de la façana principal amb llinda de pedra i una inscripció: 1726. Al cos de l'esquerra hi ha una finestra amb forja on hi apareix: "any 1902 M.A.M." A la dreta, a més, trobem un pou de pedra. El restaurant es troba envoltat de jardí i té places d'aparcament. Història L'antic propietari de la casa era Antoni Ayma Planes, actualment la propietària és Maria Teresa Riera Ayma, i els actuals inquilins ara hi tenen un restaurant. Referències
Mas Vilanova (Santa Maria d'Oló)

El Mas Vilanova és una obra de Santa Maria d'Oló (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Mas de planta rectangular, amb diferents alçades fruit de diferents reformes i ampliacions. Hi ha indicis que el mas primitius era simplement un cos rectangular cobert a dos vents, amb cornisa genovesa simple i amb el carener perpendicular a la façana. Era una construcció de dues plantes, amb un portal d'entrada d'arc rebaixat i amb escasses obertures, totes elles adovellades amb grans carreus i amb alguna llinda amb ornamentacions de tradició gòtica. Al segle xviii es va ampliar la casa adossant-hi un cos rectangular de tres plantes pel cantó de ponent i aixecant un vent de la casa. Al sud-oest hi ha adossada la capella romànica de Sant Jaume de Vilanova. Història El lloc de Vilanova és documentat des del 1093; la capella de Sant Jaume de Vilanova ho és des de finals del segle xii. Almenys des del segle xiv hi ha constància del mas Vilanova, moment que surt citat en una relació de masos de la parròquia de Santa Maria d'Oló. D'aleshores ençà són nombroses les notícies que es tenen. Al segle xviii, el mas es va ampliar considerablement, assolint les dimensions actuals; una llinda recorda aquestes reformes amb la inscripció "1798 Jaume Vila Nova" Referències
La Rovirassa

La Rovirassa és una masia a poc més de 3 km del poble de Santa Maria d'Oló (al Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'antiguitat de la masia correspon als segles X o XI. No hi ha però cap llinda que indiqui l'any de fundació. Els amos recents no saben res de la seva historicitat. Està orientada a migdia i té una coberta a doble vessant. La cara nord presenta un important afegitó, un xic més alt que la pròpia doble vessant. La masia consta de planta baixa, primer pis -on s'hi accedeix mitjançant un passadís- i unes golfes. L'aparell és obrat amb carreus força irregulars disposats en filades. La cara sud presenta el referit passadís d'entrada, una portalada i diverses obertures en forma de finestres, totes elles emmarcades en pedra. Les cares nord i oest presenten diverses finestres allindades. Actualment la masia està habitada i a poc a poc es va convertint en granja, amb cria de cavalls, faisans, coloms, cabres hispàniques i una parella de porcs senglars. Referències
La Tort de l'Aspà

La Tort de l'Aspà és una masia de Lluçà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia bastant modificada sota un serrat i orientada a l'est. Totes les cantoneres són de pedra picada i és coberta amb teulada a dues vessants amb aiguavés a la façana principal. A l'edifici d'entrada (de l'antiga casa de l'amo) hi ha un portal amb un arc rebaixat datat el 1868. A la llinda d'una finestra es troba la data de 1865. A la façana dreta hi ha un edifici annexionat amb una eixida amb dos arcs rebaixats (un tapiat). A la façana esquerra es troba un pou molt rudimentari de grans pedres. Davant hi ha una cabana amb un gran arc de mitja volta. També hi ha una era encerclada per un mur. Història De la Tort es tenen notícies del seu cognom "Tort" al segle xvii, a l'arxiu parroquial de Santa Maria d'Alpens de l'any 1632. La seva restauració de mitjans de segle xix la modificà en algun dels traçats de l'antiga construcció, si bé se'ns presenta amb totes les característiques d'antiga casa pairal. Referències
La Font (Malla)

La Font és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil. Masia de planta rectangular, amb el carener perpendicular a la façana, orientada a ponent. El portal és dovellat i descentrat del carener. A la part dreta s'hi adossa una torre que consta de planta baixa i tres pisos i està coberta a quatre vessants, amb el ràfec decorat. La lliça ha estat reformada i és enllosada i destinada a jardí. Les dependències agrícoles han estat reformades mantenint l'estructura primitiva. A la part de llevant sobresurt un cos de galeries que es bastiren a principis d'aquest segle malgrat que hi hagi una finestra de tipus gòtic, que fou un caprici de l'arquitecte. L'entrada actual al mas es troba sota aquest cos de galeries. L'estat de conservació és bo. Història Antiga masia, registrada al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Vicenç de Malla, el mas era habitat per Joan Font. El mas fou reformat i ampliat per Francesc Font al segle xvii, al segle següent experimentà també alguna reforma. A principis del segle xx fou adquirit per la família vigatana Genís i Rius, que encomanaren la reforma del porxo al mestre d'obres YLLA (1910). Referències
La Roca (Malla)

La Roca és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia restaurada de grans dimensions construïda aprofitant el desnivell de la roca. Té un cos rectangular orientat a migdia, cobert a dues vessants i amb un portal dovellat descentrat. Unit a aquest cos i formant angle recte n'hi ha un altre orientat a llevant que s'uneix al primer mitjançant una torre de tres pisos coberta a quatre vessants i amb badius a la part superior. A continuació, cap a l'esquerra, s'hi forma un cos de galeries a la part superior, que s'uneix a un altre més avançat, la part baixa del qual és destinada a dependències agrícoles i la superior a l'habitatge, on s'obre un porxo rústic. Història La masia apareix al fogatge de 1553 de la parròquia de Sant Vicenç de Malla, habitat per MIQUL ROCHA. Va ser reformada als segles XVI o XVII, XIX (com indica una llinda datada al 1843) i XX, l'any 1982. Referències
Torrellebreta

Torrellebreta és una masia de Malla (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil. Masia d'estructura un xic complexa. Coberta a dues vessants amb una façana orientada a migdia i l'altra a ponent. La de migdia està situada a l'extrem dret de l'edificació i presenta un portal dovellat i una finestra amb motllures goticitzants formant una unitat. Adossat arran de portal hi ha un cos de galeries que consta de planta baixa i dos pisos amb obertures semicirculars al primer pis. Al mur de llevant hi ha finestres esculturades i cegades. En aquest sector es veu clarament el sobrealçat de l'edificació, pauta que ens serveix per a marcar les diverses etapes constructives. A la part esquerra de ponent hi ha una torre circular, a la part dreta de la qual hi ha el portal d'accés a la casa, a través d'unes arcades. A la part esquerra de la torre s'adossa la capella. L'edificació presenta diversos materials constructius Història Al lloc on avui es troba emplaçada Torrellebreta hi havia hagut una torre de guaita i defensa del camí ral, abans antiga via romana que enllaçava Vic amb Barcelona. Els documents del segle XII-XIII l'esmenten amb el nom de TURRIS LEBERTA, TURRIS LLEBRETA, TURRIS LEBRETA, és a dir, "turris liberta", torre franca. Fou una quadra civil independent. Avui forma part de la demarcació de Malla, unió que es produí el 1840, juntament amb els masos que formaven part de la quadra: el Feu, el Coll, el Collell i el Molí de la Torre (aquest últim encara avui masoveria de Torrellebreta). El 1861, un cabaler de la casa, F. Vilarrúbia i Torrellebreta, va esbossar la història de la pairaria a través de documents antics que permeten seguir-ne la genealogia, que compta amb 28 generacions. Referències
Llobertera

Llobertera és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia formada per dues construccions de planta rectangular posades una al costat de l'altre, cobertes amb teulades a dos vessants amb els careners disposats en perpendicular, i orientats a les respectives façanes principals. Construccions fetes amb pedres desballestades. L'habitatge és l'element més antic i presenta en els murs les empremtes de diverses modificacions. Fruit d'una d'aquestes s'obre una finestra al primer pis que porta la data de 1748. Hi ha alguns contraforts que reforcen l'estructura de la casa. Referències
La Pedregosa

La Pedregosa és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia formada per un cos central de planta rectangular que funcionava com a habitatge, i diverses ampliacions de l'habitatge per la part sud, una construcció de base quadrada a l'esquerra de la façana principal i un porxo lateral. El cos central manté la distribució original amb una sala que organitza l'accés a les habitacions. La façana presenta una gran arcada amb dovelles, la clau de les quals té un relleu en forma d'inscripció. A la part posterior de la casa, a ponent, hi ha un pati amb cisterna, la qual presenta la inscripció: Joan Pedragosa, any 1756. En un dels pilars que sosté la teulada s'hi llegeix la data 1751. Història El fogatge fet a Oristà el 1553 i conservat a l'Arxiu de la Corona d'Aragó conté el nom d'un tal Pere Climent Pedragosa, fàcilment identificble amb el mas en qüestió. Referències
La Quintana (Oristà)

La Quintana és una masia neoclàssica d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia composta per dos cossos de diverses èpoques i al seu davant una ermita. La construcció més antiga té una porta dovellada irregular amb una inscripció que posa 1780, coberta amb una teulada a una vessant. Parets de pedra irregular i poques obertures amb un pou al seu davant. L'altre cos és un gran casal de construcció posterior de planta baixa i tres pisos. Totes les finestres i balcons són de pedra tallada. Ermita de la Mare de Déu dels Dolors Església neoclàssica d'una sola nau coberta amb volta de creueria i una teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal, on hi ha la porta allindada i una finestra rodona a la part superior. Sobre la teulada hi ha una espadanya feta de dos pilars rectangulars i un arc, que sostenen la campana. Els murs són de pedres irregulars i morter, el mur de la façana és emblanquinat, igual que l'interior de la capella. Referències
Rocaguinarda (Oristà)

Rocaguinarda és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Al costat dret del camí que porta a Crespí es troben les restes de la casa Rocaguinarda, actualment mig enderrocada. Els diferents murs que la formaven són de pedres irregulars lligades amb morter. Història En aquesta casa hi va néixer l'any 1582 el bandoler Perot Rocaguinarda. Aquest, fill de pagesos benestants, s'enfrontà amb les autoritats d'Oristà. Cervantes recollí la figura d'aquest bandoler a la segona part del Quijote. Prop de la casa hi ha una roca amb la firma de Perot Rocaguinarda entre d'altres Referències
La Gallinera

La Gallinera és una obra d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La part més antiga de la casa està formada per un edifici de planta rectangular feta amb murs de pedres irregulars i morter, posteriorment arrebossada. Aquest cos rectangular és fruit de diverses construccions, tal com demostra el balcó del primer pis, que tapa part de la inscripció del portal adovellat. S'hi llegeix: 1733 PSMROSUL. Voltant la casa hi ha diverses construccions annexes que actualment serveixen de corts. Història La casa apareix documentada a l'Arxiu parroquial de La Torre d'Oristà, en una llista de masos realitzada a mitjans del segle xix. Referències
Cal Martí (Oristà)

Cal Martí és una obra d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Conjunt format per un mas i una petita pallissa al seu davant. La masia és un edifici de planta rectangular que estava construït amb murs de pedres irregualrs i morter, actualment s'ha recobert les parets exteriors amb ciment en una recent restauració. La casa consta de planta baixa i dos pisos. Algunes de les finestres i la porta conserven la llinda. A la llinda de la porta es pot llegir la data de 1771 amb l'anagrama de crist al mig. Pallissa Edifici de petites dimensions, construït amb pedres irregulars i morter. Format per dues plantes, la superior amb un accés per una porta de mig punt. Fa poc temps, una reforma va elevar el sostre tot i conservar l'accés original. Història A la llinda de la porta d'entrada de la casa hi ha la data 1771. Referències
Serra Jordia

Serra Jordia és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular i teulat a doble vessant lateral a la façana principal. Edifici compost per planta baixa, pis i golfes. Els murs estàn construïts amb pedres irregulars i morter que mostren diverses modificacions a l'edifici original. La porta d'entrada, que centra la façana, és adovellada i la planta baixa de la casa està coberta amb voltes de creueria. Totes les finestres tenen llindes de pedra picada. Història La casa apareix documentada en una llista de masos de mitjans del segle xix, conservada a l'arxiu parroquial de la Torre d'Oristà. Referències
El Pla d'Oristà

El Pla d'Oristà és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular i coberta amb una teulada a doble vessant lateral a la façana principal. Les parets estan construïdes amb pedres irregulars i morter, ara enguixat per la part exterior. La casa té dos pisos i golfes. La porta d'entrada és dovellada i al seu damunt hi ha un balcó amb una llinda conopial de tres peces amb un relleu que representa una cara a la seva part central. Tant l'arc de la llinda com els muntants són escalonats. Està restaurada. Referències
Salelles (Oristà)

Salelles és una masia d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Construcció de planta rectangular i teulat a doble vessant, amb planta baixa, pis i golfes. Els murs, fets de pedres, estàn parcialment arrebossats, cosa que permet distingir uns carreus ben tallats a la part baixa dels murs. Posteriroment s'alçà la teulada amb un aparell diferent i es feren reformes amb totxanes. Divereses construccions annexes que encara s'utilitzen com a corts de bestiar, conformen amb la casa un pati d'entrada al qual s'accedeix per una porta amb llinda i teulat a doble vessant. Història Al fogatge fet a Oristà el 1553 apareix el nom de Bernat Vilarovis que està a Salelles. A la parròquia de la Torre es conserva una llista de masos existents a les parròquies d'Oristà a la segona meitat del segle xix. El mas Salelles consta com a pertanyent a la parròquia de Santa Maria de la Torre. Referències
La Pedrija

La Pedrija és una masia prop del termenal entre Sant Julià de Vilatorta, Viladrau i Sant Sadurní d'Osormort (Osona) protegida com a Bé cultural d'interès local. El mas pertany a la parròquia de Sant Sadurní d'Osormort que en un principi fou terme de Sant Llorenç del Munt o de Cerdans, més tard s'uní a la batllia d'Espinelves i ara és independent. Aquesta casa no està registrada en els fogatges del segle XVI; per tant, es tracta segurament d'una construcció posterior. En el nomenclàtor de la província de Barcelona de l'any 1860 no s'ha pogut comprovar si hi consta perquè només hi ha un resum de l'inventari, que és el següent: "11 casetes, 15 masies, 12 alqueries, 1 església, 5 capelles, 1 rectoria i 17 pallisses". La masia, de planta rectangular, té la façana principal orientada a migdia i està coberta amb deulada a dues vessants amb el carener perpendicular. El voladís és força ampli i està construit amb bigues de fusta, llates i rajoles. Presenta un portal d'arc rebaixat i dues finestres a la planta, tres al primer pis, la central amb ampits laterals, i a les golfes s'hi obre un òcul. A ponent té dues finestres a la planta i una al primer pis, mentre que a llevant se'n va obrir una a cada pis. A tramuntana s'hi obren una porta i dues finestres a la planta, tres al primer pis i una a les golfes. La casa està arrebossada i pintada però els elements de ressalt del portal, finestres i escaires són de pedra. Referències
El Grau (el Brull)

El Grau és una masia del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Casa de grans dimensions, de planta quadrangular i quatre façanes. Té planta baixa, un pis i golfes, i la teulada és de quatre vessants. La façana principal mira a llevant i s'hi accedeix a través d'un portal que delimita una ampla era per ponent. Cavallerisses a tramuntana i corts a llevant i al sud delimiten l'era. La casa, ampliada cap al sud amb un cos nou (1793), té una galeria porticada en aquest indret, al nivell del primer pis i de les golfes. A la façana principal es pot veure un portal de mig punt amb grans dovelles i dues finestres d'aire neogòtic. L'interior respon a l'estructura de les cases de pagès, combinant els espais residencials, al pis, i els de magatzems. Història Encara que en el portal principal es pugui llegir: "1568 Bernat G.", la construcció que es pot contemplar avui data bàsicament del segle xviii, moment en què s'hauria duplicat gairebé el volum del casal, concretament el 1793, ampliant-lo cap al sud. El feu que avui dia aquesta casa segueixi sent un important centre agrari i ramader ha contribuït notablement a que el seu estat de conservació sigui òptim. La senzillesa de les seves línies austeres li donen un aire senyorial, fet al que també hi contribueix tant el volum com la planta rectangular no alterada. És destacable la cavallerissa, de construcció més moderna, que delimita l'era de la casa per la part nord. Referències
Can Tona (Calldetenes)

Can Tona és una masia de Calldetenes (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular, que presenta dues façanes, i coberta a dues vessants. A la façana que mira a migdia, a la part del desguàs, hi ha un portal quadrat d'entrada, al primer pis una finestra de tipus gòtic datada al 1688 i una altra amb una placa commemorativa de l'època que el poeta Verdaguer hi feu estada. Al pis superior s'hi obre un gran porxo. L'altre façana, amb el carener perpendicular, està orientada a llevant. Té un portal d'entrada amb una llinda de pedra que porta la inscripció: "Joseph Tona 1787", accessible mitjançant uns graons que porten directament al primer pis. A la part de llevant de la casa hi ha la cabanya datada del 1865. Els materials constructius són bàsicament pedra i algunes ampliacions fetes amb tàpia. Presenta diferents afegits a la part posterior. Història Les primeres notícies històriques són del 1430 on el mas surt esmentat com a tributari de Vic, junt amb altres 17 masos d'aquest municipi. Fou objecte d'ampliacions i reformes als segles XVII. XVIII i XIX. El seu interès rau en l'estada que hi feu Mn. Cinto Verdaguer del 1862 al 1871, època en què començar a escriure la seva gran obra "L'Atlàntida". Can Tona era el centre dels llocs verdaguerians, molt a prop de la font del Desmai, on es reuniren el jovent del Cercle Literari. Referències