NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Martí de Riells

Sant Martí de Riells és una església romànica de Riells i Viabrea (Selva, Girona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Martí de Riells està situada al nord del terme municipal, a 510 m sobre el nivell del mar en la vall formada entre el turó de Morou i el pla de Fogueres i el puig del castell de Montsoriu, per on transcorre la riera de Riells. El temple actual data del segle xii tot i que ha sofert múltiples intervencions posteriors. L'edifici, de línies sòbries i senzilles, té un campanar d'espadanya que abans ocupava una posició central, però que en la darrera restauració ha estat desplaçat al costat dret. És de dos ulls i conté dues campanes, la Martina i la Mercè La façana presenta una portalada composta d'una arquivolta cilíndrica llisa recolzada sobre dues columnes. Els capitells estan esculpits amb decoració de caràcter floral. El de l'esquerra presenta una fulla a l'angle, a base de tres incisions concèntriques i un motiu circular que sorgeix d'una tija vertical al mig de cada cara. El de la dreta també té una fulla a cada cara però acabada amb una voluta. Al centre del mur de la façana s'obre un òcul circular i a la dreta hi ha una fornícula amb la imatge del sant en terracota. L'interior de la nau, de volta de canó, és de rajols; els murs són de pedra irregular, tret de l'absis que està arrebossat i pintat amb tres obertures d'arc de mig punt amb vitralls. A banda i banda hi ha dues capelles que s'obren a la nau central per uns arcs de mig punt de pedra. A la dreta del temple hi ha la rectoria adossada, que data del segle xviii, i comunicada directament amb l'església per una capella amb volta de creueria i al costat esquerre trobem el cementiri. De l'església primitiva només en queda el mur occidental i molts dels elements emprats en la reconstrucció procedeixen d'altres edificacions. Història La primera notícia documental del lloc de “Riellos” la trobem en un precepte datat el 9 de setembre de l'any 878. Amb la fundació de monestir de Breda el 1038, va passar sota la seva directa jurisdicció. El 1169 ja hi ha constància escrita que l'església de Riells està dedicada a Sant Martí de Tours. L'any 1957 la parròquia passa a pertànyer del Bisbat de Barcelona al Bisbat de Girona. Actualment Sant Martí de Riells és l'església parroquial de Riells i Viabrea. El temple ha sofert moltes remodelacions al llarg dels segles. La primera restauració important es va fer al segle xv, ja que havia quedat malmesa per les revoltes socials de l'època. Posteriorment, al segle xvii, es va ampliar per cobrir les necessitats de la parròquia. La Guerra Civil de 1936 també va tenir repercussions importants en l'edifici i va significar la destrucció de tot l'arxiu parroquial. Acabada la guerra va ser reconstruït i l'any 1956 es va iniciar la restauració definitiva amb la intervenció directa de Mn. Pere Ribot que n'era el rector des del 1941. Existeix un projecte de l'arquitecte Antoni Fisas que mai s'arribà a dur a terme. Referències
Ca l'Amat

Ca l'Amat és una obra de Riells i Viabrea (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un mas de dimensions considerables de tres plantes, vessants a laterals i cornisa catalana. Tot i que ha estat força restaurat, conserva el portal quadrangular amb llinda monolítica amb la data inscrita de 1787. Les finestres del primer pis són emmarcades amb pedra i les de la planta superior presenten brancals de rajol i llinda de fusta. La façana principal té adossat perpendicularment un porxo obert. El mur cantoner de la dreta és corbat. El parament és de pedra vista excepte la façana posterior, recolzada a la muntanya, que és arrebossada. Història La construcció de la casa data de l'any 1787. Joan Tardà i Fortuny que va viure a ca l'Amat, va ser alcalde l'any 1931 i el 1936. Referències
Mas Joals (Riudellots de la Selva)

Mas Joals és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un conjunt d'edificacions de diverses èpoques sobreposades que fan difícil la seva descripció. La que sembla la casa principal és coberta a dues vessants, i les obertures són envoltades amb pedra monolítica, algunes amb impostes i la majoria tapiades amb rajols. Destaquen els contraforts de la façana lateral, de pedra vista i una gran obertura amb llinda de fusta i impostada, també tapiada. La part nova, construïda fa pocs anys, té la façana semicircular, arrebossada i pintada. Hi ha una porta d'accés rectangular i tres finestres d'alumini a la dreta. L'any 1997 es va crear el Centre Tecnològic de les Comarques Gironines que és una fundació privada sense ànim de lucre que presta els serveis tecnològics a empreses i professionals per facilitar la seva adaptació al canvi tecnològic mitjançant l'assessorament, la formació i la informació. El centre té dues aules, una oficina general, un despatx, i un espai amb serveis auxiliars equipat per a la formació i l'assessorament a les empreses. Història Sembla que al segle xi, les donacions de terres són l'origen de la presència d'importants dominis de diferents esglésies i monestirs. D'altra banda, l'església de Sant Esteve de Riudellots disposava també de terres per manetenir els clergues. És el cas de Sicardis, vídua d'Umberto Otó i mare del bisbe de Girona Bernat Umbert que l'any 1090 va donar a la catedral de Girona una terra situada a Joval, lloc que podria ser el Mas Joals, l'actual Centre Tecnològic. Referències
Fàbrica la Blava

La Fàbrica la Blava, anomenada també Fàbrica Tecla Sala, o senzillament La Blava, és un conjunt d'edificis inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i actualment en desús. És coneguda pel fet d'haver-hi treballat el poeta Miquel Martí i Pol. El nom ve del color dels bastiments de les portes i finestres, de color blau. Història Entre 1764 i 1789 hi va haver un fort increment d'implantació de fàbriques tèxtils a Roda de Ter, que augmentà durant 1825-50 i continuà durant el segle xx. Les indústries instal·lades prop del riu Ter canviaren el paisatge i l'economia de la població. El 1898, Pau Sala llogà Can Portavella, on ja treballava des del 1892. A la seva mort el 1909, la seva neboda Tecla Sala i Miralpeix, casada amb Joan Riera i Sala, va heretar la fàbrica, i el 1925, el creixement de l'empresa va motivar-ne el trasllat al nou edifici. El 1940 es va inundar a causa d'un aiguat molt important, però va tornar a funcionar. A finals dels 1970 va passar a mans del grup Castells. L'any 1978 es va aplicar el primer pla de reestructuració i es va quedar amb 150 treballadors dels prop de 400 que tenia. L'any 1979 passa a mans d'Hilaturas Gossypium SA, juntament amb el Dolcet de Manlleu. Els anys 1985-1986 s'hi va fer un pla de reconversió, i l'any 1991 tenia 130 treballadors. El 1999 va cessar la producció, i el 2006, l'Ajuntament va adquirir la fàbrica. El 23 de maig de 2007 s'hi va declarar un incendi important que va afectar la primera planta i la coberta. Abans de l'incendi hi havia el projecte de convertir l'antiga fàbrica en un equipament cultural. Durant 20 anys, el poeta Miquel Martí i Pol hi va treballar com a escrivent en el departament d'administració, fins que l'esclerosi múltiple el va obligar a retirar-se. L'experiència del treball des del punt de vista de l'obrer es troba a la base de la temàtica de la seva poesia, i més especialment en el cas del poemari La fàbrica (1972). Descripció El conjunt està format per la fàbrica, els jardins i els habitatges dels treballadors. Les naus estan orientades en la direcció del riu i relacionades entre elles. En destaquen dues de planta rectangular, cobertes a quatre aigües i amb les façanes organitzades a partir de la successió de mòduls verticals idèntics, formats per dues finestres a la planta baixa i dues al primer pis; aquestes són de secció rectangular amb ampit, dividides en diverses caselles amb els remitjos pintats de blau. També destaquen dos cossos de planta quadrada, de planta baixa i dos pisos, coberts a quatre aigües, amb finestres d'arc de mig punt i una xemeneia. Referències Vegeu també Centre Cultural Metropolità Tecla Sala Casal Sant Jordi (Barcelona)
Can Severí

Can Severí és una masia de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de dues plantes i golfes i coberta amb vessants a laterals i cornisa catalana. Té la porta adovellada de mig punt amb la clau decorada amb un relleu que representa Sant Miquel vencent el diable i una inscripció: “SM 1578”, la porta destaca del conjunt perquè és de fusta i està pintada de color verd. Al damunt d'aquesta porta hi ha una gran finestra renaixentista amb guardapols i caps d'angelets a les impostes. Pel que fa a la resta d'obertures són emmarcades amb pedra, llinda monolítica i ampit motllurat. La finestra de la planta baixa, a l'esquerra de la porta, està protegida per una reixa de barrots de ferro forjat, i pel davant hi passa la branca d'una parra. Les finestretes de les golfes estan tapiades. Es conserva, a la façana, un rellotge de sol pintat, amb la inscripció “Mas Sabri”. A l'extrem dret del mur de la façana hi ha una altra obertura, amb llinda rectangular i porta metàl·lica. La casa manté l'estructura original però al darrere de l'edifici hi diversos cossos afegits. Història La datació del segle xvi ens la dona la inscripció de la clau da la porta: 1578. Referències
Portellet (Sobremunt)

El Portellet és una masia de Sobremunt (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil amb teulada de dues vessants orientat a migdia. Gran casal. S' hi accedeix per una lliça on s' hi observa la inscripció: JOAN POTELLES - 1687. S' hi observen diferents cossos. El més antic, de grans proporcions, té cantoneres, portals i finestres de pedra. La façana que dona a migdia, consta de tres grans voltes de carro que configuren un porxo; a sobre hi ha una eixida amb cinc grans finestrals de forma arrodonida. Té més d'una vintena de finestres amb llindes que oscil·len entre el 1706 i el 1871. Un mur de pedra envolta la masia. Història Es troben tres llindes que informen de tres grans renovacions. Una del 4 de juny de 1819, l'altre de 1792 per Silvestre Potelles, i l'altre de 1823, per Josep Potelles. Històricament, el document més antic és del segle xiv. L' any 1367, en un capítol matrimonial, consta que una noia de Potelles es casa amb Ramon de Codina, de la Codina de Sant Bartomeu del Grau. Referències
Ermita de Santa Llúcia de Sobremunt

Santa Llúcia de Sobremunt és una ermita de Sobremunt (Lluçanès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, que es troba en un dels cims de la muntanya de Santa Llúcia de Sobremunt. Descripció Edifici religiós orientat a ponent i situat en el punt culminant de la serra de Sobremunt (957 metres d' altitud). Fou erigit al 1407, sota el patronatge de Santa Llúcia i St. Quitèria. Està envoltada per un mur de pedra i s'hi accedeix per una porxada amb volta arrodonida. A sobre el portal, hi ha un gravat amb pedra i la data de 1720, any en què fou totalment renovada. El Campanar és de torre amb un teulat a quatre aigües i s'hi conserva la campana. La capella està totalment reformada i una gran pedra de molí forma l'altar. Al cantó esquerra hi té adossat un cos format per tres successives ampliacions. En la llinda del portal s'hi llegeix: SANTA LLUCIA ORA PRO NOBIS ANY 1718. Història Durant l'estiu de l'any 1982 s'hi realitzà una restauració per part de la Generalitat de Catalunya. Referències
Església de la Sagrada Família a la Colònia Vila-seca

L'Església de la Sagrada Família és un temple de la Colònia Vila-seca inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es de nau única amb la façana orientada a ponent i l'absis a llevant. És construït amb totxo i arrebossada i pintada al damunt. El sostre és pla, el presbiteri està marcat i els murs estan decorats amb pilastres estriades i decoracions d'estuc i policromats. Al fons hi ha una fornícula que ubica la Sagrada Família, un cambril i la sagristia. S'il·lumina amb finestres que s'obren a la part de la façana, que té el capcer triangular amb un frontó amb els signes de l'alfa i l'omega. És coronada per un campanaret d'espadanya. L'interior conserva pintures de Ramon Torrents de l'any 1940. Referències
La Vinya (Sant Quirze de Besora)

La Vinya és una masia de Sant Quirze de Besora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Mas de planta quadrada amb un cos afegit a llevant. Té un pis i golfes i és cobert per una teulada de dues vessants de teula àrab. La casa és orientada al sud i precedida per una petita era delimitada per un cobert a llevant i pel pendent de la muntanya a ponent. Aquest pendent fa que al seu interior hi hagi dos nivells diferents, essent el sòl més elevat a ponent. Els materials constructius són la tàpia al cos de ponent i la pedra al central, mentre que el terrat afegit tardanament a llevant és de totxana, tot plegat recobert per una capa de sorra i ciment. Al nivell superior del cos de llevant hi podem veure una petita galeria. Història Per bé que apareix freqüentment a la documentació al llarg de tota l'Edat Mitjana, la casa que avui es pot veure data possiblement del segle xviii, amb importants reformes estructurals del segle xx. El cos inicial era el de ponent, realitzat amb tàpia i embigats de roure. Als anys 20 del segle xx va ser ampliat amb la construcció d'un altre cos cap a llevant, i als 60 es va construir el terrat a llevant del darrer cos. Tot plegat va ser arrebossat per a donar-hi una certa unitat. L'ús de materials moderns li ha donat un aire poc agraciat. Actualment segueix essent una petita explotació agrària portada pels propietaris, els quals hi habiten permanentment. El seu estat de conservació és bo. Referències
Sant Genís d'Orís

Sant Genís d'Orís és una església d'Orís (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La Parròquia de Sant Genís està situada a la part alta del poble. Va ser construïda entre 1791 i 1779, però, a causa de la guerra del francès, les obres no s'acabaren fins al 1821, amb un estil dels Moretó entre barroc i neoclassicista. L'església es compon d'una nau, amb capelles laterals i cimbori, i un esvelt campanar, construït a partir del 1814. Al principi de la Guerra Civil va perdre tots els antics retaules i imatges, llevat de la imatge gòtica de Santa Maria de Gràcia. S'hi conserva una imatge gòtica del segle xiv de la Verge amb el Nen. Història Aquesta església en va substituir una altra, documentada des de 943, que hi havia darrera can marçal, al peu del castell. Referències
Can Costa (Premià de Dalt)

Can Costa és una masia de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Masia senyorial orientada a migdia de planta rectangular amb la coberta a quatre vessants. Consta de planta baixa i dos pisos superiors amb dos cossos adosats d'una sola planta. Aquests són de coberta plana amb una terrassa, la balustrada de la qual segueix la línia dels balcons del primer pis. Les obertures de la façana marquen tres eixos verticals ben ordenats, mentre que la línia de balcons del primer pis, el segon pis i les balustrades insideixen en els eixos horitzontals. La porta d'accés està situada al centre i és d'arc de mig punt, mentre que la resta d'obertures són de llinda plana i només al primer pis trobem trenca aigües. A la façana nord, afegida posteriorment, se situa una torre de planta quadrada i també coberta a quatre aigües. Referències
Can Verboom

Can Verboom és una masia amb elements gòtics i barrocs de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Conjunt d'edificacions de tipus civil realitzades en diferents períodes històrics. L'edifici principal és una masia de tipus basilical que consta de planta baixa, pis i golfes, i està coberta per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. A l'exterior sobresurten els elements de la façana: el portal rodó dovellat, format per un arc carpanell molt rebaixat. La finestra coronella situada al seu damunt, del segle XIV; dues finestres gòtiques conopials lobulades, del segle xv; i els esgrafiats de la façana, del segle xviii, quan es realitzaren nombroses reformes. A l'interior destaquen les arcades barroques de la planta baixa amb arcs escarsers i columnes toscanes. De la torre de defensa adossada a la part posterior de l'antiga masia. De planta quadrada, formada per una planta baixa i quatre pisos sostinguts per una estructura de fusta. Conserva alguns enteixinats de fusta molt interessants. La torre queda rematada en la seva part superior per merlets i una petita teuladeta afegida posteriorment. Exteriorment destaquen els matacans defensius situats en dues cares oposades de la torre, i els carreus de pedra utilitzats als angles de la mateixa. S'hi accedeix directament a l'interior des de la masia, a través de la planta baixa i del primer pis. Referències
Can Balet (Premià de Dalt)

Can Balet és una obra de Premià de Dalt (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici de planta baixa i dues plantes pis, amb dues ales laterals de planta baixa amb un cert regust compositiu neoclàssic però més pròxim a l'eclecticisme de finals del segle xix. La façana principal del cos central reflecteix la funció de cada planta i en destaca certs elements respectant els tres eixos de les obertures. La porta principal, situada al centre de la façana, es destaca a través d'un porxo i el pis primer pis, més gran que el segon, té també obertures més grans i balcons amb poc voladís. L'últim pis té a la part central una finestra trigeminada. Pel que fa a la coberta aquesta és plana amb una balustrada a les ales laterals amb molta decoració esculpida a la pedra. L'edifici està rodejat de jardins limitats per una paret de tancament al voltant de tota la finca amb diferents accessos, el principal al carrer de la Riera de Sant Pere. A la finca hi ha altres edificis i elements com la masoveria, magatzems, servies, una casa per als ocells (fitxa d'inventari 40278) o un banc-mirador. Cal destacar el treball de la pedra, el ferro, la fusta i el totxo s interessant el treball de pedra, l'ús del ferro, la fusta, i el totxo a sardinell. Història La finca era utilitzada com a casa d'estiueig. Referències
Can Batista (Susqueda)

Can Batista és una masia de Susqueda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Can Batista és una de les cases del nucli de Sant Martí Sacalm. És un edifici de petites dimensions, de dues plantes i coberta de doble vessant a façana. Actualment hi ha una construcció encara més petita, amb sostre d'uralita, adossada al vessant nord. El seu estat de conservació és deficient i té el sostre parcialment enfonsat. Té dues obertures a la part esquerra de la façana: la porta principal i una finestra a sobre. Les dues obertures són emmarcades de pedra i tenen llindes monolítiques. La llinda de la porta, esquerdada i amb un senzill arc de descàrrega format per dues peces, conté un medalló gravat amb decoració vegetal i la data de 1792. L'aparell constructiu és fet a base de pedra calcària, per a la maçoneria, i pedra sorrenca, per a les cantonades i els emmarcaments. Malgrat haver estat habitat fins fa poc, l'aparença de la casa és més aviat la d'un magatzem o paller, ja que la façana principal dona a ponent. Història Aquesta casa de petites dimensions fou construïda o reformada el 1792 i podria estar relacionada amb la veïna Can Marc fent de masoveria. Està deshabitada des del 1997. Referències
La Masia (Sobremunt)

La Masia és una masia de Sobremunt (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil orientat al sud amb teulada a dues vessants i oberta al vents a sud i ponent. S' hi poden observar dos cossos principals: el de mà esquerra és de petites proporcions i correspondria al més antic; l'altra més modern (any 1920), té les cantoneres de totxana i actualment és l'habitatge. Pel cantó est hi ha adossats un coberts ara amb funció de garatge. Tot i les transformacions, la casa conserva una bona harmonia entre els diferents edificis que la formen. Història Situada al cantó solegi de la serra de Sobremunt a uns 900 metres d' altitud, als peus del santuari de Santa Llúcia. Originalment i fins a final del 1970 tenia una vida rural, però en l'actualitat, i degut a la manca d'aigua i per la distribució de la terra en petites feixes l' han transformada únicament en habitatge. Referències
Conjunta (Sobremunt)

Conjunta és una masia de Sobremunt (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil situat al cantó solegi de la serra de Sobremunt. Casa orientada a l'est i amb teulada de dues vessants. Està feta de pedra i formada per tres cossos. Al central i més antic, s' hi troba un portal adovellat; a l'entrada principal de la masia. El cantó dret, construït al 1920, és el pis del propietari, actualment abandonat. A l'any 1935, es construeix pel cantó est, una gran cabana feta de pedra. Casa dedicada a l'agricultura i ramaderia, nodrint -se de tres grans basses, pou i font. Història La història de Conjunta és relativament moderna, i sols la trobem citada a finals de segle xix si bé per les característiques de la construcció és pròpia del segle xviii. Referències Viccionari
Beulovi

Beulovi és una obra de Sobremunt (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil situat al cim de la carena de Beulovi i orientat a l'oest. És un conjunt de diferents edificacions envoltant el cos central. Les teulades són de dues vessants. L' entrada està constituïda per una lliça amb una petita teulada que desemboca en un pati interior. S' hi observen moltes obertures - portes i finestres -, la majoria de les quals són amb pedra treballada. A la cara sud s' hi troba la pallissa i unes quadres. La cabana realitzada pel masover Joan Casacoberta data de l'any 1750 segons trobem transcrit en una llinda de fusta. Referències
Santa Margarida de Cabagés

Santa Margarida de Cabagés és una església romànica de Vidrà (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Santa Margarida de Cabagés està situada a dalt d'un turonet al costat del camí que porta a la Coma i al Coll de Cristòfol. Capella romànica del segle xii, d'una sola nau allargada, acabada amb un absis desviat respecte a l'eix de la nau. La coberta és de volta de canó a la nau i de volta de quart d'esfera a l'absis on s'hi obra una finestra de doble esqueixada. Té un petit portal d'arc de mig punt amb dovelles i una finestreta al mur de migdia. El mur de tramuntana és reforçat per dos contraforts. La coberta exterior és feta amb lloses de pedra. La façana de ponent està coronada per un petit campanar d'espadanya d'un sol ull. Història Documentada des del 1123, actuà com a parròquia independent fins al segle xiv, quan passà a ser sufragània de Vidrà. A mitjans del segle xviii fou substituïda, a la pràctica, per Santa Llúcia de Ciuret. Després d'uns anys d'abandonament, ha estat restaurada el 1947 i oberta de nou al culte (la clau és el mas Pujol). Referències