NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre dels Escipions

Torre dels Escipions (lit. 'Tower of the Scipios') is a funerary tower built by the Romans on the outskirts of Tarraco, an ancient Roman city that corresponds to the present city of Tarragona (Catalonia, Spain). It is one of the elements of the Archaeological Ensemble of Tarraco, declared a World Heritage Site by UNESCO, the tower being identified with the code 875-010. History It was built during the 1st century AD, six kilometers from the city of Tarraco, capital of the Hispania Citerior, in the course of the Via Augusta, the Roman road that crossed the entire peninsula from the Pyrenees to Gades (Cádiz). It is one of the most important funerary monuments of the Roman era that still remains in the Iberian Peninsula. Architectural features The funerary tower is a monument with three floors superimposed on a declining basis. It was built with rectangular blocks. In the intermediate body, are two reliefs of the god Phrygian Attis, deity of death and resurrection, son of Pessinunte. On the same level, there is a burial chamber that housed the furnishings of the deceased; at the base it measures 4.40 x 4.70 m. Trivia Its name goes back to a misidentification of the two reliefs of the god Attis, that for years were identified as those of the Scipio brothers (Publius and Gnaeus). See also Tarraco List of Roman sites in Spain References
Torre de los Escipiones

La Torre de los Escipiones (en catalán, Torre dels Escipions) es una torre funeraria construida en época romana cerca de Tarraco, antigua ciudad romana que se corresponde con la actual ciudad de Tarragona (España). La torre de los Escipiones es uno de los elementos del «Conjunto arqueológico de Tarraco», declarado Patrimonio de la Humanidad por la Unesco, siendo identificada la torre con el código 875-010. Es una de las tres torres funerarias romanas mejor conservadas de la península ibérica, con la Torre Ciega (Cartagena) y la Torre de Hércules (Villajoyosa). Historia Se construyó a mediados del siglo I, a seis kilómetros de la ciudad de Tarraco, capital de Hispania Citerior, en el trazado de la Vía Augusta, la calzada romana que comunicaba en la península ibérica desde los Pirineos hasta Gadir, (Cádiz). Es uno de los monumentos funerarios más importantes de la época romana que aún se conservan en la península. Características arquitectónicas Es un monumento turriforme, con tres plantas superpuestas en forma decreciente. Está construida con sillares rectangulares. En el cuerpo intermedio hay dos relieves que representan al dios de Frigia Atis divinidad de la muerte y la resurrección, hijo de Nana y además en el mismo nivel se encuentra una cámara funeraria que cobijaba el ajuar del difunto. Mide en su base 4,40 x 4,70 m. Curiosidades Su nombre proviene de un error en la identificación de los dos relieves del dios Atis que durante años se identificaron como los de los hermanos Escipión. Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Tarragona Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Torre de los Escipiones.
Jardins de la Tamarita

Els jardins de la Tamarita són un parc del barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona, catalogats com a bé amb elements d'interès (categoria C). Història i descripció El 1848, Feliu Palmerola i Grau vengué al fabricant Antoni Camps i Ramon una peça de terra de dues mujades plantada de vinya, coneguda com «La Tamarita», procedent de la finca del Frare Blanc o la Torre Gomis del col·legi dels dominics, suprimit durant el Trienni Liberal. El 1849, Camps hi va fer construir una casa-torre d'estil neoclàssic, segons el projecte del mestre d'obres Jaume Feliu i Castelló. Per a poder sufragar el cost de les obres, el 1852 va decidir urbanitzar una franja de terreny a ponent de la casa, segons el projecte de l'arquitecte Josep Ràfuls. L'accés es feia per un camí que pujava cap a la muntanya, i María del Sagrario Hurtado de Mendoza, vídua de Josep Joaquim de Craywinckel i de Craywinckel, s'hi va oposar, al·legant que el camí li pertanyia perquè duia a uns terrenys de la seva propietat. Finalment, el 1853, Camps vengué la finca a l'indià de Vilanova i la Geltrú Josep Antoni Salom i Jacas per 4.566 lliures i 10 sous. A començament del segle xx, l'industrial cotoner Llorenç Mata i Pons va comprar part de la finca, i a la seva mort el 1911, el seu nebot Alfred Mata i Julià en va encarregar l'enjardinament a Nicolau Maria Rubió i Tudurí. Va ser un dels seus primers treballs i hi va començar a desenvolupar el seu concepte de «jardí mediterrani», tot i que també hi va introduir elements típics del jardí renaixentista, com ara la plaça dels Quatre Continents, amb escultures de Virginio Arias. A la part de llevant hi passava el torrent del Frare Blanc, cosa que Rubió aprofità per fer tot un joc de rampes i escales, amb baranes plenes de testos amb falgueres, que dona als jardins un ambient ombrívol i humit. Entre els arbres singulars cal destacar el pitòspor arbrori (Pittosporum tobira), la xicranda (Jacaranda mimosifolia) i un gran roure pènol (Quercus robur), catalogat com a arbre d'interès local. La torre, de planta baixa i dos pisos i coronada per dos torreons, va ser reedificada pel mateix propietari el 1919. Actualment és la seu de la Fundació Blanquerna. Referències Vegeu també Fàbrica Palmerola Casa-fàbrica Camps Cal Casas Bibliografia Portavella i Isidoro, Jesús. Els carrers de Barcelona: Sant Gervasi. Ajuntament de Barcelona, 2003. ISBN 84-7609-800-6. Enllaços externs «Torre de la Tamarita». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Casa Mulleras

Casa Mulleras is a house in Barcelona, Spain, located on the Passeig de Gràcia in the Eixample district. Originally built in 1868, it was remodelled in a Neoclassical style by Enric Sagnier between 1906 and 1911. The house forms part of a row of buildings known as the Illa de la Discòrdia (or Mansana de la Discòrdia, the "Block of Discord"). The Illa de la Discòrdia derives its name from its clashing architectural styles, and while the block is best known for its Modernista architecture (most notably Antoni Gaudí's Casa Batlló of 1906), the more sober Neoclassical style of Casa Mulleras contrasts sharply with its more opulent neighbours. History The Ramon Comas house was originally built by Pau Martorell in 1868. In 1906 it was acquired by Ramon Mulleras who commissioned Enric Sagnier to renovate the facade. While Sagnier's architectural portfolio included buildings designed in a variety of styles, including Gothic Revival and the Modernista style, he redesigned Casa Mulleras in a Neoclassical style, completing his work in 1911. Despite its relatively restrained design in comparison to the neighbouring properties, Casa Mulleras incorporates some eclectic features derived from Rococo architecture such as the gallery and the balconies. References External links "200. Apartment building, Pº. de Gràcia, 37 - Barcelona". EnricSagnier.com. Retrieved 12 June 2019.
Casa Mulleras

Casa Mulleras è una casa che si trova nel Passeig de Gràcia del quartiere Eixample di Barcellona. Originariamente costruita nel 1868 venne ristrutturata in stile neoclassico da Enric Sagnier tra il 1906 e il 1911. La casa confina con Casa Bonet e Casa Lleó Morera e fa parte di una fila di edifici noti come Illa de la Discòrdia che prende il nome dagli stili architettonici contrastanti delle varie case. Storia La casa di Ramon Comas era stata originariamente costruita da Pau Martorell nel 1868. Nel 1906 fu acquistata da Ramon Mulleras che commissionò a Enric Sagnier il rinnovo della facciata. Contrariamente all'abitudine a spaziare attraverso diversi stili, Sagnier ha ridisegnato Casa Mulleras in stile neoclassico, completando il suo lavoro nel 1911. Nonostante il suo design relativamente sobrio rispetto alle proprietà vicine, Casa Mulleras presentaalcune caratteristiche eclettiche derivate dall'architettura rococò come nella galleria e nei balconi. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casa Mulleras
Тарагона

Тарагона (на каталонски: Tarragona) е град в Североизточна Испания, на брега на Средиземно море, административен център на едноименната провинция Тарагона в автономната област Каталония. Градът има население от 131 507 жители (по данни към 1 януари 2017 г.). История Тарагона (Тарако, на латински: Tarraco) е сред най-древните испански градове. Завладян от римляните през 3 век пр.н.е., градът става столица на римската провинция – отначало Близка Испания по време на републиката, а след това Тараконска Испания. Пълното му име тогава е Colonia Iulia Urbs Triumphalis Tarraco. Източници
Tarragona

Tarragona je přístavní město v autonomní oblasti Katalánsko na severovýchodě Španělska, středisko stejnojmenné provincie. Podle odhadů zde v roce 2016 žilo více než 130 000 obyvatel, v celé metropolitní oblasti pak přes 450 000 obyvatel. Ve starověku byla (pod latinským názvem Tarraco) centrem římské provincie Hispania Tarraconensis. Ve městě lze dosud najít mnoho starověkých památek, které byly zapsány na seznam UNESCO. V ekonomice města hraje klíčovou roli chemický průmysl, množství podniků se nachází ve městě a v blízkém okolí. Historie Tarragona byla v období Římského impéria největším a nejkulturnějším městem na Iberském poloostrově. Původně místo obývali Iberové, později Kartáginci. Římané zde vybudovali opevněné město (Tarraco) s řadou chrámů a památníků, které mělo v dobách největšího rozvoje okolo 250 000 obyvatel. Nejprve Vizigóti a později Arabové město přeměnili na dějiště bojů a většinu staveb zničili. Během Španělské války za nezávislost bylo město od 3. května do 28. června 1811 obléháno a následně dobyto francouzským vojskem. Město, památky a zajímavosti Střed města se nachází na Starém Městě, hlavním náměstím je Placa De La Font. V severozápadní části náměstí stojí budova tarragonské radnice. Katedrála leží v severovýchodní části Starého Města. Jižně od Starého Města se nachází jedna z hlavních tarragonských ulic Rambla Nova, široká třída s řadou obchodů a restaurací obklopená domy z 19. století. Amfiteátr na pobřeží Costa Dorada Zbytky římské městské zdi Trosky římské závodní dráhy Staré město (Casc Antic) s pozůstatky starověkého divadla, fóra Katedrála (Catedral de Tarragona), románsko-gotická stavba z 12 až 13. století Korzo Rambla Nova Náměstí Placa De La Font, s budovou radnice (Ajuntament de Tarragona), stavbou z 19. století v eklektickém stylu Portal de Sant Antoni, městská brána v hradbách, barokní, z roku 1737 El Mercat Central, budova městské tržnice, z roku 1915 v modernistickém stylu Muzeum moderního umění (Museu d'Art Modern de Tarragona), v historickém domě Casa Martí z 18. století Stavění lidských hradů Castells. 23. září každého roku zde vrcholí velkolepý svátek sv. Tekly Doprava Tarragona je spojena rychlovlaky AVE s Madridem a Barcelonou, vlaky Euromed s Valencií a místními spoji také s Tortosou a přes Reus a Caspe se Zaragozou. Znak města Tarragona nevlastní ani oficiální znak ani oficiální vlajku. Přesto existují varianty, které místní správa toleruje a návrhy Katalánské společnosti pro genealogii a heraldiku. Partnerská města Alghero, Sardinie, Itálie, 1972 Avignon, Francie, 1968 Štýrský Hradec, Rakousko, 1996 Orléans, Francie, 1978 Pompeje, Itálie, 2006 Stafford, Velká Británie, 1992 Odkazy Poznámky Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Tarragona na Wikimedia Commons Oficiální stránky Turistické informace o Tarragoně
Tarragona

Tarragona er en by ved Middelhavet i det sydlige Catalonien i Nordøstspanien, 60 km. sydvest for Barcelona med 143.649(2025) indbyggere. Fortidsminder I romertiden hed byen Tarraco og var provinshovedstad i Hispania Tarraconensis. Mange rester af bygninger og anlæg fra den tid ses stadig, omend de har været flittigt anvendt som stenbrud af senere generationer. Det gælder bl.a. et amfiteater tæt på kysten, en akvædukt og et gravanlæg. Latinske og fønikiske sentenser ses på bygningsrester mange steder. Byen har UNESCO-status som World Heritage Site. Erhverv Tarragona har en betydelig havn. Meget af områdets økonomiske aktiviteter er knyttet til kemisk industri. Der er højhastighedstog (AVE) til Madrid via Zaragoza og til Barcelona. Byens universitet, Universitat Rovira i Virgili, har 12.000 studerende. Nær byen er ferieområdet Salou og en af Europas største temaparker, Port Aventura. Kulturelle begivenheder Tarragona International Dixieland Festival afholdes hvert år lige før påske. Første uge i juli er der i bugten Punta del Miracle fyrværkerikonkurrence mellem seks inviterede fyrværkere. I midten af september Santa Tecla Festival, en af de største traditionelle spanske festivaler. Konkurrencen om at bygge det højeste mennesketårn afholdes ofte i Tarragona, hvor Castellers de Vilafranca har vundet flere gange, bl.a. i 2008. Referencer Eksterne henvisninger
Tarragona

Tarragona város Spanyolország északkeleti részén, Katalónia autonóm közösségben, Tarragona tartományban, Deltebrétől körülbelül 89 km-re északkeletre, Lleidától körülbelül 90 km, az E90-től körülbelül 33 km-re délkeletre, Barcelona központjától mintegy 100 km-re délnyugatra. Ókori alapítású város a Földközi-tenger partján. Az i. e. 3. század és az i. sz. 5. század között Tarracona néven az Ibériai-félsziget legnagyobb részét kitévő Tarraconensis római provincia egyik központja volt, innen indult Astorga felé a Via Norte, mely Caeseraugustánál a Via XXV Hispanica, Emerita Asturicánál pedig a Via Delapidata úttal találkozott. Még ma is szép számmal találhatók itt római kori illetve középkori épületmaradványok. A mai város gazdaságában a borexport és az elektromos berendezések gyártása a legjelentősebb. Kultúra Tarraco színház; egy vizigót bazilika és egy XII. századi románkori templom is van a közelében Tarraco római cirkusz Museo Diocesano de Tarragona - az ókori kerület múzeuma Tarragonai Modern Művészetek Múzeuma Elérése Közút A város az algecirasi nagy csomópontból közvetlenül az E15 (ez az út fut a tengerparton), Mérida és nyugatibb irányokból elsősorban az E90 mentén közelíthető meg. Az E90 Lisszabon, Badajoz, Mérida, Madrid, Zaragoza irányából Barcelona és a Mediterrán Autópálya felé tart, Montblancnál tér le Tarragona felé. Repülő Közelében van a Reus repülőtér. Vonat Speciális közlekedési helyzetéből adódóan egész különleges módon Tarragonának két vasútállomása is van: az egyik a levantei tengerpart (Via Herculeia) mentén szolgálja ki az utazókat a regionális, a Talgo- és az Euromed-vonatokkal délről Alicante, Villajoyosa, Valencia, Amposta (Deltebre), északról Barcelona, Castelldefels felől. A másik állomás a város szélén található, a Madrid–Barcelona nagysebességű vasútvonalon. Ide a Barcelona vagy Madrid felől érkező nagysebességű AVE vonatok érkeznek. Városkép Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek Források Wikvoyage Tarragona Tarragona önkormányzatának oldala Reader's Digest: Guide to places of the world További információk A város hivatalos honlapja www.comune.prato.it Virtual visit to Tarragona Activities of interest in Tarragona Bloc Tarragona 2016, about the city Connexions-From Tarragona, the Tondo Rotondo's blog xagatarragona.cat culture and history of Tarragona Port of Tarragona Tarragona: Hispania's Perfect City by The Guardian Interactive Tour of Tarragona
Tarragona

Tarragona este un oraș în Catalonia, Spania. Ansamblul arheologic din Tarragona a fost înscris în anul 2000 pe lista patrimoniului cultural mondial UNESCO. Personalități născute aici Pablo Casals (1876 - 1973), violoncelist, dirijor. Note Vezi și Hispania Tarraconensis Locuri din patrimoniul mondial Legături externe Materiale media legate de Tarragona la Wikimedia Commons
Тарагона

Тарагона (кат. Tarragona) град је који се налази на медитеранској обали у шпанској аутономној заједници Каталонија, и главни је град покрајине Тарагона. Град има веома дугу културну традицију и такође је једна од омиљених туристичких дестинација у Шпанији захваљујући колико својим плажама, толико и културној заоставштини. УНЕСКО је археолошко налазиште римског града Тарако прогласио светском баштином 2000. године. Географија Историја Према неким изворима, град су основали Феничани који су га назвали Тархон што на феничанском језику значи утврда. Име је добио због свог стратешког положаја на брду високом око 200 m, на реци Франколи, у заливу између Пиринеја и реке Ебро. Утврдили су га и проширили римски генерали, браћа Публије и Гнеј Сципион у 3. веку п. н. е. који су га користили као тврђаву против Картагињана. У Римском царству град се пуним именом звао Colonia Iulia Urbs Triumphalis Tárraco и био је управно и судско седиште провинције Тараконске Хиспаније. Ливије у 1. веку. п. н. е. спомиње његову луку, а према Ератостену имао је поморску станицу са путом. Цар Октавијан Август је презимио у овом граду након освајања Кантабрије, што је обележено с неколико латинских натписа, али и свечаним називом који је додељена граду: Colonia Victrix Togata и Colonia Julia Victrix Tarraconensis. Град је ковао свој новац и сматрао се најбогатијим на обали, једнаким граду Нова Картагина (данашња Картахена). Песник Марцијал је опевао његове плодне долине препуне винових лоза и осунчане обале. Град је имао бурну прошлост, тако да се и данас на подручју град налазе бројни остаци из давних времена. Старе грађевине су кроз историју послужиле становницима као извор грађевинског материјала, тако да су многе знатно оштећене (нпр. Амфитеатар у Тарагони). Становништво Према процени, у граду је 2014. живело 132.199 становника. Партнерски градови Клагенфурт Воирон Авињон Орлеан Поцуоли Алгеро Помпеи Пушкин Стафорд Референце Спољашње везе Поглед на град из ваздуха (Google Maps) Тарагона, празници Слике Тарагоне Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. јануар 2012) Празници Санте Текле Карневал у Тарагони xagatarragona.cat Информације о култури и историји Тарагоне Информације о култури и историји римског града Тарако, главног града Хиспаније Цитериор у доба римске доминације
Tarragona

Tarragona (katalanskt uttal: [tərəˈɣonə], spanskt uttal: [taraˈɣona] ) är en stad och kommun i den autonoma regionen Katalonien i nordöstra Spanien. Staden ligger vid Medelhavet på Costa Daurada, cirka 82,5 kilometer sydväst om Barcelona. Tarragona är huvudort i provinsen med samma namn. Kommunen har 143 649 invånare (2025), på en yta av 58,84 km². Tarragona var Romarrikets viktigaste stad på den Iberiska halvön. Staden var en av kandidaterna till att bli Europas kulturhuvudstad 2016. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tarragona. Officiell webbplats
Jardí d'Escultures

El Jardí d'Escultures, annex a la Fundació Joan Miró, es troba a la muntanya de Montjuïc de Barcelona. Es va construir el 1990 amb un projecte de Jaume Freixa i Jordi Farrando, i el 2002 fou reconstruït per Marina Salvador. Conté obres d'escultors com Tom Carr, Pep Duran, Perejaume, Enric Pladevall, Jaume Plensa, Josep Maria Riera i Aragó, Cado Manrique, Ernest Altès, Gabriel Sáenz Romero i Sergi Aguilar. Història i descripció El 1990, dins de la campanya municipal Barcelona, posa't guapa, i amb el patrocini de l'empresa Uralita, va sorgir una iniciativa per a situar un jardí d'escultures a l'espai annex a la Fundació Miró, conegut antigament com a plaça del Sol, on des del 1909 hi havia l'escultura Manelic de Josep Montserrat, en homenatge a l'escriptor Àngel Guimerà. La directora de la Fundació, Rosa Maria Malet, fou l'encarregada d'escollir els artistes participants, dins d'un grup d'artistes joves que ja hi havien exposat a l'Espai 10. El conjunt, inaugurat el 15 de desembre de 1990, era format per vuit escultures que es van instal·lar al costat del Manelic: Agulla, de Tom Carr; Transparent, el paisatge, de Pep Duran; Ctonos, de Gabriel Sáenz Romero; Teulada, de Perejaume; Gran avió d'hèlix blava, de Josep Maria Riera i Aragó; Dell'Arte, de Jaume Plensa; Gran fus, d'Enric Pladevall; i Vol 169, d'Erna Verlinden. Aquesta darrera va ser retirada el 2002 pel seu deteriorament irreversible, i s'hi van afegir tres escultures més: Gènesi, d'Ernest Altès; La classe de música, de Cado Manrique; i DT, de Sergi Aguilar. Escultures Vegeu també Jardins de Laribal Poble Espanyol Museu Fran Daurel Referències
Jardín de Esculturas

El jardín de Esculturas (en catalán: Jardí d'Escultures) se encuentra en la montaña de Montjuïc, en el distrito de Sants-Montjuic de Barcelona, anexo a la Fundación Miró. Se construyó en 1990 con un proyecto arquitectónico de Jaume Freixa y Jordi Farrando, y en 2002 fue reconstruido por Marina Salvador. Contiene obras de escultores como Tom Carr, Pep Duran, Perejaume, Enric Pladevall, Jaume Plensa, Josep Maria Riera i Aragó, Cado Manrique, Ernest Altès, Gabriel Sáenz Romero y Sergi Aguilar. Historia En 1990 surgió una iniciativa para situar un jardín de esculturas en el espacio anexo a la Fundación Miró, la conocida antiguamente como plaza del Sol, donde desde 1909 estaba situada la escultura Manelic de Josep Montserrat, en homenaje al escritor Àngel Guimerà. El acuerdo fue formalizado por Eduard Castellet, presidente de la Fundación Miró, y Luis Alarcón, consejero delegado de la empresa Uralita, que corrió con los gastos de patrocinio. Se encargó de lanzar el proyecto Rosa Maria Marlet, directora de la Fundación Miró, quien acordó con el Ayuntamiento de Barcelona organizar el conjunto dentro de la campaña municipal Barcelona ponte guapa. Marlet fue la encargada de escoger los artistas participantes, dentro de un grupo de entre artistas jóvenes que ya habían expuesto en la Fundación, en el Espai 10. El conjunto, formado por ocho esculturas que se ubicaron junto al Manelic, fue inaugurado el 15 de diciembre de 1990. En 2002, debido al estado de abandono de algunas de las obras, fue necesaria una restauración de todo el conjunto. Las esculturas colocadas inicialmente eran ocho: Aguja, de Tom Carr; Transparente, el paisaje, de Pep Duran; Ctonos, de Gabriel Sáenz Romero; Tejado, de Perejaume; Gran avión de hélice azul, de Josep Maria Riera i Aragó; Dell'Arte II, de Jaume Plensa; Gran huso, de Enric Pladevall; y Vuelo 169, de Erna Verlinden, que fue retirada en 2002 debido a su deterioro irreversible. En la restauración de 2002 se añadieron tres esculturas más: Génesis, de Ernest Altès; La clase de música, de Cado Manrique; y DT, de Sergi Aguilar.​ La escultura Dell'Arte II fue robada en 2015.​ Esculturas Véase también Arte público de Barcelona Parques y jardines de Barcelona Museo Fran Daurel Referencias Enlaces externos