NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Llúcia de Galobardes

Santa Llúcia de Galobardes és una església romànica de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Aquesta església formava un conjunt amb el castell de Quer, malauradament es modificà molt durant el segle xviii i ha perdut el seu caràcter original. L'església és d'una sola nau rectangular, coberta amb volta d'aresta i una finestra alta de doble esqueixada al fons. La porta d'entrada té un arc de mig punt de dovelles molt regulars; sobre la porta hi ha un òcul i la façana és coronada amb un campanar d'espadanya de dos finestrals d'arc de mig punt. Per la paret de tramuntana i per una porta quadrada es pot entrar al cor de la capella. Les parets interiors han estat revestides amb lloses de pedra picada, amb especejament plafonat, fins al començament de la volta i coronades d'una cornisa; aquesta modificació és recent. L'altar i les imatges corresponen a la modificació. A mà esquerra del presbiteri, tancat amb reixes de ferro forjat, noves, hi ha una sagristia soterrada sota el terrat superior. Història Es trobava dins el terme de l'antic castell de Lluçà, al costat del castell satèl·lit de Quer. Fou sempre una capella depenent dels senyors del castell de Quer o, com és avui, dels amos del mas de Santa Llúcia que substituí el castell. El castell de Quer apareix esmentat el 1056, quan Ermessenda de Balsareny, muller de Sunifred II de Lluçà, deixa al seu fill Ramon, levita, tot l'alou de Quer (Cher). L'església no fou edificada fins a la segona meitat del segle xiii per un membre de la família Lluçà, que tenia el castell en feu dels bisbes de Vic, ja que fou Pere d'Oló, fill de Miró de Lluçà, qui edificà la capella de Santa Llúcia de Quer. En el testament que feu aquest l'any 1297 donà a la capella de Santa Llúcia de Quer, que ell havia edificat, el dret o tribut de la tasca de pa i vi dels termes del castell de Quer per al sosteniment del seu culte. Els senyors del castell seguiren tenint cura del culte de l'església, que passà a la família Galobardes, la qual devia ésser la propietària del mas veí. Referències
Sant Vicenç de Prats de Lluçanès

Sant Vicenç de Prats de Lluçanès és una església barroca de Prats de Lluçanès (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de grans proporcions, d'una nau i capelles laterals que es comuniquen entre sí. Es va construir entre els anys 1627 i 1649. Originàriament estava coberta amb volta de canó però avui dia hi ha un sostre de ciment armat; amb el temps ha sofert moltes modificacions. Està cobert a dues aigües amb teula àrab. Al costat dret de la façana principal es troba el campanar, que va ser edificat l'any 1854. És de secció poligonal, amb poques obertures i arrebossat com la resta de la façana de color crema. La porta d'entrada és un arc de mig punt de pedra vista emmarcat per dues pilastres adossades amb un entaulament i un frontó triangular sense escultura, per sobre hi ha una petita rosassa. A finals del segle xvii es va fer l'altar major en estil barroc però es va perdre durant la guerra. Avui dia trobem un altre retaule fet per Canals i A. Gras. Història A Prats de Lluçanès hi havia una antiga església parroquial, avui dia coneguda com Mare de Déu de la Bona Sort, que l'any 1435 va deixar de ser parròquia perquè a la demarcació només vivien cinc famílies. L'increment de la població del segle XVII motivà que l'any 1649 fossin restaurades les antigues funcions parroquials, però això es feu en un nou temple, l'actual església parroquial, que s'havia construït al centre del nucli que havia sorgit amb l'augment de població. La parròquia de Sant Vicenç és cap d'un arxiprestat que comprèn les parròquies de Lluçà, Pardines, Pinós, Prats, Salselles, Sant Agustí de Lluçanès, Sant Feliu Sassera, Sant Martí de Merlès, Santa Eulàlia de Puigoriol, Terradelles i Vilamaramó. Fou creat el 1945 en temps del bisbe Perelló. Referències
El Verdaguer (Santa Cecília de Voltregà)

El Verdaguer és una masia de Santa Cecília de Voltregà (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La masia del Verdaguer està situada al sud-est del nucli de Santa Cecília de Voltregà. Es tracta d'un mas format per dos cossos de planta rectangular units per un dels costats. El cos situat a l'extrem nord té coberta de doble vessant de teula àrab amb carener perpendicular a la façana. D'altra part, el cos situar a l'extrem sud té coberta de quatre aiguavessos de teula àrab. A l'entorn d'aquests dos cossos que conformen la masia s'observen diverses construccions auxiliars dedicades als treballs agraris. El cos més antic de la masia és de dimensions majors i està situat a l'extrem nord, en alçada consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana s'orienta a nord-est i destaca la porta principal rectangular amb llinda i brancals de carreus. El cos més modern està situat a l'extrem sud-est i en alçada consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana s'orienta també a nord-est i la porta principal és d'arc de mig punt amb marc de pedra. A banda i banda hi ha dues finestres d'arc de mig punt amb marc i ampit de pedra. Al centre del primer pis s'observa un balcó amb finestra geminada d'arc de mig punt i marc de pedra. Al costat dret del primer pis hi ha dos grans finestrals quadrats amb llinda i ampit de pedra, al costat esquerre s'observen dues finestres rectangulars de dimensions menors separades per una columna. A les golfes hi ha tres parells de finestres geminades. Història La primera notícia del mas Verdaguer data de 1340 (segle xiv), es tracta d'una lletra dirigida al batlle de Sant Hipòlit on s'esmenta la propietat. Referències
Serramitja (Santa Cecília de Voltregà)

Serramitja és una masia de Santa Cecília de Voltregà (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una masia senyorial, propietat, d' antics llinatges de la plana de Vic. El mas Serramitja està situat a l'oest del nucli de Santa Cecília de Voltregà. Consta d'un cos principal de planta rectangular amb coberta de dos aiguavessos de teula àrab amb carener perpendicular a la façana. Aquest cos principal te adossat, a banda i banda de la façana principal dos cossos auxiliars de planta rectangular, el del costat de tramuntana té una coberta de dos aiguavessos de teula àrab i en alçada consta de planta baixa, primer i segon pis porxat. D'altra part, el cos auxiliar del costat sud consta de planta baixa i terrassa envoltada per barana de ferro i pilars. En alçada el cos principal consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana principal està orientada al sud-oest, la porta principal és d'arc de mig punt amb marc de pedra i està situada al costat esquerre. Al costat dret s'observen dues finestres rectangulars amb llinda i marc de pedra. El primer pis hi ha dos balcons amb barana de ferro i finestra rectangular amb llinda i marc de pedra situades a banda i banda de la façana. A les golfes s'obren dues petites finestres rectangulars amb marc de pedra a banda i banda. Els murs del mas estan arrebossats i pintats de blanc, destaquen els carreus de pedra encadenats col·locats als vèrtexs. Història Masia senyorial molt antiga de la plana de Vic. La primera notícia documental del mas Serramitja és un fogatge de 1360. Va ser la casa pairal de la nissaga dels Arbell i després dels Ubarrechena. Referències
Torre Pons (Breda)

Torre Pons és una obra de Breda (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, situat al nucli urbà de Breda, al Passeig de les Escoles número 8. L'edifici, de planta baixa, pis i golfes, està cobert per una teulada a quatre vessants, amb un pronunciat ràfec del qual en destaquen les encavallades, i interromput al centre per una torre amb el teulat també a quatre vessants. A la façana principal trobem, a la planta baixa, el gran portal d'entrada en arc de mig punt. Aquest portal queda tancat per una porta de ferro forjat i vidre. Al costat esquerre, un gran finestral també en arc de mig punt, molt igual que el portal d'entrada. L'ampit de la finestra es troba a l'altura on el sòcol de la façana (fet de lloses de pedra) s'acaba. Al costat dret hi havia una obertura igual, però aquesta ha estat cegada en gran part. Al pis, al centre, en el mateix eix del portal d'entrada, una tribuna poligonal. A cada un dels costats de la tribuna, una finestra rectangular en arc de llinda. Una cornisa contínua corona la tribuna. Un teulat a cinc vessants (per cada un dels costats) cobreix la tribuna. Al costat de la tribuna, a dreta i esquerra, dos balcons amb ampit de pedra i barana de ferro forjat. Una porta en arc de llinda permet l'accés a cada un dels balcons. A les golfes, tres finestres en arc de llinda, protegides per una barana de ferro forjat. Cal destacar que, a cada una de les façanes laterals s'hi troba annex una terrassa amb la barana feta d'obra i ceràmica, oberta a l'altura del pis, de manera que des d'aquí és des d'on s'hi pot accedir. Sota les terrasses, hi ha planta baixa. Externament destaca la façana lateral d'aquestes en la planta baixa, ja que consta d'uns arcs de mig punt cecs, al timpà dels quals hi ha unes peces de ceràmica que conformen una mena de gelosia. A la façana que dona al Passeig de les Escoles, hi ha una finestra rectangular. La torre rectangular que corona la teulada, té obertures a cada una de les seves façanes. Les façanes frontal i posterior (les façanes més curtes), tenen quatre estretes obertures en arc de mig punt. Les obertures de les façanes laterals, tenen dues finestres iguals que les de les façanes frontal i posterior, i una altra obertura més gran, però també en arc de mig punt. Tots els murs són de maó vist arrebossat. Història Segons consta en el cadastre, la casa fou construïda el 1941. Referències
CE Júpiter

Club Esportiu Júpiter is a Spanish football team based in Barcelona in the district of Sant Martí, in the autonomous community of Catalonia. Founded in 1909, it plays in the Primera Catalana, holding home games at Camp Municipal La Verneda, with a capacity of 6,000 seats. History and identity CE Júpiter was founded in 1909 in Barcelona’s working-class district of Poblenou by Scottish textile workers, and from that point onwards developed connections to Catalan nationalism and left-wing politics. Its early members were linked to anarchist trade unions and played active roles in labour struggles during turbulent periods of political unrest in Catalonia, including the violent conflicts known as pistolerismo. The club’s crest historically featured Catalonia’s Senyera with a blue star, symbolising Catalan independence and leftist ideals, although it was forcibly altered during the dictatorship of Miguel Primo de Rivera. CE Júpiter’s ground served as a centre for anti-fascist organising, including hiding weapons during political violence, and was involved in the planned 1936 People's Olympiad, an alternative to the Berlin Olympics under Nazi Germany. In April 2019, CE Júpiter hosted Clapton C.F.C. in a friendly match which celebrated the Spanish Republican spirit, with Clapton wearing kits inspired by the Second Spanish Republic and International Brigades. The match was touted as symbolising both clubs' commitment to anti-fascism and working class identity. Season to season 2 seasons in Segunda División 1 season in Segunda División B 46 seasons in Tercera División Current squad As of 17 April 2025 Note: Flags indicate national team as defined under FIFA eligibility rules; some limited exceptions apply. Players may hold more than one non-FIFA nationality. Famous players Crisant Bosch José Parra Joaquim Rifé References External links Official website
Club Esportiu Júpiter

Le Club Esportiu Júpiter est un club de football fondé en 1909 dans le quartier de Poblenou à Barcelone (Catalogne, Espagne). C'est un des clubs historiques du football catalan. Historique Le club est fondé le 12 mai 1909 à la brasserie Cebrián dans le quartier de Poblenou à Barcelone. Le local s'appelle actuellement Tio Che. Les fondateurs sont deux Anglais qui travaillaient à Poblenou. L'identité du club est intimement liée à celle du quartier, majoritairement ouvrier et anarchiste, avec une forte implantation de la CNT. En 1912, le CE Júpiter s'affilie à la Fédération catalane. Le club évolue alors sur le Campo de la Bota jusqu'en 1921, date à laquelle il acquiert le Stade de la rue Lope de Vega. Le club est aussi attaché à l'identité catalane, comme le montre son écusson qui reprend les couleurs de l'Estelada. Cet écusson est d'ailleurs interdit sous la dictature de Primo de Rivera qui le contraint à le changer en effaçant toute référence au catalanisme. C'est à la suite d'un match amical entre le FC Barcelone et le CE Jupiter, disputé le 14 juin 1925, où la Marcha Real est sifflée par le public, que le stade du Barça est suspendu plusieurs mois par les autorités. La meilleure période sportive du club se situe dans les années 1930 lorsque le CE Júpiter est en compétition avec le FC Barcelone et l'Espanyol de Barcelone. De 1934 à 1936, le club évolue en Segunda Division (D2), où il se classe à chaque fois 7e du championnat. Parallèlement à ça, le club a une image engagée et antifasciste, y compris dans le sport puisqu'il participe au Comitè Català Pro Esports Populars (CCEP), organisation sportive antifasciste liée à la gauche catalaniste. Il se raconte que les militants anarchistes profitaient des déplacements de l’équipe pour transporter des pistolets cachés à l’intérieur des ballons. Peu de témoignages authentiques attestent avec certitude de cette anecdote. A l'approche du soulèvement nationaliste mené par une partie des militaires, le stade du Júpiter sert alors de point de ralliement et d’arsenal clandestin pour les militants cénétistes qui préparent l’insurrection ouvrière face aux militaires factieux. Plusieurs anarchistes du Comité de Défense habitent à proximité du stade, comme Gregorio Jover qui vivait au numéro 276 de la rue Pujades, explique Agustín Guillamón. Durant toute la nuit du 18 au 19 juillet, son appartement s’était transformé en salle de réunion. La proximité de son domicile avec le stade était pratique pour ne pas alerter les autorités. En 1948, le club inaugure le stade de La Verneda où il joue encore actuellement. Le 14 octobre 1984, à l'occasion du 75e anniversaire du club, a lieu un match amical à La Verneda entre le FC Barcelone et le CE Júpiter (victoire 3 à 1 du Barça). Lors de la saison 1987-1988, le club évolue en Segunda Division B (D3), se classant dernier du championnat. Notes et références Liens externes (ca) Site officiel Portail du football Portail de Barcelone
CE Júpiter

A CE Júpiter, teljes nevén Club Esportiu Júpiter egy spanyol labdarúgócsapat. A klubot 1909-ben alapították, néhány éve már csak különböző regionális bajnokságokban szerepel. Székhelye Barcelona városa. Statisztika Ismertebb játékosok Crisant Bosch José Parra Joaquim Rifé Külső hivatkozások Hivatalos weboldal
CE Júpiter

CE Júpiter is een Spaanse voetbalclub uit het district Sant Martí van Barcelona. De club speelt in de Territorial Preferente, de tweede Catalaanse amateurdivisie. Thuisstadion is het Camp de la Verneda. Geschiedenis CE Júpiter werd op 12 mei 1909 opgericht en de club werd vijfmaal kampioen van de Campionat de Catalunya de Segona Categoria (1917, 1925, 1928, 1929, 1937). Bekende spelers Luis Miguel Carrión Joaquim Rifé Externe link Officiële website
CN Barcelona

Club Natació Barcelona is a Spanish multi-sports club from Barcelona established in 1907. It is active in athletics, diving, karate, petanca, pilota, rugby, sailing, swimming, water polo, and triathlon. Barcelona is the most successful club in Spanish water polo history with overall 59 national titles (40 Spanish Championships and 19 Spanish Leagues). The club has also won European Cup in 1982 and the LEN Trophy in 1995 and 2004. History CN Barcelona was founded on 10 November 1907, by Bernat Picornell and a group of 16 friends who regularly attended the Gimnasio Solé, thus becoming the first swimming club in Spain. It played a key role in the creation of the Catalan and Spanish Swimming Federations, as well as the Spanish Olympic Committee, which allowed the first Spanish swimmers, all from the CNB, to participate in the 1920 Olympic Games in Antwerp. It is also the oldest water polo club, playing its first match against a crew of an English ship on 12 July 1908. Titles European Cup (1) 1982 LEN Trophy (2) 1995, 2004 Spanish Championship (40) 1912, 1913, 1914, 1915, 1916, 1917, 1918, 1919, 1920, 1921, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1970, 1971 Spanish League (19) 1965–66, 1966–67, 1967–68, 1968–69, 1970–71, 1971–72, 1974–75, 1979–80, 1980–81, 1981–82, 1982–83, 1986–87, 1990–91, 1994–95, 1995–96, 1996–97, 2001–02, 2003–04, 2004–05 Copa del Rey (8) 1989, 1991, 1995, 1996, 1999, 2002, 2003, 2011 Notable members Joaquín Cuadrada Josep Marín Valentí Massana Maria Aumacellas Maria Vasco References External links Official website
Club Natació Barcelona

Le Club Natació Barcelona (CNB) est un club espagnol de natation et de water-polo de Barcelone, devenu omnisports dans la seconde moitié du XXe siècle. Sa section water-polo a remporté cinquante-neuf fois le championnat d'Espagne masculin. Historique Le CNB est fondé le 10 novembre 1907 par Bernat Picornell Richier et un groupe d'amis fréquentant le gymnase Solé. Il a d'abord ses activités dans deux établissements de bains publics dans le quartier de La Barceloneta. En 1915, il obtient des autorités portuaires barcelonaises un terrain sur le brise-lame du port au sud de La Barceloneta. Le club y construit sa première piscine au début des années 1920, puis de nouveaux locaux pour l'ensemble des sections sportives dans les années 1950. En 2007, il reçoit la Creu de Sant Jordi, distinction civile décernée par la Generalitat de Catalogne. Water-polo Le water-polo est introduit par Bernat Picornell qui l'a découvert à Marseille, en France. Les matchs des premières années se jouent en bord de mer avec un certain succès public. À partir de 1908 avec l'équipage britannique du Bacchante, l'équipe du CNB prend l'habitude d'organiser des parties contre les passagers et équipages de navires arrivant dans le port voisin. Le premier match avec un club étranger a lieu en 1910 contre l'équipe du Football Vélo Club de Nice. Grâce à cette précocité, le CNB domine les premiers championnats espagnols de water-polo jusqu'à la fin des années 1960. Depuis, il affronte la concurrence des nombreux clubs catalans, notamment en championnat le Club Natació Atlètic-Barceloneta, le Club Natació Catalunya, le Club Natació Montjuïc et le Club Natació Sabadell. En 1982, il remporte son premier titre européen en coupe des clubs champions. Palmarès masculin de water-polo Europe 1 supercoupe : 1982. 1 coupe des clubs champions : 1982. 2 trophées LEN : 1995 et 2004. National 59 titres de champion d'Espagne : 46 titres consécutifs de 1925 à 1969, 1971, 1975, 1980, 1981, 1983, 1987, 1991, 1995, 1996, 1997, 2002, 2004 et 2005. 8 coupes du Roi : 1989, 1991, 1995, 1996, 1999, 2002, 2003 et 2011. Palmarès féminin Josefina Torrens (1902-2006). Notes et références Voir aussi Lien externe Site officiel du club. Portail de la natation Portail de Barcelone
Club Natació Barcelona

CN Barcelona je španjolski vaterpolski klub iz grada Barcelone.S 60 osvojenih državnih naslova prvaka je europski rekorder. Klupski uspjesi (stanje u prosincu 2006.) 18x Španjolsko prvenstvo (liga): 1965/66., 1966/67., 1967/68., 1968/69., 1970/71., 1974/75., 1979/80., 1980/81., 1981/82., 1982/83., 1986/87., 1990/91., 1994/95., 1995/96., 1996/97., 2001/02., 2003/04., 2004/05. 41x Španjolsko prvenstvo (o 1965.): 1925., 1926., 1927., 1928., 1929., 1930., 1931., 1932., 1933., 1934., 1935., 1936., 1937., 1938., 1939., 1940., 1941., 1942., 1943., 1944., 1945., 1946., 1947., 1948., 1949., 1950., 1951., 1952., 1953., 1954., 1955., 1956., 1957., 1958., 1959., 1960., 1961., 1962., 1963., 1964., 1965. 7x kup: 1988/89., 1990/91., 1994/95., 1995/96., 1998/99., 2001/02., 2002/03. 1x Kup/liga prvaka: 1981/82. 1x Europski Superkup: 1982. 2x Kup LEN: 1994/95., 2003/04 Vanjske poveznice Web oficial del club Popis španjolskih vaterpolskih prvaka
CN Barcelona

A CN Barcelona a legsikeresebb spanyol vízilabdaklub, melynek székhelye Barcelona városában található. Jelenleg a División de Honor-ban szerepel, ami az első osztálynak felel meg. A spanyol bajnokságot 59, a spanyol kupát 7, a bajnokok ligáját 1 (1982), a LEN-kupát pedig 2 alkalommal (1995, 2004) nyerte meg. Sikerei Hazai División de Honor 1. hely (59): (1925, 1926, 1927, 1928, 1929, 1930, 1931, 1932, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1939, 1940, 1941, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1968, 1969, 1971, 1975, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1991, 1995, 1996, 1997, 2002, 2004, 2005) Copa del Rey 1. hely (7): (1991, 1995, 1996, 1999, 2002, 2003, 2011) Nemzetközi LEN-bajnokok ligája 1. hely (1): (1982) LEN-kupa 1. hely (2): (1995, 2004) LEN-szuperkupa 1. hely (1): (1982) 2. hely (1): (2004) Külső hivatkozások Hivatalos honlap
ВК Барселона

ВК Барселона (шп. Club Natació Barcelona) је шпански спортски клуб из Барселоне. Клуб је најпознатији по својој ватерполо секцији, а у свом саставу још има секције за: пливање, једрење, скакање у воду, триатлон, карате и пелоту. Ватерполо клуб се тренутно такмичи у Првој лиги Шпаније. Клуб је 10. новембра 1907. основао Бернат Пикорнељ и то је био први клуб за водене спортове у Шпанији. Барселона је такође организовала и прву званичну ватерполо утакмицу у Шпанији 12. јула 1908, а у којој су учествовали чланови клуба. Најтрофејнији је ватерполо клуб у Шпанији са 59 титула у националном првенству и 8 трофеја националног купа. Такође је освојио Куп европских шампиона 1982, ЛЕН Трофеј 1995. и 2004, као и Суперкуп Европе 1982. године. Успеси Национални Прва лига Шпаније: Првак (59): 1925, 1926, 1927, 1928, 1929, 1930, 1931, 1932, 1933, 1934, 1935, 1936, 1937, 1938, 1939, 1940, 1941, 1942, 1943, 1944, 1945, 1946, 1947, 1948, 1949, 1950, 1951, 1952, 1953, 1954, 1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965, 1966, 1967, 1967, 1969, 1971, 1975, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1991, 1995, 1996, 1997, 2002, 2004, 2005 Куп Шпаније: Освајач (8): 1989, 1991, 1995, 1996, 1999, 2002, 2003, 2011 Међународни Лига шампиона (Куп шампиона/Евролига): Освајач (1): 1982. Куп Европе: Освајач (2): 1995, 2004. Суперкуп Европе: Освајач (1): 1982. Финалиста (1): 2004. Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Biblioteca Joan Miró

La Biblioteca Joan Miró és una biblioteca pública situada al Parc de Joan Miró, amb accés des del carrer de Vilamarí, 61, del barri de la Nova Esquerra de l'Eixample de Barcelona. Porta el nom, igual que el parc, del pintor Joan Miró. Història Es va inaugurar el 1990. L'edifici, projectat pels arquitectes Beth Galí, Màrius Quintana i Antoni Solanas, va ser el primer de la ciutat concebut com a biblioteca, i també el primer de disposar de catàleg automatitzat. A la Biblioteca s'ha creat un centre d'interès sobre l'artista Joan Miró. En aquest espai s'hi recullen publicacions escrites per l'artista, llibres publicats sobre la seva obra i catàlegs d'exposicions editats. L'Ajuntament de Barcelona projecta ampliar la biblioteca, tancant els porxos que hi als extrems de l'edifici i reparar les patologies existents. Descripció Ocupa una superfície de 750 metres quadrats i la componen dos edificis: l'ala infantil, al costat mar, i l'ala d'adults, al costat muntanya, connectats entre si per una passarel·la de vidre. Les dues ales disposen de planta baixa i altell. A la coberta hi ha instal·lades plaques fotovoltaiques. A l'accés a la biblioteca des del carrer de Vilamarí, en un pas sobre l'estany artificial, s'hi va posar una curiosa porta giratòria de dos batents, formats cadascun per la silueta de set nens corrent amb llibres sota el braç, retallada sobre una planxa d'acer. Referències