Can Casanovas (Esplugues de Llobregat)

Can Casanovas és un edifici situat al carrer de l'Església, 64-82 d'Esplugues de Llobregat, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Fins fa poc era la seu de la comunitat de monges dominiques de clausura, que hi van traslladar el claustre gòtic del seu monestir de Santa Maria de Montsió, catalogat com a bé cultural d'interès local. Història Al segle xv, la casa era documentada com a mas Colomer, i el 1516 fou adquirida per Jaume Casanovas, que li donà nom. El 1635 va ser adquirida en venda judicial pel mercader Agustí Novell, de qui va passar al seu fill Jeroni de Novell i Pons, al seu net Jeroni de Novell i Bertrola, i al seu besnet Joan de Novell i Nadal. El 1759, la vídua Maria de Borràs i Roger de Llúria i el primogènit i hereu Francesc de Novell i de Borràs vengueren el mas i la seva gleva, juntament amb altres peces de terra, al fuster Pere Costa i Rubió, per 8.800 lliures, que en vendria mitja mujada al comte de Darnius. Posteriorment, va passar a mans del flequer Pau Pujol i Franquesa, casat amb Rita Baucis i Baltà, amb qui va tenir l'hereu Josep Pujol i Baucis (†1891).Entre 1902 i 1903, el seu nebot Josep Pujol i Colom va encarregar-ne la reforma a l'arquitecte Antoni Maria Gallissà, que li donà un aspecte goticitzant. El 1947, el propietari Josep Milà i Camps va vendre la casa a la comunitat de monges dominicanes de Santa Maria de Montsió, les quals la reformaren per adaptar-la a les seves necessitats, instal·lant-s'hi l'1 de novembre del 1950. Finalment, el 2019 les religioses que hi romanien es traslldaren a un altre convent. Descripció Masia de planta baixa, pis i golfes, amb coberta a dues aigües. Reformada a primers del segle xx, combina els elements rurals típics dels masos amb altres de modernistes. En aquesta reforma s'afegiren noves tramades i dues torres. A la façana principal, sobre un portal adovellat, s'hi troba una tribuna modernista que feia parella amb una altra, avui desapareguda. El material utilitzat en la reforma fou el maó vist combinat amb la ceràmica vidriada. Cal destacar els acabats del ràfec de la coberta. Claustre El claustre gòtic consta de dos pisos amb arcs ogivals (8 a un costat i 9 a un altre: 34 en total) recolzats en primes columnes de pedra de Girona. El pis inferior és l'obra més antiga, del segle xiv, semblant al de Santa Maria de Jonqueres, i les seves arcades es recolzen sobre fines i esveltes columnes amb fust polilobulat, d'alabastre de Beuda. Els capitells són també gòtics, amb dues rengleres d'acants estilitzats i florons sota l'àbac. A l'angle nord-est es pot veure l'arrencament d'uns arcs, vestigis d'una tribuna avui desapareguda. El pis superior és més tardà, probablement de la segona meitat del segle xv, i fou obrat a semblança de l'obra més antiga, però amb les columnes rodones i de menor alçada. Als angles del claustre inferior hi ha quatre arcs, un d'ells carpanell, que descarreguen sobre mènsules terminals. Completa el conjunt una font gòtica a l'angle nord-oest i una porta, també gòtica, a l'angle nord-est, que comunica amb el jardí. En una de les galeries dels pis inferior hi ha el sepulcre de Caterina Amat, priora del monestir fins a l'any 1530. Està enlairat i sostingut per dues mènsules bessones que reprodueixen la imatge de dos lleons. L'ornamentació consta d'una làpida amb dos escuts heràldics inscrits en sendes circumferències de garlandes i al centre la inscripció: HIC IACET RPA KA AMADA PORISSA HUI MOR OBIIT ANO M D XXX. Tanca el sepulcre una imatge jacent de la difunta, de difícil accés a causa de l'alçada en què es troba. Està fet de la mateixa pedra grisa que el claustre. Referències Vegeu també Cases Jacint Ferran Casa Ponts-Sentmenat Cementiri Vell d'Esplugues de Llobregat Església de Sant Ramon de Penyafort (Barcelona) Bibliografia Paulí, Antoni. El Real Monasterio de Nuestra Señora de Monte-Sión de Barcelona. Barcelona: Bartres, 1952. Peñarroja, Jordi. Edificis viatgers de Barcelona. Barcelona: Llibres de l'Índex, 2007. ISBN 9788496563261. Enllaços externs «Claustre de Santa Maria de Montsió». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.