NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Serni de la Pedra

Sant Serni de la Pedra és l'església parroquial de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església romànica molt modificada d'una sola nau, coberta amb volta de canó amb un transsepte marcat i orientada a llevant. Conserva part dels murs originals així com la porta adovellada d'arc de mig punt. La construcció fou sobrealçada i es va afegir una cambra rectangular que fa de sagristia, coberta amb una teulada a dos vessants més baixa que la de l'església, també coberta a doble vessant. Entre el campanar i l'absis alt, encara es veu una paret amb aparell romànic i amb una finestra d'arc de mig punt monolític. El campanar és una torre massissa quadrada, adossada al mur del costat de l'evangeli i molt deformada i amb una finestra de doble esqueixada. Història L'església de Sant Serni de la Pedra s'esmenta en l'acta de consagració de l'església de Santa Maria de la Seu d'Urgell (839 ?). La primera consagració data del segle x, concretament de l'any 962 pel bisbe Guisard II. Aquesta església havia estat ja consagrada, però degut a la profanació de què fou objecte pels homes del lloc, fou consagrada de nou i confirmats els seus béns posseïts des de seixanta anys enrere. El bisbe Sant Ermengol la va cedir en el seu testament de l'any 1035 a Santa Maria d'Urgell. L'any 1057 fou de nou consagrada pel bisbe Guillem Guifré de la Seu. El monestir de Sant Llorenç de Morunys tenia possessions dins la parròquia de la Pedra. L'any 1196 l'abat de Tavèrnoles estableix a dos habitants de la Pedra en els masos que Sant Llorenç té en dita parroquial: l'un sota el castell, al lloc del Solà i l'altre al camí que va als molins del monestir. Referències
Santa Anna de Mataró

Santa Anna de Mataró és una església del municipi de Mataró (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'església de Santa Anna formava part d'un antic col·legi enderrocat en època recent, pertanyent a la congregació de les Escoles Pies. Descripció És un edifici religiós on destaca la portada d'estil barroc, de tipus façana-retaule de perfil molt mogut. La porta està flanquejada per dues columnes situades sobre un pedestal i coronades per un capitell corinti i un entaulament que semblen repetir-se en forma de baix relleu a la part del darrere per tal de donar mobilitat al conjunt. Sobre aquest entaulament hi ha un frontó que combina les línies còncavo-convexes pròpies del període barroc, al centre del qual s'obre una fornícula que conté la imatge de la Verge. En conjunt hi ha una gran profusió d'elements decoratius. A l'interior destaca la Capella del sagrament amb pintures de Jordi Arenas i escultura de Jordi Puiggalí (1960). Referències
Santa Magdalena de les Tàpies

Santa Magdalena de les Tàpies és una capella de la masia de les Tàpies, al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació La masia i la capella es troben a la part central-nord del terme municipal, al marge dret de la Ribera Salada, al nord del serrat de Savila, entre els torrents de la Vila i el de Freixa. S'hi va des del punt quilomètric 89,2 de la carretera C-26 (42° 01′ 26″ N, 1° 22′ 18″ E). Es pren la pista que surt en direcció nord. Immediatament es bifurca i s'agafa la pista de la dreta que ascendeix, entre bosc, pel marge esquerre del torrent de la Vila fins a arribar als plans de la carena on s'alça la masia (1,6 km). Cal senyalar que la capella està plenament integrada dins el recinte d'edificacions auxiliars de la masia. Si algú de la casa no obre les portes, no es pot veure res. Descripció L'església és d'una sola nau rectangular coronada vers llevant per un absis semicircular adornat amb un fris d'arcuacions entre lesenes. No és possible contemplar tot l'absis sencer, ja que un sostre de construcció recent el parteix tot deixant a l'habitacle de sota, el sòcol d'un metre d'alçada i uns 40 cm de dues lesenes, mentre que al superior hi són visibles les poques arcuacions que s'han salvat de l'arrebossat. El parament fou sobre alçat a partir d'uns quatre metres. A l'exterior només es veu el mur que dona a tramuntana i uns pocs metres del de migjorn, on s'obre la porta d'entrada coberta amb un arc de mig punt i construïda amb grans dovelles treballades finament. Existeixen tombes antropomorfes al peu del mur de tramuntana. Història A desgrat que el topònim "Tàpia" apareix en un document de l'any 1037, de l'església de Santa Magdalena res no hem trobat escrit. Actualment el mur exterior de l'absis està habilitat com a cort de porcs. L'espai interior també és utilitzat per a usos aliens al culte. Referències
Santa Magdalena de Tragines

Santa Magdalena de Tragines és una església de la Coma i la Pedra (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació Està situada al sud del terme municipal, al vessant de llevant de la serra de Querol. S'alça, aïllada, al cap d'amunt dels camps de la masia de les Tragines. S'hi va des de la carretera LV-4012 (de Sant Llorenç de Morunys a Tuixén). Del km. 1,7 (42° 08′ 47″ N, 1° 35′ 35″ E) en surt una pista forestal que puja a les Tragines en 1,7 km. Al desviament es troba un pal indicador de petit recorregut. La pista està en bon estat, però és dreturera i amb pedruscall. Recomanat 4x4 i, millor, a peu. Descripció Església romànica d'una sola nau i amb absis quadrat i coberta amb volta de canó; a aquest absis, es va afegir un de planta semicircular. La nau també està coberta amb volta de canó i està orientada a llevant. L'església està sobrealçada. A l'interior, l'absis semicircular està separat de la nau per un mur o embà on hi ha nínxols oberts per a col·locar-hi imatges; aquest absis, ha perdut la seva coberta original. Hi ha una finestra de doble esqueixada a l'absis, amb arc de mig punt adovellat i un altre al mur de migdia de la nau, d'una sola esqueixada i arc de mig punt adovellat. Història L'església de Traginers s'esmenta en l'acta de Consagració de Santa Maria de la Seu d'Urgell de l'any 839 (?). Referències
Santa Margarida de Pampa

Santa Margarida de Pampa és l'església parroquial del nucli de Pampa, al municipi de Castellar de la Ribera (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'antic nucli de Pampa es troba a l'extrem nord del terme municipal, als vessants meridionals de la serra d'Oliana, elevada sobre le marge dret de la rasa de Solanes. Descripció Església de planta rectangular. Té un campanar d'espadanya amb dues finestres cobertes amb arcs de mig punt. El campanar està cobert amb lloses. Destaca la finestra circular del frontis feta d'un sol bloc de pedra. A la clau de la porta, hi ha la data de 1806. L' església no té absis i el parament interior està completament enguixat. L'església està coberta amb volta de llunetes a l'interior. Com a conseqüència de les humitats, les pintures estan en molt mal estat. El material de construcció és variat: pedres, ciment, rajoles... Història L'actual edifici fou construït l'any 1806 a la dreta del Barranc de Coscollola i a llevant del turonet on s'aixecava l'antiga. Prop de les seves restes, hi ha les de l'antic Castell de Pampa i entre ambdues, s'aixeca una casa senyorial. Als primers anys de la centúria, en tenia cura el vicari de la Salsa: mossèn Esteve Melé s'havia situat a Ogern. El vicari tant si depenia de la Salsa com del rector de Ceuró, s'estava a la Pampe. El mossèn de la Salsa, que s'havia fet vell, el 1919, volia que el vicari visqués a Ogern, llavors els veïns van demanar al bisbe que no els tragués el capellà, que aleshores era mossèn Salvador Casòliva. L' any 1924 encara hi havia capellà encarregat que era mossèn Joan Viladrich. Per anar-hi Pista a Santa Margarida de Pampa Referències Enllaços externs Santa Margarida de Pampa, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Santa Maria de Campanyà

Santa Maria de Campanyà és una església del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una ermita construïda sobre una capa de roca calcària. De planta rectangular i d'una sola nau. Hi ha les restes de l'obra primitiva que serveixen d'entrada i de base a la torre campanar que s'alça per sobre de la façana. La nau és reforçada a l'exterior per tres contraforts a cada costat. A la façana sud s'hi ha obert dues finestres. A l'interior s'hi conserva el retaule de Sant Sebastià del 1562 i una pica baptismal. Història El lloc de Campanyà és citat per primer cop al 991 quan el matrimoni format per Sunyer i Studia permuten amb el monestir de Sant Cugat tres peces de terra al terme d'Aqualonga (Valldoreix), una d'elles a Campanyà que limita amb terres del mateix monestir. Referències
Santa Maria de Viladelleva

La Mare de Déu de Viladelleva és una capella romànica aïllada al poble de Viladelleva a uns 6 km del nucli urbà de la vila de Callús, a la comarca catalana del Bages. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Aquesta església, de dimensions força petites, presenta una planta amb nau rectangular i absis trapezoïdal; aquest fet ha portat a considerar-la en alguna ocasió i erròniament com a preromànica. L'absis, situat al l'est, és més baix que la nau i s'obre a aquesta a través d'un arc de mig punt. Al centre de la capçalera hi ha un gran finestral rectangular refet modernament i una petita espitllera. La nau és coberta amb volta de canó. La porta d'accés, a ponent, és de mig punt, adovellada. Al davant d'aquesta hi ha un porxo d'entrada, posterior a l'església. El campanar situat també a ponent és força massís i té estructura d'una petita torre. L'aparell és obrat amb carreus disposats en filades i sense ornamentació. Història Aquesta església es trobava dins l'antic terme del castell de Callús, al lloc de Viladelleva, que és documentat des del 1025 en una venda de terres al lloc dit Vila de Leva, prop del riu Malceres. Probablement fou propietat de la família Montcada, que la cedí a la canònica de Vic. Es creu que l'església és la que amb la mateixa advocació de Santa Maria apareix el 1033 en una donació entre germans de la família Montcada. També es considera que correspon a aquesta capella la referència de 1060 d'una església de Santa Maria situada a Vila Mancada prop del riu Malchers. Les notícies sobre el culte són tardanes. Les visites pastorals del bisbe Pascual, entre el 1685 i el 1693, són les que aporten més detalls. La capella fou profanada el 1936. el 1962 la comprà Jordi Planas, prop. Del mas Ferrer, que impulsà la seva restauració i manté el culte. Referències
Benjamin Franklin International School

Benjamin Franklin International School is an International American school located in Barcelona that provides education from Nursery (3 years old) to Grade 12 (18 years old) to approximately 695 students from over 52 different nationalities. The school is a private, non-profit, co-educational day school with three divisions: Elementary School, Middle School and High School. BFIS offers three diploma programs: American High School Diploma, Spanish Baccalaureate Diploma and International Baccalaureate Diploma (IB Diploma). BFIS is accredited by the Middle States Association of Colleges and Schools and the International Baccalaureate, and it is recognized in Spain as a Foreign School by the Generalitat de Catalunya and the Spanish Ministry of Education. BFIS is also a member of BISA (Barcelona International Schools Association) History BFIS was founded in 1986 by a group of Barcelona parents. The school opened with 150 students and 23 teachers and it was located in Avinguda Pearson (Barcelona). BFIS moved to current address in Martorell i Peña (Barcelona) in 1991. The current building has historic significance, having been used during the Spanish Civil War to treat patients, among them English writer George Orwell. Divisions Early Childhood: Nursery and Pre-Kindergarten Elementary School: Kindergarten to Grade 5 Middle School: Grade 6 to Grade 8 High School: Grade 9 to Grade 12 (International Baccalaureate Diploma Program is offered in Grades 11 and 12) Program the American High School Diploma the International Baccalaureate (IB Diploma) Program the Spanish Baccalaureate certificate BFIS standards reflect the international benchmarking of Achieve and the US Common Core Standards. The school is accredited by the Middle States Association of Colleges and Schools and the Spanish Ministry of Education. English is the instructional language, with language courses offered in Spanish, Catalan and French. After-school activities BFIS offers three different after-school programs: Arts and Academics: ceramics, video-animation, French, Dutch, Chinese, creative writing, cinema, robotics. Performing Arts: theater, musical, orchestra, choir, individual instrument and singing classes, dance. Sports: Swimming, tennis, multi-sports, fencing, taekwondo, soccer, basketball, and volleyball. Faculty Teachers: 110 US Nationality: 38% Spanish Nationality: 31% International Nationality: 30% Native Language English: 57% Spanish: 36% Other: 7% International community BFIS community is integrated by approximately one third breakdown among US, Spanish and international families. The students, faculty, and parents represent over 45 nationalities and cultural heritages. References "Kindle seen as enabler for developing countries by Worldreader.org" Archived 2014-10-18 at the Wayback Machine, Geek.com, March 16, 2010. External links Benjamin Franklin International School official website Spain, Barcelona: Benjamin Franklin International School at United States Department of State
Institut Català de Recerca de l'Aigua

L'Institut Català de Recerca de l'Aigua (ICRA) és una institució científica creada l'any 2006 pel Govern de la Generalitat de Catalunya en el programa de Centres de Recerca de Catalunya (CERCA). Entre els seus objectius principals es troba el desenvolupament de projectes de recerca, la transferència del coneixement i innovació en tots els aspectes relacionats amb el cicle integral de l'aigua i la seva gestió i la formació d'investigadors i tècnics altament especialitzats en l'àmbit de l'aigua, com per exemple la presència de patògens resistents als antibiòtics al cicle de l'aigua, entre molts altres. La institució s'ubica a l'edifici H₂O del Parc Científic i Tecnològic de la Universitat de Girona, a Montilivi, Girona. Per a la construcció del projecte es van invertir un total de 3.360.000 €, 1.680.000 € dels quals provenien del fons de la UE. L'edifici va ser inaugurat l'any 2009. Referències Enllaços externs Institut Català de Recerca de l'Aigua - Lloc web oficial (català, castellà, anglès)
Residència d'Oficials de Barcelona

La Residència d'Oficials de Barcelona és un edifici situat a l'avinguda Diagonal, 666 (plaça de la Reina Maria Cristina) de Barcelona, catalogat com a bé d'interès documental (categoria D). Història Fou construït en uns terrenys majoritàriament sense urbanitzar, donats pel banquer Josep Garí d'acord amb una promesa feta als rebels durant la Guerra Civil. L'agost del 1939 es formalitzà la donació inicial d'un milió de pessetes, i nombroses empreses i particulars de la ciutat hi van fer aportacions fins a cobrir el cost total de la construcció de 2.687.000 pessetes. Projectat pels arquitectes Josep Soteras i Manuel de Solà-Morales, les obres es completaren en un temps rècord i la residència fou inaugurada el 30 de maig del 1940. De seguida fou cèlebre per l'organització de balls i festes, a les quals assistia l'èlite de la societat barcelonina, que contrastaven amb la misèria en què vivia la major part de la població barcelonina. Al vestíbul del pis principal es van instal·lar els busts de Mussolini i Hitler, donats pels representants italians i alemanys a la ciutat, i el 1941 fou decorada una sala alemanya. Fins al 1980, al davant de la Residència també hi hagué un monument als caiguts de la Legió Còndor. Per als Jocs Olímpics de 1992, l'Ajuntament de Barcelona va proposar-hi l'edificació d'un hotel de 5 estrelles, però a final del 1989 es van encallar les negociacions amb el Ministeri de Defensa, aleshores dirigit per l'exalcalde Narcís Serra. També es van oposar a l'operació els hereus de Josep Garí, que van recordar que el 1939 s'havia fet la donació únicament per a la construcció d'una residència d'oficials. El 2008, l'Associació de Veïns de les Corts va demanar infructuosament el traspàs de l'edifici a l'Ajuntament per a habilitar-la com a residència per a gent gran i llar d'infants. En l'actualitat, té la categoria de Residencia Militar Logística del Ministeri de Defensa i és utilitzada com a residència de militars destinats a Catalunya i com a allotjament turístic de l'Exèrcit espanyol. Descripció Té planta en forma d'«U», amb un cos annex alineat amb el carrer del Capità Arenes. La façana de la Diagonal ostenta com a únic element decoratiu un escut de l'Estat al centre. Hi destaca el llenguatge arquitectònic emprat, que si bé denota una economia constructiva amb l'ús del formigó armat i el maó de cara vista, adopta un caràcter estrictament funcional, basat en un mòdul habitacional de 3 m de façana per 5 m de fons i passadissos de 2 m d'amplada. L'accés principal es troba al centre de la «U» a través d'una arcada, que resulta ser l'element més tradicional del conjunt. Comptava amb allotjament per a 150 oficials en habitacions individuals, i serveis de restaurant, bar, piscina, gimnàs i pista de tennis. Referències Vegeu també Palau Abadal Caserna del Bruc Bibliografia Gorostiza Langa, Santiago «Diagonal 666. Un monument a l'ocupació de l'exèrcit franquista». L'Avenç, núm. 389, abril 2013, p. 42-50.
Residencia de Oficiales de Barcelona

La Residencia de Oficiales es una residencia militar de Barcelona (España). Fue proyectada por los arquitectos Josep Soteras y Manuel de Solà-Morales, siendo construida entre el 7 de agosto de 1939 y el 30 de mayo de 1940. El edificio, de estilo post-racionalista, está catalogado como bien cultural de interés local.​​ Descripción Es un edificio destinado a hacer de residencia para oficiales militares, con los servicios propios de un hotel de cierta categoría: servicios de restaurante, dormitorios, salas, pista de tenis, piscina y jardines. El edificio presenta un cuerpo principal en la avenida Diagonal, enfatizando la planta baja con los servicios comunes y ostentando, como único elemento decorativo, en el centro, un escudo de España. Un segundo cuerpo, anexo, sigue por la calle del Capitán Arenas, y tiene forma de letra L.​ Situación Al construirse, la parte de la avenida Diagonal en que está situada volvía a coger empuje urbanizador pero todavía era una zona bastante desértica a nivel urbano y estaba rodeada de campos con actividad agrícola. Actualmente la transformación de la zona, gracias a las actividades comerciales y empresariales que se desarrollan en ella, ha hecho que la residencia esté en un lugar privilegiado.​ Referencias
Camarasa

Camarasa és una vila i municipi de Catalunya situat a la comarca de la Noguera. Inclou l'entitat municipal descentralitzada de Fontllonga i Ametlla. Fontllonga fou municipi independent fins al 1970. Ha estat i és el marquesat de Camarasa, creat pel rei Carles I el 1543 per a Diego Sarmiento de los Cobos, fill del seu secretari Francisco de los Cobos, el qual passà als Fernández de Henestrosa, als Fernández de Córdoba i actualment pertany als Hohenlohe-Langenburg. Història El 1050, Camarasa i Cubells foren cedides per Yússuf ibn Sulayman al-Mudhàffar de l'emirat de Larida al comtat de Barcelona. La construcció de la presa i central hidroelèctrica de Camarasa entre el 1917 i el 1920 fou el fet més important en la vida camarasina a començament del segle XX. Geografia Llista de topònims de Camarasa (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc). Demografia El 1857 incorpora Sant Llorenç de Montgai, i el 1970, Fontllonga junt amb la Baronia de Sant Oïsme i Figuerola de Meià. Referències Vegeu també Pedrera de Rúbies. Puig de Sant Jordi. Tossal de la Secalla. Castell de Sant Oïsme. Pont de Terradets. Dinosaures de Coll de Nargó Ruta dels Orígens Sant Miquel de Camarasa Enllaços externs Pàgina web de l'Ajuntament Informació de l'Institut d'Estadística de Catalunya
Camarasa (Lleida)

Camarasa ist eine katalanische Gemeinde in der Provinz Lleida im Nordosten Spaniens. Sie liegt in der Comarca Noguera am Zusammenfluss der Flüsse Segre und Noguera Pallaresa. Persönlichkeiten Michele Balaguer (1597–1663), römisch-katholischer Geistlicher, Bischof von Malta 1635–1663 Weblinks Einzelnachweise
Camarasa

Camarasa (Catalan pronunciation: [kamaˈɾaza]) is a municipality in the comarca of the Noguera in Catalonia, Spain. It is situated at the confluence of the Segre and Noguera Pallaresa rivers. The Camarasa reservoir on the Noguera Pallaresa (113 hm³) and the Sant Llorenç de Montgai reservoir on the Segre are important hydroelectric power stations. It has a population of 788 (register office, 2025) . The C-147 road links the municipality with Balaguer and Tremp, and there are Renfe railway stations in Sant Llorenç de Montgai and L'Ametlla de Montsec. The municipality includes a small exclave to the north. Demography References Panareda Clopés, Josep Maria; Rios Calvet, Jaume; Rabella Vives, Josep Maria (1989). Guia de Catalunya, Barcelona: Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3 (Spanish). ISBN 84-87135-02-1 (Catalan). External links Official website (in Catalan) Government data pages (in Catalan)
Camarasa

Camarasa település Spanyolországban, Lleida tartományban. Camarasa Àger, Alòs de Balaguer, Balaguer, Vilanova de Meià, Cubells, La Sentiu de Sió, Os de Balaguer, Les Avellanes i Santa Linya és Llimiana községekkel határos. Lakosainak száma 788 fő (2025). Népesség A település népessége az utóbbi években az alábbiak szerint változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Camarasa

Camarasa è un comune spagnolo di 876 abitanti situato nella comunità autonoma della Catalogna. Voci correlate Marchesato di Camarasa Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Camarasa Collegamenti esterni Sito ufficiale, su camarasa.cat. (CA) Camarasa, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Camarasa

Camarasa (em catalão e oficialmente) ou Camarasa Fontllonga (em castelhano) é um município da Espanha na comarca de Noguera, província de Lérida, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 157,1 km² de área e em 2021 tinha 807 habitantes (densidade: 5,1 hab./km²). Demografia Referências
Камараса

Камараса (исп. Camarasa) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Ногера. Занимает площадь 157,1 км². Население — 979 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Официальная страница Datos estadísticos
Camarasa (kommun)

Camarasa är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Lleida och regionen Katalonien, i den nordöstra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 945. Arean är 157 kvadratkilometer. Camarasa gränsar till Àger, Alòs de Balaguer, Balaguer, Vilanova de Meià, Cubells, La Sentiu de Sió, Os de Balaguer, Les Avellanes i Santa Linya och Llimiana. Terrängen i Camarasa är kuperad åt sydväst, men åt nordost är den bergig. Camarasa delas in i: Fontllonga i Ametlla Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Camarasa.
Камараза

Камараза (Camarasa) — муніципалітет у регіоні Ногера, Каталонія, Іспанія. Він розташований у місці злиття річок Сегре та Ногера- Паллареса. Водосховище Камараса на Ногера Пальяреса (113 hm³) і водосховище Сан-Льоренс-де-Монтгай на Сегре є важливими гідроелектростанціями. Дорога C-147 з'єднує муніципалітет з Балагером і Тремпом, а також є залізничні станції Ренфе в Сант-Льоренс-де-Монгай і Л'Аметла-де-Монсек. Муніципалітет включає невеликий ексклав на півночі. Примітки Джерела Панареда Клопес, Хосеп Марія; Ріос Кальвет, Хауме; Рабелла Вівес, Хосеп Марія (1989). Guia de Catalunya. Барселона: Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3 (іспанська). ISBN 84-87135-02-1 (каталонська). Посилання Офіційний сайт (кат.) Сторінки державних даних (кат.)