NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Llista de topònims d'Artesa de Segre

Llista de topònims (noms propis de lloc) del municipi d'Artesa de Segre, a la Noguera cabana carrer casa castell cementiri cup edifici entitat singular de població església font granja jaciment arqueològic masia muntanya oratori plaça pont porta de ciutat riu serra serralada sitja vèrtex geodèsic Misc
Mas de Pedrafita

El Mas de Pedrafita és un mas del municipi de Rubió, a la comarca catalana de l'Anoia. La casa de pagès és al pla de Pedrafita, travessat per la carretera d'Igualada a Prats de Rei BV-1031, dita de les Maioles. L'edifici té la capella annexa de Santa Anna de Pedrafita documentada des del 1470. Rep el nom de «Mas de Pedrafita» a causa d'estar enclavada en un punt de partició de termes. La masia es remunta als segles xvi i xvii, encara que aquesta neix de la transformació d'un antic hospital de camí present ja al segle xiii. La casa pairal ha patit diverses transformacions des de la construcció. En la llinda d'una finestra hi ha la inscripció del 1745 i en la d'un cup la de 1881 i les inicials J.E.E.A. El 1947 s'hi afegiren diversos coberts. La casa va ser abandonada el 1977, tanmateix, va ser restaurada l'any 2009. Descripció Masia formada per dos cossos principals i un cos annex. Un dels cossos principals està format per planta baixa, planta primera i planta sotacoberta, fet de maçoneria i amb la coberta de teula àrab a dues aigües. Presenta un gran portal adovellat. Les llindes de les finestres són de pedra i hi ha accessos a l'interior a través d'arcs de mig punt i arcs el·liptics. Adossats a aquests cos hi ha la capella. L'altre cos principal està format per planta i planta primera, és de nova construcció amb estructura de fàbrica ceràmica. La peça restant és en planta baixa i coberta a una vessant. Domini del mas Pere de Bertran de Rubió el governava el 1198 i a l'inici del segle xiv era senyorejat pel llinatge dels Castellolí. Passà després als Timor: Francesca Timor fou muller de Berenguer de Boixadors. El seu fill, Bernat de Boixadors comprà el 1380 la jurisdicció de Rubió al rei Pere el Cerimoniós. El net d'aquest, Bernat Guerau de Boixadors i d'Urries, s'enfrontà la Generalitat al costat dels joanistes en la Guerra civil catalana de 1462. El llinatge dels Boixadors rebé més tard els comtats de Savallà i de Peralada. El capbreu de 1752-1755 reconeix senyor en Bernat Antoni de Boixadors. Mantingueren la senyoria fins a la fi de l'Antic Règim. Ermita de Santa Anna de Pedrafita L'ermita de Santa Anna és una petita capella característica del romànic català. Està documentada des del 1470 i reformada al segle xvii tal com ho demostra la inscripció del 1671 en la llinda de la porta d'entrada acompanyat del nom Sola. És adossada a la casa pairal, fou construïda amb grans maons de pedra, amb un absis semicircular i una senzilla porta d'entrada amb forma rectangular. És remarcable la gairebé total absència d'obertures de llum a l'exterior cosa que dona com a resultat un interior fosc i fresc. La teulada ha estat reformada relativament fa poc. A més, s'intueix una porta adovellada, tapiada, a un dels murs laterals de l'ermita. L'ermita de Santa Anna de Pedrafita fou un punt bàsic a la resistència igualadina durant la Guerra del Francès. Referències
Mas de Sant Llàtzer

El mas de Sant Llàtzer està situat als afores de la vila de Peralada, vers el sud-oest, a la vora de la carretera de Vilanova de la Muga i Castelló d'Empúries. Una de les dependències auxiliars d'aquest mas aprofita l'estructura d'una antiga església preromànica. Segons els historiadors el primer convent del Carme es trobava extramurs de la població i molt a prop d'aquest mas de Sant Llàtzer. No fou fins a finals del segle xiii que els frares carmelites fundaren el convent que es conserva en l'actualitat, dins la vila. Les restes de l'església de Sant Llàtzer són molt anteriors a la fundació carmelitana. Hom creu que es podria tractar d'un monestir visigòtic. Actualment l'edifici serveix de magatzem del mas que té al costat. És una construcció preromànica (s. VIII-IX), segurament d'una sola nau i absis traperial. Alguns murs conserven «opus spicatum» ben marcat. Referències
Mas de la Llosa

El Mas de la Llosa és un mas que hi ha al terme municipal d'Espolla a uns 8 km al nord del nucli urbà, a l'alta vall de la riera de Freixe, que és afluent de l'Orlina i sota el Pic de Sallfort. El mas havia estat propietat de marquès de Camps i fins que es va vendre a la dècada de 1980. És un mas que ha estat habitat amb intermitències.
Mas del Marimon

El Mas del Marimon és un mas situat al municipi de Torroja del Priorat a la comarca catalana del Priorat inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Conjunt de construccions adossades presidides per un cos principal de planta aproximadament quadrada, situat sobre un turó que té 361 m d'altitud i que genera un ampli meandre del riu Siurana. L'edifici principal és de planta baixa, pis i golfes. A la façana, orientada al Nord-oest, s'obren: la porta d'arc de mig punt dovellada i dues finestres a la planta baixa; tres àmplies finestres al pis i tres de més petites a les golfes. Aquestes tenen diverses arcades d'obra als vessants Sud i Est. El terra de la planta baixa conserva, encara, a l'entrada l'empedrat amb petits còdols. Per la part posterior hi ha una galeria coberta enrunada un petit tancat i un altre de gran per al bestiar. Molt proper hi ha un altre edifici auxiliar. Història La casa Marimon és de llarga tradició a Torroja del Priorat, amb un bon edifici al carrer Major. La construcció del mas es degué produir durant els segles XVII o XVIII, encara que els terrenys planers on és assentat permet suposar una utilització agrícola anterior. Fou habitat de forma permanent fins a aquest segle i després conservat per a usos auxiliars. Actualment s'han realitzat obres d'infraestructures concretades en un nou camí i una excavació, presumiblement per a una piscina. En el molí proper s'hi instal·là la primera fàbrica d'electricitat del poble. Referències
Masets de Ponciano

Els Masets de Ponciano és una masia amb diversos edificis -dels quals només en queda un- del poble de Sapeira, de l'antic terme ribagorçà de Sapeira, pertanyent actualment al municipi de Tremp. Està situada al nord-oest de Sapeira, al vessant nord de la serreta on s'assenta el poble de Sapeira, en un coster a l'esquerra del barranc de Llepós. Té a ponent seu els masos de Coró i de Barreda. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Masia del Cardona

Can Castell és una masia situada al municipi de Passanant i Belltall a la comarca catalana de la Conca de Barberà. Està situada a 1,8 quilòmetres en línia recta del nucli de Passanant, entre camps de concreu. A 250 metres al sud-est hi trobem la masia de Ca l'Ignàsio, i a uns 900 la de l'Hostal Nou; i a poc més de 700 metres al nord la Serra del Martí. Referències
Meda Gran

La Meda Gran és l'illa de major superfície (18,7 ha) de l'arxipèlag de les illes Medes (Torroella de Montgrí, Baix Empordà). L'illa té una elevació màxima de 73,9 msnm. i un perímetre de 2.800 m. Dominada per penya-segats pràcticament verticals, disposa d'un embarcador a l'est, on hi ha pendents relativament suaus que permeten arribar al cim on hi ha un far. Tant la part emergida com la submergida estan protegides dins del Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter. La Meda Gran allotja la colònia de cria de gavià de potes grogues més gran de la Mediterrània ascendint fins als 40.000 individus durant els mesos de maig a juliol. Referències
Mercat Central de Tarragona

El Mercat Central de Tarragona és un monument del municipi de Tarragona protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici de planta longitudinal amb tres naus i una de transversal que divideix la planta en dues meitats simètriques. Les cobertes de fibrociment estan suportades per estructures metàl·liques en arc apuntat i per columnes de fosa amb capitell de gust modernista. L'exterior, completament d'obra, consta de dues façanes principals compostes per tres arcs de mig punt, un de central de grans dimensions, corresponent a la nau central, i dos laterals que defineixen les cantonades. Les façanes laterals repeteixen el mateix esquema amb panys de paret més llargs entre els arcs (el central correspon a la nau transversal). Els arcs i els panys de paret presenten obertures amb llibrets-panells. Fort caràcter modernista en les reixes i la iconografia decorativa i gust neomedieval, amb arcs apuntats i estil de les portes. Història L'edifici es va inaugurar el 19 de desembre de 1915. L'octubre de 2007 van començar unes reformes que van fer desplaçar tots els paradistes del mercat a la plaça del davant (Plaça Corsini) en un edifici temporal. Després de molts retards en les obres, el març de 2017 es va inaugurar la remodelació de l'edifici. Referències Enllaços externs «Mercat Central de Tarragona». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mercado Central de Tarragona

El Mercado Central de Tarragona es un edificio protegido como bien cultural de interés local y está situado en la capital tarraconense. Descripción Es un edificio de planta longitudinal con tres naves y una transversal que divide la planta en dos mitades simétricas. Las cubiertas de fibrocemento están soportadas por estructuras metálicas en arco apuntado y por columnas con capitales modernistas. El exterior consta de dos fachadas principales compuestas por tres arcos de medio punto, uno central de grandes dimensiones, que corresponde con la nave central y dos laterales. El edificio posee un fuerte carácter modernista en muchos de sus elementos. Historia El edificio fue inaugurado el 19 de diciembre de 1915.​ En octubre de 2007 se pusieron en marcha unas reformas que hicieron que todos los puestos del mercado tuvieran que desplazarse a la plaza delantera (Plaza Corsini) a un edificio temporal. Tras la finalización de las obras, en marzo de 2017, se inauguró la remodelación del edificio.​ Referencias
Mercat Maignon

El mercat Maignon és un edifici situat a la plaça del mateix nom de Badalona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Història És en una antiga plaça anomenada de Moyons, segons un plànol del segle xix, al primer eixample de Badalona, sobre uns terrenys d'Esteve Maignon. Va ser projectat per l'arquitecte municipal Pere Falqués i Urpí i inaugurat el 1889 pel batlle Francesc Viñas i Renom. L'Ajuntament el va reformar el 1975 i hi va eliminar 26 de les 78 parades exteriors, per a facilitar la comunicació del vianants entre l'avinguda Marti Pujol i el carrer de Mar. Va canviar part dels antics vitralls i hi va posar un sostre pla per a millorar la resistència al clima però així va amagar l'estructura de ferro de la coberta. Des de 2015 és tancat a l'espera d'una nova renovació i rehabilitació integrals; els paradistes han sigut traslladats a una carpa al costat del mateix mercat, en el lloc que havia ocupat antigament la perfumeria Parera, avui anomenat plaça de les Puntaires. Tot i tenir una empresa encarregada del projecte, encara continua tancat. Amb el pas dels anys sense executar-se la reforma de l'edifici, ha obligat també a fer obres de millora i manteniment de la carpa provisional. Descripció És un edifici de planta rectangular de 1034 m², semblant a altres mercats, com el del Clot i sobretot el del Poblenou, del mateix arquitecte. Bastit en maó i pedra artificial, les parets consten de grans vitralls, la majoria no conservats, antigament decorats en colors, i al centre dels testers té els dos vitralls originals que destaquen per tenir l'escut de Catalunya rodejat d'una garlanda (en aquella època era l'escut que emprava l'Ajuntament de Badalona). L'interior està assentat en un pla lleugerament superior al dels carrers que l'envolten. L'agost 2023 l'ajuntament va fer executar unes primeres obres de conservació urgent en espera d'un projecte de reforma completa. Referències Bibliografia Solé Ferrer, Marc. Construcció i arquitectura del mercat Maignon de Badalona (1886-1889). Universitat Politècnica de Catalunya. Escola Politècnica Superior d'Edificació de Barcelona (treball fi de grau), 24-07-2019. Enllaços externs «Mercat Maignon». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Mercat Municipal d'Amposta

El Mercat Municipal d'Amposta és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Dissenyat per l'arquitecte Francesc Ubach i Trullàs, sobre un solar on s'ubicava una fàbrica de sabó i uns sequers d'arròs. La construcció d'aquest edifici suposà el trasllat d'ubicació del mercat setmanal que tenia lloc els diumenges a la plaça de l'Església. Fou inaugurat el 2 de febrer de 1947. Els anys 1995 i el 2017 s'hi van dur a terme diverses remodelacions. Descripció És un edifici civil de planta rectangular, amb una superficie de 1.550 m2, format per la gran nau del mercat i dos porxos longitudinals al llarg dels dos murs laterals, i sobre aquests es troben uns grans finestrals coberts per unes magnífics vitralls realitzats amb la tècnica de l'emplomat, obra de Bronson Shaw, amb motius paisatgístics del Delta de l'Ebre. Ocupa tota una illa. Té uns 20 metres d'alçada (els cossos laterals són de 3,5 m i 7 m), amb teulada a dues aigües (els laterals tenen teulades inclinades esglaonades en dos nivells). En alçada es divideix en dos i tres registres: dos per als murs laterals, que tenen al primer registre els cossos longitudinals, i al segon un seguit de finestrals rectangulars. A la façana principal i la posterior hi ha una porta (la de la principal amb escala d'accés, d'arc de mig punt coronat per una cornisa volada) i dos grans finestrals al primer registre. El segon registre presenta un seguit de finestres i el tercer una mitja rosassa i el coronament dels dos vessants de la teulada fetes de línies corbes esglaonades. Les dues entrades connecten amb la gran nau per una espècie de vestíbul amb una tribuna superior. Dins la nau hi ha sis estances rectangulars a cada mur lateral. El sostre està fet d'un entramat de bigues. Referències
Mercat d'Hostafrancs

El Mercat d'Hostafrancs és un edifici situat als carrers de la Creu Coberta, Hostafrancs de Sió, Vilardell i Àliga del barri del mateix nom de Barcelona, catalogat com bé cultural d'interès local. Història Es va construir per a respondre a la necessitat d'abastir un barri que va tenir un gran boom demogràfic gràcies a les fàbriques que hi havia. El projecte fou encomanat per l'Ajuntament de Barcelona a l'arquitecte Antoni Rovira i Trias, contemporàniament al del mercat de la Concepció, i va ser inaugurat el 1888. Als 1980 i 1990 va ser objecte de reformes, que n'han distorsionat la imatge original i la divisió interior en dos pisos. Descripció És un edifici aïllat que consta de tres naus, la central més ample i alta, amb coberta a doble vessant cadascuna. Té una base de pedra on es recolzen les columnes de ferro que aguanten una biga. Entre les columnes hi ha una barana de ferro i el tancament es fa mitjançant unes planxes metàl·liques. La biga està aguantada per unes peces de ferro forjat que fan de mènsules i, sobre les columnes, amb mènsules de ferro fos amb decoració vegetal. Mentre que en les naus laterals aquesta biga fa de suport de la teulada, a la nau central té a sobre una estructura de ferro de columnes amb arcs de mig punt tancat amb vidre. Sobre aquesta estructura hi ha una biga que aguanta la teulada. Seguint les vessants de les teulades hi ha una sèrie d'obertures que permeten el pas de l'aire. Als extrems de les teulades hi ha uns escuts decoratius de ferro. L'interior està actualment dividit en dos pisos, la qual cosa no deixa entrar la llum natural a les parades i distorsiona la visió de l'espai original. A la planta baixa, en un espai ample i sense separacions, les parades es disposen en carrers i una sèrie de columnes de ferro fos aguanten unes bigues que suporten el pes del terra del pis superior. A la primera planta s'ha ubicat una botiga. Aquí un fals sostre ressegueix les formes triangulars de les teulades però sense deixar veure la seva estructura. El mercat té una superfície total de 3.495 m2 i una superfície comercial de 976 m². Actualment, hi ha una botiga de la cooperativa Abacus al segon pis i un supermercat a la nau de la dreta. Referències
Marché d'Hostafrancs

Le Marché d'Hostafrancs est un marché municipal couvert de Barcelone du quartier d'Hostafrancs, œuvre moderniste de l'architecte Antoni Rovira i Trias (1888). Accès Hostafrancs, station de la ligne 1 du métro de Barcelone. Histoire Le marché est inauguré en 1888 et a subi plusieurs transformations durant son histoire. Il couvre une surface de 976,36 m2. C'est une œuvre de l'architecte Antoni Rovira i Trias de Barcelone, protégée comme Bien Culturel d'Intérêt Local. Présentation Le marché d'Hostafrancs est un bâtiment isolé à trois nefs, la centrale la plus large et haute. Le bâtiment a une base de pierre où s'appuient les colonnes de fer. Le marché a une surface totale de 3.495 m2 et une surface commerciale de 976 m2. L'architecte a réalisé le marché en même temps que le marché de la Conception en 1888 et les deux bâtiments sont identiques. Références (ca) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en catalan intitulé « Mercat d'Hostafrancs » (voir la liste des auteurs). Bibliographie Archives Municipales du District 3 - Sants-Montjuic (Barcelone). (2000). Les Marchés (p. 20). Barcelone : Mairie de Barcelone. District Sants-Montjuic. Liens externes « Mercat d'Hostafrancs », Cercador Patrimoni Arquitectònic, sur Ajuntament de Barcelona Le marché à la page des marchés municipaux de Barcelone Archivé. Portail de Barcelone Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du commerce
Mercat de Sant Pere

El Mercat de Sant Pere, abans anomenat de Pere San, és un edifici modernista del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental). Fou projectat per Ferran Cels l'any 1911 a la plaça Major, que actualment s'anomena plaça de Sant Pere. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pels voltants de 1920 es construí el primer mercat municipal. Més tard, el 1935 es va ampliar. Amb clares influències de Puig i Cadafalch, l'edifici presenta elements arquitectònics i funcionals propis del modernisme, com l'obra vista, les finestres trapezoïdals, les pilastres i l'ús del ferro. En els terrenys on està situat hi havia l'antiga església parroquial de Sant Pere d'Octavià i el cementiri. Descripció L'edifici original està format per una sola nau a la que se li va afegir una nau més petita a la part posterior destinada a la venda de peix i també un cos adossat a la façana principal destinada a altres utilitzacions. La nau més gran, primera estructura del mercat es caracteritza per a la utilització de l'element constructiu del totxo vist, mitjançant el qual s'han obert finestres a les façanes laterals i a la principal. Les finestres són de diferent alçada seguint el ritme de la volta de la nau, estan separades en dos pisos per una línia d'impostes. Són tapades amb persianes de ventilació. Les façanes laterals són coronades per un cos que s'alça en forma de merlets motllurats. La decoració amb totxo vist s'alterna amb rajoles de ceràmica de temes florals. Història L'any 1927, l'arquitecte municipal Enric Móra i Gosc es va encarregar de les obres d'ampliació d'una segona nau que va respectar totes les característiques de l'edifici original. Amb els anys, s'hi han anat fent petites reformes que han respectat sempre l'estructura inicial. L'any 2013 va ser reanomenat de Pere San a Sant Pere per l'error que s'havia comès en traduir-lo dels registres franquistes de la ciutat, que l'havien dut a ser la plaza de Pedro, San. Referències
Mercado de Sant Pere

El Mercado de Sant Pere, antes llamado de Pere San, es un edificio modernista del municipio de San Cugat del Vallés (Barcelona). Fue proyectado por Ferran Cels en 1911 en la plaza Mayor, que actualmente se llama plaza de Sant Pere. Forma parte del Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña . Alrededor de 1920 se construyó el primer mercado municipal. Más tarde, en 1935, se amplió. ​ Con claras influencias de Puig y Cadafalch, el edificio presenta elementos propios del modernismo. En los terrenos donde está situado se encontraba la antigua iglesia parroquial de Sant Pere de Octavià y el cementerio. Historia En 1927, el arquitecto municipal Enric Móra i Gosc se encargó de las obras de ampliación de una segunda nave que respetó todas las características del edificio original. Con los años, se han ido realizando pequeñas reformas que han respetado siempre la estructura inicial. En 2013 fue renombrado de Pere San a Sant Pere por el error de traducción que se había cometido al traducirlo en los registros de la ciudad. Referencias
Mercat de Collblanc

El Mercat de Collblanc és un edifici del barri del mateix nom de l'Hospitalet de Llobregat, catalogat com a bé cultural d'interès local. Història El 1925, l'Ajuntament de l'Hospitalet va adquirir els terrenys, on es feia un mercat setmanal, i l'any següent va encarregar a l'arquitecte municipal Ramon Puig i Gairalt el Pla d'Eixample i Reforma de la ciutat per a respondre al creixement de la població dels anys 1920. El mercat es va construir l'any 1932, obra del mateix Puig i Gairalt, que poc abans ja havia projecta el Mercat del Centre. El 1988 es van construir les parades exteriors, i el 1994 un aparcament soterrani a la plaça del costat, tocant al carrer del Progrés. Descripció És de planta de creu llatina, amb els braços longitudinals més llargs que els transversals. La coberta és de teula romana a quatre aigües i en la intersecció dels dos braços s'aixeca un cos quadrangular cobert a quatre aigües. Cada braç de la creu és de tres naus, el central més alt que els laterals, d'aquesta manera s'obren dos nivells de finestres, un nivell en les naus laterals i un altre en el mur de la nau central que sobresurt per sobre de les laterals. La decoració exterior és molt senzilla i de tipus geomètric. Les finestres són rectangulars i en degradació. Les façanes tenen pilastres amb poc volum i sense decoració i les obertures, també en degradació, tenen la part superior en forma de mig hexàgon. Referències Enllaços externs «Mercat de Collblanc». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.