NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Museu de Puntes al Coixí

El Museu de Puntes al Coixí és un museu al municipi de l'Arboç (Baix Penedès) dedicat a la tècnica artesana de la punta al coixí, i que conté la major col·lecció mundial d'exemplars de punta arbocenca, declarat ofici singular de Catalunya el 2010 per Artesania de Catalunya (GenCat). El museu és a l'edifici de Can Rossell, que també alberga la Casa de Cultura. L'edifici està protegit com a bé cultural d'interès local. Història del museu La punta al coixí és un ofici profundament arrelat a l'Arboç, i les proves de la seva existència es remunten al segle xviii. El museu fou inaugurat el 1994, però la col·lecció de puntes que serviria de fons al museu es començà a aplegar ja des del 1970, tot a través de donacions de particulars, i a partir del 1978, a través de donacions i adquisicions fetes pel Patronat Pro Futur Museu de Puntes al Coixí. El fons El museu aplega més de 500 obres, entre jocs de llit, mocadors, ventalls, mantons, mantellines, aplicacions, albes (cortines), tapets, complements - com ara bosses de mà, sabates, guants, ombrel·les -, un vestit de comunió fet íntegrament de punta al coixí, etc. Algunes peces daten d'abans del 1920. Entitats i fires relacionades Relacionats amb el museu hi ha l'escola de puntaires de l'Arboç (fundada el 1943), ubicada davant per davant del museu, i la Fira de Santa Llúcia de l'Arboç, també coneguda com la Fira de la Punta al Coixí de Catalunya, que se celebra anualment el diumenge més proper al 13 de desembre i que té la singularitat de ser l'única fira de Catalunya dedicada a la punta al coixí. Durant la fira s'hi celebra una gran trobada de puntaires que acull fins a 1000 artesanes, i té lloc el lliurament de premis del Concurs Nacional de Punta al Coixí de Catalunya. L'edifici L'edifici de Can Rossell és compost de tres plantes separades per cornises. Els baixos de gran alçada, tenen al mig una alta portalada d'arc rebaixat. A cada banda hi podem veure una porta de llinda que té damunt una porta balconera amb llinda i barana de ferro forjat. La planta noble presenta una gran balconada, la base de la qual descriu unes formes ondulades. Consta a més d'una barana de ferro forjat i de tres portes balconeres d'arc rebaixat decorades mitjançant un trencaaigües, que s'ajunta amb la cornisa de separació de les dues plantes i unes franges verticals i horitzontals amb relleus geomètrics. Les golfes tenen tres finestres rectangulars disposades horitzontalment i emmarcades per uns relleus amb columnetes estriades, les quals prenen una forma corba a la part inferior i s'enllacen amb la cornisa de sota. Una sèrie de mènsules sostenen la cornisa. Tota la façana és decorada amb carreus regulars. Es creu que la casa devia ser construïda a principis de segle xx. Vegeu també Ret fi Brodat Referències Enllaços externs Museu de Puntes al Coixí de l'Arboç Arxivat 2015-02-09 a Wayback Machine., "Petita història". Museu de Puntes al Coixí Arxivat 2015-02-10 a Wayback Machine. a la plana de Turisme de l'Arboç Casa de Cultura i Museu de les Puntes de Coixí de l'Arboç, a la pàgina de Festa Catalunya - informació sobre el fons.
Estany de les Mussoles

­ L'Estany de les Mussoles o des Mussoles és un llac d'origen glacial que es troba dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, a 2.356 m d'altitud, en el terme municipal de la Vall de Boí, a l'Alta Ribagorça. El seu nom prové «del basc, mun-tzi-ol-a, cabana de l'aturonament, del massís de turons». Situat en les Mussoles, la vall dreta de les dues que conformen la Vall de les Mussoles, flanquejat per la Serra de les Mussoles al nord-est i el serrat que baixa de la Dent de les Mussoles a ponent, per sota dels Estanys de Cap de les Mussoles, drena, cap al nord-oest, al Barranc de les Mussoles. Rutes La ruta surt del Planell de Sant Esperit resseguint la riba esquerra del Barranc de Llacs, fins a trobar i seguir, cap al sud-est, el Barranc de les Mussoles. Al trobar el punt on desaigua el Barranc de la Cometa de les Mussoles la ruta ressegueix aquest barranc uns 400 metres direcció sud, on gira cap al nord-est, per resseguir després la riba dreta del Barranc de les Mussoles una altra vegada fins a arribar a l'estany. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Nau del Port (Roses)

El Nau del Port és un edifici del municipi de Roses (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una edificació situada a la cruïlla de l'avinguda de Rhode i la carretera del Far, davant de la rotonda del moll comercial del port, dintre del nucli urbà. Descripció Es tracta d'un edifici aïllat, tot i que per la part posterior se li adossa una altra nau de dimensions més petites. És de planta rectangular amb l'eix més llarg perpendicular al mar. Consta d'una sola planta, de gran alçada, coberta amb una teulada a dues vessants de plaques de fibrociment. Presenta una porta d'arc rebaixat a la façana principal, orientada a mar, i dues més a la paret lateral de llevant, una d'arc rebaixat i l'altra rectangular. Les finestres presents a totes les façanes són també rectangulars i algunes són posteriors a la construcció de l'edifici. Els paraments exteriors presenten la pedra vista, indicant-nos així que la construcció fou bastida amb pedra de diverses mides, sense treballar i lligada amb morter. Història És una nau bastida cap a l'any 1921. Era propietat de la societat Bucknall, Schcotz & Co., amb seu a Sant Feliu de Guíxols. Va ser projectada en una època de creixement del port de Roses gràcies al comerç de cabotatge. Referències
Estany Negre (la Vall de Boí)

L'Estany Negre, també anomenat Negre de Caldes, és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El llac, d'origen glacial, està situat a 2.134 metres d'altitud, dins la Capçalera de Caldes, a l'entrada de la Vall de Colieto. Té una superfície de 9 hectàrees i 35 metres de fondària màxima. Rep les aigües del Estany de Colieto (E) i drena pel Riuet d'Estany Negre (O). L'estany descansa als peus de les imponents parets de l'obaga del Pics de Comalespada (S) i de les Agulles de Travessani (NE). Al nord-est, damunt de les escarpades parets s'aixeca el sobre l'estany, es troba el Refugi Joan Ventosa i Calvell; sent el punt d'entrada a la Vall de Colieto, que s'obre cap a l'est; des d'aquest punt es pot gaudir de les impressionants vistes del Massís del Besiberri. La ruta més habitual es la que procedent de la Presa de Cavallers, pel Pletiu de Riumalo, el Barranc de les Llastres i Pas de l'Osso, també porta al Refugi Joan Ventosa i Calvell. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Lago Negro (Valle de Bohí)

El lago Negro (en catalán estany Negre) es un lago español se sitúa en el término municipal de Valle de Bohí, en la comarca de la Alta Ribagorza, dentro del parque nacional de Aigüestortes y Lago de San Mauricio, provincia de Lérida, Cataluña. Descansa a los pies de las imponentes paredes de la umbría de los Picos de Comalespada y de las Agujas de Travessani. En el noreste, sobre las escarpadas paredes del lago, se encuentra el Refugio Juan Ventosa, siendo el punto de entrada al Valle de Colieto, que se abre hacia el este. Sesde este punto se puede disfrutar de las impresionantes vistas del Besiberri.​ Véase también Embalses de Cataluña Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Lago Negro.
Estany Negre (sjö i Spanien)

Estany Negre är en sjö i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Lleida och regionen Katalonien, i den nordöstra delen av landet, 400 km nordost om huvudstaden Madrid. Estany Negre ligger 2 126 meter över havet. Trakten runt Estany Negre består i huvudsak av gräsmarker. Källor
Estany Nere

L'Estany Nere és un llac que es troba en el terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El llac, d'origen glacial, està situat a 2.296 metres d'altitud, a la part baixa de la Coma dels Pescadors. Té 4,27 hectàrees de superfície i 36 metres de fondària màxima. Rep les aportacions de tota la coma i desaigua al Barranc de Peixerani, cap a l'oest. Rutes A l'estany es pot arribar resseguint el Barranc de Peixerani, que puja des de l'Estany Llong; també des de la Bassa de les Granotes, ja sigui procedent del Barranc de Peixerani o del camí del Portarró d'Espot. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Refugi Niu de l'Àliga

El Refugi Niu de l'Àliga és un refugi de muntanya situat al cim de la Tosa, dins el terme municipal de Bagà, al Berguedà. Situat a 2.520 m és el refugi guardat més alt del Pirineu Oriental. Ofereix servei de bar, tast de vins i restaurant gastronòmic amb menús de muntanya i també entrepans. Per disposar d'allotjament al Niu cal fer reserva prèvia. Actualment té 27 places en lliteres per dormir-hi. Situat al parc natural Cadí-Moixeró, és el refugi guardat més alt del Pirineu. Accessos Des de l'estació de la Molina, a peu, hi ha 2:30h. Els pobles més propers són Alp i Bagà, situats a 3:30 hores, si el recorregut es fa a peu. Els refugis més propers són el de Coll de Pal (1:30 hores), el del Rebost (2:45 hores) i el de Sant Jordi (5 hores). L'accés amb vehicle es fa per carretera des de la Molina, o bé per la carretera de Bagà al Coll de Pal. Història Originàriament el nom del refugi era Refugi de l'Àliga, construït a l'any 1966 i inaugurat el 10 de desembre de 1966, al costat de l'edifici de retorn del telecabina (conegut com el "teleou") que hi arribava. L'edifici formava part de les instal·lacions creades per l'empresa Rigat, SA a la Tosa des de La Molina. Va entrar en deixadessa i abandonament a finals dels anys 70, i una vegada ja sota titularitat de la Generalitat de Catalunya es recupera i reinaugura el 19 d'octubre de 1985. Ascensions i travessies Penyes Altes de Moixeró (2.260 m.), Comabona (2.530 m.), Puig Llançada (2.406 m.). El sender de llarg recorregut GR-150-1 passa per aquest refugi. Referències
Niubò (Manlleu)

Niubó és una masia de Manlleu (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de planta rectangular coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. La vessant dreta és més prolongada que l'esquerra. El portal d'entrada és orientat a tramuntana i és adovellat; la dovella central tenia l'escut de la família Niubò i actualment es troba en el seu poder. A la part de migdia hi ha un cos de galeries sostingut per pilars d'obra. El mas és construït amb pedra i arrebossat al damunt. L'estat de conservació és bo per bé que l'interior ha estat molt transformat per tal de fer-hi dos habitatges. Història Aquest mas ja surt registrat al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Manlleu, però sembla que existia ja de més antic. L'any 1575 és citada en un memorial dels habitants de Manlleu on s'esmenta que hi viuen Bernat Niubò i sis persones més. El 1862, el propietari era Francesc Niubò, resident a la Bisbal d'Empordà. Al segle xix els Morató, masovers del mas, l'adquiriren a l'antic propietari cognominat Niubò. Referències
Pallarès de Baix

Pallarès de Baix és una masia del municipi d'Olius inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular i teulada a dos vessants, la banda oest, molt més llarga que la cara est. Està orientada nord-sud. Portal d'entrada, a la cara sud-oest i porta d'arc de mig punt adovellada. Damunt de la porta i ocupant la cara sud-oest, hi ha dues terrasses, aguantades per un gran pilar de pedra. Planta baixa amb sòl de pedra i coberta amb volta. Construcció: parament de carreus irregulars, no en filades; a les cantonades i a les llindes de les finestres, són pedres tallades i picades. La masia es troba a la part nord-oest del terme, a llevant del nucli de Clarà. S'hi accedeix per una pista que surt del km. 101,8 de la carretera C-26 (de Bassella a Solsona), cap a ponent. El recorregut és de dos km. També s'hi pot anar des de la propera masia de Pallarès de Dalt. Història La masia de Pallarès de Baix, és l'antiga Vil·la Pallariense, de la que ja se'n tenen notícies des de l'any 977. El nom "Vil·la", és de sentit molt discutit, però al Solsonès, sembla voler significar "gran propietat amb diferents cases o albergs habitats, agregades o disperses, amb una església prop de la principal o de l'agregat". Referències Enllaços externs Vegeu també Pallarès de Dalt.
Pantà de la Gavarresa

El Pantà de la Gavarresa és un pantà situat a la riera Gavarresa, al municipi d'Olost, de 7,77 ha. És la zona humida més important del Lluçanès, sobretot per les seves comunitats faunístiques. Es tracta d'un pantà artificial, originat per una presa de dimensions considerables i destinat a l'abastament d'aigua al municipi d'Olost i a usos agraris i ramaders. La vegetació de ribera és gairebé inexistent a una bona part del pantà, però a la cua apareix un bosc de ribera dominat per pollancres i un extens bogar. La vegetació de l'entorn és formada majoritàriament per boscos de pinassa i pi roig, amb roures. La fauna és l'element natural més destacable del pantà. Entre els amfibis hi ha citada la granota verda, gripau comú, reineta i granoteta de punts. Entre els ocells nidificants, s'hi havia constatat la reproducció d'ànec collverd, polla d'aigua i balquer (aquest últim podria haver desaparegut a conseqüència de la destrucció del bogar efectuada fa uns anys). Entre els ocells de pas s'hi ha citat bernat pescaire, agró roig, xivitona vulgar, becadell i rascló. Entre els impactes a destacar, hi ha els derivats de l'ús forestal i ramader, que afecta la vegetació dels marges. També cal recordar la destrucció del bogar de la cua de l'embassament, efectuada fa uns anys (1995) quan es va realitzar un dragat del pantà. A la zona s'hi practica la pesca i la caça i és força freqüentada com a zona de picnic. Hi ha alguns residus -restes de canalitzacions, ferros, etc. vora la presa. La captació d'aigua se situa a la part de l'embassament més propera a la presa, on hi ha també una caseta alimentada amb una línia elèctrica procedent d'una torre-centre de transformació, probablement relacionada amb els mecanismes d'impulsió de les aigües extretes del pantà. Referències
Embalse de la Gavarresa

El embalse de la Gavarresa es una pequeña infraestructura hidroeléctrica española construida sobre el arroyo Gavarresa, situada en el término municipal de Olost, en la comarca de Osona, provincia de Barcelona, Cataluña. Se trata de un embalse artificial, originado por una presa de dimensiones considerables y destinado al abastecimiento de agua del municipio de Olost y usos agrarios y ganaderos. La vegetación de ribera es casi inexistente en una buena parte del embalse, pero en la cola aparece un bosque de ribera dominado por chopos y un extenso bogar. La vegetación del entorno está formada mayoritariamente por bosques de pino y pino rojo, con robles. La fauna es el elemento natural más destacable del pantano. Entre los anfibios se encuentran la rana, el sapo común, la reineta y el sapillo moteado. Entre las aves nidificantes, se había constatado la reproducción del ánade real, la polla de agua y el carricero tordal. Entre las aves de paso se ha registrado la garza real, garza imperial, andarríos chico vulgar, agachadiza y rascón. Entre los impactos a destacar, están los derivados del uso forestal y ganadero, que afecta a la vegetación de los márgenes. También hay que recordar la destrucción del bogar de la cola del embalse, efectuada en 1995 cuando se realizó un dragado del pantano.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse de la Gavarresa.
Pantà de la Vilella Baixa

El pantà de la Vilella Baixa és un embassament al riu de Montsant (conca del riu Ebre), creat per una presa situada als municipis de Cabassers i la Figuera, que s'estén pels seus termes municipals, a la comarca del Priorat. Curiosament, tot i portar-ne el nom no forma part del municipi de la Vilella Baixa. També resulta curiós que aquest embassament només emmagatzema aigua mentre el cabal del riu és prou abundant per a compensar les pèrdues que es filtren pels avencs. Mai ha tingut gaire utilitat, atès que el seu sentit com embassament per a aigua de reg no s'ha assolit, ja que als estius sempre ha estat sec i de la construcció ençà de l'embassament de Margalef, al mateix riu Montsant, és habitual que estigui buit tot l'any. Vegeu també Embassaments de Catalunya Enllaços externs Els embassaments al web de l'ACA
Embalse de Vilella Baja

El embalse de Vilella Baja es una infraestructura hidráulica española construida sobre el río Montsant, en los municipios de Cabassers y la Figuera, comarca de El Priorato, provincia de Tarragona, Cataluña. Curiosamente, a pesar de llevar su nombre, no forma parte del municipio de Vilella Baja. Nunca ha tenido mucha utilidad, dado que su sentido como embalse para agua de riego no se ha alcanzado, ya que en los veranos siempre ha estaso seco y desde la construcción del embalse de Margalef, también en el río Montsant, es habitual que esté vacío todo el año.​ Véase también Embalses de la cuenca del Ebro Embalses de Cataluña Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse de Vilella Baja.
Pantà del Marcet

El Pantà del Marcet és un petit embassament situat a la Riera del Marcet, en el terme municipal de Granera, de la comarca del Moianès. Està situat en el sector central-oriental del terme de Granera, a llevant del nucli principal d'aquest poble, al costat sud-oest d'on hi ha la colònia tèxtil del Marcet, lloc on hi hagué la masia del Marcet. És just a migdia de la carretera BV-1245, al Pont del Marcet i a llevant de la masia de l'Agulló. Referències
Embalse del Marcet

El embalse del Marcet es una pequeña infraestructura hidráulica española construida sobre el arroyo del Marcet, situada en el término municipal de Granera, en la comarca del Moyanés, provincia de Barcelona, Cataluña. Está situado en el sector central-oriental del término de Granera, al oeste del núcleo de población, junto a la Fábrica del Marcet.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Embalse del Marcet.
Parc de Can Nadal

El Parc de Can Nadal és un parc urbà de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'únic edifici que queda en peu de l'antic Clos de Can Nadal és una petita torre, en bastant mal estat, que es troba en un extrem del parc sense tenir cap mena de funció. El parc està ben cuidat i els arbres, fonamentalment, coníferes, són ben bé del segle xix. Els bancs originals es troben repartits al voltant d'un petit llac i són realitzats en maó arrebossat, amb elements tipus mènsula a la part inferior i als costats. Estan molt degradats. Història La quadra del Palau ocupava una bona part del terme de l'actual Sant Feliu. Aquesta hisenda havia figurat com a entitat separada de la població fins a començaments del segle xix. El Clos de Can Nadal va estar afectat per les expropiacions de finques per la construcció del ferrocarril. En començar la centúria actual, s'inicià el procés de desintegració de Can Clos, doncs es posà en marxa la urbanització dels "carrers nous". Finalment l'any 1933 el comte de Vilardaga, Antoni Clavé i Nadal, va vendre a l'Ajuntament el que restava del clos. Referències
Parc Nadal

Parc Nadal är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc Nadal ligger 39 meter över havet. Terrängen runt Parc Nadal är kuperad åt nordväst, men åt sydost är den platt. Runt Parc Nadal är det mycket tätbefolkat, med 6 019 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Barcelona, 9,4 km öster om Parc Nadal. Runt Parc Nadal är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Parc de Terramar

El Parc de Terramar és un jardí de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El parc de Terramar forma part del conjunt de la ciutat-jardí del mateix nom. Situat entre el Club de Golf de Terramar i residències unifamiliars aïllades, ocupa un espai de planta irregular amb un eix longitudinal que partia d'un edifici desaparegut, originàriament destinat a hotel i restaurant, l'antic Hotel Terramar. Història El sector de Terramar de Sitges fou el resultat de la iniciativa del financer Francesc Armengol i Duran, que el 1919 projectà d'urbanitzar la zona i fer-ne una ciutat-jardí d'alt nivell, amb tota mena de serveis. Així, a més de la dotació d'infraestructures necessàries (traçat dels carrers, portada d'aigües....) s'hi preveia la construcció entre d'altres, d'un gran casino, d'un camp d'esports, d'un ateneu amb biblioteca i sala d'actes i de diversos hotels. Com a part d'aquest projecte, l'any 1919 es va construir l'edifici del Parc Hotel Terramar i al seu darrere el Parc Jardí Terramar. Josep Maria Martino s'encarregà de la part arquitectònica del projecte amb la col·laboració de Josep Artigas (decoració), Salvador Robert (jardineria) i Miquel Utrillo (disseny dels jardins). Referències
Parc de Vallparadís

El Parc de Vallparadís és el parc central de Terrassa. Comprèn la vall dels torrents de Vallparadís i Monner i creua la ciutat de nord a sud. Amb una extensió de 395.500 m² (any 2011) incloent-hi el Parc del Nord, és un dels parcs urbans més extensos de Catalunya.Marca la línia divisòria entre els barris del Centre, el Segle XX, Can Palet, el Cementiri Vell, Vallparadís, l'Antic Poble de Sant Pere i Sant Pere Nord. Disposa d'un estany que funciona com a piscina, un auditori, un tren en miniatura gestionat pel Club Ferroviari de Terrassa i un restaurant, entre altres serveis; i al seu vessant es troben el conjunt monumental de les esglésies de Sant Pere, el castell de Vallparadís, el Centre de Documentació i Museu Tèxtil, la Casa Baumann i els hospitals de Sant Llàtzer i de la Mútua de Terrassa. Al final de l'any 2005, en el decurs d'unes excavacions als terrenys de l'antiga fàbrica de Cal Guardiola, es va produir el descobriment d'un important jaciment arqueològic amb milers de restes d'animals i d'eines fetes per homínids d'una antiguitat entre els 800.000 i el milió d'anys. Es tracta del jaciment amb presència humana, detectada per indústria lítica i marques als ossos dels animals, més antic de Catalunya i probablement de la península Ibèrica i d'Europa. La primavera del 2007 s'inaugurà l'ampliació fins als 313.000 m² actuals, en una fase que abasta ja els barris del Segle XX, Can Palet i Can Jofresa. En aquesta nova zona, coneguda com les Hortes Velles i el torrent de la Font d'en Sagrera, s'hi instal·la el Jardí de les Percepcions, el primer museu científic a l'aire lliure de l'Estat espanyol, amb escultures de Marc Boada on els ciutadans poden tocar, olorar i experimentar amb l'ús dels cinc sentits. Des de març de 2011 el parc està completat totalment, amb una longitud total de 3,124 km des de la capçalera fins al final. Galeria de fotos Referències Vegeu també Llista de monuments de Terrassa Passarel·la de Sant Pere Enllaços externs Parc de Vallparadís (dins Terrassa.cat) Arxivat 2007-02-17 a Wayback Machine.