NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Espai Far

L'Espai Far és un equipament museístic ubicat al Far de Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú, inaugurat el 16 de juliol de 2016, centrat en el patrimoni mariner de la ciutat. Compta amb tres espais d'exposició permanent: el Museu del Mar de Vilanova i la Geltrú, l'espai Víctor Rojas i el Museu de Curiositats Marineres Roig Toqués. Forma part de la Xarxa de Museus Marítims de Catalunya. Museu del Mar de Vilanova i la Geltrú Ubicat a l'antiga casa del faroner, el Museu del Mar mostra objectes relacionats amb el món de la pesca i la tradició marinera de Vilanova i la Geltrú. La major part dels quals, formen part de la col·lecció que l'Associació Museu del Mar ha anat creant a partir de donacions de pescadors i veïns del barri de mar, al llarg dels darrers quaranta anys. L'exposició s'inicia amb un audiovisual sobre la Vilanova marinera i es divideix en diversos àmbits, mostrant un recorregut per la historia marinera de la ciutat a partir d'objectes i relats, així com un àmbit específic que sota el títol "Un objecte, una història" dedicat a la preservació i difusió de la memòria oral. Espai Víctor Rojas L’Espai Víctor Rojas acull el centenari bot de salvament de nàufrags Victor Rojas. Actualment, una de les tres úniques embarcacions d'aques tipus que es conserven a Catalunya. El disseny respon a la seva funcionalitat, preparat per a navegar en situacions extremes i superar forts temporals, ja que té la particularitat que era autoredreçable i insubmergible. A més era de tipus mixt, podia navegar a rem o a vela. Fou construït a Barcelona per Miquel Corbeto l'any 1916. Basant-se en el model anglès Beeching-Peake, l'últim crit en la tecnologia naval de l'època, Corbeto li afegí algunes millores. Museu de Curiositats Marines Roig Toqués El Museu de Curiositats Marineres Roig Toqués conté objectes relacionats amb el mar que Francesc Roig Toqués va anant col·leccionant durant la seva vida: enginys de vaixells, sorres de tot el món, peixos dissecats, entre d'altres curiositats. En aquest espai se li ret també homenatge a la famosa Carpa Juanita, un peix al que Francesc Roig Toqués va domesticar per donar-li a beure amb un porró i menjar amb una cullereta. Referències Enllaços externs Web oficial
Espai Far

Espai Far es un museo ubicado en el Faro de San Cristóbal de Villanueva y Geltrú, dedicado a la tradición marinera local.​ Se inauguró el 16 de julio de 2016, y forma parte de la Red de Museos Marítimos de Cataluña.​ Génesis del Espai Far El origen de las colecciones que acoge el mismo recinto son dos colecciones de largo recorrido histórico: La de la Asociación Museo del Mar y la del Museo de Curiosidades Marineras Roig Toqués. La Asociación Museo del Mar se constituyó en 1981 con el objetivo de preservar, recuperar y difundir el legado cultural marinero. Pero su trabajo había comenzado 3 años antes, cuando un grupo de personas de diferentes ámbitos se reunieron con la idea de crear un Museo del Mar. Durante más de 30 años dicha asociación fue recibiendo distintas donaciones de gente del Barrio de Mar y otros. Se llegó a una colección de unas cuatro mil piezas de tipología diversa. Cabe destacar el trabajo de documentación realizado por la Asociación Museo del Mar a través de la redacción y publicación de artículos sobre cultura marinera en la revista que edita: La nostra mar. De esta manera se ha contribuido a la recuperación y difusión de una buena parte de nuestra memoria oral y de nuestra historia marinera .​ Antes de la creación del Espai Far, la colección del Museo del Mar se encontraba ya ubicada en las instalaciones del Faro de San Cristóbal de Villanueva y Geltrú desde el año 2002. Más tarde, en 2016 y ya como Espai Far, se incorporó la colección del Museo de Curiosidades Marineras Roig Toqués. Exposiciones permanentes Museo del Mar de Villanueva y Geltrú Ubicado en la antigua casa del farero, este museo alberga objetos relacionados con la tradición marinera de la localidad. La mayor parte de sus fondos proviene de la colección que la Asociación Museo del Mar ha ido formando a partir de donaciones de pescadores y vecinos del barrio marítimo a lo largo de los últimos cuarenta años.​ La exposición es introducida con un audiovisual que muestra un recorrido por la historia marinera de la ciudad a partir con el título "Un objecte, una història" dedicado a la preservación y difusión de la memoria oral. Espacio Victor Rojas El espacio Victor Rojas acoge el centenario bote de salvamento de náufragos Victor Rojas. Es una de las tres embarcaciones de este tipo que se conservan en Cataluña. Este bote diseñado para poder navegar en situaciones de temporal. Era de tipo mixto, de forma que podía navegar a remo o a vela, siendo además autoadrizable e insumergible. Fue construido en Barcelona por Miquel Corbeto el 1916, basándose en el modelo inglés Beeching-Peake, la tecnología naval más avanzada de la época, al que le añadió algunas mejoras. Museo de Curiosidades Marineras Roig Toqués Contiene la colección que Francisco Roig Toqués recopiló durante si vida: ingenios de barcos, arenas de todo el mundo, peces disecados, entre otras curiosidades.​ En este espacio se le rinde también homenaje a la carpa Juanita, un pez al que Francisco Roig Toqués domesticó para darle de beber con un porrón y comer con una cucharita. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Espai Far. Web oficial
Can Genís Paret

Can Genís Paret, també anomenada Can Genís Peret o Casa Paret, és una masia del terme municipal de Vallromanes (Vallès Oriental) inclosa en el Catàleg de masies i cases rurals de Vallromanes, en el Mapa de patrimoni cultural de Vallromanes i en el Catàleg de béns a protegir de Vallromanes. Rep el seu nom d'un dels seus antic propietaris, Genís Guàrdia i Roca, primer alcalde de Vallromanes al 1933 quan aquest municipi va separar-se de Montornès del Vallès. Situada a l'est del torrent del Coll de Clau, es tracta d'una masia del segle xviii de planta quadrangular de dues plantes amb teulada de doble vessant i carenat perpendicular a la façana. Té dos contraforts a l'esquerra per reforçar l'estructura en el desnivell del terreny. Posseeix una porta principal centrada, sense dovelles, just a sota d'un rellotge de sol, actualment en mal estat. En el context d'unes prospeccions arqueològiques dutes a terme l'any 1998, s'hi van trobar un total de 5 fragments vidrats informes, un informe reduït i un oxidant, pel que s'ha catalogat el jaciment en el Inventari del Patrimoni Arqueològic de Catalunya. Referències
Foment Cultural i Artístic (Molins de Rei)

El Foment Cultural i Artístic és un edifici històric de Molins de Rei, d'ús social que va ser construït l'any 1921 després de la creació de l'entitat, l'any 1920, amb motiu de la fusió de diverses associacions per la voluntat d'un sector de la societat de la vila de disposar d'un local on relacionar-se i d'esbargiment per a les seves activitats socials i culturals. L'associació comptava, en els seus inicis, amb diverses seccions; la que li va donar més popularitat va ser la de teatre gràcies a l'Estudi d'Art Dramàtica. Encara que actualment s'anomena Foment Cultural i Artístic, en un primer temps era conegut per Foment Agrícola, Comercial i Industrial, i el seu impuls s'entén dins del context d'uns anys, sobretot entre final del segle xix i principi del xx, caracteritzats per la proliferació d'entitats associatives. Des del punt de vista artístic, l'edifici es pot situar dins la influència formal del neoclassicisme, encara que en aquesta època ja presentava una certa llibertat en l'ús dels elements decoratius. Dins dels espais que acull al seu interior destaquen la sala del cafè i el teatre a la italiana, amb un original sistema de platea basculant que permet adaptar-ne la inclinació a les necessitats de l'espectacle. En la restauració de final del segle xx es va incorporar el treball pictòric de Jordi Pedrola a la cúpula del cafè i al sostre del teatre. Referències Enllaços externs Web Oficial Foment Cultural i Artístic
Església de la Trinitat (Tarragona)

L'Església de la Trinitat és una església barroca de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció L'església té una nau principal i dues laterals -una a cada costat de la central-. A la plaça del Rei hi la porta principal d'entrada, que té al damunt una rosassa circular. Coberta de doble vessant o a dues aigües. Cal destacar-ne una formosa tela del Sagrat Cor que es troba en un altar. Història Església conventual aixecada pels Pares Agustins el 1646 i reconstruïda el 1814 pels pares Trinitaris. Al segle xiii hi havia al mateix lloc una altra església, anomenada "de Tots els Sants" (1214). El segle xiv es deia "de Santa Anna" i el 1592 s'hi va fundar un convent de l'orde de Sant Agustí. Reedificada el segle xviii es va destinar el 1870 a jutjat de partit. Referències
Pla de la Seu (Tarragona)

El Pla de la Seu és una plaça de Tarragona, situada al davant de l'entrada de la Catedral de Tarragona, protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Plaça central i històrica de la ciutat de Tarragona on trobem els edificis d'època medieval més emblemàtics. Està presidida per la Catedral i trobem casals gòtics com l'antiga rectoria i la Casa Balcells. Molt a prop de la plaça, a l'últim tram del carrer Major hi havia també l'antic ajuntament, la casa de l'abat de Poblet. Cal tenir en compte la preservació ambiental dels accessos a la plaça, tant des del carrer Major com des del carrer de les Coques. Història La plaça pren rellevància a partir de la consagració de la catedral el 1331, moment en què es transforma degut a la construcció de nous edificis, com el porticat del carrer Merceria o l'ennobliment de les cases que es trobaven en ella, com és el cas de la Rectoria o de la casa del Cambrer. La plaça patirà diverses transformacions al llarg del segles, com són la construcció de les cases amb porxos que s'obren a ella entorn als segles xvii o xviii. Les escales del pla de la Seu són conegudes des d'època medieval com les "Grasses de la Seu". Hi ha testimonis escrits de la seva existència des del segle xiv, quan es varen construir amb els carreus de pedra que formaven part del pla de Sant Fructuós. L'any 1798 es van construir dues fonts, una a cada lateral de l'arrencament de les mateixes. Referències
Plaça del Fòrum (Tarragona)

La Plaça del Fòrum és una plaça pública de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Plaça singular dins la part alta de la ciutat en què es preserven importants restes de l'antiga plaça de representació del fòrum provincial d'època romana. Lloc de mercat i zona de pas durant les festes de Santa Tecla de diverses processons i de celebració d'actes. Aquesta es crea després de la guerra civil espanyola, ja que els bombardejos sobre la ciutat destruíren part dels edificis que s'aixecaven a l'interior de l'actual plaça. Referències
Sant Pau de Tarragona

Sant Pau de Tarragona és una església del monumentalisme academicista de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Temple de tipus basilical, que recorda alguna basílica de Roma, com Santa Maria "La major", Sant Pau "extramurs" o Sant Joan del Laterà. Sense transsepte, té tres naus separades per columnes, amb capitells corintis. El sostre és pla a l'interior i té enteixinats. El campanar és de planta quadrada. Història El seu origen fou arran la decisió del cardenal Arce Ochotorena, essent finançada l'obra per l'estat. Mort aquest cardenal l'any 1948, i amb l'arribada el juliol de 1949 del arquebisbe Arriba y Castro, després de grans dificultats, els treballs es reprenen fins al seu acabament el 1956. El 1981, per a commemorar el 25 aniversari, es construeix un nou baptisteri sota l'absis. Referències
Monument a Roger de Llúria

El Monument a Roger de Llúria és una escultura pública de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció És un monument commemoratiu a Roger de Llúria conformat per una gran pilastra de pedra de tronc piramidal amb escenes de batalles remarcades als quatre costats de la pilastra i la figura de l'almirall que està realitzada amb bronze. Tot el monument té un llenguatge historicista. Situat a la confluència de la Rambla Nova amb el Passeig de les Palmeres, definint el principi i final de dits carrers. Història La primera pedra del monument es va col·locar el 19 d'agost de 1889. Referències
Mas d'en Garrot

El Mas d'en Garrot és una masia de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Mas amb funció de casa de vacances, compleix aquesta funció a més de les pròpies de la terra. Té un cos central amb tres pisos i està coberta, a quatre vessants, amb un petit voladís a la teulada. Cal destacar el porxo d'accés a la planta baixa, al damunt del qual hi ha una amplia terrassa amb balustres a tota la barana. Té també tanques pel bestiar. La seva forma poc corrent fa pensar que sigui arquitectura d'autor. Història La Finca del Mas d'en Garrot conté la font del Garrot, que va ser un lloc d'esbarjo pels tarragonins. Consta de dues dependències, la dels masovers i la dels senyors. Sembla que l'aire modernista del Mas li va donar el sr. Joan Guinovart. El Mas d'en Garrot era un mas propietat d'Asunción Domingo, era una pubilla de Constantí que es casà el 1887 amb el comerciant i propietari Adolfo Gil. Aquest matrimoni no tingué descendència i quan el marit morí el 1912, Asunción decidí vendre's tot el patrimoni i ingressar a la congregació de Maria Reparadora. Cap els anys vint, la finca ja era propietat de Joan Guinovart Canals i de la seva senyora. El tarragoní Joan Guinovart era un ric comerciant de vins que va facilitar sempre l'entrada a la finca i a la Font del Garrot a tothom. La propietat es va vendre, i se la va quedà una empresa que volia explotar-ne una pedrera, cosa que sembla que no ha estat possible, ja que se li va denegar el permís. Referències
Casa Magdalena Mercadé

La Casa Magdalena Mercadé és un edifici de Tarragona catalogat com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Consta de planta baixa, entresol i tres pisos. Els baixos han estan transformats. A la façana destaquen els carreus. Cada planta està clarament diferenciada per una imposta escorreguda que, al mateix temps, decora l'edifici. Consta de tres obertures per planta i, al primer pis, el balcó és escorregut i decorat amb ferro forjat de molt bona qualitat on s'hi representen motius que volen imitar les formes de fullaraca. Els baixos tenen un revestiment que imita carreus de pedra. Hi sobresurten les proporcions i el volum propi de la zona de la Rambla Nova. Referències
Mas de Mascaró

El Mas de Mascaró és una masia de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Mas ubicat originàriament en un context rural però l'actual desenvolupament l'ha acabat voltant de carrers del polígon industrial Riu Clar. A més es troba molt a prop d'un dels accessos a l'autopista A7. L'origen probable d'aquest casal és el segle xviii. Es compon de diferents cossos independents formant un conjunt de grans proporcions. S'escapa una mica de la tipologia de mas agrari local, ja que presenta particularitats arquitectòniques que el distingeixen i li donen un valor històric artístic afegit. Del cos principal de dues plantes més altell, destaquen unes porxades a la planta superior que proporcionen un interessant joc visual des de les quals es dominaven tant els espais interiors, com les terres vers el mar que són ara ocupades pel polígon. Les altres edificacions, de caràcter auxiliar es troben ben harmonitzades. Tot el conjunt es troba en un tancat que conté també un jardí romàntic amb les seves fonts esculturades, els seus passadissos la i vegetació de tota mena. Referències
Cementiri de Tarragona

El Cementiri de Tarragona és una obra arquitectònica de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Durant el segle xviii les disposicions reials del moment van prohibir enterrar dintre de les esglésies per motius d'higiene. Amb la Guerra del Francès a Tarragona hi va haver moltes baixes i es va necessitar la construcció d'un nou cementiri, pels voltants del 1809, als peus de la muntanya de l'Oliva. En un primer moment només es podien enterrar tarragonins, fet que provocar un conflicte amb les estaments militars. La primera construcció d'aquest cementiri era molt precari, amb parets molt senzilles i en molt mal estat. Al 1825 se cedeix els drets a l'Hospital de Sant Pau i Santa Tecla, passant a possessió municipal els següents anys. Tot i així al 1839 torna a passar a mans de l'Hospital, actual Fundació Hospital de Sant Pau i Santa Tecla. La construcció recau en les caracterísitques típiques dels cementiris del seu moment. S'haurien de destacar les diferents capelles realitzades per Josep Maria Jujol. Referències
Can Gallart Vell

Can Gallart Vell és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de dues plantes, amb vessant a laterals, coberta de teula àrab i cornisa catalana. Les obertures són rectangulars amb llinda, brancals i ampit de pedra monolítica. L'entrada principal, situada al centre, té la llinda rectangular de pedra, com la majoria d'obertures. A la finestra de la dreta es troba la incripció de l'any 1635. A la part esquerra, hi ha una ampliació en forma d'antics coberts que actualment hi ha un bar. La porta d'entada és amb arc rebaixat i brancals de pedra, hi ha la inscripció de 1856. La casa manté l'estructura externa però l'interior ha estat totalment reformat degut a l'ús que se’n fa, com a restaurant. Hi ha un rellotge de sol de nova construcció a la façana, i alguns elements que es conserven com l'espitllera del lateral dret de la casa. A la façana també hi ha un banc adosat en pedra, entre les dues portes d'accés a l'edifici. Referències
Can Gallart Nou

Can Gallart Nou és una casa eclèctica de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És edifici de tres plantes, de línies sòbries i d'estil colonial. Té la coberta de dues vessants a laterals de tèula àrab. Es tracta d'un volum cúbic amb torrassa. La façana principal, presenta obertures rectangulars, tres a cada pis, al segon pis un balcó de barana de ferro forjat i al tercer tres petits balcons. Totes en fusta i les de la planta baixa protegides per una reixa de ferro forjat. Als laterals hi ha àmplies galeries de dos nivells d'arcades d'arc de mig punt, tan a la dreta com a l'esquerra, a les dues parets laterals. La paret de la dreta que dona al carrer Moragues, la planta baixa de la galeria té les obertures tapiades. A la part posterior, les galeries són als tres nivells. Finalment, la casa és coronada per una torreta de planta quadrada i una obertura a cada costat, coronada amb merlets. Ha estat reformada. Referències
Ca l'Oliveres (Santa Coloma de Farners)

Ca l'Oliveres és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de tres plantes i vessants a laterals. La majoria de les obertures són quadrangulars amb llinda monolítica, llevat d'una porta secundària, a la planta baixa, que és d'arc rebaixat. Algunes finestres i la porta tenen llindes amb inscripcions, de 1634, 1636 i 1749. Hi ha una petita galeria de dues arcades de mig punt a la planta superior. El parament de la façana principal és arrebossat i sense pintar. La casa té diversos cossos afegits, entre els quals destaca un cobert, a l'esquerra, sostingut en una cantonada per una columna de pedra amb capitell. Es poden veure també els cairats i les bigues de fusta de la coberta. La paret lateral d'aquest porxo és de rajol, igual que la paret lateral esquerra de la casa. Ha estat reformada però l'estructura es manté. A la façana, es conserva el número 49, i als edificis del costat hi ha el 48 i 50 perquè es tractava de tres habitatges, que actualment han passat a ser només una. Referències
Can Toni Mola

Can Toni Mola és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casal de planta quadrada, amb teulada a quatre vessants i coronada per una torreta. L'edifici és de tres plantes, amb obertures rectangulars, senzilles. A la façana principal, la porta rectangular té la inscripció de 1905 dins una dovella centrada a la llinda horitzontal. L'entrada està flanquejada per dues finestres amb reixa de ferro forjat. Al primer i segon pis les obertures tenen balcó, són rectangulars i amb barana de ferro amb poca ornamentació. El balcó central porta la data de 1906. La façana és pintada de color groc i la fusteria de les obertures és granate. A la part lateral dreta hi ha un cos afegit, de dues plantes i terrat, la primera planta queda per un nivell en sota de la casa, ja que aprofita el desnivell del terreny, sembla però està tapiat. El primer pis d'aquest cos, és una galeria amb arcades d'arc de mig punt, i per sobre, hi ha una balaustrada i una terrassa, des de la qual s'hi accedeix per les obertures de la segona planta de la casa. Hi ha altres dependències afegides a la part posterior. Referències
Mas Solà

El Mas Solà és una masia amb elements gòtics del s. XVI de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Actualment acull el restaurant de cuina catalana amb el mateix nom. Descripció Es tracta d'una masia de dues plantes, vessants a laterals i cornisa catalana. A la façana, la porta principal és d'arc de mig punt adovellada, a la seva dreta hi ha una altra porta, rectangular amb llinda i brancals de pedra monolítica. Ha estat molt reformada i retocada des que s'usa com a restaurant i possiblement les finestres no siguin les originals. Al primer pis, les dues obertures laterals són d'arc conopial, i la finestra central és amb arc conopial gòtic i dentat amb arquets. Una de les petites finestres, a sota hi té una espitllera. Destaquen els relleus que fan alguna de les pedres de les llines, com la creu flanquejada per dos cercles amb hèlix a la finestra dreta de la planta baixa, o la creu de la llinda de la porta rectangular. Hi ha dependències de nova construcció adossades a la casa, ampliant-la per la part posterior. El voltant és enjardinat i hi ha espai pavimentat per al pàrquing de cotxes dels clients del Restaurant. Referències
El Taverner

El Taverner és una casa de Santa Coloma de Farners (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El Tavarner és una gran casa de tres plantes, vessants a laterals i cornisa catalana. La porta principal de la façana és rectangular amb llinda monolítica i una inscripció que diu “ANDREU TABARNER.1807.TEM A DEU Y AL PECAT.INBOCA LA MARA DE DEU.QUEDARAS ACOMPAÑAT “. Pel que fa a la resta d'obertures, a la planta baixa són retangulars envoltades de pedra i protegides per una reixa de ferro forjat, al primer pis, també amb llinda i brancals de pedra rectangulars amb balcó de barana també de ferro forjat. Finalment, al segon pis, al centre hi ha dues petites finestres que són amb arc de mig punt, mentre que les altres dues dels extrems són rectangulars i simples. Totes elles també amb una petita barana al davant. Als laterals i a la part posterior de la casa hi ha diverses dependències. Destaca el lateral esquerra, amb terrasses, i un cos afegit aguantat per tres contrafors i una galeria, amb arcs de mig punt. El conjunt té un aspecte de veritable caseria. Es tracta d'un edifici dividit en tres pisos. Referències