NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Miquel del castell de Veciana

Sant Miquel és una capella al nucli de Veciana (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Església d'una nau i absis semicircular, es troba adossada a la casa consistorial. Ha estat consolidada i queden les restes de tres murs i la meitat de l'absis del segle xiii i que tenia una finestra de doble esqueixada. La porta estava a la façana de migdia (queden la part inferior dels brancals i dos llindars esglaonats de pedra). Els murs s'aixecaven sobre una banqueta de fonamentació de la que queden restes a les façanes nord i est. La façana de ponent no és la original, ja que sembla que la nau va ser escurçada per aquell costat. ES conserva una part de l'arc triomfal que s'obria al presbiteri i vestigis de la volta de maó de pla que havia substituït la primitiva volta de pedra. El nou paviment sobresurt de l'absis i forma un mirador. És de formigó contrastant amb la resta de materials. El lloc havia estat ocupat pel castell de Veciana conegut des del segle xi. Entre el 1020 i el 1040 la família Balsareny té la possessió de Veciana i Montfalcó. Al segle xiii es construeix el temple, cobert amb volta de pedra. Al segle xvii el temple va tenir un esfondrament important i per substituir la volta original, que va caure, es va fer una volta de maó de pla i es va pavimentar amb cairons tot l'interior. Hi ha documentació de diverses visites pastorals (1698, 1721, 1734, 1824). El 1865 s'ordena la reparació de la teulada. El culte va continuar fins a la dècada del 1910. El 1939 es va construir un camí que va tallar el pendent del puig situat a l'est de l'absis provocant-ne la degradació i la desaparició de la meitat nord, per manca de fonamentació. Posteriorment l'espai fou utilitzat com abocador. Notes
Sant Pere de la Goda

Sant Pere de la Goda és una església d'Argençola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'una nau, porta amb arquivolta, campanar de paret de dos ulls (restaurat posteriorment al 1968). Sobre la porta, adovellada, hi ha una petita finestra en forma de creu. L'absis és rectangular amb una obertura de doble esqueixada. Era sufragània de la parròquia de Fiol o Fillol, parròquia ja el 1109. Referències
Sant Pere de les Botxes

Sant Pere de les Botxes és una obra d'Òdena (Anoia) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una ermita en ruïnes ubicada prop de les Malloles, situades en descampat. Edifici d'una sola nau amb absis llis orientat a sol ixent. Mesura 9,30m. de llarg per 4,40 d'ample. Porta a la façana de migdia i finestra a l'absis. Hi manca la coberta, l'absis i el mur de migdia estan molt deteriorats. En la nostra visita hi hem apreciat un forat a terra, fet per gent incontrolada on s'hi aprecia el fonament del peu de l'altar. Murs de pedra seca amb carreus d'arenós més o menys escairats, en forma de paral·lelepípede. Posteriorment l'interior fou arrebossat. Història Surt un camí en direcció E. Passada la torre de la Telefònica, un camí a mà dreta mena a una carena, al final de la qual hi ha l'ermita. L'antiga església parroquial estava situada al costat del castell, dins el primitiu recinte emmurallat. Va ser destruïda l'any 1936. L'any 1942 es va iniciar la nova església a la plaça Major, que no es va acabar fins al 1955. Referències
Sant Pere de Montfalcó

Sant Pere de Montfalcó és l'església parroquial del nucli de Montfalcó el Gros, municipi de Veciana (Anoia), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Església d'una sola nau amb absis sobrealçat, essent la coberta a la mateixa altura que la de la nau. Té una porta a la façana sud i un campanar d'espadanya a la façana de ponent. Té diversos cossos afegits. A la façana est, es troba el cementiri que recentment s'ha restaurat. En l'arc de la porta d'entrada al cementiri hi ha la data inscrita de 1852. Aquesta església era sufragània de la de Santa Maria de Veciana, des del S. XIV. El 1905 hi hagué una cessió temporal de Sant Pere a l'Orde de Sant Agustí. Notes
Sant Pere de Pierola

Sant Pere de Pierola és una església dels Hostalets de Pierola (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església edificada damunt les restes d'una capella romànica i edificada en direcció perpendicular a la primitiva. Típica església rural que incorpora la rectoria,el cementiri... l'església té una nau central amb quatre capelles laterals, entre els contraforts, la volta és de canó i amaga una coberta a dues vessants que té diferents alçades amb obertures. Destaca el campanar de paret de maó i cobert de teulada a quatre vessants edificat damunt les restes de l'antic campanar original de parets de pedra. La façana principal té aspecte de masia, ja que l'antiga rectoria engloba l'entra de l'església. Hi ha un rellotge de sol amb la data inscrita de 1828. Història Es coneix l'existència d'una petita església romànica des del 1060 en ser llegat un alou a la parròquia de Sant Pera de Pierola. l'edifici s'alçava sobre la riera de Pierola, situat dalt d'un turó que en sofrir l'acció erosiva de les aigües, amb el pas dels anys amenaçava l'enrunament de la petita església. A mitjans del segle xviii es comencen les obres de refer les parets. Les obres s'acabaren a mitjans del segle xix. El 1868 va ser traslladada la parroquialitat als hostalets de Pierola, i sant Pere va passar a ser-ne sufragània amb la disposició feta pel bisbe de Barcelona Pantaleó Montserrat. Referències
Sant Pere de Sant Domí

Sant Pere de Sant Domí és una església del poble de Sant Domí, al municipi de Sant Guim de Freixenet (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església molt remodelada i situada en una plaça, fora del clos primitiu del poble. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, de planta rectangular, coberta de doble vessant, ràfec de teula i maó al voltant del seu perímetre, i capçada amb un absis de planta rectangular. Les restes del primitiu absis es troben a la seva façana est, on es pot veure un quart de cercle de la seva estructura original. Aquest edifici també té dues capelles laterals disposades a manera de transsepte o creuer cobertes a un vessant. Destaquem la torre campanar de planta quadrada, amb quadre ulls i situada en un angle de la capçalera. A la façana principal hi ha la porta d'accés d'estructura allindada, sobre la qual hi ha obert un ócul. Presenta un parament de paredat amb pedra del país treballat a escarpa i maceta, amb. presència de carreus a les obertures dels ulls de la torre campanar. Història L'antiga parròquia fou dedicada a Sant Domí, tal com s'indica a documents del bisbat de Vic als segles xi i xii, al que està vinculada fins al 1957, moment en què passa a formar part del de Solsona. Tal com s'indica a la documentació de la visita pastoral d'Antoni Pasqual el 1685 depenien d'ella la Capella de Sant Cosme i Sant Damià d'Amorós i l'església de Santa Maria del Castell. A partir de 1943 va deixar de ser parròquia i passà a dependre de la de Sant Guim de Freixenet. Referències
Sant Ponç (Pujalt)

Sant Ponç és una capella al nucli urbà de Pujalt (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Capella romànica d'una sola nau amb absis, sense volta. Conserva tots els murs, fins fa poc coberts de terra fins a l'arrencada de la volta, que han estat deixats al descobert en unes excavacions recents. Al mur de ponent hi conserva una porta adovellada amb arquivolta i impostes. Tota l'església, excepte la façana de ponent, queda en el clos d'una casa particular. Notes
Sant Sadurní de Collsabadell

Sant Sadurní de Collsabadell és una església romànica del poble de Collsabadell, al municipi de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici palesa diferents moments constructius. La nau central és coberta amb volta de canó apuntat (segle xiii). Hi ha quatre capelles laterals i presbiteri i una capella a la dreta, més recent. Campanar de planta quadrada de pedra de fil granítica, formata per tres cossos, gàrgoles en el superior i coronat per merlets. Se situa damunt una capella coberta amb volta de creueria. A l'exterior, al nord, restes romàniques de carreu de granit i arcuacions cegues de tipus llombard. L'absis primitiu era rodó. La porta és rectangular. Història El lloc ja s'esmenta l'any 998 en el cartulari de Sant Cugat, i la parròquia el 1040 al Liber Antiquitatum. Va pertànyer a la canònica de la seu de Barcelona. L'edifici és del segle xi i es va reformar al segle xiii. Posteriorment, als segles XVI-XVIII, es van afegir les capelles laterals i el campanar. El 1786-87 es va reconstruir el presbiteri, fent-lo més gran. L'any 1736 es va refer la façana. Al segle xx es va afegir una capella. En aquesta església s'hi establí l'any 1977 una petita comunitat de monges cistercenques procedents de l'abadia de Vallbona de les Monges. Referències
Sant Sadurní del Cint

Sant Sadurní del Cint o Sant Serni del Cint és una església de l'Espunyola (Berguedà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de tipus rural, de petites dimensions i estructurada interiorment en una sola nau. Està adossada a la rectoria, de grans dimensions. La coberta és a dues aigües amb teula àrab amb un campanar d'espadanya de dues obertures. El seu exterior està totalment enguixat, amb una porta d'entrada allindada. Història Trobem diverses dates del segle xvii a les llindes de portes i finestres. Els seus orígens, però, se situen amb anterioritat; el primer cop que la trobem esmentada és ja al 839. L'edifici actual és totalment modernitzat al segle xvii i tan sols el seu interior conserva restes de la primera església romànica. La parròquia de Sant Sadurní del Cint, avui sense culte, fou l'església parroquial del petit municipi del Cint, independentment al segle xix, actualment annexionat al municipi de l'Espunyola. Referències
Sant Salvador de les Borges Blanques

Sant Salvador de les Borges Blanques és una ermita de les Borges Blanques (Garrigues) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una ermita situada a 3'4 quilòmetres de les Borges Blanques en direcció a Cervià de les Garrigues. Originàriament era una ermita romànica de transició amb moltes modificacions posteriors. A principis dels vuitanta es restaurà. Consta d'una sola nau amb una capçalera rectangular. La portada és força senzilla, tan sols hi ha una petita porta de grans dovelles i flanquejant-la un contrafort i una finestra ovalada. El conjunt està fet de pedra vista, segurament aprofitant materials d'altres construccions, cal destacar una peça que correspon probablement a la base d'una columna, fet que indica que els constructors van aprofitar material d'una vil·la romana propera i, possiblement, de la via romana que unia Tarraco amb César Augusta, ja que hi passava molt a prop. L'interior té dos frescos que ocupen tot el presbiteri, una escena de la vida de Crist i l'altre, una vista de la comarca, dedicada als camperols garriguencs, obra contemporània de l'artista local, Carme Benet. El conjunt està construït en dues campanyes, una part de l'edifici és de l'època final del romànic (nau de base rectangular) i en un principi, deuria ser un edifici més petit. El segon moment constructiu seria una ampliació del recinte, ja de transició cap al gòtic (arc interior de l'edifici). Els dos contraforts són els que serveixen de suport i unió de les dues parts. A escassos metres de l'ermita trobem un forn de pedra seca, típica construcció de la comarca, o cisterna enfonsada que recollia l'aigua per a abeurar el bestiar i ramats. Ha estat datada entre els segles XIV i XV i estilísticament s'ha de situar com a gòtica. A principis de la dècada dels noranta fou restaurat el conjunt. A l'exterior hi ha una pineda amb un berenador, una font i un terreny d'acampada. L'entorn de l'edifici és ocupat per una bosquina de pi blanc (Pinus halepensis) al sud i el nord entre la qual s'hi situen alguns bancs i taules que la converteixen en un espai de lleure per a locals i forasters. Història Al seu mur hi ha una pedra amb una inscripció que hi posa 'Iltirda' llatinitzat posteriorment en 'Ilerda' (Lleida); resulta totalment desconegut com arribà aquesta inscripció fins a l'ermita. Als voltants hi ha alguns vestigis arqueològics importants d'època romana, que anteriorment haurien estat ibers. I també a l'interior s'hi han trobat algunes restes d'un culte paleocristià, aquesta presència vindria a demostrar que aquest espai havia estat un referent litúrgic per als pobladors ilergetes romanitzats. El cap de setmana més proper al dia 6 d'agost, dia del patró, se celebra anualment un aplec organitzat per l'Associació d'Amics del St. Salvador amb el patrocini de l'Ajuntament. Des del 2000, el conjunt s'ha integrat a un itinerari de 21,2 km apte per a BTT i senderisme que recorre bona part dels punts més interessants del terme municipal (els Dos pins, els Bessons, els Marquesos i l'ermita de Sant Salvador). Referències
Sant Salvador de Marcovau

Sant Salvador de Marcovau és una església de Foradada (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. L'església de Sant Salvador s'emplaça al nord-est del turó que ocupa el nucli de Marcovau, a tocar de la carretera que mena a Artesa i al començament del carrer Major. Descripció Es tracta d'un temple d'origen romànic datable el segle xii que consisteix en una església d'una sola nau capçada amb absis semicircular, un contrafort a la façana sud i dues capelles laterals afegides en època moderna. Al segle xix es va refer la façana d'accés i s'hi va afegir un campanar d'espadanya. Com és usual en els temples romànics, està orientada d'est a oest amb la capçalera a llevant i l'accés a ponent. La teulada de la nau és a doble vessant, amb el carener longitudinal i ràfec d'un sol nivell de maó. La coberta de l'absis és de lloses de pedra. Els murs originals de l'edifici romànic presenten dos modalitats d'aparell constructiu: l'absis està fet amb un aparell de carreuó irregular però ben disposats en filades, mentre que els murs de la nau presenten un aparell regular de carreus ben escairats i polits. Aquesta canvi permet suposar una diferència cronològica en la construcció de les diferents parts de l'edifici, encara que s'inclouria en conjunt dins del segle xii. La façana d'accés, obra de mitjans del segle xix, està feta en aparell irregular de carreus desbastats de pedra sorrenca lligats amb ciment. La porta és d'arc de mig punt de dovelles (a la dovella clau hi ha la inscripció '1860') i a sobre hi ha un petit òcul. La part central d'aquesta façana es remata amb una espadanya de dos ulls. A les façanes laterals es van afegir en època moderna dues capelles rectangulars amb aparell de carreus de diverses mides però ben escairats i polits, lligats amb morter de calç. Durant aquestes importants reformes també es va redecorar l'interior de l'edifici. La nau està coberta amb una volta de canó de perfil lleugerament apuntat. L'absis s'obria directament a la nau però actualment es troba paredat. Història El castell i el lloc de Marcovau apareixen el la documentació escrita l'any 1068, concretament en el testament d'Arsenda, esposa d'Arnau Mir de Tost. Arsenda hi establí que el castell fos donat a Sant Miquel de Montmagastre, priorat de Sant Pere d'Àger des del 1065, i a Santa Maria d'Artesa, i que el seu nebot Ramon Bernat el posseís al servei del seu senyor i de les dites esglésies. Segurament, en aquest moment la parròquia de Marcovau passà a dependre de Sant Pere d'Àger a través del seu priorat de Montmagastre. Referències
Capella de Sant Salvador

Sant Salvador és un temple ruïnós situat al terme municipal de Jorba (Anoia) les restes del qual s'han catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una capella totalment en ruïnes i només conserva el mur del nord i una part de l'est. La part oest de la capella es va destruir per tal d'adossar-hi la el mas de Bover. Porta d'entrada orientada a l'est. Era de plantar rectangular, i es pot apreciar en el sector nord l'arrencada de la volta i també algunes lloses que cobrien aquest mur. Les parets són a base de carreus de pedra desbastada i tallada en forma rectangular, amb morter. Al costat nord es pot veure un sòcol format per sis filades de carreus. A prop hi ha una font de clot coberta amb una volta amb la tècnica d'aproximació de filades. Per les seves característiques es podria catalogar dins del romànic tardà. Notes
Sant Sebastià de Camallera

Sant Sebastià de Camallera és una petita església de Saus, Camallera i Llampaies (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dins del nucli urbà de la població de Camallera, a la part de migdia del terme, integrada dins l'entramat urbà del veïnat de Sant Sebastià. Descripció És un petit edifici d'una sola nau amb absis semicircular orientat a llevant. La volta de la nau és de canó seguit mentre que la de l'absis té forma de quart d'esfera. No hi ha cap separació entre aquests dos espais. Als murs laterals no hi ha cap obertura, mentre que la capçalera presenta dues finestres rectangulars d'un sol vessant. La façana presenta un portal d'accés d'arc de mig punt adovellat i una petita obertura circular a la part superior, amb la data gravada del 1565, tot i que força degradada. La façana està rematada amb un petit campanar de cadireta d'arc rebaixat, amb coberta de dues aigües. La construcció és bastida amb pedra sense escairar de mida diversa, sense formar filades. En canvi, en el parament de la façana s'observa la combinació d'aquest mateix parament amb un altre de carreus ben escairats, situat a la part inferior del mur. Història És una ermita construïda en el segle xvi i probablement inaugurada l'any 1565, data que apareix a la façana principal. El temple fou construït sota l'advocació de San Sebastià, protector contra la pestilència i el contagi. Fou bastida vora del camí reial, a uns tres-cents metres del poble de Camallera, en direcció a Gaüses. Posteriorment a la construcció de l'edifici, al seu voltant va néixer un veïnat format per cinc masies, de les que destaca can Recasens. Referències
Sant Sebastià de Corçà

Sant Sebastià de Corçà és una capella de Corçà (Baix Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Petita capella d'una nau i capçalera semicircular, volta de llunetes i teulada de doble vessat. L'edifici té l'eix de S. A N., amb l'absis a l'extrem septentrional. Al frontis hi ha la porta, amb llinda monolítica, acompanyada de les característiques dues finestres, a banda i banda, enreixades, que servien perquè els vianants poguessin veure l'altar qual la capella era tancada. Sobre la porta s'obre un òcul i la façana és coronada per una espadanya d'un sol arc. Els murs són remolinats. Història L'esglesiola, al vessant meridional de puig Rodó, es construí, com moltes dels nostres pobles dedicades a sant Sebastià-advocat contra la pesta i les contagis-, a la sortida i a poca distància, del nucli de població, vora el camí. En aquest cas, el camí és d'origen antiquíssim. Sembla que en aquest paratge hi havia una cruïlla de les vies d'època romana que travessaven els terres el baix Empordà, una de les quals, dita encara "el Camí d'Empúries" portava des d'aquesta antiga ciutat fins a enllaçar amb la via Augusta prop de Girona descriuen una àmplia corba per comunicar les hàbitats de la plana. A uns 400 metres al nord de la capella hi ha la vila romana de Puig Rodó on recentment s'han efectuat algunes companyes d'excavació; a darreries del segle xix hi ha notícies de la troballa de mosaics policroms. Referències
Sant Vicenç de Valveralla

Sant Vicenç de Valveralla és una església de Ventalló (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local. Està situada dins del nucli de Valveralla, al nord del municipi de Ventalló al qual pertany. El temple està situat al bell mig del nucli. Descripció És un edifici d'una sola nau, amb capelles laterals entre grans contraforts i capçalera integrada a la nau, sense obertures. La nau està coberta amb volta de canó i llunetes, dividida en tres crugies per dos arcs torals de mig punt. Les capelles estan cobertes amb volta d'aresta i es comuniquen amb la nau mitjançant arcs de mig punt. Als peus del temple hi ha el cor. La façana principal presenta una porta d'accés elevada respecte al nivell del carrer. És d'obertura rectangular i està decorada amb elements d'inspiració clàssica: pilastres, entaulament i frontó trencat, coronat per una fornícula buida emmarcada per dos pinacles acabats amb una esfera. La façana es completa amb un rosetó adovellat i una cornisa ondulada a la part superior. A la dreta s'eleva el campanar, de planta quadrada i amb coberta piramidal. Presenta dues grans obertures d'arc de mig punt, una damunt de l'altra. L'interior del temple presenta, a l'altar major, un gran retaule de guix d'estil neoclàssic i d'altres interessants talles de verges i sants barroques als altars laterals. La construcció és bastida amb pedra desbastada lligada amb abundant morter de calç, amb carreus a les cantonades. La façana principal conserva restes de l'esgrafiat original decorat i, a la part superior, un rellotge de sol. Història La construcció de l'actual església de Sant Vicenç se situa en el segle xviii, fet confirmat per les dates que figuren a diverses parts de l'edifici (frontó façana: 1754; sagristies: 1748 i 1749). Substituí l'antiga església del mateix nom que s'elevava a poca distància i de la qual no en queda cap vestigi. J.Badia apunta la hipòtesi que els carreus de l'antiga construcció poguessin haver estat aprofitats per bastir la capçalera del temple actual, ja que la resta de l'edifici és de paredat (fet que indicaria, en qualsevol cas, que els carreus procedeixen d'un edifici més antic). Durant la Guerra Civil Espanyola, como molts altres temples, va ser cremat, encara que no afectà l'estructura de l'edifici, sinó més aviat les imatges de l'interior. Actualment l'església es troba, en general, en bon estat de conservació, especialment l'interior, que ha estat restaurat recentment. Referències
Santa Càndia

Santa Càndia és un temple al terme municipal d'Orpí (Anoia) catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'edifici, del 1368, forma part del nucli de les cases de Santa Càndia. Ha estat recentment restaurada per la Diputació de Barcelona i s'hi venera una imatge de la santa, policromada. Edifici d'una nau, planta rectangular acabada en un absis pentagonal. Campanar d'espadanya. Carreus quadrats irregulars. Interessant clau de volta exterior. La portalada, del mateix estil, és l'únic element que conté treballat. La matge de Santa Càndida és una talla policromada en vermell, blau, etc. Llueix una corona i un collaret, amb la mà dreta agafa un llibre i amb l'esquerra una fulla de palma. Sembla ser representada més com una reina que no pas una santa. Consta l'existència d'una imatge més antiga, de pedra, que és custodiada a una casa del poble. Vegeu també Gorgs de Santa Càndia Referències