NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mare de Déu de Medina

La Mare de Déu de Medina és l'església parroquial romànica del poble de Vilamur, pertanyent al terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Formava part del seu terme primigeni. Està situada en el mateix nucli de població de Vilamur, en el límit nord del recinte murat del poble, ran de la porta moderna que es dreça al costat mateix de l'església en la sortida cap a la carretera N-260, que substitueix la porta medieval que hi havia, contemporània de les muralles i de l'església, i que va ser lamentablement destruïda a finals de la dècada dels 70 del segle xx. Església parroquial, actualment agrupada a Sant Feliu de Sort, d'ella depenia la capella, ara en ruïnes, de Sant Miquel de Vilamur. Descripció Església de notables dimensions, construïda amb carreus de gres roig ben tallats. A l'est hi ha l'absis semicircular que juntament amb part del mur de migdia són els únics paraments romànics d'aquesta edificació. En aquest mur s'obre una finestra abocinada d'arc de mig punt. La resta de la fàbrica és gòtica. També a migdia s'obria l'antic portal, actualment cegat, de finals del segle xiii o inicis del XIV, d'arc apuntat, amb tres arquivoltes interna i una externa que descansen sobre impostes. La porta actual es troba als peus de la nau. Es tracta d'un senzill arc de mig punt, obra dels segles XVII o XVIII, per damunt s'obre un òcul. Per accedir a l'interior cal baixar dos graons a un nivell inferior al de la plaça i travessar un petit vestíbul per damunt del qual hi ha el cor. El paviment és de lloses de pedra Al segle xviii fou quan es construí també el campanar de planta quadrangular, rematat per un petit capitell de llicorella, avui mig enfonsat. Al costat nord no hi ha cap mena d'obertures en el mur construït amb un aparell molt regular. S'observa, això si, un canvi en la part superior a partir d'una motllura en que el mur apareix construït amb aparell més petit. Història En la dotació de la canònica de Santa Maria de la Seu d'Urgell per part del bisbe Ermengol, l'any 1010, entre els béns atorgats hi apareix l'església de Santa Maria. L'any 1251 l'església de Santa Maria de Vilamur era sota la jurisdicció de l'orde de Sant Joan de Jerusalem. En el recorregut per les esglésies parroquials del deganat de Montenartró realitzat des de l'arquebisbat de Tarragona els anys 1314-15 figura l'església de Santa Maria de Vilamur. En la visita pastoral del 1575, Santa Maria consta com a església de l'orde de Sant Joan de Jerusalem. Actualment, amb l'advocació de la Mare de Déu de Medina, depèn de la parròquia de Rialb. Referències Bibliografia Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7. Pagès, Montserrat; Castilló, Arcadi. «Soriguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs La Mare de Déu de Medina en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu de l'Assumpció d'Alcarràs

La Mare de Déu de l'Assumpció d'Alcarràs és una església parroquial del municipi d'Alcarràs (Segrià) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església de planta trapezoïdal amb tres naus i transsepte d'estil barroc-neoclàssic. La cúpula i el cimbori han estat fets de nou. La façana és de pedra picada i presenta tres frontons de coronaments variats. Per sobre d'un d'ells s'alça el campanar, que es troba a mig construir i consta de dues finestres d'arc de mig punt. El portal d'entrada, d'estil barroc, consta de porta allindanada coberta per una cornisa motllurada sostinguda per un parell de columnes, amb capitell i base sobre bancal. Al damunt de la cornisa hi ha un petit nínxol, d'arc de mig punt i cobert per frontó triangular sostingut per columnetes, que no conté cap figura de sant. S'hi accedeix al portal per una àmplia escalinata. Història Construïda al damunt de l'antic castell d'Alcarràs, sota el paviment de l'església encara es conserven, en perfecte estat, alguns compartiments de l'antiga fortalesa. La fortificació, que patí molts danys durant les guerres de Joan II, fou enderrocada al segle xvii per a construir el temple parroquial. Va ser el Comte de Fuentes, aleshores Senyor d'Alcarràs, qui cedí el castell com a lloc idoni d'emplaçament. En la construcció de l'església s'aprofitaren alguns fragments dels de l'antic castell. La pedra emprada en la construcció, a més de l'aprofitada del castell, es va portar de la pedrera de Saidí, Per la data que apareix inscrita en un dels carreus de la façana se sap que la construcció del temple finalitzà l'any 1786. El 1936 es van cremar totes les imatges. Acabada la guerra fou reparada per forces del Batallón de Trabajadores núm. 8. Els anys 2001 i 2003 el Departament de Cultura de la Generalitat de Catalunya va subvencionar obres de restauració en aquesta església. Referències Enllaços externs «Església de la Mare de Déu de l'Assumpció d'Alcarràs». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 20 març 2013].
Mare de Déu de la Guia (les Valls d'Aguilar)

La Mare de Déu de la Guia és un temple, monument del municipi de les Valls d'Aguilar (Alt Urgell) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Petit temple d'una sola nau, de 10,8 m. de llargària per una amplada de 4,15m., capçada a ponent amb capçalera plana i coberta amb volta de canó rebaixada. La nau és dividida en tres trams per dues parelles de pilastres adossades als murs laterals, les quals no tenen continuïtat a la volta. L'església presenta un altar d'obra adossat a la capçalera. La porta d'accés al temple es troba centrada al mur oriental. És ressaltada amb dovelles de pedra tosca i coronada per un arc de mig punt. Les altres obertures es troben al mur meridional. Coronant la façana oriental hi ha un petit campanar d'espadanya d'un sol ull. Història Les referències documentals de l'ermita es redueixen a l'esment que se'n fa al llibre de visites del bisbat d'Urgell de l'any 1758 en el foli 240. Referències «Mare de Déu de la Guia». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 11 maig 2012].
Mare de Déu de la Foia

La Mare de Déu de la Foia, o Ermita de les Neus, és una ermita del municipi de Cabassers (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una edificació aixecada en dues èpoques diferents i adossades. La primitiva és constituïda per un petit oratori d'una nau amb volta de mig punt i que avui constitueix el presbiteri. A partir d'aquí el temple s'eixampla en la segona construcció, també d'una nau i amb volta rebaixada, reforçada per un arc faixó. L'interior és enguixat i amb un sol altar. La primitiva construcció és de paredat de morter de pedra i la segona també, però arrebossada. La façana presenta dues portes, dues finestres i un ull de bou, essent rematada per una espadanya. Al davant hom hi ha bastit un porxo doble, amb vessants a dues aigües, amb suports de fusta i cobertes de fibrociment. Història L'ermita fou aixecada el segle xvi i dedicada inicialment a Sant Marc. Comprenia la part que avui és el presbiteri i tenia un atri, el qual va ser enderrocat per ampliar l'església. Era a cura d'un majoral i més endavant d'un ermità. El 1873, quan la visità Maria de les Neus, muller d'Alfons de Borbó, germà de Carles VII, es volgué honorar els il·lustres hostes i es canvia l'advocació de la imatge, que de Mare de Déu de la Foia passà a Mare de Déu de les Neus. Referències Enllaços externs «Ermita de la Mare de Déu de la Foia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mare de Déu de la Muntanya

La Mare de Déu de la Muntanya és un santuari del terme municipal de Rialb, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme del mateix nom. Descripció Aigua amunt del riu Caregue, poc més enllà del poble de Caregue (a 1.154m d'altitud), hi ha el santuari de la Mare de Déu de la Muntanya, refet en època moderna. Es tracta d'una capella de planta rectangular, amb una coberta a doble vessant coronada per un campanar d'espadanya. Té adossats dos edificis que no formen part de la capella però que s'integren dins un mateix volum. Les parets són de maçoneria amb fang i arrebossades exteriorment amb morter de calç i coronades amb voltes que serveixen per a suport de la coberta a base d'una estructura de fusta amb al damunt pissarra. Història Existeix una llegenda sobre la imatge de la Mare de Déu que acull aquesta capella. Es diu que la va trobar un pastor i que va intentar dur-la cap al poble i no ho va aconseguir. Va ser per això que varen construir la capella. L'aplec de la Mar de Déu se celebra el diumenge de Sant Cogesma per la segona Pasqua. També s'hi acudeix en romiatge el dia 16 d'agost, en què es fa la festa major. A l'interior conserva un retaule i una còpia de la imatge de la Mare de Déu de la Muntanya feta per l'artista pallarés Josep Calvet, conegut amb el sobrenom de "Terrisses". La imatge original data del segle xiii i es troba al Museu Diocesà de la Seu d'Urgell des de 1986. Referències Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Rialb de Noguera». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
Mare de Déu de la Pietat (Sant Gregori)

La Mare de Déu de la Pietat és una capella del municipi de Sant Gregori (Gironès). Descripció Petita capella dedicada a la Mare de Déu de la Pietat de planta rectangular amb absis semicircular posterior, construïda amb parets portants de rierencs, carreus a les cantonades i coberta de teula àrab a dues vessants. La façana principal és arrebossada i a la seva part superior hi ha un campanar d'espadanya descentrat i la porta d'accés té forma d'arc de mig punt fet amb dovelles de pedra. En una façana lateral hi ha un cos annexa, possiblement la sagristia. La coberta de la capella es troba acabada en ràfec d'una filera de teula i tres de rajol pintat, el rajol de la filera del mig és col·locat en punta de diamant. L'espai interior es desenvolupa en una sola nau coberta amb una volta de mig punt feta amb maçoneria. A la part de l'absis queden les restes d'un senzill retaule amb fornícules buides d'imatges. Capella de l'antic mas abandonat de can Masagó, a llevant de la parròquia, fou construïda l'any 1412, tal com es llegeix a la inscripció gòtica de la dovella central de la porta. Referències
Mare de Déu de la Pietat del Castell d'Orcau

La Mare de Déu de la Pietat és l'antiga capella del castell d'Orcau. És romànica, i està profusament decorada a l'estil de les esglésies del segle xi, amb decoració llombarda. Anteriorment havia estat advocada a Santa Maria. El 1074 és ja esmentada aquesta església, com a Santa Maria de Orkal, i més tard és profusament documentada. Fou parròquia fins que aquesta es traslladà al temple de Santa Maria de baix el poble. El 1758 ja està documentada dedicada a la Mare de Déu de la Pietat, i consta a les relacions del moment com a ermita. Aquesta església, com tot el castell, rebé molt el 1938, en haver-s'hi instal·lat una fortificació militar de l'exèrcit franquista. Anys més tard, el 1962, s'ensulsiaren la façana de migdia i la volta, i tota l'església quedà en ruïnes. Tanmateix, romanen dempeus més de la meitat de l'absis i de la façana de ponent, i tot el mur nord. Es tracta d'un temple d'una sola nau, que era coberta amb volta de canó, capçada per un absis amb decoració llombarda, i amb la nau segmentada en quatre trams gràcies a tres arcs torals. Per l'aparell, ben disposat però relativament petit, es pot concloure que és obra de la segona meitat del segle xi. Ara bé, els basaments de llevant presenten murs ciclòpies i fragments d'opus spicatum, que remeten a èpoques anteriors. Hi ha fotografies anteriors al 1962 que ens mostren la bellesa d'aquesta construcció medieval. Al Museu Nacional d'Art de Catalunya es conserven unes magnífiques pintures murals romàniques, que mostren fragments d'imatges dels apòstols. S'hi reconeixen Sant Pau, Sant Tomàs i potser Sant Joan. A les parets que romanen dempeus encara avui dia es poden observar dos fragments de pintures murals: un apòstol i l'intradós de la finestra de l'absis. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert, CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa i DOMÈNEC I VIVES, Ignasi., "Mare de Déu de la Pietat del Castell d'Orcau (abans Santa Maria)", a Catalunya romànica, XV, el Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-85194-56-X BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
Mare de Déu de la Vilavella de Basturs

La Mare de Déu de la Vilavella de Basturs és una església romànica del poble de Basturs, dins l'antic terme d'Orcau, i actualment en el municipi d'Isona i Conca Dellà. Les ruïnes d'aquesta església es veuen des del poble de Basturs, dalt d'un serrat al nord de la població, accessible un tros per una pista i la resta, la pujada dalt del serrat, a peu. La denominació del lloc, Vilavella de Basturs porta a considerar que podria ser el primer emplaçament del poble de Basturs, a partir del qual es generà l'actual, al peu del serrat; ara bé, la manca de documentació que ens doni referències ho deixa tot en hipòtesis. Tanmateix, a prop de les restes de l'església hi ha algunes restes d'habitatges primitius, datables entre els segles x i xi. De l'església, se'n conserva només la meitat nord, sense la volta, però el que roman dempeus permet veure que es tractava d'una església d'una sola nau, amb volta de canó semicircular assentada sobre arcs torals i suportada per uns arcs formers que donen més consistència al mur conservat. L'absis, com a quasi totes les esglésies romàniques, és a llevant, i es comunicava amb la nau per un arc presbiteral molt ample. Al centre d'aquest absis (se'n conserva just la meitat, també), es veu una finestra de doble esqueixada, també només mig conservada. El tros d'absis que queda mostra una ornamentació d'arcades llombardes, en grups de tres, amb lesenes. L'aparell és de carreus més aviat petits, només escairats, sense poliment, per la qual cosa cal datar aquest temple en el segle xi. Al mur oest conserva algunes filades d'opus spicatum, que ens podria remetre a una obra, almenys en part, del segle ix. Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert. "Mare de Déu de la Vilavella de Basturs", a Catalunya romànica. XV. El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-85194-56-X BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 ROIG I DELUOFEU, Albert. "Despoblat de Vilavella", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7.
Mare de Déu de les Neus d'Àrreu

La Mare de Déu de les Neus d'Àrreu és una ermita romànica del poble d'Àrreu, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada a la vall d'Àrreu, en un coster a ponent del poble d'Àrreu, e la dreta del Riu d'Àrreu i a l'esquerra del Barranc del Pinetar, a quasi 500 metres del poble, uns 80 metres més enlaire. És un temple de nau única, capçada a llevant per un absis semicircular, sobrealçat, més pel costat de migdia que pel septentrional. Té una porta senzilla al nord (façana poc habitual per a la porta en el romànic), amb un anagrama de Crist esculpit en un bloc de pedra. També té un petit campanar d'espadanya a la façana de ponent. Descripció Es tracta d'una petita església d'una nau, amb absis semicircular sense decoració, excepte una petita cornisa en el punt on arrencava l'antiga coberta de l'absis, avui substituïda per la prolongació de la coberta de la nau i el mur de l'absis aixecat fins a l'alçada d'aquesta. Al centre de l'absis s'obre una petita finestra atrompetada. En el lateral nord s'obre una petita porta de mig punt. Sobre la porta, en un bloc de dimensions més grans, hi ha gravat un crismó de característiques similars als que amb freqüència es troben a les esglésies de la veïna Vall d'Aran. A ponent s'aixeca una petita espadanya. La seva restauració es va executar entre el període comprés de juliol 2012 a setembre 2013 i va comptar amb una inversió 200.000 euros. Va consistir en el drenatge perimetral dels murs i aportació de graves; l'arranjament de la coberta de la nau amb llosa rectangular de licorella; el desmuntatge i redefinició de la coberta de l'absis est; a les façanes, cosit d'esquerdes, redefinició de la capçalera de l'absis amb empostissat de fusta, reposició de mamposteria amb pedra recuperada i remarcat de l'arrebossat de calç de l'espadanya; i, a l'interior, reforços estructurals, enderroc i reproducció fidel de la volta de fusta de l'altar, restauració dels paraments interiors amb estucat i pavimentat. Història El 1803 una allau de neu va destruir l'antic poble d'Àrreu i va matar 17 dels seus habitants. L'ermita de la Mare de Déu de les Neus es va salvar de la destrucció provocada per l'allau. Referències Bibliografia Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa; Sánchez i Boira, Imma. «Mare de Déu de les Neus d'Àrreu». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Son». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs La Mare de Déu de les Neus d'Àrreu en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu de les Ares

La Mare de Déu de les Ares és un santuari del terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme de la Mancomunitat dels Quatre Pobles. És un santuari modern, de factura d'imitació del romànic, que substituí un de més antic. Fou reconstruït el 1960. S'hi venera la Mare de Déu que dona nom al santuari, amb un aplec de força concurrència de persones de la comarca que se celebra el 7 de juliol. Al seu nord-oest, a prop i a l'altre costat de la carretera C-28, hi ha el Refugi de les Ares. Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Son». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Col·lecció d'imatges antigues del santuari i del Port de la Bonaigua La Mare de Déu de les Ares en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu del Coll (Guiró)

La Mare de Déu del Coll és una ermita del poble d'Aguiró, en el terme municipal de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà. Està situada en el Serrat de la Capella, en un coll que dona nom a l'ermita, a ponent de Guiró. És en el contrafort sud-oriental del Tossal de Tuiro i a llevant del Coll d'Oli. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Ermita esfondrada d'una petita nau. Porta i obertures modificades. Està situada a dalt d'un turó, al mig dels prats abandonats. La coberta era a dues vessants de maçoneria. Resten els murs perimetrals. Actualment s'ha restaurat la coberta a dues vessants. Història La parròquia és del bisbat de Lleida, arxiprestat del Pont de Suert, a diferència de les restants del terme, del bisbat d'Urgell, i segons Ceferí Rocafort havia pertangut al monestir de Lavaix. Referències
Mare de Déu del Cós

Mare de Déu del Cós és una capella del municipi de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a la muntanya del Cós dintre el recinte de l'antic Castell de Montagut. Descripció Nostra senyora del Cos està situat en el mateix espai on s'assentava el castell de Montagut, a 603 metres d'altitud. De l'estructura feudal només resten fragments de muralles i una de les torres, que s'utilitza com a pou i cisterna. El temple és d'una sola nau amb absis semicircular orientat a l'est. Sembla que aquest absis es construí aprofitant una antiga torre circular de la fortalesa. L'ingrés, a través d'una porxada, es fa per la façana de ponent. A la part de davant té un porxo en el qual hi ha la porta d'entrada de fusta de dos batents. Història La Mare de Déu del Cós està situat al mateix espai on s'assentava el castell de Montagut, a 603 m d'altitud. Els documents diuen que l'any 1119 Ermessendis de Bas va testar a Udalard, esdeveniment que fa pensar si no devia ser la capella de la fortalesa medieval Fins al 1936 s'hi va venerar una imatge romànica de la segona meitat del s. XIII. L'actual és una còpia feta a partir d'una fotografia, obra de l'escultor olotí Salgueda, decorada per Joaquim Marsillac. Té un cambril amb la imatge mariana que aguanta el nen Jesús a la falda. Els Goigs que té dedicats canten: A aquest lloc de Montagut, i al devot que clama a Vós, assistiu amb promptitud, Verge Maria del Cos. Referències Enllaços externs La capella al web de l'ajuntament
Mare de Déu del Pont

La Mare de Déu del Pont és una capella del poble de Lladrós, en el terme municipal de Vall de Cardós, a la comarca del Pallars Sobirà. És en territori de l'antic terme d'Estaon. Està situada al nord-est del poble, a l'esquerra del Riu de Lladorre, a tocar i a migdia de la Font de la Ventosa. Hi mena, des de Lladrós i des de la carretera L-504, un curt camí que travessa el riu per un pont medieval, romànic. Aplec Cada any per Sant Isidre s'hi fa un aplec. Aquesta Mare de Déu protegeix les parteres, a part d'haver fet altres proeses, segons tradició popular. Bibliografia Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Estaon». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs La Mare de Déu del Pont en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu del Remei de Castellbò

La Mare de Déu del Remei de Castellbò és una capella de Castellbò, en el municipi de Montferrer i Castellbò (Alt Urgell), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau coberta per un llosat a doble vessant. L'absis, orientat a llevant, és quadrat a l'exterior i trapezoïdal a l'interior, més estret i baix que el cos de la nau i cobert amb un llosat a un vessant. La porta d'accés es troba al frontis occidental. Té una llinda de fusta i, junt amb l'ull de bou circular que la corona, configuren les úniques obertures del temple. Remata la façana occidental un campanar d'espadanya d'un sol ull. La construcció és rústega de pedres unides amb fang. Referències