NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Andrés (Salardú)

La iglesia de San Andrés de Salardú (en occitano glèisa de Sant Andrieu de Salardú) es de estilo románico de transición del siglo XII y XIII, situada en la parte alta del municipio de Alto Arán en la comarca catalana del Valle de Arán. Alberga la talla del Cristo de Salardú, una de las obras más representativas del románico aranés. La portada lateral tiene cinco arquivoltas decoradas que descansan sobre columnas y capiteles. En el mismo muro se pueden apreciar dos arcadas. El campanario es octogonal y añadido del siglo XV, se compone de dos pisos, adosado en el ángulo sudoeste, es muy esbelto y está provisto de aspilleras que le dan un carácter defensivo. La cabecera está formada por tres ábsides semicirculares con canecillos y coronada por un campanario de espadaña. En el interior, la planta es basilical, rectangular, de tres naves, la central cubierta con una bóveda apuntada, sostenida por pilares y las laterales, por bóvedas de cuarto de círculo reforzadas con arcos torales. El famoso Cristo de Salardú, talla románica del siglo XII, preside el altar mayor, con pinturas al fresco restauradas recientemente. Es obra del mismo autor del Cristo de Mitgarán. Véase también Imaginería románica policromada en Cataluña Bibliografía Buron, Vicenç (1980). Esglèsies romàniques catalanes: guia 2a (en catalán). Barcelona, Artestudi. ISBN 84-85180-24-0. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Andrés. Extensa descripción e imágenes del edificio
Monasterio de Santa María de l'Om

El monasterio de Santa María de l'Om, está situado en el núcleo de Vilarnadal, perteneciente al municipio español de Masarach, de la comarca catalana del Alto Ampurdán. Antiguo priorato agustiniano fundado en 1139, dependiente del monasterio de Santa María de Vilabertrán según una bula de confirmación del papa Alejandro III. En 1314 solo residían en el monasterio cuatro clérigos y su prior Jaume de Llers. La comunidad fue suprimida por el papa Clemente VIII en 1592. Está constituido por dos naves con dos ábsides semicirculares. La puerta de entrada está formada por seis arquivoltas en degradación, dos de ellas con relieves, una de cordón trenzado y la otra con bolas y semiesferas, se conserva una columna con capitel tallado. El campanario es de espadaña con dos arcos. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Santa María de l'Om. Información del monasterio
Hospital de Sant Joan Despí Moisès Broggi

L'Hospital de Sant Joan Despí Moisès Broggi és a Sant Joan Despí a la comarca del baix Llobregat, a la província de Barcelona. Va ser estrenat el febrer de 2010, fruit d'una inversió del l Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya. És el primer hospital del seu nivell que naixia de zero a Catalunya. L'hospital pertany al Sistema Sanitari Integral d'utilització pública (SISCAT) de Catalunya i és un centre proveïdor del Servei Català de la Salut. L'Hospital General de l'Hospitalet, l'Hospital Sociosanitari de l'Hospital i l'Hospital de Sant Joan Despí funcionen com un únic centre, el Complex Hospitalari Universitari Moisès Broggi, tots del Consorci Sanitari Integral. El Complex ha adquirit el 2022 la condició d'hospital universitari de la Universitat de Barcelona (UB). El nom del centre hospitalari ve donat en honor al metge català Moisès Broggi (1908-2012). Broggi amb 102 anys va participar en l'acte inaugural, celebrat el 27 de febrer de 2010.L'Hospital gestiona el Centres d'Atenció Especialitzada de Sant Feliu (CAE Sant Feliu) i de Cornellà (CAE Cornellà). S'hi treballa amb personal i metodologia de l'hospital, la qual cosa facilita l'accés als pacients i alhora una millor sistemàtica de treball coordinada amb l'hospital. Referències
Lear Corporation

Lear Corporation és una empresa nord-americana que fabrica seients i sistemes elèctrics per a automòbils. El 2019, va ocupar el lloc número 147 i el 2018, va ocupar el lloc número 148 a la llista de Fortune 500. Etapes inicials Lear Corporation es va llançar com a American Metal Products el 1917 a Detroit, Michigan. En el moment de la seva fundació es dedicava a la fabricació de conjunts tubulars, soldats i estampats per a les indústries aeronàutiques i automobilístiques. Lear va créixer durant les dècades de 1980 i 1990 a través d'una sèrie d'adquisicions. L'empresa pretenia convertir-se en un proveïdor de sistemes complets d'automoció interior, és a dir, un proveïdor de seients, electricitat, sòls, guarnicions interiors, quadres d'instruments, etc., per a empreses d'automòbils de fabricació d'equips originals (OEM). Herència de United Technologies Automotive El 16 de març de 1999, Lear va anunciar que adquiriria United Technologies Automotive, una filial de United Technologies Corporation que produïa taulers de comandament, sistemes de distribució elèctrica, motors i peces de flux d'aire, panells de portes interiors i interruptors, per 2.300 milions de dòlars. Lear va anunciar el 4 de maig de 1999 que havia completat l'adquisició. Primera gran corporació que va aconseguir la norma ISO/TS 16949:1999 a tot el món en 280 instal·lacions globals, totes gestionades per Bill Cooper, gerent de qualitat sènior de sistemes de qualitat global de Lear Corporation. Següents Adquisicions El 5 d'abril de 2004, Lear va anunciar que pagaria 220 milions de dòlars per Grote & Hartmann, amb seu a Wuppertal, Alemanya, un fabricant de components elèctrics. El 6 de juliol de 2004, Lear va anunciar que havia completat la transacció. A principis de 2007, Lear Corporation va completar la transferència de pràcticament tota la seva antiga divisió de sistemes interiors nord-americans a International Automotive Components Group (IAC), una empresa conjunta de Lear, WL Ross & Co. i Franklin Mutual Advisers. L'acord va implicar 26 plantes de fabricació i dues empreses conjuntes xineses. Lear també va aportar 27 milions de dòlars en efectiu per un interès del 25% en IAC i warrants per un 7% addicional. El febrer de 2017 es va anunciar que Lear Corp va signar un acord definitiu per adquirir el negoci de seients d'automoció de Grupo Antolin. L'operació es va valorar en 286 milions d'euros sense efectiu ni deute. Lear Corp va finançar la transacció amb efectiu a la mà. El novembre de 2022, es va anunciar que Lear havia adquirit el proveïdor de tecnologies de la indústria 4.0 i equips de prova automatitzats utilitzats en la producció de seients d'automòbils, InTouch Automation, amb seu a Novi. Referències
Lear Corporation

Lear Corporation er en multinational amerikansk producent af bilsæder og elektriske systemer som underleverandør til bilindustrien. I 2017 havde de en omsætning på 20,467 mia. US$ samt 174.000 ansatte. Lear Corporation blev etableret som American Metal Products i 1917 i Detroit, Michigan. Fra starten af producerede de metaldele til luftfartindustrien og bilindustrien. Referencer
Lear Corporation

Die Lear Corporation ist ein weltweit tätiger Fahrzeugzulieferer mit Sitz in Southfield, Michigan. Das Unternehmen hat den Schwerpunkt seiner Tätigkeit im Bereich Innenausstattungssysteme für PKW und gilt als der weltweit elftgrößte Zulieferer für die Autoindustrie. Im Jahr 2022 betrug der Umsatz rund 20 Mrd. US-Dollar und das Unternehmen beschäftigte 186.600 Mitarbeiter. Die Geschichte von Lear lässt sich zurückverfolgen bis in das Jahr 1917. Im Jahr 1996 erhielt das Unternehmen seinen heutigen Namen beim Gang an die Börse. In Deutschland ist Lear Corporation vertreten in: Bersenbrück, Besigheim, Bremen, Ginsheim-Gustavsburg, Gründau, Kronach, Köln, Garching, Oberding, Remscheid, Saarlouis, Sindelfingen, Wismar und Wolfsburg. Das Lear Werk Wackersdorf, gegründet 1995, fertigte die Sitzgarnituren in reihenfolgesynchroner Produktion für den BMW 1er Reihe sowie für die BMW 3er Reihe und lieferte sie an das BMW-Werk Regensburg aus. Rund 300.000 Carsets verließen jährlich das Werk, es galt als eines der Benchmark-Werke. Das Lear Werk Sindelfingen entwickelt und fertigt die Fahrzeugsitzanlagen und deren E-Systeme für Porsche (Baureihen 911 und Panamera) sowie für diverse Mercedes-Benz-Modelle. Am 7. Juli 2009 beantragte die Lear Corporation Gläubigerschutz nach Chapter 11 des US-Insolvenzrechts. Lear-Betriebe außerhalb der USA und Kanadas waren nicht betroffen. Am 9. November 2009 kam die Lear Corporation mit weniger als 1 Mrd. USD Schulden aus der Insolvenz. Die Firma hatte nach eigenen Angaben die Schulden um mehr als 2,8 Mrd. USD verringert. Hauptkonkurrent ist Johnson Controls. Am 31. März 2025 hat Lear seine Produktion am Standort Kronach geschlossen. 350 Beschäftigte sind betroffen gewesen. 100 Arbeitsplätze bleiben bestehen, denn die Entwicklung von Lear bleibt in Kronach. Weblinks Lear International Einzelnachweise
Lear Corporation

La Lear Corporation è una società americana produttrice di sedili e sistemi elettrici per autoveicoli. Nel 2018 si è classificata al 147º posto nella classifica di Fortune 500. L'azienda, fondata nel 1917, è quotata alla Borsa di New York dal 2009. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Lear Corporation Collegamenti esterni Sito ufficiale, su lear.com. Lear Corporation (canale), su YouTube.
Lear Corporation

Lear Corporation – amerykańskie przedsiębiorstwo z siedzibą w Southfield w stanie Michigan, zajmujące się produkcją siedzeń, komponentów elektronicznych i oprogramowania dla sektora motoryzacyjnego. W 2015 roku firma zajęła 174. pozycję w rankingu Fortune 500. Założone w 1917 roku przez Freda Matthaei pod nazwą American Metal Products, przedsiębiorstwo początkowo zajmowało się produkcją elementów stalowych dla sektora motoryzacyjnego i lotniczego oraz zatrudniało 18 pracowników w jednej fabryce. W 1928 firma wyprodukowała pierwszą ramę stalową fotela samochodowego, tym samym weszła w segment produkcji siedzeń samochodowych. W 1994 roku spółka weszła na giełdę. W 1999 Lear za kwotę około 2,3 mld USD przejęło UT Automotive, amerykańskiego dostawcę podzespołów elektronicznych dla sektora motoryzacyjnego, tym samym przedsiębiorstwo rozpoczęło prowadzenie działalności w tym segmencie. W 2015 roku Lear prowadziło działalność poprzez 240 zakładów w 36 krajach, w tym 82 zakłady produkcyjne just-in-time, 112 zakładów produkcyjnych komponentów dedykowanych, 6 zakładów dystrybucji, 6 centrów technologicznych oraz 34 zakłady administracyjne lub techniczne. Wśród 240 zakładów, w których przedsiębiorstwo prowadzi działalność, 142 zakłady to zakłady wynajmowane, a 98 zakładów należy do Lear. Do głównych klientów Lear Corporation należą Ford (22,5% sprzedaży w 2015 roku), General Motors (20%) oraz BMW (10,5%). Działalność w Polsce 5 spośród 240 zakładów Lear znajduje się w Polsce: Mielec – zakład w Mielcu, uruchomiony w 1997 roku, wytwarzający wiązki elektryczne do samochodów osobowych i zatrudniający około 3700 osób. Tychy JIT – zakład w Tychach, uruchomiony w 1998 roku, wytwarzający zagłówki, podłokietniki, poszycia i pianki siedzeń i zatrudniający około 1600 pracowników. Jarosław – zakład w Jarosławiu, uruchomiony w 2004 roku, wytwarzający poszycia siedzeń i zatrudniający około 2800 pracowników. Tychy Structures – zakład w Tychach, uruchomiony w 2005 roku, wytwarzający konstrukcje siedzeń samochodowych i zatrudniający około 500 pracowników. Legnica Structures – zakład w Legnicy, uruchomiony w 2012 roku, wytwarzający konstrukcje stalowe, prowadnice i mechanizmy siedzeń oraz zatrudniający około 500 pracowników. Przypisy
Lear Corporation

Lear Corporation este o companie producătoare de componente auto (scaune și sisteme electrice de distribuție) din Statele Unite. Lear Corporation în România Lear Corporation deține o facilitate de producție la Pitești, unde realizează sisteme electrice și electronice pentru autovehicule, producția fiind destinată integral exportului. Număr de angajați în 2005: 750 Cifra de afaceri în 2004: 18 milioane euro Note Legături externe www.lear.com Arhivat în 6 octombrie 2014, la Wayback Machine. - Site web oficial
Lear Corporation

Lear Corporation, amerikansk underleverantör till fordonsindustrin. Lears huvudkontor ligger i Southfield i delstaten Michigan i USA Lear Corporation sysselsätter 110 000 personer på 300 produktionsorter i 34 länder. I Sverige fick Lear uppmärksamhet i samband med nedläggningen av fabriken (tidigare Dalslandsverken) för bilsätestillverkning i Bengtsfors i mars-april 1999. Noter
Casa Agustí

La Casa Agustí és un edifici modernista de Badalona que data del 1880 fet per l'arquitecte Domènech i Montaner per a l'enginyer Eduard Agustí i Saladrigas, a la confluència del carrer Roger de Flor (també dit de les flors) amb "la Rambleta" (actualment plaça Pep Ventura). També s'anomenava el castell del Doctor Agustí per les formes escalades de la vora superior i l'ofici de metge d'un estadant de la família Agustí. En la dècada dels cinquanta (1950) hostatjà l'Institut Albéniz de Badalona (escola de secundària) i als estius s'hi feien cursos per entretenir els més menuts. A la dècada dels noranta hostatjà una botiga de motocicletes. Actualment (2022) hi ha una cafeteria / restaurant. El lloc va sortir als diaris el 2007 perquè les obres d'allargament de la Línia 2 del Metro van causar esquerdes a la façana. Vegeu també Art modernista a Badalona Referències Bibliografia Sàiz i Xiqués, Carles. «Casa Roura-Casa Agustí. Canet de Mar, 1892-Badalona, 1893. La continuïtat estilística del Castell dels Tres Dragons de Barcelona.». A: El Sot de l'Aubó, Núm. 31 març 2010 : pàgines 10-16. Enllaços externs PoblesDeCatalunya.cat - Casa Agustí (Fotos i ressenya)
Casa Agustí

Casa Agustí is a modernista building in the Progrés quarter of Badalona (metropolitan area of Barcelona, Catalonia, Spain) built in 1893. It was designed by the renowned architect Lluís Domènech i Montaner as the residence of the engineer Eduard Agustí Saladrigas. The building became a restaurant in 1936 and currently serves food and refreshments. Among its remarkable features are the round red brick tower and the surrounding gardens. The nearest existing Barcelona Metro station is Pep Ventura, and notoriously the undergoing extension of the metro network has allegedly damaged its façade. See also Modernisme in Badalona References External links Pobles de Catalunya.cat Casa Agustí
Casa Gasull

La Casa Gasull, és un edifici modernista tirant a noucentista de l'arquitecte Lluís Domènech i Muntaner a la ciutat de Reus, Baix Camp. L'edifici està situat al carrer de Sant Joan número 29 de Reus. Popularment la casa és coneguda com a Cal Gasull Descripció L'edifici fa cantonada i té una façana que dona al carrer de Sant Joan i una altra al Mercat Central. En la construcció s'emfatitza la volumetria cúbica i s'anul·la la decoració escultòrica, donant importància als paraments llisos i a les superfícies planes. És un edifici de tres plantes, amb les tres façanes de tractament unitari. La planta baixa és construïda sobre un basament de pedra, on s'obren grans finestres protegides per un enreixat de forja. Originàriament, a la façana del carrer de Sant Joan s'hi obrien dues portes bessones, una per l'habitatge i l'altra per al negoci, però la que donava accés directe a l'oficina va ser suprimida i transformada en finestra quan el propietari, Feliu Gasull, va ser assassinat per membres del Sindicat Únic el 10 de juny de 1921. La planta baixa, dedicada quasi tota a ús industrial, és una gran sala totalment diàfana, de sis metres d'alçada, coberta per una estructura de voltes de maó recolzades sobre jàsseres metàl·liques que formen arcs rebaixats. Al subsòl s'hi conserven encara en ús, més d'una trentena de grans trulls recoberts de ceràmica vidriada, necessaris per emmagatzemar l'oli. La planta principal està decorada amb esgrafiats i les baranes dels seus balcons estan formades per columnetes de ceràmica vidriada. L'última planta s'organitza mitjançant una galeria de finestres corregudes, separades per pilars de falsa obra vista i capitells de pedra que sostenen el coronament de l'edifici. Història La Casa Gasull va ser construïda l'any 1911 per l'arquitecte Lluís Domènech i Montaner en col·laboració amb el seu fill Pere Domènech i Roura per encàrrec del comerciant d'olis Feliu Gasull Roig, per acollir les instal·lacions industrials del seu important negoci d'olis fundat l'any 1835 i l'habitatge dels seus dos fills. Domènech va idear un edifici de grans dimensions que canvia el llenguatge arquitectònic que havia seguit fins a aquell moment, cosa que es fa evident al comparar-la amb la Casa Rull, casa modernista del mateix arquitecte construïda 10 anys abans, que es troba al costat. Referències
Casa Gasull

The Casa Gasull is a building in Reus, Catalonia, Spain, designed by Modernista architect Lluís Domènech i Montaner. Background The Casa Gasull was designed in 1910 and was finished in 1912. The building is close to Casa Rull, another Catalan Modernista building, also designed by Domènech i Montaner. See also Lluís Domènech i Muntaner Reus Modernisme
Casa Gasull

La Casa Gasull es un edificio modernista del arquitecto Lluís Domènech i Montaner en la ciudad de Reus, Bajo Campo.Tarragona, España. El edificio está situado en la calle de Sant Joan número 29. Popularmente la casa es conocida como Cal Gasull.​​ Descripción El edificio hace esquina y tiene una fachada que da a la calle de San Juan y otra al Mercado Central. En la construcción se enfatiza la volumetría cúbica y se anula la decoración escultórica dando importancia a los paramentos lisos y a las superficies planas. Es un edificio de tres plantas con las tres fachadas de tratamiento unitario. La planta baja está construida sobre un basamento de piedra, donde se abren grandes ventanas protegidas por un enrejado de forja. Originariamente en la fachada de la calle de San Juan se abrían dos puertas gemelas, una por la vivienda y la otra para el negocio, pero la que daba acceso directo a la oficina fue suprimida y transformada en ventana cuando el propietario, Feliu Gasull, fue asesinado por miembros del Sindicato Único el 10 de junio de 1921.​ La planta baja, dedicada casi toda a uso industrial, es una gran sala totalmente diáfana de seis metros de altura, cubierta por una estructura de bóvedas de ladrillo apoyadas sobre jácenas metálicas que forman arcos rebajados. En el subsuelo se conservan todavía en uso más de treinta grandes almazaras recubiertas de cerámica vidriada, necesarias para almacenar el aceite.​ La planta principal está decorada con esgrafiados y las barandillas de sus balcones están formadas por columnitas de cerámica vidriada. La última planta se organiza mediante una galería de ventanas corridas, separadas por pilares de falsa obra vista y capiteles de piedra que sostienen el coronamiento del edificio. Historia La Casa Gasull fue construida en 1911 por el arquitecto Lluís Domènech i Montaner en colaboración con su hijo Pere Domènech i Roura por encargo del comerciante de aceites Feliu Gasull i Roig para acoger las instalaciones industriales de su importante negocio de aceites fundado en 1835 y la vivienda de sus dos hijos. Domènech ideó un edificio de grandes dimensiones que cambia el lenguaje arquitectónico que había seguido hasta aquel momento, lo que se hace evidente al compararla con la Casa Rull, casa modernista del mismo arquitecto construida 10 años antes, que se encuentra al lado. Referencias Enlaces externos
Casa Navàs

Casa Navàs is a modernist building in the city of Reus, Catalonia, Spain. Casa Navàs is a building designed by Catalan architect Lluís Domènech i Montaner, located in the city's Plaça del Mercadal. Joaquim Navàs Padró of Reus contracted Lluís Domènech i Muntaner as the architect of his new house. The building was constructed from 1901 to 1908. The building had a tower on the left facade, but it was destroyed by bombing by Nationalist forces during the Spanish Civil War and never rebuilt. Inside the building is a very wide and brightly lit space. Marble works were done by Alfons Juyol i Bach, the paintings by Tomàs Bergadà, the furniture by Gaspar Homar and the ceramics by Hipòlit Montseny; all of them under the instructions of Lluís Domènech i Montaner. Nowadays the building is still the same as it was originally (except the tower), and that includes the furniture, the ceramics, mosaics, lights, etc. References
Casa Navàs

Casa Navàs è un edificio modernista che si trova a Reus. Progettata dall'architetto catalano Lluís Domènech i Montaner su incarico di Joaquim Navàs Padró, la casa venne costruita dal 1901 al 1908 nella Plaça del Mercadal. I lavori in marmo sono di Alfons Juyol i Bach, i dipinti di Tomàs Bergadà, i mobili di Gaspar Homar e le ceramiche di Hipòlit Montseny, tutti lavori realizzati su indicazione di Lluís Domènech i Montaner. L'edificio aveva una torre sulla facciata sinistra, ma fu distrutto durante i bombardamenti delle forze nazionaliste durante la guerra civile spagnola e mai più ricostruito. A parte la torre, l'edificio è rimasto nelle stesse condizioni originali. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casa Navàs Collegamenti esterni Sito ufficiale, su casanavas.cat.
Casa Navàs

Casa Navàs is een monument in Reus, en is ook een van de belangrijkste modernistische gebouwen in de stad. Het werd ontworpen door Lluís Domènech i Montaner in 1908. Soms wordt het ook Cal Navàs genoemd. Geschiedenis De constructie begon in 1901 en was klaar in 1908. Op 26 maart 1938, tijdens de Spaanse Burgeroorlog, viel er een bom aan de linker kant van het huis en richtte veel schade aan waaronder de toren die er eerst nog was. Aan het einde van de oorlog plunderden de troepen van Franco het gebouw.
Casa Pinyol

La Casa Pinyol és un edifici modernista de l'arquitecte Pere Caselles i Tarrats de la ciutat de Reus, Baix Camp. L'edifici està situat a la plaça del Mercadal i fa cantonada amb el carrer de les Galanes. Popularment se la coneix com a Cal Pinyol. La Casa Pinyol va ser projectada l'any 1910. Arquitectura És un edifici cantoner de planta baixa i tres pisos. La planta baixa està dedicada a comerços. La façana s'organitza simètricament seguint tres eixos verticals. Al pis principal, el balcó corregut estableix una continuïtat entre les dues façanes, mentre que als altres pisos es disposen diferents buits i balcons formant simetria axial. La decoració es concentra als emmarcaments dels balcons, i especialment al coronament de l'edifici on es reprodueix un esquema decoratiu de formes arquitectòniques de grans proporcions, acompanyades d'ornamentacions florals i amb una zona central oval amb les inicials del propietari, T.P., que singularitzen l'edifici. La façana de la planta baixa ha estat reformada i alterada en la seva totalitat per aplacar granit polit i modificar els buits primitius. Apareixen elements decoratius de caràcter modernista en el frontó, en les llindes i en les cornises de la façana. A l'interior, hi ha diversos paraments de decoració en els sostres, la fusteria, el paviment i els enrajolats. Les baranes dels balcons són de ferro forjat de secció bombada i el de la planta principal és un balcó corregut que fa de nexe d'unió de les façanes que donen als dos carrers. És interessant la porta de fusta de l'escala de veïns, de doble batent, decorada amb un treball senzill i interessant de dibuixos florals modernistes. El vestíbul de l'entrada conserva un arrimador ceràmic modernista. Història El comerciant Tomàs Piñol, que va ser soci fundador de la «Sociedad Manicomio de Reus», promotora de l'Institut Pere Mata, va encarregar a Pere Caselles, el 1910, la reforma d'una casa, ca l'Alba, a la plaça del Mercadal com a habitatge. L'encoixinat de pedra que es conserva en part a la planta baixa de la façana en el nou edifici, era de l'antiga casa existent. Notes Referències