NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
La Unión Metalúrgica

La Unión Metalúrgica era un antic complex industrial del Poblenou de Barcelona. L'any 2004 fou enderrocat en bona part, conservant-se únicament el pavelló d'entrada, situat al xamfrà dels carrers Almogàvers i Pamplona i catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). En aquests terrenys, actualment s'aixequen dos edificis d'oficines, un aparthotel, zones verdes i habitatges de protecció oficial. Història Els seus orígens remunten al 1885, quan Dionís Bobín i Sirot registrà la patent d'una escombra-raspall per a netejar carrers. El 1898, la fàbrica es va instal·lar en un edifici projectat pel mestre d'obres Domènec Balet i Nadal al carrer de Vilanova (actualment Sancho de Àvila). Gràcies a l'associació de cinc inversors, el 1903 la companyia es transformà en la societat anònima La Unión Metalúrgica, dedicada a la compra, venda i fosa de materials i objectes de ferro i altres metalls. Entre el 1899 i el 1906, l'empresa va ser denunciada perquè algunes de les construccions que va realitzar eren il·legals. Resolts aquests problemes, la fàbrica va ser ampliada amb nous edificis entre 1909 i 1913, projectats per l'arquitecte Josep Plantada. El 31 de desembre del 1936, amb motiu de la Guerra Civil, l'empresa es va constituir com a col·lectivitat obrera destinada a la indústria de guerra. Descripció Aquest edifici, actualment aïllat, servia per donar pas a l'interior del recinte. Es tracta d'una construcció paral·lela al xamfrà, amb un senzill conjunt volumètric de dos plantes que a la part central s'eleva una planta més, tot rematat per un terrat pla transitable. El parament es caracteritza per la utilització gairebé en exclusiva del maó vist, incorporant delicats elements ornamentals de pedra artificial a base de medallons i motius vegetals. La façana principal, encarada al xamfrà, està dividida en tres eixos verticals on al central hi ha una planta més d'alçada. A la planta baixa hi ha quatre finestres rectangulars situades als costats del portal d'accés a l'interior de la fàbrica. Aquest, amb un gran arc angulat, té el seu paral·lel a la façana posterior, i crea l'eix de simetria de la composició d'obertures, molt ponderada i ordenada. A la segona planta hi ha tres grans finestrals partits coronats per arcs escarsers. A la planta superior hi ha el tancament massís del terrat i a la part central una obertura rematada per un arc de mig punt i dividida per tres mainells. Tots aquests elements emfasitzen l'element destacat d'aquesta façana, situat sota el coronament ondulat d'aquesta part central. Es tracta d'un mosaic ceràmic amb el nom de l'empresa, en lletres verdes damunt de fons blanc. Com a element singular també es conserva un antic fanal metàl·lic que il·lumina la porta d'entrada. Referències Enllaços externs «La Unión Metalúrgica». Domènec Balet i Nadal.
Ermita de Sant Roc (Gurb)

Ermita de Sant Roc és una església eclèctica de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós. Capella de planta de nau única amb l'absis orientat a llevant. A la part nord hi ha una capella lateral. La façana està decorada amb motllures que dibuixen formes semicirculars i volutes. El portal és d'arc de mig punt i al damunt hi ha un trencaaigües de forma triangular. Es culmina la façana amb un petit campanaret d'espadanya, el qual encara conserva la campana i dos pinacles a l'extrem de cada vessant del teulat. La capella no té absis. S'il·lumina per les finestres dels murs laterals i l'òcul de la façana. És construïda amb pedra i morter i la part de la façana és arrebossada i pintada. L'estat de conservació és mitjà. Història L'ermita de Sant Roc està situada dalt d'un turó de marges des del qual es divisa la Plana. Es tracta d'una església votiva dedicada a Sant Roc amb motiu de la pesta. La varen fer construir els propietaris dels masos veïns, els Puig i els Saits, i foren ajudats també per altres masos de les rodalies. Referències
La Sagrada Família de Malars

La Sagrada Família de Malars és una capella historicista de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós. Capella de nau única construïda damunt un turó de margues blavoses. Té absis i a la part dreta d'aquest hi ha una capella fonda. El portal d'entrada és d'arc de mig punt i forma motllures arrodonides, s'hi accedeix a través d'una escalinata. El capcer és triangular i al damunt presenta un campanar d'espadanya que conserva la campana. S'obren finestres d'arc de mig punt a la nau, tres a cada costat, amb vitralls de color. Els murs exteriors estan decorats amb arquets i faixes llombardes, igual que l'absis i el campanar. Els carreus dels murs són irregulars i es troben perfectament encaixats. Els elements de ressalt són de pedra picada. L'estat de conservació és bo. Història Està construïda en una península del Ter, entre aquest i el Gurri. L'església es construí arran de la fàbrica i colònia Malars, nascuda al mateix indret on hi hagué un molí ja al segle XVI. Durant l'època d'industrialització començaren a funcionar els telers amb la nova maquinària. Al 1850 es varen començar a concentrat obrers entorn de la fàbrica fins que s'hi establí la colònia, que ha arribat als nostres dies amb la raó social Rifà S.A. Els darrers anys, la fàbrica s'ha traslladat més amunt, quedant només la colònia a prop del riu. En aquest indret hi ha l'església, que obeeix a un estil neoromànic, llombard, cosa que es pot constatar clarament donada la seva tipologia. Referències
Mare de Déu del Carme d'Argentera

Mare de Déu del Carme d'Argentera és una església d'Argentera al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici d'una nau amb dos trams de volta de canó i sagristia afegida al lateral de migjorn que té una espitllera. La nova façana principal té una porta amb cèrcol de pedra i arc rebaixat, amb dues finestretes espitllerades amb arc de mig punt i una petita espadanya sobre la testera que està rematada amb lloses de pedra. La coberta és de dues vessants i la sagristia és de rajol arrebossat. Història L'església degué ser construïda al segle xvii o XVIII, quan el senyor jurisdiccional del terme va deixar d'habitar l'antic castell de Tancalaporta i es va construir una nova residència al mig de les seves possessions. En un principi estava dedicada a la Verge del Roser. A la llinda de la porta de la façana de ponent hi ha la data 1825, que correspon a una reforma i ampliació de l'església. A la llinda de la casa- anomenada "el castell"- hi apareix la data 1699. Avui exerceix les funcions d'església del terme, i també és l'única en la que de tant en tant se celebra culte religiós. Referències
Sant Isidre de Tòrrec

Sant Isidre de Tòrrec és una església barroca de Tòrrec al municipi de Vilanova de Meià (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església de Sant Isidre de Tòrrec s'emplaça al bell mig del nucli de Tòrrec, llogarret agregat de Vilanova de Meià. Es tracta d'un edifici aïllat, d'una sola nau, amb capelles i sagristia adossades. La façana presenta un portal adovellat, en arc de mig punt on la clau de dovella s'hi pot veure escrit "1801". Per sobre un rosetó petit que il·lumina el cor de l'església. Coronant la façana hi ha una espadanya de dues obertures d'arc de mig punt i dues campanes, rematat per un llosat amb pinacles. L'aparell de la façana està format per carreus irregulars (exceptuant les cantoneres) ben lligats amb morter i ben ordenats. A la banda de l'absis, carrat, està situat el presbiteri aixecat del replà del uns 30 centímetres. L'altar major està presidit per una imatge de sant Isidre Llaurador. Al nord i al sud hi ha dues capelles, que donen aspecte a la planta de creu irregular, sobretot la del nord està clarament adossada amb un aparell molt diferent. La coberta és a dues vessants amb teula, que en alguns casos ha estat substituïda per d'altra de subactual. Història No se'n coneixen dades històriques al respecte. No obstant, la planta de l'església i alguns elements interiors cal relacionar-los amb elements barrocs procedents del segle xviii. Per altra banda, a la clau de dovella s'hi observa la data "1801" i al centre del campanar de cadireta la data "1912". Referències
Sant Sebastià a la Coscollera

Sant Sebastià a la Coscollera és una església gòtica de Vilanova de Meià (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una església de planta rectangular, d'una sola nau i absis semicircular encarat a llevant. La coberta és de volta de canó amb contratirants de ferro. La porta és al mur de ponent i està precedida per un atri, al qual s'accedeix per la part de migdia. A l'absis, reforçat amb sis pilastres que fan de contraforts, hi ha dues finestres d'arc apuntat i una altra de mig punt que està tapada. No hi ha campanar ni espadanya. L'interior està arrebossat amb morter de ciment i pintat, els murs exteriors també estan arrebossats amb argamassa de calç i arena. La volta, reconstruïda entre 1960 i 1962, es coberta per teula àrab. Història L'església de Sant Sebastià es trobava dins la quadra de la Coscollera, que fins al segle xiv havia existit com a municipi diferenciat de Santa Maria de Meià. La notícia més antiga que es coneix d'aquesta església la dona J. Roig i Jalpí el 1668 en el llibre on descriu el Priorat de Meià. Diu que antigament era parròquia i que el 20 de gener de 1623 es va trencar la campana Dou i que la processó no va poder pujar des de santa Maria a causa del mal temps. Tradicionalment, almenys des del segle xvii, es pujava en aplec a l'ermita del 20 de gener, dia de Sant Sebastià. Últimament l'aplec es fa el dilluns de Pasqua Granada, coincidint amb el Roser de Primavera de la vila de Santa Maria de Meià. Durant la Guerra Civil va servir com polvorí de l'exèrcit republicà, hi va haver una explosió que va esfondrar la coberta. Les diferents restauracions fa que sigui difícil de datar, però les finestres apuntades i els contraforts fan pensar que es tracta d'una construcció gòtica força rústega, segurament del segle xvi. La finestra de mig punt dona indicis que podria tractar-se d'un temple romànic ampliat. Caldria fer prospeccions arqueològiques per datar l'edifici amb més precisió. Referències
Sant Miquel de Santa Linya

Sant Miquel de Santa Linya és una església romànica de Santa Linya, al municipi de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Construcció de petites dimensions de planta rectangular que ha estat força modificada. Té una nau i absis enlluït. A l'oest hi ha la porta d'entrada, feta amb arc rebaixat. Els murs són arrebossats, tot i que alguns panys l'han perdut. Història L'ermita de Sant Miquel està situada fora del poble de Santa Linya, a mà esquerra per la carretera de les Avellanes a Santa Linya. Aquesta ermita té un origen romànic, però ha estat molt modificada, sobretot durant el segle XX (inicis). Els veïns de Santa Linya i també d'altres llocs anaven a Sant Miquel el dia de la festivitat del sant, es deia una missa i el rosari; actualment no es fa cap mena de celebració. Referències
Sant Salvador de Santa Linya

Sant Salvador de Santa Linya és una església romànica de Santa Linya, al municipi de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta rectangular allargada d'una sola nau capçada a llevant per un absis semicircular. La nau és coberta amb volta de canó lleugerament apuntada. Tot l'interior està completament arrebossat amb una capa de guix que amaga l'antiga estructura romànica. A ponent hi ha una porta de petites dimensions, feta amb arc de mig punt i coronada per una petita finestra de doble esqueixada. Presenta una data inscrita a la dovella central ("AÑO 1885"). Al mur sud hi ha una finestra de doble esqueixada i la porta original, actualment tapiada, d'arc de mig punt adovellat. L'absis conserva una altra finestra d'arc de mig punt monolític i doble esqueixada. El parament és de pedra, fet amb aparell de dos tipus: un de més petit i irregular, que ocupa la part baixa dels murs, i un altre de més gros i de mida més regular que ocupa des de la part baixa de les finestres fins a la teulada. Història L'ermita de Sant Salvador és d'origen romànic, però ha estat modificada i restaurada. Aquesta ermita està situada al poble de Santa Linya, al final d'un carrer. El Dijous Sant és l'únic dia que s'hi celebra missa, tot i que temps enrere també es feia per la festivitat del sant. No se'n coneix cap notícia històrica. Referències
Santa Maria de Santa Linya

Santa Maria de Santa Linya és una església romànica de Santa Linya, al municipi de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial de Santa Maria de Santa Linya es troba al bell mig del nucli de Santa Linya, part de les Avellanes - Santa Linya. Està ubicada just al peu del turó on està situat el castell de la vila. Es tracta d'un temple de tres naus. A la façana s'hi troba una portada de doble arcada adovellada amb carreus molt regulars i de pedra molt treballada. A costat i costat i de la portada, com a capçalera de cada nau lateral hi ha dues finestres quadrades. Per sobre de la portada i a mitja alçada respecte la façana hi ha un petit rosetó i just per sota de la línia de teulada (a doble vessant) hi ha una altra finestra quadrada, de mida petita. És un temple de tres naus i absis semicircular, amb cobertes suportades per pilars amb pilastres adossades i arcs de mig punt que divideixen l'espai en cinc trams. La nau central és coberta amb volta de canó amb llunetes, les naus laterals i la sagristia amb volta d'aresta i l'absis amb cúpula de quart d'esfera. Sobre els peus de la nau s'alça el cor i al costat de la capçalera, a l'angle N, el campanar de torre, amb quatre cossos i planta quadrada, que fou construït tardanament. Els murs són fets amb carreus de pedra de mida irregular i disposats en filades regulars, a excepció de la façana principal i els angles cantoners, on els carreus són ben escairats i polits, similars als que formen les dovelles. Tot i que alguns autors han considerat, sobre la base de l'absis semicircular i la documentació històrica, que es tracta d'un temple amb trets i origen romànic, el cert és que l'actual església fou construïda el segle xvi. Un altre fet que pot proporcionar informació sobre l'evolució històrica del temple, seria l'antiga presència d'una talla de la Mare de Déu de Santa Linya del segle xiii a l'església (avui desapareguda) i de la només se'n conserva una fotografia de l'any 1956. Història La primera referència sobre aquesta església es consigna en la carta de franqueses atorgada pel comte Ermengol II d'Urgell als homes del castell de Santa Linya l'any 1036. La parròquia de Santa Linya, segurament per donació comtal, fou incorporada al patrimoni de la canònica de Solsona abans de l'any 1097, en què ja consta en la butlla que el papa Urbà II adreçà a Santa Maria de Solsona. La vinculació a aquesta canònica és corroborada per les butlles posteriors dels anys 1151, 1180 i 1188, i per l'acta de consagració de Santa Maria de Solsona del 1163. Fou sufragània seva l'església de Santa Margarida de Privà. S'hi conservava a l'interior a mitjans del segle xx, una talla de la Mare de Déu coronada amb el Nen, feta amb fusta i policromada del segle xiii. Es coneix per una fotografia conservada a l'Arxiu Mas de Barcelona (clixé Gudiol E-327). Referències
Santa Maria de Vilanova de la Sal

Santa Maria de Vilanova de la Sal és una església neoclàssica de Vilanova de la Sal, al municipi de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església parroquial de Santa Maria està ubicada al centre del nucli de Vilanova de la Sal, agregat del municipi Avellanes-Santa Linya. Es tracta d'un edifici aïllat (exempt) tot i que dins del nucli urbà de Vilanova de la Sal. Tot i que amb notícies històriques al segle XIV, el temple actual és fruit d'importants reformes al segle XVIII i el segle XIX. La façana principal original, a la banda oest, compta amb la portada actualment tapiada (probablement a arran de l'obertura de la nova portada, l'any 1804). És adovellada sense pilastres, també compta amb dues finestres quadrades també tapiades i un rosetó de tendència triangular. La porta actual de l'església està situada al costat de l'evangeli i és formada per un arc de mig punt adovellat, d'intradós motllurat, sostingut per pilastres adossades i ornamentat per relleus simples (flors de lis, un colom i petits escuts). Es tracta d'un temple d'una sola nau amb capelles laterals i transsepte. Els arcs són de mig punt i torals. Tots els espais són coberts per voltes de canó: la nau, el transsepte, la capçalera i la sagristia. El cor està situat als peus de la nau. El campanar, de torre, és emplaçat al costat de la capçalera i és format per dos cossos de secció octogonal. Tot el conjunt és fet amb pedra d'aparell ben escairat, polit i disposat en filades regulars, a excepció de la torre del campanar, feta amb carreus de mida irregular tot i que disposats regularment. Adossada al primer cos de la torre i per damunt de la nau de l'església hi havia una galeria formada per sis arcades de mig punt, que va ser desmuntada i ja no existeix en l'actualitat. Els panys de mur d'aquesta galeria superior, així com d'algun annex a l'edifici principal, eren fets d'obra i arrebossats. Història La primera referència històrica de l'església és de 1391. L'edifici fou refet cap a les darreries del segle xviii, resultant molt difícil verificar si en resta algun element originari romànic. L'any 1803 es van traslladar a aquesta església algunes peces procedents de l'església romànica de Santa Margarida de Privà. L'any 1804 es realitza el canvi de portada, passa de la façana oest a la banda sud, al costat de l'evangeli. Darrerament s'han descobert en aquest temple documents de Bellpuig de les Avellanes d'entre el segle XII i la desamortització de Mendizábal. Referències
Sant Miquel de Vilanova de la Sal

Sant Miquel de Vilanova de la Sal o Sant Miquel de Privà és una església romànica de les Avellanes i Santa Linya (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'ermita de Sant Miquel està situada al poble de Vilanova de la Sal, dalt d'un turó que des del sud domina el poble. L'ermita es troba en estat ruïnós. Consta d'una sola nau allargada i capçada per un absis semicircular lleugerament el·líptic a l'interior, que es conserva força malmès. La porta d'accés es troba al mur de ponent, és estructurada per un arc de mig punt adovellat i coronada per una finestra d'arc monolític i brancals adovellats, de petites dimensions. Hi ha una altra finestra similar a l'absis. L'obra és tota feta amb pedra, a base de carreus irregulars disposats en filades més o menys regulars. Tot l'interior, tant els murs de la nau com de l'absis, estan arrebossats. Història La data de construcció d'aquesta ermita no es coneix, tot i que cal suposar que la seva construcció hauria de situar-se entre el segle xi i el XIII, tot coincidint amb les construccions de les esglésies properes de Santa Margarida de Privà o Santa Maria de les Avellanes. No es coneixen referències documentals sobre aquesta església. Referències
Sant Joan Baptista de Cabanabona

Sant Joan Baptista de Cabanabona és una església barroca de Cabanabona (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Sant Joan Baptista és una església d'una nau amb parets llises. La façana es troba arrebossada; hi ha una porta dovellada d'arc de mig punt, amb la data fragmentada de 686; damunt de la porta hi ha un ull de bou. Té un alt campanar de planta quadrada i un cos amb terrassa. A l'angle sud-est hi ha la data 1777. L'església de Sant Joan Baptista està realitzada amb pedra de carreu. Història Sant Joan Baptista és l'església parroquial del poble de Cabanabona. Aquesta església està situada bastant allunyada del nucli de la població, al costat del cementiri. Per l'estructura de l'església i també per les dates que s'hi troben s'ha de suposar que fou construïda en dos etapes. Podria ser que en un principi tan sols es feu la nau de l'església, durant l'any 1686, s'ha de suposar que la data que es troba a la façana hi falta un 1. El campanar es va fer amb posterioritat. Fou realitzada amb l'ajuda de tots els veïns que hi havia en aquell moment a Cabanabona, actualment també són els propis veïns els que cuiden i paguen totes les despeses. Referències
Mercat dels Encants

El Mercat dels Encants (oficialment Mercat Encants Barcelona - Fira de Bellcaire) és un mercat brocanter del barri de Fort Pienc de Barcelona, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La paraula «encant» fa referència a la subhasta pública de mercaderies que s'hi realitza cada dilluns, dimecres i divendres de 7 a 9 del matí. Història El 2006, l'Ajuntament de Barcelona, a través de l'empresa municipal BIMSA (Barcelona d'Infraestructures Municipals), va convocar un concurs d'àmbit europeu per a la construcció del nou Mercat dels Encants, emmarcada en la reforma de la plaça de les Glòries, on destaquen la Torre Glòries i el Disseny Hub Barcelona, seu del nou Museu del Disseny. El 2008, el projecte fou adjudicat a l'estudi d'arquitectura b720, dirigit per Fermín Vázquez. El nou mercat va ser obert al públic el 25 de setembre del 2013, durant les festes de la Mercè, i inaugurat oficialment uns dies més tard. Edifici Ocupa l'illa compresa entre els carrers dels Encants Vells i dels Castillejos i l'avinguda Meridiana. Es planteja com un espai de diverses plantes connectades entre sí mitjançant rampes, que concilien les diferents cotes dels carrers circumdants, configurant una gran plaça coberta, tot fugint del plantejament dels grans centres comercials. A més de les botigues, també hi ha espais de restauració, oficines, banys, una sala polivalent i un aparcament soterrat, així com zones de càrrega i descàrrega, magatzems i una àrea d'escombraries i reciclatge. La coberta fa aproximadament 25 m d'alçada, destacant a la silueta urbana. Està dividida en diferents mòduls i cada un pren una inclinació diferent. Gràcies a aquesta inclinació i al material emprat (acer inoxidable a la part inferior) es reflecteix la llum i el paisatge urbà, augmentant-ne la sensació de lleugeresa. Referències Bibliografia Bermejo, Victoria; Guayabero, Oscar; March, Enric H.; Bohigas, Josep; Vargas, Rafael. Encants i miralls de Barcelona: Memòria gràfica dels Encants Fira de Bellcaire. Ajuntament de Barcelona, 2020. ISBN 978-8491562788. Enllaços externs Mercat dels Encants - Lloc web oficial