NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Jardins de Joan Vinyoli

Els jardins de Joan Vinyoli estan situats al barri de Sarrià de Barcelona i ocupen uns 5.000 m². Es disposen al llarg del passeig de Sant Joan Bosco, des del carrer de Francesc Carbonell fins a la plaça de Prat de la Riba, a la confluència del passeig de Manuel Girona, de la Gran Via de Carles III i la ronda del General Mitre. Estan dedicats al poeta barceloní Joan Vinyoli i Pladevall. Història i descripció Va ser projectats a la dècada del 1990 per a esmorteir les molèsties del trànsit viari amb una zona arbrada. Estan ubicats sobre la coberta d'un aparcament subterrani, les entrades i sortides del qual es troben a banda i banda dels carrers perpendiculars al passeig de Sant Joan Bosco. La solució que es va adoptar per tal de crear l'efecte pantalla sobre els carrers adjacents fou la creació d'un paisatge dunar mitjançantdos talussos artificials amb arbres alts, un de més prominent i un segon de pendents més suaus, en el límit amb el passeig. El jardí es caracteritza per la presència de fileres de pollancres alts i esvelts (Populus alba) alternats amb tipuanes (Tipuana tipu). El creixement ràpid dels pollancres ha complert amb escreix la funció de generar ràpidament un mur verd entre la ciutat i el passeig. Alguns pollancres s'han substituït per sapindes de la Xina (Koelreuteria paniculata), espècie de fusta més resistent que l'anterior. També hi ha una fila de lledoners (Celtis australis) prop de l'àrea de jocs infantils. En els accessos a l'aparcament també hi trobem en forma de parterres rectilinis, formacions de bambú groc (Phyllostachys aurea). El 14 de juny deñ 2014, dins dels actes de la celebració de l'any Vinyoli, es van plantar dos arbres a l'espai central: un garrofer (Ceratonia siliqua) i una alzina surera (Quercus suber), cedits pels Ajuntaments de Begur i de Santa Coloma de Farners. Referències Vegeu també Grup d'habitatges de les Cotxeres de Sarrià
Jardí de l'Àrea Metropolitana de Barcelona

El jardí de l'Àrea Metropolitana de Barcelona o de forma abreviada jardins de l'AMB, és una zona verda d'ús públic de 15.000 metres quadrats. Està situat al barri de la Zona Franca de Barcelona, al costat de les oficines de TMB i de l'Àrea Metropolitana de Barcelona. Va ser creat l'any 2009 arran de la cobertura de l'aparcament i l'arrenjament dels accessos als edificis institucionals abans esmentats. El jardí està compost per una superfície de gespa diferent a la convencional en jardineria. Es tracta de la gespa càlida formada per Zoysia, una espècie herbàcia de baix consum d'aigua que ofereix un bon recobriment tolerant al trepig. A l'hivern aquesta espècie entra en parada vegetativa i passa a tenir un aspecte pallís. Al centre del Jardí trobem dues alineacions de parterres de lligabosc (Lonicera de forma irregular i és flanquejat per una filera d'arbres. Referències
Jardins de Ramon Aramon i Serra

Els Jardins de Ramon Aramon i Serra són una zona verda del barri d'Hostafrancs de Barcelona. És tracta de l'interior de l'illa delimitada pels carrers de la Creu Coberta, Mir i Geribert, Cap de Guaita i Leiva. Aquest espai, era anteriorment u un solar sense cap ús i s'arrenjà com a zona verda l'any 2015. El jardí, de gairebé 2.000 metres quadrats de superfície, permet connectar els carrer Mir Geribert amb Cap de Guaita i Leiva, mitjançant un passeig verd. L'espai té dos vials per a vianants amb paviment de llambordes, envoltats de parterres amb arbres de les espècies Jacaranda mimosifolia, Fraxinus angustifolia, Prunus serratula i altres espècies arbustives. Hi ha una zona infantil adequada amb sorra i sauló. També s'hi han posat bancs, una font, papereres, baranes i fanals. i arbrat amb paviment de llambordes. Aquest incorpora mobiliari urbà propi d'una zona verda així com un espai de jocs infantils. Els usos d'aquest nou espai públic, així com el disseny, van ser acordats amb les entitats, els veïns i els comerciants del barri d'Hostafrancs. Ramon Aramon i Serra, fou un medievalista i president d'honor de l'IEC, nascut al carrer Alcolea, al mateix barri on hi ha aquests jardins que li dediquen memòria. Referències
Can Batlle (Dosrius)

Can Batlle és un edifici de Dosrius (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia gran formada per cinc cossos. A la planta baixa hi ha un portal d'entrada que és adovellat amb dovelles grans i de pedra; la resta d'obertures són de pedra granítica i ben conservades. La part del mig de la casa sobresurt un pis més per a les golfes i té coberta a dues aigües. Podríem dir que és del tipus basilical. Té una petita cornisa que envolta tota la casa. Algunes de les seves finestres són d'estil gòtic. Història Aquesta masia, situada als afores del nucli urbà, va pertànyer als marquesos de Dosrius i està molt ben conservada. Actualment ja no és una masia pròpiament dita, sinó que és un restaurant. Referències
Plaça de Trilla

La plaça de Trilla està situada davant de la masia del mateix nom, a l'altra banda del carrer Gran de Gràcia de Barcelona, i té una superfície aproximada de 450 m². Història i descripció Aquests terrenys eren part de la propietat d'Antoni Trilla, heretada per la seva muller Àgata Badia, que en promogué la urbanització d'una part segons un projecte de Pere Serra del 1825. La plaça fou inaugurada amb el nom de Reina Amàlia, per la reina coetània; més endavant fou anomenada de Sant Antoni, pel nom de l'antic propietari; a partir del 1836 dugué el de Reina Cristina, després de l'abdicació i segon matrimoni de la qual rebé el nom definitiu de Trilla. L'11 d'agost del 1906 s'inaugurava -per a entrar en servei l'endemà- la primera línia regular d'autobusos urbans a Barcelona, de la companyia Catalana de Ómnibus, que unia precisament aquesta plaça amb la de Catalunya. La plaça està ornamentada amb una font, un monument i un grup de palmeres. Com a conseqüència de l'escassetat d'aigua a Gràcia, l'Ajuntament va inaugurar el 5 d'abril del 1844 dues fonts públiques, una de les quals era a la plaça de Trilla. El monument A les Colles de Sant Medir, obra de Núria Tortras, inaugurat el 1969, ha estat en diversos indrets del barri i ha quedat definitivament instal·lat en aquesta plaça. El 1984, va ser reformada sota la direcció dels arquitectes Jaume Bach i Gabriel Mora, que la convertiren en una zona de vianants i hi instal·laren les nou palmeres que hi ha. El 1987, al petit espai del davant de la masia, a l'altra banda del carrer i continuïtat natural de la plaça, s'hi instal·laren bancs, arbres i una font de ferro fos, bessona de la font de Canaletes. La casa Homet, edifici modernista de l'arquitecte Salvador Puiggròs, està situada a la cantonada de la plaça amb el carrer de Magdalena E. Blanc. Referències
Iglesia de San Esteban (Cervelló)

La iglesia de San Esteban (en catalán: església de Sant Esteve) es el templo parroquial del municipio de Cervelló, en el Bajo Llobregat, provincia de Barcelona, Cataluña, España. Hasta finales del siglo XIX, esta función correspondía a la iglesia de Santa María de Cervelló. En 1896 se decidió construir una nueva iglesia en el centro de la población y fue encargada a Antoni Maria Gallissà y a Josep Font i Gumà.​ Es una obra de inspiración gótica con un exterior que combina el mahón visto con la piedra, con una fachada principal estructurada en dos niveles muy diferenciados. En el interior las naves están divididas por arcos apuntados de mahón visto combinado con elementos cerámicos.​ Anexa a su derecha, Gallissà construyó la casa parroquial con inspiración en la masía catalana, con una galería aporchada en el piso superior y con decoración cerámica y heráldica medievalista. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Esteban. Iglesia parroquial de San Esteban de Cervelló Pobles de Catalunya
Jardins de Sant Pau del Camp

Els jardins de Sant Pau del Camp són un espai públic d'una hectàrea al voltant del monestir que porta el mateix nom, entre els carrers de Sant Pau i de les Tàpies, al barri del Raval de Barcelona. Història i descripció Van ser inaugurats el 1992, en un espai antigament ocupat per habitatges i diverses fàbriques, entre les quals destaca la fàbrica Santaló, la xemeneia de la qual es conserva com a testimoni del passat industrial de la zona. El jardí està format per uns amplis parterres de gespa que formen un petit turó artificial per tal de salvar el desnivell ocasionat per un aparcament subterrani. Circumval·len el monestir romànic i el disnivell del petit turó permet que el monument es pugui contemplar des del capdamunt de l'elevació que corona l'espai. Entre els parterres hi ha camins semicirculars excavats entre murs de mitja alçària amb pedrissos dissenyats per a l'estada i gaudi. Els arbres que dominen l'espai són les moreres (Morus alba), les tipuanes (Tipuana tipu) i els pollancres (Populus alba). El turó culmina en una placeta flanquejada per tipuanes. Just a nivell de carrer, al costat del monestir hi ha esplanada de sauló protegida per arbres d'ombra. Al costat d'aquesta esplanada podem trobar diferents àrees recreatives que alberga els jardins: una pista de botxes, una àrea de jocs infantils i uns horts urbans. L'espai és tancat per un mur cobert de buganvílies. Referències Vegeu també Casa-fàbrica Dardé, Cabañes i Oliveras Casa-fàbrica Torruella-Tous Enllaços externs «Jardins de Sant Pau del Camp». barcelona.cat. Ajuntament de Barcelona.
Sistema d'Emergències Mèdiques

El Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) és l'organització del Servei Català de la Salut encarregada de donar resposta a les emergències sanitàries a Catalunya. Es troba adscrita dins del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya. L'any 2021, el SEM disposava d'una flota de 443 vehicles, dels quals 422 són ambulàncies: 338 de Suport Vital Bàsic (SVB), 65 de Suport Vital Avançat (SVA), 2 pediàtriques, 2 d'alta complexitat, 9 de la Unitat d'Intervenció i Suport (UIS), 1 de la Unitat de Coordinació Operativa (UCO) i 5 de transport col·lectiu. També disposa de 17 vehicles d'intervenció ràpida (VIR) i 4 helicòpters medicalitzats. Història Va ser creat, com a prova pilot, en la Setmana Santa de 1985 com a Sistema Coordinador d'Emergències de Catalunya (SCEM). Posteriorment, uns mesos més tard, pels bons resultats obtinguts va passar a formalitzar-se de forma contínua, amb el nom actual. El 14 de desembre de 1992, el Departament de Sanitat dona una nova forma jurídica al SEM en forma d'empresa pública (SEM.SA). El 2004 el Catsalut fusiona el SEM amb el Servei Coordinador d'Urgències de Barcelona (SCUBSA, Servei Coordinador d'Urgències de Barcelona, SA) unificant la resposta en tot el territori català i és el "nou SEM" (sorgit de la fusió entre SEMSA i SCUBSA), l'encarregat de donar atenció a les urgències i emergències mèdiques a tot Catalunya. Els colors característics de l'organització eren el groc i taronja fins a 2013 en què es va optar pel groc i vermell, unificant la imatge amb la resta de sistemes d'emergències de la Generalitat de Catalunya (Bombers i Mossos d'Esquadra). Disposa d'una plantilla de 717 treballadors directes (la majoria mèdics i infermers) i prop de 4000 subcontractats (els tècnics d'emergències -TES- i tècnics de transport sanitari -TTS- de les unitats de suport vital bàsic urgent i de transport secundari) i 224 milions d'euros de pressupost el 2012. Referències
Sistema de Emergencias Médicas

El Sistema de Emergencias Médicas (SEM) (oficialmente y en catalán: Sistema d'Emergències Mèdiques) es la organización del Servicio Catalán de la Salud encargada de dar respuesta a las emergencias sanitarias en Cataluña. Depende del Departamento de Salud de la Generalidad de Cataluña. En el 2021, el SEM disponía de una flota de 443 vehículos, de los cuales 422 son ambulancias: 338 de Soporte Vital Básico (SVB), 65 de Soporte Vital Avanzado (SVA), 2 pediátricas, 2 de alta complejidad, 9 de la Unidad de Intervención y Apoyo (UIS), 1 de la Unidad de Coordinación Operativa (UCO) y 5 de transporte colectivo. También dispone de 17 vehículos de intervención rápida (VIR) y 4 helicópteros medicalizados.​ Historia Fue creado, como prueba piloto, en la Semana Santa de 1985 como el Sistema Coordinador d'Emergències de Catalunya (SCEM). Posteriormente, unos meses más tarde, por los buenos resultados obtenidos pasó a formalizarse de forma continua, con el nombre actual. El 14 de diciembre de 1992, el departament de Sanitat da una nueva forma jurídica al SEM en forma de empresa pública (SEM.SA) En 2004 el Catsalut fusiona el SEM con el Servei Coordinador d'Urgències de Barcelona (SCUBSA, Servicio Coordinador de Urgencias de Barcelona, SA) unificando la respuesta en todo el territorio de la comunidad autónoma y es el "nuevo SEM" (surgido de la fusión entre SEMSA y SCUBSA) el encargado de dar atención a las urgencias y emergencias médicas en toda Cataluña.​ Los colores característicos de la organización eran el amarillo y naranja hasta 2013 en que se ha optado por amarillo y rojo, unificando la imagen con el resto de sistemas de emergencias de la Generalidad de Cataluña (Bomberos y Mozos de Escuadra) Dispone de una plantilla de 717 trabajadores directos (la mayoría médicos y enfermeros) y cerca de 4000 subcontratados (los técnicos de emergencias -TES- y técnicos de transporte sanitario -TTS- de las unidades de soporte vital básico urgente y de transporte secundario) y 224 millones de euros de presupuesto en 2012.​ Jerarquía Director/a Adjunto/a a Dirección Director/a de Operaciones Director/a Médico Director/a Enfermero/a Jefe de Área (Cap d'Àrea) Jefe Territorial (Cap Territorial) Subjefe Territorial (Sotscap Territorial) Jefe de Operaciones (Cap d'Operacions) Coordinador Clínico y Operativo (Coordinador Clínic i Operatiu) Médico (Metge/ssa) Enfermero/a (Infermer/a) Psicólogo/a (Psicòleg) Técnico (Tècnic) Véase también Mozos de Escuadra Bomberos de la Generalidad de Cataluña Bomberos de Barcelona SAMU 061 Servicio de Urgencias Canario Referencias Enlaces externos Página oficial del Sistema de Emergencias Médicas
Ajuntament de Sant Feliu de Llobregat

L'Ajuntament és una obra eclèctica de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Aquest edifici d'estil historicista consta de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa cal destacar l'entrada formada per dues columnes i un arc de mig punt que aguanten el balcó principal amb balustres. En el primer pis trobem una finestra a banda i banda del balcó, aquest té un frontó arquejat. Per acabar, al segon pis es pot apreciar dos grups de tres finestres i l'escut de Sant Feliu amb relleu al mig. Història Quan els anys vint del segle xx van decidir urbanitzar aquesta illa per un Acord Municipal, degut al nou Pla General d'alineació d'aquesta illa, per a construir-hi l'Ajuntament i modificar la plaça de la vila, va ser necessari expropiar diferents finques afectades. Referències
Can Ricart (Sant Feliu de Llobregat)

Can Ricart és un edifici de Sant Feliu de Llobregat (Baix Llobregat) declarat Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Antic mas reformat i restaurat, que ha sofert moltes modificacions. Seguint l'estructura neoclàssica originària s'han conservat els balcons amb barana de ferro però no d'altres elements bàsics. La casa té planta i pis a la façana que dona al carrer i dos pisos a la part central d'entrada a la casa, que en el seu temps era el jardí. La part més alta de l'edifici està acabada amb una cornisa que és la base de la teulada. Història És una de les poques que queden a Sant Feliu. Segons un avantprojecte de l'arquitecte José Luis Canosa, les reformes no havien d'afectar les característiques típiques de la casa pairal. A la inauguració de la primera fase de l'habilitació de la finca com a Casal de Cultura, es va presentar un importantíssim recull de troballes prehistòriques: fòssils, monedes i ceràmiques procedents del nostre terme municipal i rodalia. Referències
Teatre Cirviànum

El Teatre Cirvianum és un complex teatral situat a la plaça Nova de la població de Torelló (Osona). Va ser inaugurat el 12 d'abril de 1925. Origen del teatre El 1925, Francesc Vidal Cuatrecasas, propietari d'una important torneria mecànica de Torelló, besavi d’Isona Passola Vidal –productora i directora de cinema que fou presidenta de l'Acadèmia del Cinema Català–, va inaugurar un teatre cinema als terrenys de la plaça Nova del municipi. Havia encarregat el projecte al prestigiós arquitecte barceloní Ricard Segalà, autor, entre altres obres, de l'Alberg Pau Casals a Prada de Conflent. El Teatre Cirvianum fou gestionat per diversos empresaris de l'espectacle. Acollí funcions dramàtiques, musicals, cinema mut amb música en directe i cinema sonor. També fou escenari de multitud d'actes diversos de la història de Torelló: saló de ball i mítings de tota mena; és el lloc on es constituí el Comitè Revolucionari Antifeixista i també fou residència de 300 presoners de guerra a finals de 1940 per fer les tasques de neteja de les destrosses del catastròfic aiguat de 1940. L'edifici annex fou la seu del Casino La Constància, amb diverses sales de reunions i cafè propi comunicat amb el teatre. Aquest casino era freqüentat per bona part dels petits i mitjans empresaris de la població. A meitat de la dècada dels 70 tots dos edificis, Teatre i Casino, estigueren a punt de desaparèixer. Les reivindicacions veïnals van salvar l'existència del teatre i va ser precisament a principis dels 80 que l'ajuntament el comprà. El Teatre Cirvianum va ser rehabilitat per Ignasi de Solà-Morales entre 1989 i 1993, per tornar a obrir les portes el maig de 1994. Amb tots els condicionaments tècnics d'un teatre modern del nostre temps, ofereix una programació estable local, comarcal, amateur o professional, de teatre, música i dansa. Des de la seva reobertura és gestionat pel Patronat Municipal del Teatre Cirvianum segons els criteris dels seus estatuts. Des de la seva constitució, el Patronat ha apostat decididament per les arts escèniques i visuals a través de la programació estable del teatre, creant el Festus, festival jove d'arts al carrer i convocant el Suport a la creació i producció d'arts escèniques i visuals. Té 516 localitats. També disposa de l'Espai Foyer, amb un escenari practicable i amb capacitat per a 100 persones i l'Espai Sala B, un espai multifuncional per a assaigs, tallers i conferències, amb una capacitat també de 100 persones. Origen del nom En els documents antics (pergamins) de Torelló, segles IX-X, abans de fixar-se el nom de Sant Feliu de Torelló, hi ha diversos noms que assenyalen el que hauria pogut ser el nom antic de la vila. Un dels noms parla del Castro Cirvianum, nom llatí del castell de Cervià (un mas del poble porta el nom de Cervià). Així doncs, Cirvianum remet a un dels primers noms -en llatí- designats per referir-se a Torelló. Referències
Teatro Cirvianum

Teatro Cirvianum de Torelló (Barcelona) es un teatro municipal con una programación regular.​ Historia El Teatro Cirvianum fue rehabilitado y volvió a abrir sus puertas en mayo de 1994, con todos los condicionantes técnicos de un teatro moderno. Ofrece una programación estable local, comarcal, amateur o profesional, de teatro, música y danza. Desde el 1994, el teatro está gestionado por el Patronato Municipal del Teatro Cirvianum según los criterios mencionados en sus estatutos Archivado el 24 de julio de 2011 en Wayback Machine.. Desde su constitución, el Patronato, ha apostado decididamente por las artes escénicas y visuales a través de la programación estable del teatro, creando el Festus, festival joven de artes en la calle y convocando el Soporte a la creación y producción de artes escénicas y visuales Archivado el 24 de julio de 2011 en Wayback Machine.. Ubicación Situado en el centro de la ciudad, en la Plaza Nueva número 10 de Torelló (Barcelona). Referencias Enlaces externos Teatre Cirvianum.
Masia Can Roig (Corbera de Llobregat)

Masia Can Roig és una obra de Corbera de Llobregat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia que està edificada sobre una planta baixa que nivella el carrer davanter amb el carrer posterior i que forma en el seu sostre un pati davant de l'entrada. S'accedeix al pati per un portal adovellat. Els estucats realitzats en la última reforma emmarquen les diferents obertures. Referències
Can Maimó (el Papiol)

Can Maimó és una obra del Papiol (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, de planta rectangular, amb tres crugies, pis i golfes. La composició manté una forma simètrica creada a partir dels buits de la façana. La porta d'accés està solucionada en arc de mig punt, i la resta d'obertures són de llinda i ornades amb pedra picada. Trobem imbricacions, cornisa i campanar d'espadanya amb campana. A la façana principal hi ha un rellotge de sol del segle xviii. A l'oest de la masia hi ha la casa dels masovers i d'altres dependències envoltades per una tanca que té l'accés a manera de portal adovellat. Referències
Parc d'Antoni Santiburcio

El Parc d'Antoni Santiburcio és un parc situat al barri de Sant Andreu de Barcelona. Actualment ocupa una superfície d'1,2 ha però està previst que s'ampliï a 2,2 ha, convertint-se així, amb la zona verda més gran del barri. L'espai està dedicat a Antoni Santiburcio i Moreno, polític i sindicalista andalús establert a Sant Andreu. Configuració del Parc El parc està ubicat a l'espai de les antigues Casernes de Sant Andreu, delimitat pels carrers de Torres i Bages, Palomar, Gran de Sant Andreu i Passeig de Santa Coloma. Es tracta de la primera gran actuació d'urbanització de les Casernes de Sant Andreu que també comportarà la construcció d'habitatges de protecció oficial, equipaments i nous vials. El paviment majoritari de l'espai és el sauló de tonalitats mentre que el camí central del parc és asfalt de color. El Parc conté una sèrie d'espais de zona d'estada, una esplanada, un parterre aromàtic (un espai amb plantes aromàtiques), una zona arbrada amb àrees d'exercici i la zona de la font accessible. Al sector proper al Carrer gran de Sant Andreu, hi ha un turó cobert d'espècies arbustives tapissants. Un camí corona el turó formant petites placetes mirador al llarg del recorregut. Refugi d'aigua El parc incorpora una zona de fonts que actua com a zona de lleure i és la primera font construïda com a refugi d'aigua a la ciutat. Es tracta d'una font de 234 brolladors. El funcionament de la font està controlat des del Centre de Control de Barcelona Cicle de l'Aigua (BCASA). Aquests brolladors també disposen d'un enllumenat led, la qual cosa permet fer coreografies de llum i aigua jugant amb els colors i l'alçada dels brolladors. Els jardins amb aigua són una de les mesures d'adaptació del Pla Clima de la ciutat de Barcelona, en el punt relatiu a prevenir la calor que preveu la creació d'una xarxa de "refugis climàtics" per tal de garantir la salut en episodis d'altes temperatures. Una de les accions destacades és impulsar accions refrescants en tots els àmbits territorials, com són, la creació de refugis d'aigua a partir de l'adaptació de fonts ornamentals en fonts accessibles per poder-se remullar. El 30 d'agost de l'any 2018, dues setmanes després de la inauguració de l'espai, es va clausurar la font pel brot de 12 casos de gastroenteritis. Ampliació del Parc La segona fase del parc incorporarà una zona de jocs infantils, amb una gran superfície de cautxú rodejat de parterres arbustius i una zona amb parterres florals. Aquesta ampliació tindrà una superfície d'uns 6.000 metres quadrats i un pressupost de 2,5 milions d'euros. Les obres s'iniciaran la primera meitat de l'any 2019. Referències