NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Les Caselles (l'Esquirol)

Les Caselles és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular amb coberta a dues vessants i consta de planta baixa i dos pisos amb el ràfec paral·lel a la façana, la qual es troba orientada a migdia. Presenta un portal rectangular amb un balcó al damunt i tres obertures també rectangulars. A la part dreta i a nivell del primer pis s'obren unes gelaries d'arc de mig punt sostingudes per pilars i amb baranes de fusta. Al segon pis s'obren les golfes, també amb baranes de fusta. A la part nord hi ha una petita finestra i un contrafort al peu de l'escaire NE. Construïda amb pedra sense picar, unida amb calç i amb els escaires i elements de ressalt mol ben treballades, L'estat de conservació és força bo. Cabana davant l'era del mas Caselles. És de planta rectangular, coberta a dues vessants amb carener perpendicular al portal i amb una alçada aproximada de 8 metres. El portal és d'arc de mig punt al damunt hi ha una finestra rectangular amb llinda de fusta. És construïda amb lleves de pedra unides amb calç i els escaires i elements de ressalt són de pedra picada. A l'interior hi ha un pilar central construït amb maó. L'estat de conservació és mitjà. Història Antic mas que el trobem registrat en el fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Sant Jolia de Cabrera, aleshores habitava el mas un tal Joan Casselles. Segons les dades constructives de l'edificació, el mas fou reformat i ampliat al segle xviii, concretament de 1776; data que trobem inscrita en els porxos i que deu correspondre a l'ampliació d'aquell sector. Referències
Aiats (l'Esquirol)

Aiats és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular i coberta a dues vessants amb carener perpendicular a la façana, la qual s'orienta cap a ponent. El portal és adovellat i descentrat del cos de l'edificació, al damunt hi ha una finestra amb la llinda decorada i sota l'ampit hi ha una espitllera tapiada. La vessant esquerra és més prolongada i abriga un cos de construcció recent que s'adossa al mas. A la part de migdia s'hi adossa una altra cos, més baix i cobert a una sola vessant. Sobresurt un balcó del mas que s'assenta sobre aquesta construcció. És construïda amb pedra i morter de calç. Els escaires i els elements de ressalt són de pedra picada. Un mur de paret seca envolta la casa per la part de llevant, val a dir que està mig derruït. Història Antic mas Isiats del qual s'entén notícies d'ençà del segle xii, concretament a partir de l'any 1195. Aquest grandiós casal donà nom al cingle conegut per Aiats. El trobem registrat en el fogatge de la parròquia i terme de Santa Jolia de Cabrera, l'any 1553; aleshores habitava al mas un tal Joan Axats, d'on degué derivar el nom d'aquesta Aiats. Referències
La Bertrana

La Bertrana és un conjunt agrícola a poc menys d'un km al sud-oest del nucli de l'Esquirol (Osona). Mas d'antiga tradició que fou fins al segle xviii el mas que emparava l'església de Sta. Maria de Corcó, és a dir era la seu dels feligresos de les rodalies. Al segle xviii deixa de ser-ho perquè es traslladà la parroquial al nou nucli de l'Esquirol. En el fogatge de la parròquia i terme de Corcó de 1553 trobem a Bartomeu Bertran habitant del mas. Durant el segle xviii el mas s'amplià i es reformà. No obstant, encara conserva el regust d'antiga pairalia. El segle xix fou objecte de noves reformes com indica el portal de l'horta: "CONSTRUIDO POR FRAN 1870 CO BERTRANA Y ALIBES". Masia Masia de planta rectangular coberta a dues vessants. El portal es troba orientat a llevant, és adovellat i descentrat del cos de l'edificació. A la part esquerra hi ha una eixida a nivell del primer pis, el portal té la llinda decorada. A migdia s'hi obren galeries d'arc de mig punt. Hi ha un mur que envolta la casa i dos portals que tanquen la lliça, un a tramuntana i l'altre a migdia. Hi ha també un recinte que tanca l'horta amb un portal d'arc rebaixat a la banda de tramuntana. La casa té diversos masoveries. L'estat de conservació és bo. El material constructiu bàsic és la fusta, la casa és habitada pels propietaris. Relleu de pedra que emmarca una aixeta de la cuina. Presenta una forma rectangular amb motllures a la part superior i amb un petit bordó a la resta del rectangle. Al centre sobresurt un rostre de forma ovalada, dibuixant i resseguint els ulls, el nas i la boca, de la qual sobresurt una aixeta de llautó. Són dignes de ressaltar els cabells, molt rinxolats, que presenten un relleu més baix. Conserva una imatge de la Puríssima Concepció, segons sembla provinent de la capella del mas la Orra de Sant Boi de Lluçanès. Capella Capella de nau única sense absis i amb una capelleta al darrere de l'altar. El presbiteri és marcat. Coberta amb volta quadripartita i dividida en dos trams. La façana és orientada a ponent i l'absis a llevant. Està annexionada al cos de la casa. El portal és rectangular amb la llinda decorada, al damunt hi ha un òcul, el capcer és triangular, culminat per un campanar d'espadanya amb campana i datat de 1932. És construïda de pedra i arrebossada al damunt; té decoració d'estuc. L'interior és decorat amb pintures. L'estat de conservació és força bo. Referències
La Creu (l'Esquirol)

La Creu és una masia de Cantonigròs, municipi de l'Esquirol (Osona), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular, coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana, la qual està situada a migdia. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. La façana presenta dos portals rectangulars un a cada banda del cos antic. Als dos extrems s'hi adossen cossos amb portals d'arc rebaixat. Damunt els portals antics hi ha finestres amb ampits motllurats. A la part de tramuntana hi ha portals tapiats i altres obertures modernes. Llevant i ponent sembla que són els murs més antics de pedra grogosa, mentre els altres sectors són de pedra més blava i més reformats. És construïda amb pedra sense polir, però moltes obertures són de pedra picada llevat d'alguns afegitons de totxo. Història Està situada sota el Cingle d'Aiats i la seva història va unida a la del mas de Caselles. És, junt amb el mas de La Cabreta, una de les masoveries de Caselles, antic mas que trobem registrat en el fogatge de la parròquia i terme de Sant Julià de Cabrera de l'any 1553. L'edificació no conserva cap dada constructiva que ens permeti identificar l'època en què es construir. Referències
El Bonifet (l'Esquirol)

El Bonifet és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular (10 x 8 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana, situada a Ponent. Consta de planta baixa, pis i golfes. La façana principal presenta un portal amb emmarcaments de totxo i una finestra oberta en un portal tapiat amb llinda i emmarcaments de gres; al primer pis hi ha una finestra amb emmarcaments i llinda de gres, datada (1671), amb ampit motllurat i carreus de pedra picada sota l'ampit. Al sector sud presenta un cos de corts de totxana adossat a la casa a través d'un terrat al primer pis sostingut per bigues de pòrtland. El cos de cort presenta uns fonaments alts, segurament una fossa, un portal, i està cobert amb fibrociment (Uralita). La façana Nord presenta un cos de cobert adossat (4 x 5 m) que consta de planta (actualment garatge) i un porxo, possiblement adaptat per aquesta funció recentment, al primer pis. Unit a aquest cos pel sector Est hi ha un petit cos de corts de totxana de planta baixa. Al primer pis s'obren dues finestres. La façana Est està parcialment adossada al pendent del terreny i presenta dues finestres al primer pis. La façana sud presenta un portal al terrat (primer pis). Història Masia del segle xvii relacionada amb l'antiga parròquia de Santa Maria de Corcó. Sembla que fou la última rectoria de la Bertrana (mas relacionat amb la parròquia) abans que es construís l'actual rectoria vella. El nom original del mas seria "el Benifet", que deriva de la residència d'un beneficiat eclesiàstic, i amb aquest nom consta en el diari de Joan de la Guàrdia (1640). L'edifici actual (1671) té més l'estructura i vistositat d'un estament eclesiàstic que no mas d'una modesta pagesia de l'època. Sembla que en el temps que fou reformada continuà essent per un cert temps la residència del beneficiat. Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès. Referències
Cementiri dels Caputxins

El Cementiri dels Caputxins és un recinte funerari de Mataró (Maresme), catalogat com a bé cultural d'interès local. Història L'any 1932 la Junta d'Obra de la parròquia del Convent dels Caputxins adquirí els actuals terrenys del cementiri, davant l'escassetat del terreny que tenia la ciutat per a enterrar. Tres anys més tard, el convent era incendiat i, amb la desamortització, l'any 1844 aquella Junta aconseguí de fer-se seu tot el recinte conventual per tal d'utilitzar-lo com a necròpolis. Es van fer les obres i aplanaments per a adequar-lo i es va aixecar la capella, beneïda el 1851. Entre 1938 i 1939 hi foren enterrats una cinquantena de Brigadistes Internacionals, en homenatge als quals fou inaugurat el 1996 un monument, creat pels arquitectes Agàpit Borràs i Mariona Gallifa. Descripció Es troba en un petit cim del barri dels Molins, no gaire lluny del Parc Municipal. Les instal·lacions comencen en un espai rectangular on es poden veure els panteons, d'extraordinària vistositat i sentit artístic. Enfront hi ha una columnata amb el fris d'una capella circular, amb cúpula vidrada de color blau. Pels costats laterals de la capella hi ha unes escales que accedeixen a un altre espai amb nínxols, des del qual surt una llarga escalinata amb nínxols a les dues bandes. Les instal·lacions (portes, accessos, capella, etc.) són d'estil neoclàssic molt auster, de línies rectes i sense decoracions. Hi ha una forta sensibilitat en la disposició ordenada de l'espai, que malgrat les modificacions actuals encara fa molt bon servei. Els edificis han estat restaurats. A l'espai dels nínxols, a més d'una escultura de Frederic Marés, es poden veure diversos panteons modernistes i un d'estil clàssic, de marbre, de l'escultor igualadí Josep Campeny i Santamaria (1858-1922). Referències Enllaços externs Cementiri dels Caputxins - Lloc web oficial (català) «Cementiri dels Caputxins». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
La Serra de Corcó

La Serra de Corcó és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia clàssica de planta rectangular (13 x 9 m), que presenta diversos annexes. El cos original està cobert a dues vessants i té el carener paral·lel a la façana situada a migdia. Presenta un cos de porxos adossat a la façana Est que està cobert a una vessant perpendicular als vessants de la coberta original i que desguassa a Est. Un annex gran, de pedra basta, està adossat a la planta de la façana principal i segueix cap a la façana Oest. La façana principal és l'única que presenta un eix de simetria amb el portal central d'entrada, el qual està pràcticament adossat per l'annex lateral. La façana Nord, gairebé cega, presenta una cisterna, damunt la qual hi ha una terrassa parcialment coberta. Totes les obertures tenen els emmarcaments i els escaires de pedra picada. El portal principal té la llinda datada (1744). Els ràfecs de la façana principal són de llosa i també n'hi ha sobre dues finestres. Història Masia clàssica del segle xviii citada en documents del segle xii. Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès i amb el nom de la Serra. Referències
Can Mont (l'Esquirol)

Can Mont és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular (16 x 7) coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana orientada a migdia. Volum regular amb un annexa a la planta de la façana N, amb la funcionalitat de cobert. Consta de planta baixa i primer pis. Presenta molt poques obertures i aquestes no tenen cap ordre en la seva composició. La majoria tenen els emmarcaments de pedra picada. La façana principal presenta un portal de pedra picada amb la llinda datada (1804). Història Masia anomenada també les Perxes de Dalt, de construcció bastant recent i sense documentació. Apareix mencionat en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com casa de pagès. Referències
Casamitjana (l'Esquirol)

Casamitjana és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular (17 x 13 m), coberta a tres vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a migdia. Consta de planta baixa, pis i golfes. S'accedeix a la façana principal a través d'un portal datat (1856) que dona a la lliça. Aquesta façana presenta un cos de porxos de quatre metres de profunditat, format per quatre pilars amb el capitell motllurat i cinc arcs carpanells a cadascun dels tres estatges. A la planta baixa hi ha dos portals que donen a les corts; al primer pis tres portals rectangulars, un datat (1780); i a les golfes dues arcades tapiades. La façana Oest presenta a la planta baixa tres finestres i un portal que dona a la lliça; al primer pis tres finestres; i a les golfes tres més, una datada (1659). La façana E presenta al primer pis dues finestres i a les golfes un balcó i una finestra. Història Masia que pertany al terme de Sant Martí Sescorts, vinculat religiosament a Manlleu i civilment a la senyoria del Cabrerès. La seva demarcació forma part de la batllia del Cabrerès des del segle xv. Ara bé, la parròquia de Sant Martí Sescorts no es refon definitivament amb el municipi de l'Esquirol fins al 1824, quan el Consell de Castella va denegar l'existència de les "Masies de Santa Maria de Corcó", que havia funcionat entre el 1814 i el 1824 amb la capitalitat a Sant Martí Sescorts. Referències
L'Escanera

L'Escanera és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular (20 x 9 m), coberta a dues vessants i amb el carener paral·lel a la façana situada a migdia. Els murs de migdia, llevant i tramuntana estan arrebossats amb Portland. Consta de planta baixa, pis i golfes. A la façana principal s'accedeix a través d'un portal situat a l'angle Est que dona a un pati interior envoltat per diversos cossos de corts. Aquest façana presenta a la planta baixa dos portals laterals i un al sector Oest, que dona sota els porxos. Al primer pis hi ha dues finestres de gres, una datada (1725) i una de petita que dona al porxo. A les golfes s'obre una petita finestra. La façana Oest presenta un cos de porxos adossat amb un portal a la planta i un altre al primer pis. La façana Nord presenta set finestretes a la planta, quatre al primer pis (tres de gres) i tres més a les golfes. La façana Est presenta a la planta una finestreta que dona a les corts; al primer pis té dues finestres de gres amb ampit motllurat i una de quadrada petita; a les golfes n'hi ha dues més, també de gres. Història Masia que pertany al terme de Sant Martí Sescorts, vinculat religiosament a Manlleu i civilment a la senyoria del Cabrerès. La seva demarcació forma part de la batllia del Cabrerès des del segle xv. Ara bé, la parròquia de Sant Martí Sescorts no es refon definitivament amb el municipi de l'Esquirol fins al 1824, quan el Consell de Castella va denegar l'existència de les "Masies de Santa Maria de Corcó", que havia funcionat entre el 1814 i el 1824 amb la capitalitat a Sant Martí Sescorts. Referències
El Jonquer (l'Esquirol)

El Jonquer és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia clàssica de planta rectangular (14 x 12 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana principal, situada a llevant. El carener està desplaçat del centre de la planta i el traçat de coberta que desguassa a Nord és molt gran. L'edifici està assentat al pendent del terreny. S'observen annexes moderns a la façana Est, que tenen funció de corts als baixos i de terrassa a la planta. Els escaires també són de carreu. S'accedeix a la façana Est, actualment utilitzada com a principal, a través d'un pont a la façana Nord. Els ràfecs de les façanes Nord i Est són de llosa. En una columna de pedra de la galeria interior hi ha escrit "Iunquer 1718". Història Antiga masia del segle xviii documentada des del segle xiii. La trobem registrada als fogatges de les "Parròquies del terme de Corcó, St. Jolia de Cabrera, St. Llorens Dosmunts, St. Bartomeu Sagorga, St. Vicens de Casserres y St. Martí Çescorts, fogajat a 11 d'octubre 1553 per Bartomeu Bertrana balle com apar en cartes 241", on consta un tal "Sagimon Junquer". Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a casa de pagès. Referències
La Matavera

La Matavera és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia clàssica de planta rectangular (13 x 10 m), coberta a dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana situada a llevant. El cos original presenta un annex a la façana Oest que a nivell constructiu sembla de la mateixa època. Per la façana Sud hi ha diversos annexes moderns (corts) precedits per una lliça que els uneix amb l'edifici. En aquesta mateixa façana hi ha una escala que portava a l'antiga masoveria. A la façana principal, reformada cap a finals dels anys 60 del segle xx, les obertures s'ordenen segons tres eixos verticals de composició. La resta de façanes no presenten cap mena de simetria, i la Oest és la que té més obertures. Totes les obertures de l'edifici són de pedra picada, igual que els escaires. A la façana principal, damunt el balcó central, hi ha l'escut de la Malavera (un braç armat que sosté una mata de grèvol) realitzat a finals dels 60. a les façanes Nord i Oest destaquen dues obertures amb una columna de cantonada. No hi ha cap data ni inscripció al casal. Història Antiga masia citada en documents del segle xii. El seu nom és procedent dels entroncaments dels llinatges Mata i Vera. Hi ha qui opina que primigènia ment podia ser el mas Mateu, citat al Capbreu de Corcó del segle xiv. Té un oratori intern. El casal actual està més enlairat que l'anterior, la Matavera Vella, actualment en runes. L'actual propietari, amb el mateix nom, hi viu permanentment. La trobem registrada als fogatges de les "Parròquies del terme de Corcó, St. Jolia de Cabrera, St. Llorens Dosmunts, St. Bartomeu Sagorga, St. Vicens de Casserres y St. Martí Çescorts, fogajat a 11 d'octubre 1553 per Bartomeu Bertrana balle com apar en cartes 241", on consta un tal "Bartomeu Metanera", que possiblement és una degeneració de "Matavera". Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a "caserío". Referències
Les Perxes

Les Perxes és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia modesta de planta rectangular (8 x 7 m), molt reformada. Presenta dos volums ben diferenciats i un annex bastant antic que fa de garatge al sector Nord. El cos original sembla el més baix (planta baixa i pis), ja que l'altre presenta un nivell més (golfes). Malgrat tot no s'observen diferències en la construcció. Les obertures no presenten cap mena de simetria i són totes amb emmarcaments de pedra picada. Presenta una cabana d'era molt bonica, amb arc elevat de pedra picada i a l'altra banda el camí. Història El nom podria procedir de "perxades" d'avellaners. Apareix en el "Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860" com a masia i amb el nom de "Las Perxas d'abaix". Referències
Cal Vidrier

Cal Vidrier és una masia de l'Esquirol (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia clàssica de planta rectangular (10 x 7) coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana situada a tramuntana. Consta de planta i primer pis. Presenta annexes modernes a migdia i ponent, aquest darrer utilitzat com a habitatge (terrassa). El cos original no presenta cap eix de simetria. Les obertures, totes molt petites, tenen els emmarcaments de pedra picada. A la façana a llevant, que és cega,« hi ha un carreu datat i amb inscripcions «JOAN ROCA ANY 1859». L'edifici està a peu del camí antigament ramader. Història Antic hostal, al termenal del camí de la Serra del Feu, amb documents del segle xvii. Consta en les llistes d'impostos com a forn vidrier. Apareix mencionat al Nomenclator de la Provincia de Barcelona. Partido Judicial de Vich. 1860 com casa de pagès. Referències
El Xicoi

El Xicoi és una masia de Santa Maria de Besora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura Casa pairal de planta rectangular, dos pisos i golfes i teulada a dues vessants, de teula àrab. Al cos original s'hi ha afegit, en el decurs dels anys, un total de cinc cossos destinats a les feines pròpies d'una explotació agrària. S'accedeix a la casa a través d'una era de batre enllosada, que dona pas al portal principal. La planta baixa és destinada a estables i magatzems i els dos pisos superiors a l'habitatge de les persones. És de destacar la capella adossada a la part de ponent, dedicada a Sant Ferriol i que es troba en ús. A la part de darrere hi podem veure una galeria a l'alçada dels tres pisos, amb arcades de mig punt a baix i amb columnes i sota teulada al pis superior. Història El cos original de la casa data del 1680 i fou construïda per un dels propietaris importants de Santa Maria de Besora, que duia el nom de la casa. Entre aquella data i el 1731 el mas va anar creixent, de tal manera que, per aquesta data ja trobem en funcionament la capella de Sant Ferriol, d'estil barroc. En el moment de realitzar la present fitxa (1988), la casa és objecte de restauració per part dels propietaris, amb la substitució de la totalitat de la teulada. Actualment la casa és segona residència i masoveria en ple ús. Referències
El Prat (Santa Maria de Besora)

el Prat o el Prat de Besora és un mas a poc més d'un km al sud del nucli de Santa Maria de Besora (Osona) a tocar de l'ermita de Sant Salvador del Prat. Arquitectura Situada als voltants de l'esglesiola romànica de Sant Salvador del Prat, el Prat de Besora és una masia de proporcions considerables, els murs de la qual ens mostren les diverses fases del seu creixement. Al cos cúbic originari s'hi afegí a la part de ponent la casa dels masovers, també de planta quadrangular i de dos pisos d'alçada. Posteriorment es construí una nova masoveria a ponent de l'edifici, amb unes dimensions més reduïdes i un pis menys d'alçada. La teulada, de teula àrab i de dues vessants, unifica les dues etapes de construcció. Història Per bé que aquest mas és documentat des de finals de l'Edat Mitjana, la construcció actual data del segle xviii (1786). A aquest cos s'hi afegí la primera masoveria a inicis del segle xix i posteriorment la segona, el 1885. Són destacables els armaris i altres peces que formen el mobiliari a l'interior de la casa, ara convertida en segona residència, excepte la masoveria: un armari encastat del 1792 i un rellotge que duu inscrita la data de 1843. També cal destacar les diverses habitacions amb alcova (5). Referències