NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Shambhala

Shambhala – stalowa kolejka górska firmy B&M zbudowana w sekcji chińskiej parku rozrywki PortAventura w Hiszpanii. Do 6 kwietnia 2017, dnia otwarcia kolejki Red Force, najwyższy i najszybszy roller coaster w Europie. Charakteryzuje się wzniesieniami o bardzo dużej wysokości i stromymi kątami spadków (typ hyper coaster). Opis przejazdu Po opuszczeniu stacji pociąg wykonuje skręt w prawo i rozpoczyna wspinaczkę na najwyższe wzniesienie o wysokości 76 m, gdzie wciągany jest za pomocą wyciągu łańcuchowego. Ze szczytu wzniesienia pociąg spada po torze nachylonym pod kątem niemal 78° i wjeżdża do zagłębionego w ziemi tunelu (stąd wysokość spadku jest nieco większa i wynosi 78 m). U dołu pierwszego spadku pociąg osiąga największą prędkość wynoszącą 134 km/h. Po delikatnej zmianie kierunku w lewo pociąg pokonuje pierwsze z pięciu wzniesień, a następnie charakterystyczną spiralę w kształcie cyfry 8 (ze względu na kształt zwana ampersand). Pociąg pokonuje następnie jeszcze dwa wzniesienia, po czym przejeżdża przez sekcję wodną, gdzie zsynchronizowane z pociągiem dysze wyrzucają w górę strumienie wody, symulując zderzenie pociągu z taflą niewielkiej sadzawki. Sekcja ta zlokalizowana jest bezpośrednio pod torami roller coastera Dragon Khan. Pociąg pokonuje kolejne dwa wzniesienia, mija hamulce sekcyjne (MCBR), wykonuje zwrot o 180° w lewo i wjeżdża na ostatnią sekcję hamulców, gdzie zwalnia i powoli wtacza się na stację. Pozycja w rankingach W 2018 roku Shambhala trafiła po raz pierwszy na listę 50 najlepszych stalowych roller coasterów świata, Golden Ticket Awards, według czasopisma Amusement Today. Kolejka górska Shambhala zajęła 1. miejsce w rankingu European Star Award dziesięciu najlepszych nowych kolejek górskich w Europie wybudowanych w 2012 roku. Przypisy
Shambhala (berg- och dalbana)

Shambhala är en berg- och dalbana byggd i stål, placerad i nöjesparken PortAventura i Spanien. Attraktionen invigdes den 12 maj 2012. Berg- och dalbanan är med sina 76 meter Europas högsta och dessutom en av Europas snabbaste med 134 km/h.
Estanh Mòrt

L'estanh Mòrt és un llac glacial situat a la conca occidental del circ de Colomèrs, al terme municipal de Naut Aran, a la vall d'Aran. Es troba a 2.210 metres d'altitud, i la seva superfície és de 3,29 hectàrees. Està inclòs a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El seu emissari desaigua a l'estany Major de Colomèrs Bibliografia «Estanh Mòrt» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 1r agost 2020].
Estanys de Dalt de Baciver

Els estanys de Dalt de Baciver son un conjunt d'estanys d'origen glacial, format per dos de més grans i uns quants de més petits, situats a la part superior del Circ de Baciver. Si bé el circ geogràficament forma part de la Vall d'Aran, la major part dels estanys són dintre del terme municipal d'Alt Àneu, al Pallars Sobirà. La resta és inclosa en l'antic terme municipal de Tredòs, actualment al municipi de Naut Aran. La part que pertany al municipi d'Alt Àneu està inclosa en el Parc Natural de l'Alt Pirineu. La cota d'altitud oscil·la entre el 2.310 i els 2.326 metres. Els estanys pertanyen a la conca del riu Garona. Dels estanys neix un emissari que desaigua a l'estany de Baix de Baciver. Referències Bibliografia «Estanys de Dalt de Baciver» (HTML). Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. [Consulta: 8 març 2020].
Estanys de Dalt de Baciver

Les Estanys de Dalt de Baciver (en catalan), ou lacs de Naut de Bacivèr en aranais, sont des lacs des Pyrénées, sur la commune de Alt Àneu, comarque de Pallars Sobirà dans la province de Lérida en Catalogne (Espagne). Description Les lacs des Estanys de Dalt de Baciver sont des lacs naturels, ils sont situés dans le Circ de Baciver, et sont à une altitude de 2 312 à 2 320 m. L'ascension du Col de Collada dels Estanys dels Rosaris à 2 507 m permet de mieux voir ces lacs. Botanique Dans le Circ de Baciver, autour des Estanys de Dalt de Baciver on peut y voir des fleurs rare comme la Gentiane acaule et une espèce de Gentianella. Protection environnementale Les Estanys de Dalt de Baciver sont situés dans la zone Natura 2000 de Alt Pallars, sur une superficie de 77 183,20 hectares, elle comprend: La zone spéciale de conservation (en référence à la Directive habitats) depuis 2013. La zone de protection spéciale (en référence à la Directive oiseaux) depuis 2001. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des lacs des Pyrénées Liens externes Portail des lacs et cours d'eau Portail des Pyrénées Portail de la Catalogne
Estany de la Gola

L'estany de la Gola és un llac glacial situat a 2.249 metres d'altitud i amb una capacitat de 1,5 hectòmetres cúbics situat a la conca lacustre de la capçalera de la vall d'Unarre del municipi de la Guingueta d'Àneu, al Pallars Sobirà. És el lloc de naixement del riu d'Unarre, i està inclòs en el Parc Natural de l'Alt Pirineu. S'hi arriba seguint el Camí de l'Estany de la Gola. Per augmentar la capacitat de l'estany, als anys 60 del segle XX es va començar a construir una presa per part de l'empresa Hidroelèctrica de Catalunya, amb el propòsit de disposar de més aigua embassada per la central d'Esterri d'Àneu, però es va deixar inacabada. L'any 2009 es va fer una restauració paisatgística a la zona i es va construir el refugi de l'Estany de la Gola aprofitant el que havia estat un barracó per a les obres de la presa. Referències Bibliografia Geògraf Salvador Llobet Edicions Cartogràfiques. Pica d'Estats, Esc. 1:40.000. 1a edició. Granollers: Editorial Alpina, 1994 (E-25). ISBN 84-8090-022-9. Jolis, Agustí; Simó, Maria Antònia. Pallars - Alt Urgell. 1a edició. Granollers: Montblanc-Martín, 1980 (Guies). ISBN 84-85135-20-2.
Lago de la Gola

El lago de la Gola (en catalán estany de la Gola) es un lago glaciar situado en el municipio español de La Guingueta, en la provincia de Lérida, comunidad autónoma de Cataluña. Es el lugar de nacimiento del río Unarre y está incluido en el parque natural del Alto Pirineo.​ Se encuentra a una altitud de 2250 metros.​ Para aumentar la capacidad del lago, en los años sesenta se comenzó la construcción de una presa por parte de la empresa Hidroeléctrica de Cataluña. Con ello, se proponía aumentar la capacidad de agua embalsada para la central de Esterri de Aneu. Sin embargo, la obra quedó inconclusa. En el año 2009 se llevaron a cabo obras de restauración paisajística, así como la construcción de un refugio de montaña.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Lago de la Gola.
Els Tres Estanys

Els Tres Estanys és un conjunt lacustre format per tres estanys i dues basses estacionals, situat a una altitud de 2.415 metres, dins del Parc Natural de l'Alt Pirineu. Els Tres Estanys pròpiament dits són l'Estany Sord que és el que està situat més al Nord, l'Estany del Mig i un altre més al sud. Estan envoltats pel Pic de Ventolau, pel Pic de la Coma del Forn, pel Pic dels Tres Estanys i pel Pic de la Gola, i pel coll de Calberante, el coll de Ventolau i la collada de Tres Estanys. L'Estany Sord aboca les aigües a l'Estany de la Gola, pel coll de Calberante, mentre que la resta ho fa a l'estany de Ventolau. Tots dos camins conflueixen al Planell de Sartari, després que un salti per la Cascada de Sartari i l'altre per la Cascada de la Gola. Des de fa uns anys, a l'Estany del Mig s'hi està duent a terme una prova pilot en el marc del projecte "Life Limnopirineus" per a reduir la població de barb roig, ja que aquest estany està afectat per la presència de barb roig (Phoxinus sp.). Aquesta espècie invasora de peix prolifera formant denses poblacions i fa desaparèixer espècies autòctones d'amfibis, invertebrats i flora aquàtica. També provoca altres impactes ecològics com l'eutrofització de l'estany, que provoca que l'aigua prengui un color verd. S'estan duent a terme campanyes de control d'aquest peix, mitjançant trampes, xarxes i pesca elèctrica per retornar l'estany al seu estat natural. L'any 2018, durant els treballs de prospecció que es fan en el marc del Programa de Seguiment de la Biodiversitat al parc es va confirmar la presència de la sargantana pallaresa a la zona. Referències
Estany de Naorte

L'estany de Naorte és un llac glacial que es troba a la vall de Cardós, en un indret conegut com la clotada de Naorte, en el vessant oriental de la serra Marinera. Està situat a 2.150 metres d'altitud, i la seva superfície és de 3,92 hectàrees. Pertany al terme municipal de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà. L'estany està situat dintre del Parc Natural de l'Alt Pirineu. En l'estany neix el riu de Naorte, el qual desemboca per la dreta al riu de Certascan, nom que rep el riu Noguera de Cardós a la seva capçalera. Referències Bibliografia Institut Cartogràfic i Geològic de Catalunya. «Estany de Naorte», 2024. [Consulta: 8 maig 2024].
Portal d'Albanyà

El Portal d'Albanyà és una porta de l'antiga muralla de la població d'Albanyà, a l'Alt Empordà. Consisteix en una construcció d'època romànica dels segles x-xi i està declarada bé cultural d'interès nacional. Característiques La porta està situada a la part sud-est de la muralla defensiva del poble, a un carrer paral·lel al riu. És formada per dos arcs de mig punt, adovellats. Entre ambdós arcs hi ha l'espai per al rastell. A l'esquerra del portal podem veure un tram de llenç que potser pertanyia a una torre de planta quadrada on hi ha una petita espitllera rectangular, aparedada. L'aparell d'aquest mur és de còdols d'una mida no gaire gran, escapçats, que s'afileren amb força perfecció, alguns en posició inclinada. Referències
Església de Sant Andreu de la Vola

Sant Andreu de la Vola és una església eclèctica del poble de Sant Andreu de la Vola, al municipi de Sant Pere de Torelló (Osona), protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici religiós. Església de tres naus, la central més elevada que les laterals. La capçalera, sense absis, és orientada a llevant, per on sobresurt un cos destinat a sagristia, decorat amb pintures. El mur de tramuntana del temple s'adossa al mas que fou la rectoria. La façana presenta el capcer triangular. A la part esquerra, adossat a l'església hi ha un campanar de torre amb els angles escairats a la part superior. No té campana, està força deteriorat i un sector és refet amb totxo. El portal de la façana és d'arc rebaixat i la dovella central és decorada amb una petxina i inscripcions. Al damunt s'obre un òcul. L'estat de conservació és mitjà. L'interior no conserva cap element d'interès. Història La parròquia de Sant Andreu de la Vola es troba a l'antic indret conegut amb el nom de l'AVETOLA des de l 923. La parròquia es formà des de molt antic encara que les primeres notícies datin del 1031, moment en què fou renovada i dotada de nou. Era el centre religiós de l'antic terme de Curull, que s'annexionà amb la Vola a Masies de Torelló l'any 1920 per unir-se sis anys més tard a Sant Pere de Torelló. L'església, malgrat tenir orígens romànics, ha sofert tantes transformacions que no conserva cap element de l'antic estil. Al 1594 s'hi obrí un portal nou i al segle xviii s'hi bastí la sagristia i el campanar. Actualment està molt abandonada degut al despoblament que pateix la zona i només se celebra missa una vegada a l'any, per la festa major. Referències
Parc de la Pedra Tosca

El Parc de la Pedra Tosca, dins del Parc Natural de la Zona Volcànica de la Garrotxa a Les Preses, prop d'Olot, és un projecte de paisatgisme, realitzat per Carme Pigem i la seva signatura RCR Arquitectes, l'any 2004. El parc se situa en una zona molt especial del Parc Natural, plena de roques, que realment són producte de la colada basáltica del volcà Croscat, i que van ser traslladades amb la finalitat d'aconseguir major superfície de cultiu al despedregar i anivellar zones amb terra més apta per al conreu. El projecte es va crear amb l'objectiu de potenciar la singularitat del paisatge, ja modificat prèviament per l'obra humana i sorprendre al visitant del Parc Natural. El plànol està format per una sèrie d'estrets corredors marcats per pals d'acer corten, que subjecten els túmulos que travessen, donant lloc a la formació de traços lineals dels quals es pren consciència si es veuen des de certa altura. Aquest treball de recuperació paisatgística va suposar una combinació equilibrada d'elements artificials i naturals, que va tenir tan bon resultat que el Parc de Pedra Tosca va aconseguir el quart Premi Europeu de Paisatge Rosa Barba l'any 2006. Referències
Parque de la Piedra Tosca

El Parque de la Piedra Tosca, dentro del parque natural de la Zona Volcánica de La Garrocha en Les Preses, cerca de Olot, es un proyecto de paisajismo, realizado en el año 2004 por el estudio RCR Arquitectes formado por Rafael Aranda, Carme Pigem y Ramón Vilalta.​​​​​​ El parque se sitúa en una zona muy especial del parque natural, llena de rocas, que realmente son producto de la colada basáltica del volcán Croscat, y que fueron trasladadas con la finalidad de conseguir mayor superficie de cultivo al proceder al despedregado y nivelación de zonas con tierra más apta para la agricultura.​​​​​​ El proyecto se creó en 2004, con el objetivo de potenciar la singularidad del paisaje, ya modificado previamente por la obra humana y sorprender al visitante del parque natural.​​​​​​ El plano está formado por una serie de estrechos corredores marcados por postes de acero corten, que sujetan los túmulos que atraviesan, dando lugar a la formación de trazos lineales de los que se toma consciencia si se ven desde cierta altura.​​​​​​​​ Este trabajo de recuperación paisajística supuso una combinación equilibrada de elementos artificiales y naturales, que tuvo tan buen resultado que el Parc de Pedra Tosca consiguió el cuarto Premio Europeo de Paisaje Rosa Barba en el año 2006.​​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque de la Piedra Tosca.
Clínica Sant Josep de Manresa

La Clínica Sant Josep de Manresa és un centre sanitari situat a Manresa. Història El 1884 les Filles Religioses de Sant Josep o Comunitat de les Germanes Josefines van arribar a Manresa i el 1886 van obrir, al carrer Caputxins de Manresa, un centre assistencial, que el 1929 esdevindria la Clínica Sant Josep. En els primers anys destacaren els doctors Amand Redondo i Ramon Llatjós. L'arquitecte Soler i March va projectar i dirigir l'adaptació de l'edifici original, que fou ampliat la dècada de 1940. El 1994 el centre s'uní amb el Centre Hospitalari de Manresa, i la clínica va crear nous serveis, sobretot relacionats amb la dependència. Sorgí la Unitat de Llarga Estada, la Residència Assistida i el Centre de Disminuïts Físics del Bages. El 2002 aparegué la Fundació Althaia, que suposà un punt d'inflexió. El 2013 la Unitat d'Urologia de la Clínica Sant Josep de Manresa va esdevenir un referent en les intervencions quirúrgiques de pròstata a través d'una nova tècnica amb làser, l'enucleació de pròstata amb làser de Holmium (HoLEP), per a pacients afectats d'hiperplàsia benigna prostàtica, una tècnica que s'havia utilitzat unes 80 vegades el 2013. És una tècnica complicada que s'usa poc a Catalunya i Espanya. El 2008 els uròlegs Héctor López i Jordi Sáenz de Cabezón es van començar a formar a Barcelona, Alemanya, Índia i Japó, per a poder-la aplicar. L'any 2014 s'hi van fer 4.805 intervencions. Es van remodelar les dues sales de parts transformant-les en sales de dilatació i millorant-ne la confortabilitat. La Clínica Sant Josep atén cada any uns 600 parts. El 2015 va renovar les quatre sales d'operacions i les làmpades quirúrgiques. L'abril del 2017 va ser reconegut amb el primer nivell per la Xarxa Internacional d'Hospitals Sense Fum pels seus avenços en les polítiques de control del tabaquisme i exemplaritat en la lluita contra el tabac. Referències Bibliografia complementària Guerrero Sala, Lluís. La Clínica Sant Josep. Un compromís amb Manresa (1929-2011). Manesa: Arxiu Històric de les Ciències de la Salut del Col·legi Oficial de Metges de Barcelona, 2011. ISBN 9788461544523 [Consulta: 17 octubre 2017].
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca je luxusní restaurace sídlící ve španělském městě Girona na adrese Can Sunyer 48. Rodina Roca i Fontana provozuje v Gironě pohostinství od roku 1967. V roce 1986 se synové původních majitelů Joan, Josep a Jordi rozhodli osamostatnit a založili vlastní restauraci, v níž se zaměřili na moderní gastronomii a snoubení jídla s vínem. V roce 2007 se přestěhovali do nových prostor ve stejné ulici. V podniku je zaměstnáno třicet kuchařů. Menu vychází z katalánské kuchyně, používá však také postupy molekulární gastronomie a netradiční prezentaci pokrmů. Ke specialitám patří karamelizované olivy podávané na bonsaji z olivovníku, olihně zmražené tekutým dusíkem, račí velouté s kakaovým práškem nebo dezerty inspirované známými parfémy. Servíruje se na porcelánu Rosenthal a na každém stole jsou umístěny tři kameny symbolizující bratrskou trojici spolumajitelů. V restauračním sklepě o rozloze 250 m² je připraveno 60 000 lahví vína. Vzhledem k omezené kapacitě 45 míst se zde na rezervaci čeká až devět měsíců. Restaurace získala první hvězdu Michelinova průvodce v roce 1995, druhou v roce 2002 a od roku 2009 je stále tříhvězdičková. El Celler de Can Roca se tradičně pohybuje v popředí seznamu nejlepších světových restaurací podle The Restaurant Magazine a v letech 2013 a 2015 zde obsadil první místo. Za restauraci roku jej vyhlásil také list The Sunday Telegraph. Podnik se objevil i v televizním seriálu Šéfkuchařův stůl. Majitelé restaurace získali v roce 2020 od Generalitat de Catalunya vyznamenání Creu de Sant Jordi. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu El Celler de Can Roca na Wikimedia Commons Oficiální stránky
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca er en spansk restaurant i Girona, Catalonien, Spanien, der blev åbnet i 1986 af Roca-brødrene Joan, Josep og Jordi. Den lå oprindeligt ved siden af deres forældres restaurant Can Roca, men den blev flyttet til den nuværende placering i en bygning opført til formålet i 2007. Restauranten er blevet godt modtaget af madkritikere, og den har tre michelinstjerner. I 2013 og 2015 blev den udnævnt som verdens bedste restaurant i tidsskriftet Restaurant efter at have været rangeret som den næstbedste i 2011, 2012 og 2014, hvilket den blev igen i 2018. Referencer Eksterne henvisninger
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca ist ein preisgekröntes katalanisches Restaurant im spanischen Girona. Der Guide Michelin hat ihm drei Sterne verliehen. Das Restaurant wird seit 1986 von den Brüdern Joan, Chef de Cuisine, Jordi, für die Desserts zuständig, und Josep Roca, Sommelier, betrieben. 30 Köche kochen für 45 Gäste. 2013 wurde es auf The World’s 50 Best Restaurants als bestes Restaurant der Welt geführt. Die Preisverleiher begründeten die Wahl mit folgenden Worten: „Die Roca-Brüder haben internationales Ansehen durch ihre Kombination aus katalanischen Gerichten, innovative Techniken und ihre leidenschaftliche Gastfreundschaft gewonnen.“ 2015 wurde es erneut auf Platz 1 gewählt. Weblinks Website (auch englisch) Einzelnachweise
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca es un restaurante situado en Gerona, fundado en 1986 y especializado en cocina tradicional catalana, que en 2013 y en 2015 fue considerado el mejor del mundo en la lista «The S.Pellegrino The World's 50 Best Restaurants», elaborada por la revista Restaurant y tiene tres estrellas Michelín.​ La cocina es de 210 m² y la cava de 250 m², con más de 40.000 botellas de unas 1.600 referencias. El comedor tiene capacidad para unas 70-80 personas y el personal es de aproximadamente 75 personas. Está dirigido por los tres hermanos Roca. Algunos premios y reconocimientos 2000: Cocinero del año, por la Academia Española de Gastronomía. 2002: segunda estrella Michelin. 2006: se considera que sus platos "podrían estar en el Gugenheim de Bilbao o el Moma de Nueva York" y que "sus cavas son las mejores de España y quizás del mundo", según L'officiel voyage.​ 2007: Mejor plato del año, por la publicación Vino + Gastronomía 2009: 5.º mejor restaurante del mundo, por la revista británica Restaurant. 2009: el restaurante es escogido por la organización del Tour de Francia para representar a la cocina catalana y española en la presentación del país que se hace a su paso. 2009: tercera estrella Michelin. 2011: 2.º mejor restaurante del mundo, por la revista británica Restaurant. 2012: 2.º mejor restaurante del mundo, por segundo año consecutivo, según la revista Restaurant 2013: mejor restaurante del mundo, según la revista Restaurant.​ 2014: 2º mejor restaurante del mundo, por la revista Restaurant. 2015: mejor restaurante del mundo, por la revista británica Restaurant. 2016: 2º mejor restaurante del mundo, por la revista Restaurant. 2017: 3º mejor restaurante del mundo, por la revista Restaurant.​ 2018: 2º mejor restaurante del mundo, por la revista Restaurant. Publicaciones La cocina al vacío, de Joan Roca y Salvador Brugués. En castellano, inglés, francés, alemán e italiano. Les receptes catalanes de tota la vida, de Joan Roca y Montserrat Fontané. En catalán. La cocina de mi madre, de Joan Roca. En catalán y castellano. Ed. en inglés con el título Roots. Dolces sensacions, de Jordi Roca. En catalán. El Celler de Can Roca, una sinfonía fantástica, de Jaume Coll. En catalán y castellano. Diez menús para un concierto, de Joan Roca. En catalán y castellano. El Celler de Can Roca, de Joan, Josep y Jordi Roca. En inglés, catalán y castellano. Véase también Gastronomía de Cataluña Joan Roca El sueño (ópera gastronómica) Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre El Celler de Can Roca. Web del restaurante Archivado el 8 de octubre de 2014 en Wayback Machine.
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca est un restaurant situé à Gérone, en Catalogne (Espagne). Il a été fondé en 1986 par les trois frères Roca : Joan (chef), Josep (sommelier) et Jordi (desserts). Le Guide Michelin lui a attribué trois étoiles en 2009. Il figure depuis plusieurs années en haut du classement « 50 Best » établi chaque année par la revue britannique Restaurant : 5e en 2009, 4e en 2010, 2e en 2011, 2012 et 2016. Il est élu meilleur restaurant du monde en 2013 et en 2015 selon ce même classement. En 2016, les menus vont de 170 à 200 euros. En 2015, il reçoit la Médaille d'or du mérite des beaux-arts, décernée par le Ministère de l'Éducation, de la Culture et des Sports. En 2013, il est sacré meilleur restaurant du monde. Notes et références Liens externes (fr) Site internet du restaurant. Alimentation et gastronomie Portail de la Catalogne
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca è un ristorante che si trova a Girona in Spagna e che è stato aperto nel 1986 dai fratelli Roca, Joan, Josep e Jordi. All'inizio si trovava nel luogo del precedente ristorante (il Can Roca), ma dal 2007 si è trasferito nell'attuale edificio. Il ristorante ha ricevuto critiche molto positive e si fregia di tre stelle Michelin. Nel 2013 e nel 2015 è stato nominato il miglior ristorante al mondo secondo la rivista Restaurant, e secondo nel 2011, 2012, 2014 e 2018. La cucina è ispirata alla tradizione catalana, ma con una vena creativa. Ha una cantina di vini con circa 60.000 bottiglie e i piatti serviti si basano su profumi e su presentazioni inusuali come olive caramellate su un albero bonsai. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su El Celler de Can Roca Collegamenti esterni (ES) Sito ufficiale, su cellercanroca.com.