Arc de Triomf de Barcelona

L'Arc de Triomf és un monument que es troba a l'extrem del passeig de Lluís Companys de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. A vegades ha estat utilitzat com a meta per a algunes de les curses pedestres populars més importants, com la Jean Bouin o la Marató de Barcelona Història Va ser projectat per l'arquitecte Josep Vilaseca i Casanovas com a entrada principal de l'Exposició Universal de Barcelona de 1888, celebrada al Parc de la Ciutadella, en substitució de la immensa Torre Comtal de més de 250 m d'alçada, dissenyada per Pere Falqués. En la construcció i ornamentació hi participarien el mateix Vilaseca i els escultors Josep Llimona i Bruguera, Josep Reynés i Gurguí, Torquat Tasso i Nadal, Antoni Vilanova i March, Manuel Fuixà Leal i Pere Carbonell i Huguet, i el ceramista Magí Fita i Rovira per les majòliques. Tanmateix, una primera fornada va sortir malament, i la malaltia de Fita va impedir que la decoració estigués acabada a temps per a la inauguració. L'Exposició obrí les portes el 20 de maig del 1888 i fou clausurada el 9 de desembre del mateix any. L'Arc de Triomf n'esdevingué l'emblema, junt amb el monument a Colom. Per aquesta raó, la construcció sobrevisqué en el temps, al contrari que la majoria d'edificacions efímeres que formaven el conjunt. El 1990 va ser restaurat per l'Ajuntament amb el patrocini d'El Corte Inglés, al mateix temps que Ignasi de Lecea reurbanitzà el passeig de Lluís Companys, i s'hi van recol·locar els fanals de Pere Falqués i els estendards de ferro que el precedeixen pel seu accés des del passeig de Sant Joan. A l'altre extrem del passeig s'inaugurà el 1901 el monument a Rius i Taulet, l'alcalde promotor de l'Exposició. Descripció Aquesta porta d'accés s'ubicà al final del recentment urbanitzat Saló de Sant Joan (actualment passeig de Lluís Companys), una avinguda de 50 m d'amplada, on destacaven les balustrades de ferro forjat, els mosaics del paviment i uns grans fanals, tot dissenyat per Pere Falqués. Al llarg d'aquest passeig es van col·locar vuit grans estàtues de bronze que representaven personatges il·lustres de la història de Catalunya, obra de diversos escultors, entre els quals es trobaven els autors de la decoració de l'arc. Amb 30 m d'alçada, es tracta d'una construcció d'estructura simple formada tan sols per un gran arc monumental flanquejat de dues parelles de semicolumnes d'ordre gegant a banda i banda. Les parets que defineixen l'intradós de l'arc contenen, a ambdues bandes, l'accés a l'interior dels pilars. Són pilars no massissos, dels quals l'espai interior es defineix per un seguit d'envans i arcs de descàrrega que en sostenen l'estructura. A més, en aquests espais neixen les dues escales helicoidals per accedir al terrat superior amagades dins les semicolumnes que flanquegen l'Arc. S'hi accedeix per mitjà de dos badalots en forma de corona que serveixen de model les altres sis cupuletes ornamentals que rematen la construcció. Encara que la fonamentació i el basament són de grans carreus de pedra de Montjuïc, l'estructura visible de l'Arc és de maó vist ornamentat amb ceràmiques vidrades, el que en va fer la construcció més fàcil i barata. A més, la seva configuració formal esdevé un catàleg dels recursos ornamentals del darrer eclecticisme encarat al primer modernisme, tot i que alguns autors han volgut trobar similituds amb l'arquitectura neomudèjar. L'ornamentació es basa en el joc de volums proporcionat pels entrants i sortints en funció de la disposició dels maons. El basament del monument destaca per la forma de tascó de les bases de les semicolumnes, així com la disposició de bandes horitzontals de maons grocs i vermells. Aquest basament queda rematat per un fris corregut de ceràmica vidrada groga i verda amb motius vegetals. Dins d'aquest basament queden inclosos, a l'intradós de l'Arc, els dos accessos a l'interior, configurat per portes trigèmines tancades amb reixes de ferro forjat que contenen les quatre barres i la creu de Sant Jordi. Les impostes de estan ornamentades amb capitells florals de pedra i uns relleus en forma de ratpenat (emblema adjudicat a Jaume I el Conqueridor). Tot i que la volta de l'arc és feta de maó, a les façanes es manifesta per mitjà de dovelles de pedra esculpides com una gran corona de llorer que aguanta els escuts de les quaranta-nou províncies que formaven el regne d'Espanya l'any 1888. La clau d'ambdós arcs presenta l'escut de la ciutat de Barcelona, per damunt de la resta d'escuts i en majors dimensions. Els carcanyols de l'arc mostren decoracions amb ceràmica vidrada de color terra i relleus fets amb maó. El coronament és la part que mostra major interès. Damunt d'un fris de mènsules que recórre les quatre façanes hi reposen quatre frisos escultòrics de pedra: el fris del costat de muntanya, titulat «Barcelona Rep les Nacions» fou esculpit per Josep Reynés i Gurguí i mostra Barcelona com una dama coronada i entronitzada estenent els braços a banda i banda, envoltada d'altres dames que representen Espanya, la República Francesa, l'Imperi Austrohongarès, l'Imperi Britànic i les seves colònies, Egipte i Grècia, entre d'altres. El fris del costat de mar, titulat «Recompensa» fou una obra primerenca de Josep Llimona i Bruguera i mostra, en un llenguatge més contingut, Barcelona atorgant els guardons a participants de l'Exposició, entre els quals destaca Espanya amb el seu lleó i França amb el barret frigi. El fris del costat Besòs, obrat per Torquat Tasso i Nadal, es titula «Apoteosi de les Arts i les Ciències» i mostra el déu Apol·lo envoltat d'alegories femenines i masculines de l'arquitectura, l'escultura, la literatura, la pintura, la música i la geografia, entre d'altres. El fris del costat Llobregat, obrat per Antoni Vilanova i March, es titula «Apoteosi de l'Agricultura, la Indústria i el Comerç» i mostra una victòria que rep l'homenatge de diversos personatges que li porten fruits i engranatges com a atributs de l'agricultura i la indústria, sota la mirada d'Hermes, representant el comerç. Cadascun d'aquests frisos queda flanquejat pels capitells de les semicolumnes que envolten el monument. Aquests capitells abstractes fets de maó estan ornats amb escultures de pedra realitzades per Manuel Fuxà i Leal i Pere Carbonell i Huguet. Representen dotze victòries alades o fames que, reposant els peus sobre esferes, alcen els braços lluint corones de flors i llorer i trompetes de ferro colat. L'Arc queda rematat per un cornisament a base de mènsules de maó i plafons de ceràmica vidrada groga en forma d'estels. Al centre de les dues façanes principals (muntanya i mar) aquest fris queda interromput per la presència de l'escut d'armes complet d'Alfons XIII flanquejat per dos lleons. A sobre, vuit cupuletes de maó revestit de ceràmica groga i verda (dues de les quals funcionant com a badalot) ornen el terrat, totes rematades amb unes immenses corones comtals fetes de ceràmica vidrada de color terra. Elements escultòrics Referències Vegeu també Art públic de Barcelona Bibliografia Fabre, Jaume; Huertas, Josep M.; Bohigas, Pere. Monuments de Barcelona. Barcelona: L'Avenç, 1984. ISBN 84-85905-21-0. Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0. Enllaços externs «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Arc de Triomf». UPCommons.