NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Climent de la Selva

Sant Climent de la Selva és una edificació religiosa que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Navès (Solsonès). Descripció Sant Climent de la Selva és una església neoclàssica rural, construïda damunt de la primitiva romànica. Està orientada a l'est, de planta rectangular i d'una sola nau adossada a la rectoria. L'interior està arrebossat, amb diverses capelles laterals, el sòl és de pedra i les parets arrebossades. Porta d'arc de mig punt adovellada amb un petit ull de bou a sobre. Al costat hi ha una gran torre de campanar, d'un sol cos i cobert a quatre vessants. El parament és de carreus irregulars, a les cantonades, pedres tallades i picades. La rectoria és un edifici de planta rectangular, cobert a dues vessants, que va ser refet l'any 1678, segons indica una llinda de la porta: "1678. P. Jacobo Postils" Notícies històriques Tenim notícies de la parròquia de La Selva des de l'any 839 i cap a l'any 900, hi hagué de rectors Alico, Adanagild i Ferriol. A la segona meitat del segle xii, aquesta església va ser substituïda per una altra de més gran, amb volta de pedra i absis llombard. L'any 1641, el bisbe fra Pere de Santiago va donar llicència als habitants de La Selva per engrandir l'església, fer la rectoria, la sagristia i el campanar. El rector era P. Jacobo Postils. A l'interior, treballaven l'escultor Pau Alinyà, el pintor Josep Bordons i l'argenter de la vila de Cardona, Joan Carrera. L'any 1657, l'obra de la construcció ja estava força enllestida, continuant les obres de l'interior. Portava l'administració de les obres Antoni Fornells. L'altar major es va realitzar l'any 1777 per Josep Pujol. Referències Vegeu també Llista de monuments de Navès
Clínica Santa Creu

La Clínica Santa Creu és una clínica del municipi de Figueres (Alt Empordà) establerta en un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici És un edifici situat en una zona d'horts en el moment de la construcció. Era un edifici aïllat en el moment, però adossat a un edifici en l'actualitat. Construït en dos cossos; el de la dreta presenta un portal central amb escala exterior i dues finestres laterals; tot en arcs semicirculars, a la planta baixa. El cos de l'esquerra, té en la planta baixa una finestra i quatre en els dos pisos superiors. A la zona superior hi ha una cornisa. Posteriorment s'afegiren un pis al cos de la dreta, un altre -el tercer- en el de l'esquerra. Història El 1943 i per idea del doctor Ernest Vila i Antoni Brués, varen comprar l'antiga finca del darrer bisbe anglicà de Figueres, Lluís López "Luisito", situada a la cantonada dels carrers Pere III, Santa Llogaia. Es conservà l'estructura bàsica de la casa: planta baixa i primer pis, fins i tot l'aparença externa. Fou inaugurada el 10 de gener de 1944. Referències
Col·legi Cor de Maria

El Col·legi Cor de Maria és un centre educatiu del municipi de Figueres (Alt Empordà). L'edifici on està ubicada és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici La construcció és de grans dimensions, situat en una cantonada a uns cent metres del Museu Dalí. Aquesta escola està formada per dos edificis, una de les quals una església en cantonada. Aquesta església ha estat reformada per a convertir-la en escola, però l'exterior té la cantonada carreuada. La porta d'accés és allindanada, amb columnetes als costats. Sobre aquesta porta hi ha una obertura cega de mig punt amb un guardapols a sobre. El pis superior té dues finestres en arc de mig punt amb un òcul a sobre i el mateix guardapols que el de la porta d'accés. La coberta d'aquest edifici és a dues vessants, a diferència de l'edifici del costat que té la coberta terrassada. Aquest edifici és de planta baixa i dos pisos amb tres obertures a cada planta i decorades amb un guardapols, decorats amb un a flor de llis, exceptuant el guardapols de la planta superior de la finestra central que té una creu amb decoració vegetal. Sis pilastres sostenen el voladís de la façana. Referències
Convent de Sant Roc

El Convent de Sant Roc o Convent del Caputxins és un antic convent caputxí a la ciutat de Figueres (l'Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. És als darrere del raval del Carrer Tapis. D'aquest convent cal destacar la traça històrica de la implantació formant part de la corona de convents extramurs de la vila setcentista, i com a límit de la ciutat murada de les Guerres Carlines. Tot i el seu mal estat de conservació encara es pot apreciar la volumetria específica del conjunt de l'edificació: nau, capelles, galilea, antic claustre i dependències del convent al seu voltant. També les restes arquitectòniques: Basament atalussat, cantoneres, obertures emmarcades, badius, cobertes, ràfecs i campanar. La superfície dels edificis i els seus patis mesurava 3.139 metres quadrats, exclosa l'horta. L'horta d'aquest convent tenia part conreada d'hortalisses, part de camp i part de vinya. A la banda oest de l'edifici, i separat d'ell per un estret pati, posseïa el convent una petita casa destinada a hostatgeria, que afrontava amb el carrer del Rec Arnau. El convent comptava amb 37 cel·les; i la comunitat, el 1835, amb 9 preveres, 1 corista, i 5 llecs, o sigui 15 frares. En època de la visita de Barraquer (~1906) el pis baix allotjava una fàbrica de taps. Cripta Una de les peculiaritats d'aquest convent són els nínxol per a allotjar els cadàvers dels membres de la comunitat. Al costat de la tribuna baixa del costat de l'Evangeli hi ha una escala que baixa a un soterrani, i en l'últim mur d'ella es llegeix en majúscules negres: «Esta sepultura la hisieron el año 1764. Fué derrotada por los franceses en 1794—y renovada por un devoto en 1807» Al capdavall de l'escala hi ha una sala gairebé quadrada, que cau sota del cor. Al seu costat oest els frares tenien, temps enrere, un altar, el qual venia a quedar gairebé sota el major de l'església. El mur sobre d'aquest altar guarda aquesta inscripció llatina: «Miserere mei, miserere mei, saltem vos amici mei.» Les parets dels costats estan formades per nínxols, no col·locats horitzontals per tenir un cadàver estès, sinó vertical, a mode de latrines, amb el seu seient i forat en ell, i sobre d'ells corre una altra línia de nínxols grans. Quan moria un caputxí, abans que el cadàver es refredés l'asseien en una cadira. Aquests frares morien vestits. Dalt d'aquesta cadira era dut al presbiteri del temple, i allà estava durant la missa de cos present. A l'altre dia se'l baixava a la cripta, i allà, quedant assegut de la mateixa manera, se li resava una altra missa. Després se'l col·locava assegut al seu nínxol passant-li una barra travessada davant del pit per a evitar que caigués cap endavant, i es tapiava el nínxol. Pel forat esmentat del nínxol s'escorrien tots els líquids de la descomposició del cos, i anaven a un pou sense aigua. Quan el cadàver havia acabat la seva descomposició, les restes eren dipositats en una gran ossera comuna, al fons i a l'esquerra de la cripta, i aquell nínxol s'usava per a albergar un altre cadàver. Notes Enllaços externs B., Baldiri. «Convent dels Caputxins de Figueres (Sant Roc)», 01-06-2012. [Consulta: 21 març 2019].
Cal Corrent (Vallcebre)

Cal Corrent és una masia del municipi de Vallcebre. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia situada dins el terme parroquial de l'església de Santa Maria de Vallcebre. És de planta rectangular, consta de planta baixa, dos pisos i golfes, té coberta a dues vessants i el carener perpendicular a la façana principal, on hi ha la porta central amb llinda de fusta, petites finestres quadrades i balcons distribuïts simètricament. Els murs estan fets amb maçoneria irregular. A la façana de migdia es troba una escala que porta a una senzilla balconada de fusta que permet l'accés al pis superior de la masia, habilitada com a segona residència. Vegeu també Vallcebre Llista de monuments de Vallcebre Referències
Edifici de la Caixa de Pensions (Figueres)

L'Edifici de la Caixa de Pensions és una construcció del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici situat a davant de la plaça de la Palmera. És un edifici exempt per tres dels costats. La planta baixa està destinada a oficines bancàries i biblioteca. Presenta un encoixinat amb tres portals d'arcs de mig punt i dues finestres per banda. Les altres dues façanes presenten finestres, i la de la dreta un portal d'accés a la biblioteca i als habitatges. Les tres plantes s'ordenen basant-se en un cos central d'ordre corinti. A la primera planta, el cos central presenta balconada seguida i dos balcons a cada lateral. La segona planta, balconada correguda i finestres laterals. A la tercera planta tot són finestres. El cos central queda rematat per un timpà i entaulament. La coberta és per terrassa. Forma part del conjunt urbanístic de la plaça de la Palmera, una façana lateral dona a la plaça Escorxador. Història El 1951 s'inaugura la nova Biblioteca pública amb un Saló per conferències; en aquest edifici de la Caixa, que era acabat de fer i substituïa a l'antiga Caixa del carrer de Sant Pere. Forma part del conjunt urbanístic de la Plaça de la Palmera i una façana lateral dona a la plaça de l'Escorxador. Els rètols de la Caixa degraden el conjunt arquitectònic i l'entorn. Referències
El Collell (Collsuspina)

El Collell és una casa de Collsuspina (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa de petites dimensions coberta per teulada amb aiguavés a les façanes laterals. El material emprat és pobre i així les llindes i la volta del finestral damunt la porta han estat fet en totxana. L'element més interessant es troba a la façana lateral: es tracta d'una volta amb pedra treballada i datada el 1879 tot i que queda tapada per les bardisses. Al davant hi ha una petita quadra i a la part posterior un afegit i antic hort. Història Tot i que sembla que dita casa ja existia al segle xviii no l'hem trobada documentada fins al 1860. La seva antigor, però, és constatada en un estudi per Mn. Pladevall que el relaciona tot formant part de la jurisdicció del castell de Tona segons un fogatge i altres així com en un capbreu de 1643. Referències
El Sagrat Cor de Jesús de Viladomiu Nou

El sagrat Cor de Jesús de Viladomiu Nou és l'església de la colònia tèxtil Viladomiu Nou (Gironella), construïda pels propietaris de la colònia el 1905, i inclosa en l'inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici d'una sola nau amb capelles laterals i coberta amb volta de creueria. L'absis és de planta rectangular, flanquejat per les dues dependències de la sagristia i cobert amb una cúpula quadrilobulada. La façana està orientada a llevant i flanquejada per dues torres de planta quadrada, ubicada a l'única plaça de tota la colònia. A la façana hi ha una portada allindanada amb un frontó arrodonit amb elements esculpits en baix relleu. Tot plegat està a més, emmarcat per pilastres adossades que suporten un fals frontó on hi figura una inscripció. El parament és de grans pedres treballades disposades en filades i unides amb morter. El decorativisme interior contrasta amb la decorativitat exterior. Història Després de la mort del fundador de la colònia, Tomàs Viladomiu i Bertran, els hereus es van repartir les dues colònies Viladomiu: Viladomiu Vell i Viladomiu Nou. Era el 1897. Això va fer que la segona s'independitzés de la primera, i comencés a ampliar-se. L'església es va iniciar el 1900 i es va finalitzar el 1905. A la façana de l'església s'hi llegeix: A la memòria d'en Tomàs Viladomiu i Bertran en bona recordança aixecaren eix temple son fill Jacinto i son net March en l'any del senyor MCMV. Estilísticament respon al gust eclèctic del moment i a la direcció personal dels promotors de l'obra que combinaven elements clàssics a l'hora de dissenyar l'església. Referències
Ermita de Mig Camí

L'ermita de Mig Camí, o de Mitan Camí, és un edifici del municipi de Tortosa (Baix Ebre) protegit com a bé cultural d'interès local. El 5 de juliol de 2020, Monsenyor Jordi Bertomeu i Farnós, ha beneït l'obra "El Miracle del pa" de l'artista sevillà, resident a Catalunya, Julio García Iglesias, gràcies a la generosa donació del Sr. Agustí Roig Aixendri i de la Sra. Elizete Perini Durante. Descripció El conjunt és situat a uns 5 km de Tortosa per la carretera de la Simpàtica o del coll de l'Alba, a mig camí entre la carretera i la ciutat. Consta d'església i casa dels ermitans. Al seu voltant hi ha una gran esplanada des d'on es domina visualment la ciutat i els voltants, fins al Port. L'església és d'una nau de cinc trams amb capelles laterals. Al primer tram de nau corresponen, flanquejant l'accés, dos espais porxats laterals exteriors. La nau central és d'una alçada superior a la de les capelles, està coberta amb volta de canó i té una llanterna vuitavada davant el presbiteri. A l'exterior, la llanterna està coronada per una teulada de ceràmica vidrada, amb cada teula repetint el motiu de l'estel, i al vèrtex superior una imatge de la Mare de Déu de la Providència. A l'exterior s'adossa, al costat sud de l'església, un porxo cobert amb una arcada de mig punt amb pilars de pedra i arcs de maó. La resta dels murs és de maçoneria arrebossada. La coberta exterior és de teulada, a dos vessants a la nau i a un a les capelles. Resta amagada a la façana per un mur teló mixtilini al perfil superior, amb acabament central semicircular. L'habitatge dels ermitans es troba adossat al sector de la capçalera. El tipus de construcció és el comú als habitatges de la zona. Sobre la porta d'accés hi ha una placa de rajoles vidrades amb la imatge de la Mare de Déu de la Providència. Aigua potable El sistema tradicional d'obtenció d'aigua potable estava basat en una cisterna enterrada, destinada a emmagatzemar aigua de pluja. La recuperació de l'aigua es podia fer amb una boca de pou convencional i una bomba mecànica accionada manualment. Història Al solar de l'ermita s'aixecava, en època medieval, una torre. El santuari sembla que existia amb anterioritat a la invasió musulmana. Reconstruït després de la Reconquesta, l'edifici medieval fou arrasat el 1640 amb la Guerra dels Segadors, quan es convertí en campament de l'exèrcit francès. El 1699 l'edifici fou reconstruït i el 1710 es restaurà la imatge. Sobre la porta de l'església es conserva una inscripció amb la data de 1699 i una del segle xix amb les dues últimes xifres esborrades. És dedicada a la Mare de Déu de la Providència. En documents antics és citada també com el santuari de Mitan Camí, o del Coll de l'Alba. Fòssils de les rodalies Al voltant de l'ermita hi ha una varietat de fòssils molt petits, anomenats localment estrelletes o creuetes (pronunciat crevetes). Són relativament abundants i fàcils de trobar. Referències
Escoles Prat de la Riba

Les Escoles Prat de la Riba és un grup escolar del municipi de Reus (Baix Camp) situat al carrer de Prat de la Riba cantonada amb el Passeig de Sunyer, amb l'edifici protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici aïllat d'un sol nivell, en una planta de forma de doble T descompensada. Els espais se separen simètricament, responent a l'originària separació per gènere dels alumnes. El disseny de l'escola respon a la voluntat de l'arquitecte municipal Pere Caselles de seguir les idees que impulsaven la reforma pedagògica del moment: les aules, amb una alçada de sostre considerable, tenen una bona il·luminació natural que entra per amplis finestrals de fusteria metàl·lica que permeten una constant ventilació per la part superior. Els patis són arbrats. Les façanes estan construïdes amb materials de fàcil manteniment, obra vista i pedra. Per a elements determinats, com ara les mènsules que sostenen la cornisa de l'edifici, es va usar el maó aplantillat. La façana principal dona al carrer de Prat de la Riba, i està presidida per un gran escut d'Espanya sostingut per dos lleons, mostra de què el finançament de l'edifici tingué suport del govern de l'estat. Sobre les dues portes d'accés a l'escola hi ha l'escut de la ciutat. A les testeres dels dos cossos d'aules hi ha les quatre barres onejants de l'escut de la província de Tarragona i la creu de sant Jordi, a més d'escuts de la rosa de Reus repetits a tot l'edifici. A la façana principal i a les quatre façanes curtes dels dos cossos de l'edifici, aprofitant la inclinació de la coberta que és a doble vessant, hi ha uns testers on arcs de càrrega permeten la perforació del mur, per garantir la ventilació de la planta de sota coberta, que actua de cambra d'aire. La decoració està formada de plafons ceràmics amb dibuixos blaus sobre un fons blanc. Hi ha quatre plafons més grans, que ocupen unes finestres cegues a les façanes curtes de l'ala gran de l'edifici, obra de Francesc Labarta, on s'hi representen episodis del Nou Testament. Els altres plafons repartits per totes les façanes, tenen representacions florals geomètriques de tipus seriat. Les cobertes a dues aigües combinen teules vidriades de color verd i groc, que formen imatges geomètriques. El mur original va ser substituït per l'actual reixa de forja, per donar més visibilitat a l'exterior. Com en el cas de l'Estació Enològica, és un dels edificis públics més interessants pel que fa al modernisme reusenc. Història El projecte es va redactar el 1908 per aprofitar una convocatòria de subvencions de l'estat. El 1909 es va adjudicar l'obra, però aquesta avançà molt lentament, fins al punt que la Direcció general de Primera Enseñanza dirigí el 1913 una queixa a l'ajuntament de Reus pel retard. L'escola no es va inaugurar fins al juny de 1917. Referències Enllaços externs Escoles Prat de la Riba. Pat.mapa. Generalitat de Catalunya Modernisme a Reus
Iglesia de Sant Miquel de Sorerols

La iglesia de Sant Miquel de Sorerols está situada en el término de Tavertet, en la comarca catalana de Osona. Historia De estilo románico del siglo XI, fue substituida y consagrada en el año 1091 por el obispo de Vich, Berenguer Sunifred de Llucà. Pasó a depender, por motivos de la despoblación del siglo XIV, de la iglesia de Sant Cristòfol de Tavertet. En 1956, la Diputación de Barcelona se encargó de su restauración. El edificio La planta de la iglesia es de nave única, con un ábside semicircular en su cabecera. Su nave tiene una cubierta de bóveda de cañón, reforzada con tres arcos torales. El presbiterio se encuentra a diferente altura respecto al nivel de la nave y conserva las losas originales. En el exterior, el ábside está decorado con un friso de arcuaciones ciegas, divididos en series de tres, entre lesenas. Tiene también tres ventanas. En la fachada oeste tiene el campanario de espadaña de dos aberturas. En su parte sur se encuentra la puerta de arquivolta hecha con dos hileras de piedras. Conserva en la parte superior dos piezas del herraje original, el resto son restauradas. En el Museo Episcopal de Vich, se conserva un incensario del siglo XIII de cobre repujado y esmaltado. Bibliografía Pladevall, Antoni (1999). Guies Catalunya Romànica, Osona (en catalán). Barcelona, Pòrtic. ISBN 84-7306-528-X.
Can Font (Llagostera)

Can Font de Llagostera és una masia de planta quadrangular de parets portants de pedra morterada i estructurada en tres crugies que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Pertany al tipus basilical. La planta baixa està coberta per volta de canó amb llunetes laterals i arcs que formen els trams de la volta. El forjat de les golfes és amb cabirons de fusta. Coberta per teulat a dos vessants. La façana fou reformada al s. XIX modificant les primitives obertures i obrint al cos central superior una galeria amb arcs semicirculars i balustrada de terracota. El mas probablement fou edificat durant el s. XVI, però fou notablement modificat en les seves obertures per Pere Font durant les reformes dels anys 1867 i 1869. Vegeu també Llista de monuments de Llagostera Referències
Fortí de la Torreta

Fortí de la Torreta és una petita fortificació del segle xix, actualment en estat ruïnós, del municipi de Balsareny (Bages), declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció Construcció de caràcter militar d'època carlina situada a la falda del turó del castell de Balsareny. És de planta rectangular, amb dues torres de planta circular als angles, diagonalment oposades. Disposa de vint-i-una espitlleres. Malgrat el seu estat ruïnós, hi ha encara restes del seu embigat. Una petita porta rectangular, de fusta, que es podia tancar des de l'interior, era l'únic accés a l'edifici. Història Durant la primera guerra carlina el poble de Balsareny va ser disputat diverses vegades pels carlins i els liberals. El castell de Balsareny va ser transformat en fortí i l'any 1838 es van construir dues noves fortificacions: una dalt del serrat del Maurici i la coneguda amb el nom del fortí de la Torreta. D'aquesta manera, el camí ral a Berga quedava absolutament controlat. Pel Nadal del 1838 el poble va ser assetjat pels carlins comandats per Carles d'Espanya. Tres dies després les forces del general Carbó els en va foragitar. Referències
Fortín de la Torreta

El Fortín de la Torreta es una pequeña fortificación del siglo XIX, actualmente en estado ruinoso, del municipio de Balsareny (Bages) provincia de Barcelona, declarado Bien Cultural de Interés Nacional. Descripción Es una construcción de carácter militar de época carlista situada en la falda de la colina del castillo de Balsareny.​ Es de planta rectangular, con dos torres de planta circular a los ángulos, diagonalmente opuestas. Dispone de veintidós una aspilleras. A pesar de su estado ruinoso, hay todavía restos de su envigado. Una pequeña puerta rectangular, de madera, que se podía cerrar desde el interior, era el único acceso al edificio.​ Historia Durante la primera guerra carlista el pueblo de Balsareny fue disputado varias veces por los carlistas y los liberales. El castillo de Balsareny fue transformado en fortín y en 1838 se construyeron dos nuevas fortificaciones: una sobre el serrat de Maurici (Fortín de San Mauricio) y la conocida con el nombre del fortín de la Torreta. De esta manera, el camino real a Berga quedaba absolutamente controlado.​ En Navidad del 1838 el pueblo fue asediado por los carlistas comandados por Carlos de España. Tres días después las fuerzas del general Carbón les echó.​ Véase también Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Anexo:Bienes de interés cultural de la comarca de Bages (provincia de Barcelona) Referencias
Sant Grau d'Anglerill

Sant Grau d'Anglerill és una edificació religiosa que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Navès (Solsonès). Descripció Sant Grau d'Anglerill és una església amb trets preromànics, romànics i amb modificacions al segle xviii que podem trobar a Linya. És de planta rectangular i d'una sola nau. Preromànic: En resta la part baixa de les parets i dues finestres en espitllera, una a llevant i l'altra a migdia. Romànic: Modificacions. Una finestra de doble esqueixada i un arc monolític a la paret sud. Segle XVIII: Nou alçament de parets i allargament de la nau. Es va refer de nou l'arc de la porta, on apareix la data de 1664 i es van obrir noves finestres. La construcció és de parament de carreus irregulars. Notícies històriques L'església de Sant Grau es troba tocant a l'antiga masia d'Anglerill, amb restes de construccions medievals. Té pintures de l'època clàssica en l'interior, recobertes en part per una capa de calç, que representaven animals fabulosos i antigues al·legories, però a principis de segle van ser tapades, per considerar-les irreverents. L'església de Sant Grau d'Anglerill, era sufragània de l'església de Sant Martí de Vilapedrers. Referències Vegeu també Llista de monuments de Navès
Hospital de Figueres

L'Hospital de Figueres és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. Al moment de la construcció, l'edifici era fora del nucli urbà, en una zona envoltada de parcs, urbanitzacions residuals i instal·lacions esportives. Cal destacar la implantació de l'edifici en el terreny i la disposició en el solar, així com l'ordre compositiu horitzontalitzant accentuat per les cornises de planta quadrada i per l'escalonament dels volums. Referències