NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Iscle i Santa Victòria de Sanavastre

Sant Iscle i Santa Victòria de Sanavastre és una església romànica del poble de Sanavastre, al municipi de Das, a la Cerdanya. Està protegida com a bé cultural d'interès local. És d'una sola nau, amb arc de canó i dues capelles laterals de mig punt. No forma absis. Al costat dret de l'altar hi ha la sagristia. El cor és de fusta i dona accés al campanar, que està situat a la façana oest i és en forma d'espadanya, amb dues obertures de mig punt. A mitjana alçada s'obre, tanmateix, un ull on hi ha esculpides boletes. L'interior està enguixat, excepte un tros que està repicat. La porta s'obre al costat sud. Història Consta com a parròquia en l'acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839. Va ser part de les possessions de diversos nobles, com el bisbe de La Seu d'Urgell Guillem Guifré (1042), Arnau Mir de Tost (any 1048), Guillem Ramon, entre d'altres. Va ser una de les esglésies més batudes el 1198 per les forces càtares sota comanament del comte Ramon Roger de Foix i d'Arnau, bescompte de Castellbò, que se'n van endur i saquejar els béns més preuats. L'absis original romànic va ser substituït per una capçalera de línies rectes en escaire. De l'estil romànic original en queden pocs senyals, a part de la façana on es pot destacar un òcul que és un precedent de les rosasses de l'estil gòtic. Referències
Sant Iscle i Santa Victòria (Serra de Daró)

L'església de Sant Iscle d'Empordà, també coneguda com de Sant Iscle i Santa Victòria o Sant Iscle i Santa Julita, es troba al lloc més elevat de Serra de Daró, a l'extrem oposat de la torre medieval que també es conserva. Descripció És un edifici de dos naus, una romànica amb absis de planta semicircular, i una altra posterior afegida al costat nord, amb capçalera rectangular; ambdues es comuniquen per un gran arc rebaixat que té la data del 1632. L'edifici fou s'obrealçat i fortificat i conserva les espitlleres. A l'interior, la nau romànica és coberta amb volta de canó apuntada i semiesfèrica a l'absis. L'arc triomfal és sostingut per dues columnes cilíndriques amb capitells esculpits amb figures d'animals fantàstics, el de l'esquerra, i motius vegetals i una màscara, el de la dreta. La porta d'accés es troba al mur meridional i és d'estil barroc. Presenta una obertura rectangular amb una inscripció a la llinda, i un frontó amb una fornícula a l'interior i semiesferes decorades a la part exterior. En aquest mur hi ha obertures de dimensions i distribució diversa. L'absis presenta una decoració exterior d'arcuacions cegues i una obertura atrompetada. El campanar, possiblement del segle xix, és d'espadanya de dos ulls i es troba al costat de migdia, a tocar de l'absis. Història L'any 1123 va ser consagrada l'església de Sant Iscle d'Empordà pel bisbe Berenguer de Girona, segons costa documentalment. De la construcció romànica, actualment només se'n conserven la nau meridional i l'absis. Durant la primera meitat del segle xvii van efectuar-s'hi importants obres de remodelació i engrandiment, d'acord amb les nombroses inscripcions relatives aquest període que apareixen a diversos llocs del temple (1632, 1633,1634,1635 i 1640). El conjunt va ser fortificat, i es va elevar la construcció fins al doble de la seva alçària original. El campanar correspon a una reforma encara posterior, possiblement del segle xix. Referències
Sant Isidor de la Pera

Sant Isidor de la Pera és un edifici religiós del municipi de la Pera inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església Església d'una nau, absis poligonal i capelles laterals. Torre-campanar, al nord amb base quadrangular i cos superior octagonal. És d'estil gòtic tardà, amb elements renaixentistes. L'interior és d'estructura gòtica; volta de creueria i arcs apuntats, amb escultura a les claus i a les impostes. A la volta del cor hi resten pintures murals de tema vegetal. Els finestrals són d'arc apuntat i de doble biaix. El frontis, a ponent, és renaixentista: portada rectangular amb prominent frontó i emmarcada per dues columnes exemptes; una rosassa; una galeria d'arquets de mig punt corre a la part superior (dona al terrabastall). Els murs laterals recolzen en contraforts. El cloquer és gòtic tardà: arcades apuntades amb arabesc calat, balustres i pinacles; coronament de terrassa plana. A l'interior destaca la trona de pedra amb grossa mènsula en forma de testa o "cap de moro". El frontis i el cloquer es construïren amb carreus de calcària perfectament escairats; els altres murs amb pedres sense treballar i carreus als angles. Campanar de Sant Isidor de Pera Situat al costat septentrional de la nau de l'església de Sant Isidor i d'estil gòtic. Té planta quadrangular i opac que pren forma octogonali posseeix viut obertures per les campanes. Són arcades apuntades, emmarcadesper motllures. El coronament superior és pla, de terrassa amb balaustrada i amb els vuit pinacles amb els quals acaben les pilastres angulars de la torre. També destaquen diverses gàrgoles i una escala de pedra. Història En un precepte del rei Lotari de l'any 982 l'alou de la Pera i la seva església de Sant Isidor són confirmats com a possessió del monestir de Ripoll. L'any 1058 l'església fou restituïda al bisbe de Girona per la comtessa Ermessemda. El 1159 Sant Isidor de la Pera fou una de les esglésies que Arnau de Llers -que posseïa importants dominis a la rodalia- hagué de restituir a la Seu de Girona. El 1278 el bisbe Pere de Castellnou llegà un calze a aquesta parroquial, els drets de la qual li pertanyen per compra. S'hi veneren, a més del patró, els sants Germà, Just, Paulí i Sisi -"els quatre sants màrtirs" o "els sants de la Pera"-, suposadament fills de la població, martiritzats en temps de Dioclecià; se'n havien guardat relíquies; es tracta de personatges llegendaris, gairebé amb seguretat. L'església actual és d'estil tardo-gòtic i renaixentista, es va bastir des de la segona meitat del segle xvi, i principalment tot al llarg del XVII. Ho demostren, la inscripció de la llinda de la portada: ECCE TEMAT DEVM O PORTET HEB. /IHS/1600. (ja força malmesa); la data de la clau de volta del cor: 1688. Campanar de Sant Isidor de la Pera El campanar es va acabar el 1699, any que és inscrit a la seva cúpula. Aquest cloquer està dins el conjunt de campanars tardo-gòtics a l'entorn de Girona. Referències
Església de Santa Maria i Sant Jaume

L'església de Santa Maria i Sant Jaume és una obra de Bellver de Cerdanya (Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una construcció de pedra i maçoneria amb una coberta a dues aigües amb embigat de fusta. Presenta una sola nau amb arcs formers que conformen tres capelles a cada costat. Quatre de les capelles laterals tenen volta de canó i dues volta d'aresta. A la façana hi ha un òcul i una obertura al costat de l'Evangeli. La portada és d'arc apuntat amb dovelles de pedra, de construcció recent. Als peus es troba la torre campanar, al costat de l'Epístola, de dos cossos, realitzada en pedra i maçoneria i amb rellotge incorporat. Al llarg del temps ha estat sotmesa a ampliacions i transformacions. Història L'església parroquial de Santa Maria i Sant Jaume havia format part d'una col·legiata dedicada a Sant Jaume Apòstol, el capítol de la qual estava format per quatre canonges del patronat i l'ardiaca de la Cerdanya en la Catedral de la Seu d'Urgell. Referències
Sant Jaume de Berrós Jussà

Sant Jaume de Berrós Jussà és l'església parroquial romànica del poble de Berrós Jussà, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori de l'antic terme de Jou. Està situada a dins del nucli de població, en el seu sector nord-occidental. Descripció Edifici d'una sola nau, de reduïdes dimensions, sense absis i dues petites capelles laterals, coberta amb volta de canó. La porta és situada a l'extrem del parament meridional. A l'oest s'obre una petita finestra i s'aixeca una espadanya amb dos arcs de mig punt i una petita obertura central. Coberta de llicorella a dues vessants i murs de pedra arrebossats al voltant de la porta, finestra i part superior de l'espadanya. Referències Bibliografia Cases i Loscos, Maria Lluïsa. «Sant Jaume de Berrós Jussà». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Jaume de Berrós Jussà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Jaume de Calaf

Sant Jaume de Calaf és una església de Calaf (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una església d'una sola nau, amb capelles laterals de planta quadrangular i cripta sota el presbiteri. Té 40 metres de llargada per 12,5 metres d'amplada i gairebé 20 metres d'alçada. Al costat dret de la nau hi ha sis altars, mentre que al costat esquerre només n'hi ha cinc, perquè una de les arcades laterals serveix de pas a una espaiosa capella, dedicada al Santíssim Sagrament. D'estil gòtic tardà, té una marcada influència clàssica als pilars. El campanar és el més alt de la comarca, arriba als 57 metres (52 metres segons la Gran Geografia Comarcal). Història Situada a l'antic emplaçament de la primitiva capella de Sant Miquel, s'obrí al culte l'any 1639. Vers l'any 1670 se'n va construir la façana i l'esvelt campanar de 52 metres d'alçada. Les obres acabaren el 1720. L'església tenia un orgue, fet l'any 1670, i nombrosos altars barrocs, un dels quals era, segons Duran i Sampere, obra dels germans Serra. Tant l'orgue com els altars foren destruïts durant la guerra, l'any 1936. Referències
Sant Jaume de Ferran

Sant Jaume és l'església parroquial del poble de Ferran, del municipi d'Estaràs, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una construcció remodelada dins del nucli urbà i oberta a la plaça de l'Església. Arquitectura L'edifici és d'una sola nau amb volta de canó, capella afegida a la façana de migjorn, torre campanar, capçalera plana i ràfec de teula i maó disposant una decoració dentada que ressegueix tot el seu perímetre. L'actual porta d'accés, oberta a la façana de migjorn, respon a reformes posteriors que van alterar la primitiva estructura de l'edifici. Amb tot encara ens queden les restes d'una primitiva porta d'accés a l'edifici, d'arc de mig punt adovellat, actualment tapiada, i situada a la façana de ponent. També destaquem la torre campanar situada a un costat de la façana de ponent i migjorn, d'estructura quadrada, amb obertura de quatre ulls d'arc de mig punt, cornisa dentada decorada amb maó disposat en cantells i coberta plana. La presència d'una estructura rectangular a la cara de migjorn de la torre campanar, ens indica una modificació posterior respecte al seu alçat, doblant la seva primitiva mida. Finalment destaquem també, la presència d'una creu monumental adossada al mur de migjorn i situada a l'esquerra de la porta d'accés. Es tracta d'una creu de tipus llatina amb els extrems trevolats, on apareix una inscripció emmarcada en una doble circumferència "SANTA MISSIÓ ANY 1965". L'església parroquial de Sant Jaume presenta un parament paredat amb pedra del país. Història No hi ha gaires referències d'aquesta església però l'any 1196 el papa Celestí III va redactar una butlla confirmant les propietats del monestir de Sant Benet de Bages i en ella hi consta l'església de Ferran i Malacara, les quals han estat sempre molt unides. Malacara sempre ha estat subordinada, que no sufragània, de la de Ferran i des del segle xiii han compartit rector. La documentació d'aquestes dues esglésies va ser destruïda durant la guerra civil. Sant Jaume va pertànyer en un principi al bisbat de la Seu d'Urgell, fins que l'any 1592 es creà el bisbat de Solsona i passà a dependre d'ells. Durant una de les campanyes de reformes, es trobà als murs del recinte una imatge de Sant Jaume. Està feta de pedra, datada en un moment romànic tardà i actualment es conserva al museu diocesà de Solsona. Referències
Sant Jaume de Fórnols del Cadí

Sant Jaume de Fórnols del Cadí és una ermita isolada del municipi de la Vansa i Fórnols. Fins fa ben poc tenia adossada la casa de l'ermita al costat de tramuntana que ha estat eliminada amb la restauració. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici romànic d'una nau coberta amb volta de canó i capçada a llevant per un absis semicircular. La portalada adovellada es troba a la façana de migdia on també hi ha una finestra de doble esqueixada igual que la que centra l'absis. El mur de ponent és coronat per una petita espadanya d'una sola obertura. Destaca l'aparell de carreus ben tallats i polits de la capçalera. No té arcuacions i té dues finestres de doble esqueixada. El portal està refet. L'església estava adossada a la casa de l'ermità. L'ermita té uns Goigs dedicats a la Mare de Déu de Sant Jaume. Referències
Sant Jaume de la Manresana

Sant Jaume és una església que va ser la parròquia del terme del castell de la Manresana, documentat des del 1066. L'església és al mig del nucli de la Manresana, que forma un sol nucli urbà amb Sant Ramon. L'actual església es va construir l'any 1742, tal com indica una placa de pedra ubicada a la façana principal, damunt de la porta d'accés, tot i que conserva a la part baixa dels murs nord i est restes de l'antiga església romànica. En concret a la part baixa del mur nord i el mur absidal fins a una alçada d'uns dos metres. Això ens permet deduir que originàriament era un edifici d'una sola nau, potser coberta amb volta de canó, amb un absis semicircular aixecat sobre un alt sòcol. Pel que fa a l'església conservada actualment, data del segle xviii, està realitzada amb paredat, exceptuant els extrems de l'edifici, amb absis recte i coberta a dues aigües. A la façana principal hi ha la porta d'accés amb llinda superior i brancals decorats i amb la presència a la part superior d'una placa ovalada adossada amb una altra de quadrada, on apareix una inscripció, molt malmesa a causa de l'erosió, on es pot llegir l'any de construcció de l'edifici, l'any 1742. Per damunt, hi ha una fornícula en forma de petxina a la part superior on al seu interior hi ha una imatge romànica del patró de l'església, Sant Jaume, molt malmès a causa de l'erosió de la pedra. Finalment, a la part superior de la façana s'obra una rosassa per il·luminar l'interior del temple. Adossat a la dreta de la façana principal, hi ha situat el campanar de torre de base quadrangular, amb la presència als cantells de la part superior d'un rebaix que comporta una estructura octogonal, amb la presència de quatre obertures amb arc de mig punt rebaixat per les campanes, coronat per una balustrada superior realitzada amb maó. Referències
Sant Jaume de la Móra

Sant Jaume de la Móra és una església a l'entrada del poble de la Móra, al costat de l'antic fossar, al municipi de Granyanella (Segarra), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'indret on és aquesta església apareix documentat des del 1120. A la façana hi ha la porta d'accés amb arc de mig punt adovellat i decorada amb una arquivolta, damunt de la qual hi trobem un ull de bou i un campanar de cadireta de tres ulls de grans proporcions respecte a la resta de l'església. Encarat a l'est, ens apareix l'absis de l'església de planta semicircular i amb la presència d'una finestra amb un arc de mig punt monolític. El mur de està format per carreus irregulars i amb coberta a dues aigües. Pel que fa al seu interior, està coberta per volta de canó rebaixada i amb petxines, reforçada per dos arcs torals, i amb l'absis cobert amb volta de quart d'esfera. A banda i banda, s'obren dues capelles mitjançant arcs de mig punt rebaixats. Sant Jaume de la Móra és una església sufragània de la parròquia de Sant Pere del Talladell, del Bisbat de Solsona. Referències
Sant Jaume de Llirt

Sant Jaume de Llirt és una església del municipi de les Valls de Valira inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una nau, amb la coberta esfondrada i capçada per un absis rodó amb una petita finestra. Al mur S, damunt un contrafort sobreposat, d'alça un campanar de cadireta d'un ull. A l'interior de l'absis hi ha restes de pintures romàniques. Referències
Sant Jaume de Montagut

L'església de Sant Jaume de Montagut ubicada a Querol (Alt Camp), és un dels exemples singulars de l'arquitectura religiosa del gòtic català del segle xiv per la tipologia de la seva planta i solucions estructurals. Arquitectònicament és de planta rectangular, d'una sola nau de dos trams coberta de teula a dos vessants. Té set capelles que conformen un absis poligonal de set costats i coberta amb voltes de creueria. Les façanes tenen un predomini del ple sobre el buit, amb grans contraforts a la façana nord. A la façana sud hi ha dos campanars d'espadanya i la porta d'accés està formada per tres arcs de mig punt. La declaració de BCIN de juliol de 2013 defineix un entorn de protecció de l'església de Sant Jaume de Montagut té com a finalitat garantir la visibilitat del monument i protegir el subsòl donada la possible existència de restes arqueològiques. Referències
Sant Jaume de Pallerols

Sant Jaume de Pallerols és una església i Parròquia del poble de Pallerols, al municipi de Talavera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Des del 1957 la parròquia de Sant Jaume de Pallerols forma part del Bisbat de Solsona. Té com a sufragània l'església de Santa Maria de Montfar. Descripció L'església parroquial de Sant Jaume està situada dins del nucli urbà de la vila, al mig d'una plaça amb jardí. La primitiva església de Sant Jaume, era de forma rectangular, amb una sola nau, coberta amb volta de canó i teulada a una vessant i absis semicircular amb coberta de quart d'esfera. Amb el temps, es construeix una segona nau adossada al mur sud, alterant la primitiva estructura, incorporant nous elements artístics com l'estructura d'un gran arc apuntat per comunicar ambdós naus i coberta amb volta estrellada. Hi ha dos portes d'entrada. Una, a la façana nord, on hi ha l'actual porta d'accés al recinte, adovellada amb arc de mig punt. L'altra, a la façana oest, d'arc de mig punt, també adovellada i amb presència de guardapols. Aquesta última, resta tapiada i correspondria a la primitiva entrada al recinte. L'únic element ornamental de l'edifici el trobem situat a la façana oest, per sobre de la porta tapiada, on se'ns presenta una fornícula amb una imatge d'un Sant Jaume al seu interior i que correspondria a modificacions posteriors que afectaren al recinte. A l'absis s'obren dues finestres de doble esqueixada, sobreposades. Hi ha d'altres obertures a l'edifici, l'una a la façana sud i l'altra a la façana nord, ambdues són finestres de doble esqueixada i correspondrien a modificacions posteriors. Un campanar d'espadanya de quatre ulls, amb dos pisos sobreposats corona el conjunt. L'obra està realitzada amb carreus de pedra local, ben disposats. Al jardí de la plaça on està situada aquesta església hi ha elements arquitectònics dispersos, alguns dels quals fan funcions decoratives. Destaca, però, l'extrem visible d'una biga de pedra amb una màscara humana. També hi ha algunes esteles funeràries integrades en estructures decoratives actuals que ornamenten aquest jardí: una font i un banc. Història L'any 1093 tenim notícia per primer cop de l'existència d'aquesta església, quan els senyors de Montlleó la cediren al monestir de Santa Maria de Montserrat. Aquesta església apareix en una relació de parròquies del bisbat de Vic de mitjan segle xii. L'any 1279 l'església de "Payerols" és esmentada entre les esglésies que contribuïren amb la dècima papal al sosteniment de les croades. El 1685, la parròquia rebé una visita del bisbe de Vic. Aleshores el poble tenia 9 cases juntes i un hospital amb una capella dedicada als sants Joan Baptista i Evangelista. Estigué adscrita al bisbat de Vic fins que el 1957 passà a la diòcesi de Solsona. A l'interior hi ha una talla de sant Jaume amb els atributs de pelegrí que li són propis, que per la factura del rostre i el treball de la vestimenta es podria datar del segle xviii. L'església de Sant Jaume de Pallerols formava part del circuit de pelegrinatge del camí de Sant Jaume. Referències
Sant Jaume de Palouet

Sant Jaume de Palouet és l'església parroquial del poble de Palouet al municipi de Massoteres (Segarra) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La parròquia pertany al Bisbat de Solsona. Descripció Es tracta d'una església originàriament romànica, que ha patit diverses modificacions al llarg del temps. La façana principal, és de grans carreus ben treballats i presenta una porta d'arc de mig punt adovellada. Al damunt hi ha una fornícula amb la imatge de Sant Jaume. Un campanar d'espadanya, amb dos ulls que acullen dues campanes, corona l'edifici. El mur dret de l'església, havia estat tapat per un magatzem, que en desaparèixer ha deixat a la vista el mur de pedra amb una espitllera. Té una sola nau coberta amb volta de canó. Al centre de la nau hi ha una tomba que data de 1731, propietat de la família Xuriguera-Alsina. A l'esquerra de la nau hi ha la sagristia, construïda el 1765. El 1861 es va construir el baptisteri i un altar d'estil barroc clàssic. Al mur esquerra de la nau, la familia Alsina, va finançar el 1942, un altar. Destaca la pica baptismal adossada a la banda dreta que es podria datar al segle xviii. L'any 2000, es va fer una restauració, que va deixar la pedra al descobert, excepte a la volta. Història El poble de Palou de Torà, també anomenat Palouet o Palou de Massoteres, es troba a llevant del terme municipal de Massoteres. Es tracta d'un poble medieval que fins a mitjans del segle XX conservà l'estructura de vila closa, amb dues portes d'entrada. Una d'elles s'obria davant l'església de Sant Jaume -advocació poc freqüent en les esglésies d'aquestes contrades- que estava fora de la vila. El lloc de Palouet és esmentat l'any 1116 en el testament de Pere Ponç. L'església de Palou, com la de Massoteres, era sufragània de la parròquia de Sant Pere de Talteüll. Des de finals del segle xvi pertany al bisbat de Solsona. L'any 1894 esdevingué parròquia. Per donar habitatge al capellà es va haver de construir la rectoria. L'edifici actual és una construcció reformada sobre una fàbrica medieval. Referències