NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hospital Verge de la Cinta

El Hospital Universitari de Tortosa Verge de la Cinta, llamado anteriormente Residencia Sanitaria Verge de la Cinta, es un hospital de Tortosa (Tarragona) que está incluido en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña.​ En 2011 privatizó el servicio de cocina.​ Descripción El edificio, conformado por diferentes cuerpos rectangulares adosados e intercomunicados entre sí, de diferentes alturas (oscila entre las dos y las seis plantas), dispone de sótanos donde, entre otros servicios, se sitúa el servicio de urgencias. En las plantas inferiores se encuentran las consultas externas, la cafetería y otros servicios complementarios, y por el resto del edificio se reparten las habitaciones. En el exterior, la superposición de plantas se refleja mediante la alternancia de sectores horizontales de muro, enlucidos y pintados, y otros donde se sitúan las ventanas. La distribución en planta de los cuerpos, que conforma un perímetro bastante irregular, busca aprovechar al máximo la luz natural, sin tener que construir patios interiores. La zona del paseo cercano aprovecha los espacios de los antiguos fuertes de Cristo, la Victoria y Carme. Dispone de helipuerto, una pequeña pista de aterrizaje para helicópteros. Se accede a través de la carretera Simpática, que se dirige también a la Ermita de Nuestra Señora de la Providencia y del Coll del Alba. A pie se accede desde el barrio del Garrofer, sobre el cual se sitúa. Historia En el lugar que ocupa hoy la residencia existían antiguos cuarteles del Ejército, construidos durante la Guerra de la Independencia. La explanada recibe el nombre de plà de les Sitges porque se encontraron diferentes sillares prehistóricos, ahora desaparecidos. El día 22 de noviembre de 1976 abrió las puertas el Hospital Universitari de Tortosa Verge de la Cinta, con el nombre de Residencia Sanitaria Virgen de la Cinta, el primer centro hospitalario de titularidad pública que se construyó en el territorio, y actualmente un referente para la población de las Terres de l'Ebre como centro sanitario y asistencial. El Hospital Universitari de Tortosa Verge de la Cinta es el centro hospitalario de referencia de la sanidad pública en las Terres de l'Ebre. Su gestión corresponde al Institut Català de la Salut (ICS) y forma parte de la red Hospitalaria XHUP. En enero de 2018, estrenó un nuevo Hospital de día, una unidad de atención especializada y administración de tratamientos sin ingreso. La nueva área tiene una superficie de 426 m² y corresponde a una primera fase que ha supuesto una inversión de 250.000 euros e incluye zona de recepción de pacientes, sala de espera, 14 boxes de tratamiento, 4 consultas de oncología, 2 de hematología y una consulta de enfermería.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Hospital Verge de la Cinta.
Sant Ampèlit

Sant Ampèlit és una capella dedicada al culte de Sant Empèlit al veïnat de Panedes al terme municipal de Llagostera. Fins fa poc anys funcionava la rectoria existent al costat del temple. L'edifici fou reformat i ampliat el 1561, depenia de la parròquia de Sant Feliu de Llagostera. Es tenen notícies de la seva existència en un document de l'any 1362 amb el nom de Santi Polei de Panadesio. Antigament era l'església de Panedes. Inicialment de planta rectangular i d'una sola nau, amb absis semicircular i arcuacions llombardes a l'exterior. La planta actual té forma de creu a causa dels braços laterals construïts en ampliar la capella. La façana presenta una petita porta dovellada i una petita obertura. La coberta és de teula a dues vessants. Les cantonades de les parets portants són amb carreus de pedra i la resta amb pedra morterada i arrebossada. Vegeu també Llista de monuments de Llagostera Referències
Sant Andreu de la Serreta

Sant Andreu de la Serreta és una església del municipi de Capolat (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església romànica de petites dimensions d'una sola nau coberta amb volta de canó rematada per un absis cobert amb volta de canó lleugerament apuntada. L'absis té gairebé la mateixa amplada que la nau de l'església, separada d'aquesta per un arc triomfal que s'enfonsa en els murs de la nau. L'absis té dues finestres de doble esqueixada, l'una al centre de l'absis i l'altre, al mur de migjorn. En aquest mateix mur s'obre la porta d'arc de mig punt adovellat. A ponent s'alça el campanar d'espadanya de dos ulls, d'aspecte massís. L'aparell és rudimentari i irregular. La coberta és a dues aigües de teula àrab. A tramuntana fou construïda una petita sagristia al segle xviii. Història Manquen notícies concretes sobre aquesta església del municipi de Capolat, lloc que pertanyia al ducat de Cardona, com la resta de l'actual municipi. L'església és un edifici del s. XI i no se'n conserva l'acta de consagració. Referències
Sant Andreu de Montconill

Sant Andreu de Montconill és una església del municipi de Biosca (Solsonès) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació Està al nord-est del municipi, en terrenys de l'antic terme de Lloberola. S'aixeca al cap del serrat que es forma entre la Rasa de Montconill al sud i la de la Coromina o Miravalls al nord, a ponent de les runes de la masia de Montconill que li dona nom. S'hi accedeix des del Folch per una pista forestal molt precària. Descripció L'església és orientada a l'est, i és feta a base de pedres treballades i disposades en filades. Té una nau i un absis semicircular. La volta és totalment esfondrada, així com part dels murs. Presenta al parament forats de la bastida que travessen tot el mur de l'absis a l'arrencada de la volta, disposats en filada. Prop del frontis, a banda i banda, hi ha dues arcades de mig punt adovellades: la del mur nord està en un cos sobresortint del mur de la nau i té una finestra; el del sud està en ruïnes i sols se'n veu l'arrencada. Possiblement contenia la porta en el mateix lloc que al davant té la finestra, ja que a la resta de murs no s'hi veu cap obertura que pogués correspondre a la porta. No hi ha cap arc preabsidal, però l'arc que donava entrada a l'absis arrencava d'una imposta formada per una secció trapezoidal amb bisell. Hi ha diferents finestres: una al frontis en forma de creu grega; una altra al mur nord, sota l'arcada de doble esqueixada i arc de mig punt adovellat. I una tercera a l'absis, d'una esqueixada i sortida rectangular. Història L'església de Sant Andreu fou una capella de la parròquia de Sant Miquel de Lloberola. Devia ser l'església del vilatge de Montconill; el mas i el terme eren propietat del monestir canonical de Santa Maria de Solsona. Referències
Sant Bartomeu de Torres

Sant Bartomeu de Torres és una església romànica de Fontcoberta (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Bartomeu es troba adossada a un mas. L'edifici és molt simple, d'una sola nau de planta rectangular coberta amb volta apuntada i absis semicircular a la capçalera, orientada a tramuntana. La façana principal presenta una porta dovellada i restes d'un arc rebaixat de carreus a una banda i l'arrencament d'una altra, que haurien conformat un antic porxo. L'interior mostra cornisa de pedra i paviment amb lloses de pedra. L'exterior mostra cornisa còncava als laterals i convexa a l'absis. Història En aquest indret la tradició situa l'existència d'un castell. També assegura que havia estat un priorat benedictí. Segons Marqués-Corominas abans de 1212 hi havia una fortalesa anomenada Torres, que donà nom a un llinatge noble d'aquell lloc. A l'Arxiu Diocesà consta que l'any 1253 els senyors de Espasens va fundar la capella i el priorat. Hi ha un carreu aprofitat que presenta la data de 1632. La porta lateral dovellada té la data de 1622. Hi ha modificacions del segle xviii amb una llinda cisellada. Referències
Sant Pere i Sant Feliu de Gallifa

Sant Pere i Sant Feliu de Gallifa és una església romànica del municipi de Gallifa (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És de la segona meitat del segle xi, d'una sola nau i absis trilobulat amb decoració de tipus llombard. Història L'església apareix documentada per primera vegada l'any 1060. Fou consagrada entre 1140 i 1180, en temps que Bernat de Rocafort era senyor de Gallifa, on en el seu testament sacramental, va deixar a l'església de Sant Feliu de Gallifa el dia de la seva consagració "dos masos i una illa de terra i també el delme de dos molins per fer cremar cada any una llàntia en la dita església durant la quaresma" (12 de juliol de 1184). Actualment és la parròquia la que centra la vida religiosa de la disseminada població de Gallifa. A uns cinc minuts de distància hi té la rectoria amb el campanar. Referències
Sant Iscle i Santa Victòria de Centenys

Sant Iscle i Santa Victòria és una església romànica al veïnat rural de Centenys del municipi obra d'Esponellà (el Pla de l'Estany) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció La construcció, enmig d'unes poques edificacions, és d'una sola nau amb absis semicircular poc sortit amb finestra de doble esqueixada. Amb posterioritat s'hi afegiren dues capelles laterals situades a la banda nord i la sagristia que amaga la meitat de l'absis. La nau presenta els murs amb carreus ben tallats, cornisa de pedra i volta de canó apuntada també de carreus. La portada situada a ponent és d'arc adovellat de mig punt amb llinda i timpà. Hi ha un cor, afegit segurament del segle xviii. D'aquesta època serien també les dues capelles laterals i el campanar actual de planta quadrada i coberta piramidal que substitueix l'original d'espadanya. L'actual coberta es troba recrescuda amb unes golfes que haurien tingut ús defensiu. Es conserven les espitlleres. Història El lloc és esmentat l'any 923 amb el topònim "Cantens" i "Sentens". L'any 1001 Centenys pertanyia al monestir de Cuixà. En el mur de l'esquerra, mirant l'altar, hi ha una làpida amb l'any 1331, on hi consta que Joan Mitjavila, mercader de València, amb orígens en aquesta parròquia, va pagar una custòdia de plata i va donar una làmpada votiva. Referències Enllaços externs St. Iscle i Sta. Victòria al web de l'Ajuntament d'Esponellà Parroquias de la diocesis de Girona (castellà) al web de la Conferencia Episcopal Española (llista de telèfons i adreces)
Sant Jaume de la Boixadera dels Bancs

Sant Jaume de la Boixadera dels Bancs, o Sant Jaume dels Bancs, és una església de culte catòlic situada a l'enclavament de Comaposada, a la parròquia de Correà, al municipi de Montmajor, el Berguedà, al límit territorial amb Navès, a prop de la riera de Tentellatge. El temple és ha estat considerat patrimoni immoble, en la tipologia d'edifici, és de titularitat privada i és utilitzat. No està protegit i està en un bon estat de conservació. Ubicació L'església de Sant Jaume dels Bancs està situat a l'enclavament de Comaposada, a la parròquia de Correà, a prop del límit amb el municipi de Navès i de la riera de Tentellatge. Per arribar-hi, cal prendre una pista al km 134 de la carretera C-26, entre Berga i Solsona, a l'alçada de l'Hostal Majoral. Descripció Sant Jaume dels Bancs és una petita església que té una sola nau i està coberta amb una volta de canó de pedra a plec de llibre enguixada i amb una teulada exterior amb dues vessants feta amb teula àrab. Els murs del temple són llisos i no estan ornamentats. A la façana principal, sobre la porta, només hi ha un petit ull de bou circular i una finestra quadrada tapiada al costat meridional. La porta està a la banda occidental de l'església i està feta amb grans dovelles que formen un arc de mig punt. Al capdamunt de la façana principal hi ha un gran campanar d'espadanya amb dos ulls. En el mur septentrional hi ha dos contraforts. Hi havia un absis semicircular que ha desaparegut del que només en resten els fonaments. Història L'església no té prou dades concretes que permetin refer-ne la seva cronologia, però la seva estructura ens mostra un edifici romànic antic. Tot i que anteriorment fou una església sufragània de Sant Serni del Cint, actualment depèn de la parròquia de Montmajor. Hi ha cases de la zona de Boixadera que són de Correà i de Tentellatge. A principis del segle XXI es va reconstruir la casa perquè s'havia esfondrat a la dècada de 1980. Referències Vegeu també Llista de monuments de Montmajor
Sant Joan Baptista de Vilademuls

Sant Joan Baptista de Vilademuls és una l'església parroquial de Vilademuls (Pla de l'Estany) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. S'hi venera sant Joan Baptista, però no en la festivitat del seu naixement (24 de juny) sinó en la del seu martiri o degollació (29 d'agost). Descripció La façana del temple presenta una portalada gòtico-renaixentista, amb guardapols i arrencaments cisellats figurant rostres humans. A sobre hi ha una finestra amb arc de mig punt. A la part superior hi ha el campanar, que inicialment hauria estat d'espadanya, i que actualment presenta planta quadrada i coberta piramidal. L'edifici s'estructura en una sola nau, amb absis semicircular i tres capelletes laterals ficades en els murs. Una escala de cargol condueix al campanar. La nau presenta volta de canó i els murs són de carreus irregulars, actualment deixats a la vista, rematats amb una senzilla cornisa de pedra. És interessant la pica baptismal de pedra d'estil gòtic, situada al mur de façana, i la tomba de Saurina de Cervelló, col·locada sobre cartel·les de pedra, amb els escuts de Vilademuls i Rocabertí. Història Inicialment hi hauria hagut una capella, construïda a redós del Castell de Vilademuls. Aquesta s'hauria reconstruït aprofitant les ruïnes del castell. A la llinda de la portalada hi figura la inscripció: "Orate pro invicem ut salvemini Rehedificatum fruit hoc templum anno domini 1560". Referències
Sant Joan de Riu

Sant Joan de Riu (o Sant Joan Baptista) és l'església parroquial, romànica, de Riu de Cerdanya (Cerdanya) i és inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una església d'una sola nau amb capelles laterals de planta quadrada i capçada per un absis semicircular. La planta és de creu llatina. La coberta és de llosa. A la nau, la coberta és a dues aigües i a l'absis és d'una sola vessant. Els murs són de pedra de conglomerat vermellós sense treballar. A les arestes de l'immoble és l'únic lloc on hi ha carreus ben escairats. S'accedeix a l'església a través d'una porta adovellada d'arc de mig punt. A la dovella central hi figura la data 1773, amb la creu de Sant Joan al centre. És el mateix tipus de gravat que presenten les làpides funeràries cerdanes d'aquest moment. El retaule també porta la data 1773. A la part superior de la porta, una petita fornícula acull la imatge de Sant Joan Baptista. Aquesta imatge fou col·locada l'any 2002, ja que l'antiga va desaparèixer. La façana està coronada per un campanar d'espadanya de dos ulls. Al darrere del qual hi ha la caixa (segurament construïda posteriorment) que dona accés a les campanes. Al damunt de la fornícula hi ha un rellotge mecànic, col·locat a l'ull de bou. Per sobre d'aquest, en trobem un de sol. A la banda dreta de la porta hi ha una placa de pedra vermella a la qual es pot llegir amb dificultat: "PLAZA DE LA CONSTITUCIÓN 18 + 21", que fa referència a la Constitució de Cádiz de 1812 (que va estar vigent entre 1812-1814, 1820-1823 i el 1836-1837). La nau presenta coberta de volta de canó, amb llunetes, sostinguda per uns pilars adossats a la paret. A l'exterior hi ha contraforts laterals. Als peus de la nau trobem un petit cor de fusta al qual s'accedeix per unes escales. El primer tram de les quals és de pedra i seguidament de fusta. Història Probablement aquesta església fou construïda a principis del segle xi i l'edifici original fou una església romànica, probablement de planta i estructura similar a l'actual. S'ha trobat un document de 1862 en el qual es demana permís al prior del monestir de Sant Miquel de Cuixà per seguir aprofitant pastures, privilegi que va ser ratificat. Aquest document confirma la dependència de l'església de Sant Joan del monestir de Cuixà. L'església de Riu fou sufragània de la de Pedra fins al 1904. Anteriorment aquesta última era rectoria i la de la Riu era vicaria. L'església de Sant Joan Batista es parroquial de Rius del Pendís i té tendència de la de Bellver de Cerdanya. Referències
Sant Joan de Vilatenim

Sant Joan de Vilatenim és una església del municipi de Figueres (Alt Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És un edifici situat a Vilatenim, actualment del terme municipal de Figueres. És una petita església amb una sola nau. La façana és la que podem veure a moltes esglésies del mateix estil a la comarca. Una porta amb arc de mig punt, una petita finestra a la part superior i un petit campanar construït, probablement, en èpoques posteriors. Interiorment és una església molt fosca, ja que la seva única obertura són la porta i la finestra de la façana. Referències Enllaços externs «Sant Joan de Vilatenim». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Sant Jordi de Sagàs

Sant Jordi de Sagàs és una església del municipi de Sagàs (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una petita capella construïda al segle xvi i que fou reformada al segle xviii. Consta d'una sola nau amb presbiteri quadrat i coberta amb volta de creueria gòtica. La porta s'obre al mur de ponent i és un exemplar d'arc de mig punt fet amb grans dovelles. En aquest mur, refet al segle xviii, s'hi va obrir un petit òcul central que il·lumina la nau, i el petit campanar d'espadanya. Història La capella fou construïda al s. XVI, però al s. XVIII fou reformada per la família de la veïna casa del Pou, que l'utilitzava com a capella familiar. Referències
Sant Julià de Cosp

Sant Julià de Cosp és una església romànica del municipi de les Llosses (Ripollès). Es troba dalt d'un single de la serra del Catllàras. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici és d'una sola nau amb absis semicircular, separat d'aquesta per dos arcs triomfals. La coberta és de canó seguit apuntada. La porta de dos arcs en degradació és oberta a la façana de migdia. Disposa de dues finestres de doble esqueixada, una a migdia i l'altra a l'absis, en força mal estat. A la façana de ponent s'alça un gran campanar d'espadanya de dues obertures. Coberta amb volta de canó i rematada per teula àrab de dos vessants. L'absis es troba realçat per un esglaó, avui quasi desaparegut. Història Sant Julià de Cosp resta documentada per primera vegada el s. XII (1140), per bé que el lloc es coneix des del 905. Constituïda en parròquia, en depenien tres masos, molt aïllats per les condicions del terreny. En l'actualitat es troba sense culte i serveix de cort pels ramats transhumants, que a l'estiu pasturen per aquests rics prats. Referències
Sant Marc de Cal Bassacs

Sant Marc de Cal Bassacs o capella de Sant Marc és una església situada en una zona rural als afores de Cal Bassacs, al municipi de Gironella, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau, adossada a un penyal que fa la funció d'absis. Aquest penyal, considerat un eremitori del segle x, és de forma piramidal a l'exterior i còncava a l'interior, i és precedit per una obertura d'arc de mig punt i amb una finestra oberta a llevant formada per tres blocs monolítics. El 1853 la nau fou reforçada amb dos contraforts i coberta amb volta. La façana té un petit campanar d'espadanya, un òcul central i, protegida per un porxo, una porta d'arc de mig punt adovellat, emmarcada per un guardapols i amb grafits medievals, dels segles XIII- XIV, que reprodueixen un castell. A la roca situada darrere l'ermitatge o absis i a la seva part superior s'hi aprecien restes d'altres construccions, un hàbitat probablement medieval. Els esgrafiats o grafits són situats a la porta d'entrada de l'església, la qual és de mig punt i està emmarcada per un guardapols que retorna en imposta; els grafits són a la clau de l'arc i als salmers. Un mateix dibuix es reprodueix seguint la tipologia d'un castell de tres cossos coronat per merlets triangulars i amb un portal de mig punt al bell mig de la representació castellera. Diferents nivells de relleu marquen les parts dels castells: relleu més gran al dibuix de la porta i dels merlets i nivell menys incisiu a l'hora de dibuixar els carreus del castell. Història L'any 1350 un berguedà dona en testament l'església de Sant Marc de Cal Bassacs al confent dels framenors de Berga. L'església actual fou bastida el 1749 segons indica una pedra de cantonada i el 1853 calgué construir-hi uns contraforts laterals per tal de contrarestar el pes de la volta. Malauradament les notícies històriques són molt escasses. Les primeres referències són ja d'època moderna, quan les masies veïnes col·laboren en la construcció de l'actual capella, al segle xviii. De fet, a finals del segle xvii, ni tan sols s'esmenta com a sufragània de la parroquial de santa Eulàlia de Gironella. De totes maneres, el cos principal d'aquesta església (llevat de l'absis-ermitatge del segle IX-X), sembla correspondre a un edifici del segle xiii que fou modificat i consolidat de nou al segle xviii. Pel que fa als grafits, és molt difícil determinar-ne la data de forma precisa. Per la temàtica utilitzada en la representació (castells únicament) podria tractar-se d'un treball baix medieval o posterior a causa de les grans reminiscències i permanència del Romànic en aquesta comarca. Referències Enllaços externs Eremitori de l'ermita de Sant Marc a Cal Bassacs, a Festa Catalunya. Conté abundants imatges.
Sant Martí de Capolat

Sant Martí de Capolat és una església del municipi de Capolat (Berguedà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A la porta hi figura la data de 1718 i a la finestra del campanar i al cementiri, 1850. Descripció És un petit temple amb una casa annexa que forma un conjunt aïllat situat al cim d'un turó, voltat d'antics camps de conreu. Actualment està molt transformat i refet, malgrat es troba molt malmès i mig envaït per la vegetació. El parament és de grans carreus de pedra sense desbastar, disposats en filades i units amb morter. L'església està coberta a dues aigües i a sobre del presbiteri hi ha un campanar de secció quadrangular. Talla protogòtica de fusta de la Mare de Déu dels Tossals fou realitzada a finals de segle xiii o principis del XIV. Procedeix del Santuari dels Tossals però actualment és guardada aquí. A l'altar major es conserva el Retaules de Sant Martí de Capolat, del segle xviii, fet de fusta daurada i policromada. Referències
Sant Martí de Coforb

Sant Martí de Coforb és una església del municipi de Capolat (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al costat esquerre de l'església hi trobem el cementiri i al darrere, la rectoria. Hi ha altres masies a prop com ara Rossinyol o ca l'Alent. Descripció Conjunt d'una petita església d'una sola nau, el cementiri al seu costat i una casa annexa. L'església es conserva en mal estat. És de planta rectangular, ubicada en un terreny en cert desnivell, d'aquí que l'accés pels peus es faci a través de graons. Aquesta porta és una obra posterior, un arc escarser de maó flanquejat per falses pilars, també de maó. El parament és de pedra sense treballar, de diverses dimensions i disposada en filades després arrebossat. Sobre la porta hi ha un petit òcul i rematant la façana, un campanar d'espadanya de dos ulls. La coberta és a dues aigües feta de teula àrab. Història El primer cop que trobem esmentada Sant Martí de Coforp és el 839. El 1813 data a la llinda de la porta de migjorn de l'església. Referències