Sant Miquel de la Seu d'Urgell

L'església de Sant Miquel, abans de Sant Pere, està adossada a l'angle sud-est claustre de la catedral de la Seu d'Urgell. Història La primera referència documental és del 840, quan el comte Sunifred donà a Santa Maria de la Seu una mujada de terra in suburbio Orgellitano, prop de l'església de Sant Pere i Sant Andreu. El 1933, el comte Borrell II li llegà les dècimes de illa Rete. En el seu testament del 1010, el bisbe Sal·la li llegà una sella, i el bisbe Ermengol, el seu testament del 1033, també li feu una important deixa. El 1119, a la publicació sacramental del testament de Ramon Bernat, prepòsit de Santa Maria de la Seu, s'indiquen diversos llegats per a la resturació dels altars i l'obra del cimbori de Sant Pere. Durant la pesta del 1348 es documenten diversos llegats a favor de Sant Pere. A mitjan segle, quan l'església de Sant Miquel fou donada als dominics, la titularitat passà a aquest temple. Tanmateix, la parròquia de Sant Pere no desaparegué, i en el llibre de la dècima del 1391 en figura el capellà, beneficiat de la Seu, que pagà 16 sous. Entre el 1966 i el 1977 va ser objecte d'una important restauració, amb el desmuntatge total de la façana sud, la substitució de les cobertes i la reconstrucció dels elements decoratius de l'absis. Descripció És un temple de planta de creu grega, que disposa de dues portes: una a la façana sud, totalment nova, com les tres finestres de la part alta de la façana, i una altra a la façana nord, que comunica amb el claustre, i possiblement al segle xi amb el recinte catedralici. La nau nau coberta per un embigat de fusta, suportat per tres arcs diafragmes apuntats, que semblen respondre a una reforma gòtica. Abans de la restauració, la coberta era una volta de canó, probablement fruit d'una reforma tardana que amagava l'embigat gòtic. Aquest fet és corroborat pel fet que al mur nord es conserva una finestra mig tapada pel pilar de l'arc diafragma més proper al mur de ponent. La capçalera és formada per un transsepte cobert amb voltes de canó i capçada per tres absis semicirculars, dels quals destaca el central. Aquest presenta tres finestres de doble esqueixada, molt esveltes, i al fons de cada absidiola n'hi ha una altra de les mateixes característiques. A la testera del transsepte s'obren dues finestres geminades típiques del segle xi amb columna i capitell: la del nord sembla original, mentre que la del sud és totalment nova. Al mur de ponent del braç sud del transsepte hi ha una altra finestra de les mateixes característiques, tot i que va ser tapada pel campanar i solament es pot observar des de l'interior del temple. Les façanes de la nau i el transsepte són totalment llises, mentre els absis presenten una decoració formada sota el ràfec per un fris d'arcuacions, dividits en sèries de dues per unes lesenes molt refetes. El campanar, de construcció molt posterior al temple original, és una torre de planta quadrada amb un doble accés des de l'interior de l'església i un sol nivell de finestres molt esveltes a la part més alta, dues a la façana sud, i una a cadascuna de les altres cares. Altar A l'interior es conserva un ara d'altar, procedent probablement de Santa Maria, que fa 144 × 90 × 15,5 cm i que constitueix un dels exemples de la producció dels tallers narbonesos dels segles x i xi. La taula, restaurada el 1960, té 24 lòbulss, 6 als costats més llargs de forma semicircular, 4 als costats curts i un a cada angle de ferradura. Als carcanyols es desenvolupa una ornamentació vegetal que alterna als costats més llargs florons de dibuix complex, i als més curts, florons més simples de forma trilobada. Retaule Els dos sants presideixen el seu retaule gòtic, avui conservat al Museu Nacional d'Art de Catalunya. El desembre del 2010, el Ministeri de Cultura va adquirir per 600.000 euros nou taules gòtiques d'aquest retaule, pintat per Bernat Despuig i Jaume Cirera, per a exposar-les al MNAC. Pintures En aquest museu també hi ha les pintures murals romàniques de l'absis central, de les que Només es conserva la conca i la part superior del semicilindre absidal. La composició està centrada per una Maiestas Domini dempeus sobre fons blau, inscrita en una màndorla ornamentada. Vesteix una túnica ampla acabada amb vol i un ample mantell blavós guarnit amb una rica sanefa. Duu nimbe crucífer i sosté el llibre i beneeix segons la manera tradicional. Recolza els peus en una sèrie de semicercles concèntrics amb decoració floral que representen la Terra. Al voltant es troben els símbols dels quatre evangelistes, dels quals només es poden apreciar l'àguila de Joan i el brau de Lluc. Els quatre animals apocalíptics de la visió d'Isaïes sembla que s'allunyen de la màndorla mentre giren els caps. A sota, hi ha una inscripció de la qual només és llegible un fragment: […] DO QUAE / SUMPSI / MEMBRA / VEHENDO// …NDE / RE / CRE… / JUDEX / SAN [...]/, que sembla que es refereix al Judici Final. Tres finestres decorades amb motius vegetals separen els paraments del semicilindre absidal, on s'agrupen els apòstols de dos en dos. Els de l'extrem esquerre s'han perdut, i a continuació de la primera finestra hi ha Sant Andreu i Sant Pere. El primer aguanta una creu de mànec llarg, i el segon les claus del Regne de Déu. A contnuació seguida ve la Mare de Déu, que sosté una corona amb gemmes a la mà esquerra velada, en companyia de Sant Joan, que té el llibre de l'Evangeli contra el pit. A continuació, hi ha Sant Pau i Sant Jaume. Tots vesteixen túnica i un mantell ample acabat amb una sanefa de punts. Referències Enllaços externs «Claustre i Església de Sant Miquel». Ajuntament de la Seu d'Urgell.