NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre Moratxa

Torre Moratxa és una antiga atalaia de Torroella de Montgrí declarada bé cultural d'interès nacional al cim del turó de la Torre Moratxa. Les restes d'una torre, d'una habitació en part excavada a la roca amb un paviment d'opus testaceum i d'altres parets. La torre té una alçada d'uns 4 metres i a l'interior conserva una cúpula a la part inferior. El permanent és de pedres toscament desbastades. Aquesta torre, datada cap al final de l'època medieval, sembla feta amb posterioritat a les altres parets restants, les quals podrien correspondre a l'antic castell de Rocamaura. En el testament del comte Ponç I d'Empúries, de l'any 1078, és esmentat el castell de Roca Maura, ja que el comte el deixava als seus fills Hug i Berenguer. Per un document del finals del segle xi o principis del xii, conservat al Cartulari de Carlemany, se sap que el castell depenia dels senyors de Torroella, que possiblement el tenien com a feu pels comtes d'Empúries. Referències
Torre Morratxa

La Torre Moratxa o Torre Borracha​ es una montaña de 220,1 m s. n. m. que se encuentra en el municipio de Torroella de Montgrí en la comarca del Bajo Ampurdán. Cercana al núcleo de Estartit pertenece al macizo del Montgrí. Presenta una pendiente abrupta por la vertiente sur con algunos acantilados de cierta importancia, pero una pendiente relativamente suave por su vertiente sur, por donde el acceso a pie no tiene mucha complicación, ya que un sendero recorre la cresta de este a oeste que la conecta con la Roca Maura, al este, y el cuello de en Taiana al oeste. En su cima se encuentran los restos de una torre de vigía fortificada de época moderna​ que formaba parte del sistema defensivo contra el desembarco de piratas del siglo XVIII que se complementaba con la Torre de los Moscato y las masías fortificadas de la llanura del Bajo Ter. Véase también Bienes de interés cultural de la comarca del Bajo Ampurdán Bienes de interés cultural de la provincia de Gerona Referencias
Edifici de la Punxa

L'Edifici de la Punxa és un monument noucentista del municipi de Tarragona protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Destaca singularment dins la principal via de la ciutat aquest edifici aïllat de planta irregular que dona a tres importants avingudes i marca el límit de la Rambla Nova amb l'eixample de la nova Tarragona. Té semisoterrani, planta baixa i tres pisos, amb un més a la torre, coberta cònica de pissarra, de tipus gòtic. És una de les tres torres que hi ha a la Rambla. Als murs es veuen materials prefabricats de ciment tractats com si fossin pedra. L'edifici, en conjunt, té un aire clàssic: columnes, muntants de finestres i balcons, llindes i frontons, successió d'arcades de mig punt a les finestres superiors, cornises, balustrades, etc. Història No ha canviat la funció per la qual va ser construït, si bé el 1940, prèvia remodelació interior, s'instal·là en el local comercial la Comissaria de Policia. Fou el primer edifici de la ciutat en el qual s'instal·là un ascensor. Avui en dia és la seu de la Cambra Oficial de Comerç, Indústria i Navegació de Tarragona. Referències
Mas del Nomdedéu

El mas del Nomdedéu és una masia de Reus, la partida del Burgaret, abans coneguda per mas del Cailà i més tard, del Ferrater. Es troba entre la riera de la Quadra i la carretera de Constantí, per on s'hi accedeix, a través del camí de les Puntes. Descripció És un mas de planta baixa i dos pisos, de planta quadrada i amb una torre centrada al mig que, per una escala, dona accés al terrat. Els dos cossos laterals, a banda i banda de la façana, estàn construïts un nivell per sota de l'edifici, i fan que al primer pis hi hagi dues galeries amples, amb tres grans obertures a nord i a sud. La planta baixa, de gran altura, era pels usos propis del mas, i la primera planta l'ocupaven les habitacions. Per la seva situació, la vista domina el territori, i s'albira el mar. La façana del mas està feta d'estuc amb franges alternades que imiten carreus i parament d'obra vista. Un altre maset petit es troba tocant al mas, de planta també quadrada, i davant hi ha una bassa rodona. Actualment (2024) la finca, que té aigua abundant, està plantada d'hortalisses, sobretot cebes i calçots. No s'habita, i totes les edificacions, inclosos uns magnífics galliners, es dediquen a l'explotació agrícola. Referències
Mas del Tallapedra

El mas del Tallapedra és una gran masia senyorial d'anomenada, situada a la partida del Vilar, a Reus. Situada a la banda nord de la carretera de Tarragona i a l'oest de la riera de la Beurada. El camí de l'Aigua Nova hi portava. Descripció El mas es va construir sobre un ampli basament, és d'estructura clàssica i té un cos principal amb planta baixa i tres pisos amb uns porxos a banda i banda a dues alçades, i amb una torre al centre de dos pisos que sobresurt del cos principal. El conjunt del mas està format per diverses construccions adaptades a la producció agrària, amb corrals, quadres, i actualment, com que és una hípica, pistes d'equitació. Conserva uns vells rentadors i la gran bassa circular que regava la finca. Rep l'aigua d'una mina que ve des de Vilallonga del Camp. Es conserven també alguns elements d'un jardí romàntic, amb laberints fets de vegetació, diversos estanys i rierols i una cova artificial. Produeix farratge per als cavalls i les terres es veuen conreades. Història El mas existeix al menys des del segle xviii, i abans d'aquesta data era una suma de petits masos dedicats a l'agricultura. La finca original, de 23 hectàrees, va ser dividida pel pas del ferrocarril. Actualment té 9 hectàrees. A la segona meitat del segle xix Antoni Abelló, d'una família que s'havia enriquit amb negocis a ultramar, va adquirir el mas i el va ampliar i remodelar. Va construir una mina, la mina del mas del Tallapedra, que procedent de Vilallonga, on va comprar els drets d'aigua del mas del Batistó a un propietari de la Selva del Camp cap al 1851, la va fer passar pels termes d'El Rourell, El Morell, La Pobla de Mafumet, La Masó, Constantí i la Selva, cosa que va donar lloc a diversos plets entre el propietari i els alcaldes dels pobles per on passava. Ramon Amigó diu que fins i tot hi va córrer la sang. Referències
Mas de Sant Rafael

El Mas de Sant Rafael, també conegut com a Mas dels Teixells, Mas dels Tegells i Castell de Teixells, és un mas situat al camí dels Tegells, al terme de Cambrils. Prop de la casa hi passa el barranc del mateix nom, que és un ramal del barranc de les Francines, i el camí de Mont-roig a Vinyols. La gran influència que devia tenir aquest mas es constata per la toponímia dels elements relacionats: partida, camí, barranc i molí. Sembla que el topònim té una base antroponímica. És una edificació molt ben conservada i que actualment s'utilitza com a segona residència. Disposa d'una torre annexa amb una capella en el seu interior on fa temps s'hi celebraven misses. L'entrada disposa de dues cartel·les neogòtiques amb les inicials d'Edmund Sivatte, crioll que va reconstruir la casa a l'estil neomedieval i va plantar palmeres autòctones cubanes al jardí. El Mas esdevenir centre de trobada de carlins abans i després de la Guerra Civil Referències
Estació de Montmeló

Montmeló és una estació de ferrocarril propietat d'Adif situada a la població de Montmeló (Vallès Oriental). L'estació es troba a la línia Barcelona-Girona-Portbou i hi tenen parada trens de Rodalies de Catalunya de les línies R2 i R2 Nord i R8 dels serveis de rodalia de Barcelona, operats per Renfe Operadora. L'edifici de 1925 és una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. L'any 2023 va registrar l'entrada de 1.352.000 passatgers. Història L'antiga estació de la línia de Granollers o Girona va entrar en servei l'any 1854 quan va entrar en funcionament el tram construït per la Camins de Ferro de Barcelona a Granollers entre Barcelona (antiga estació de Granollers, substituïda per l'Estació de França) i Granollers Centre. Entre l'any 1920 i l'any 1925 s'hi construí un nou edifici de l'estació. És probable que fos construïda amb motiu de l'exposició de l'any 1929. L'antiga estació va deixar de prestar servei el 31 de juliol de 2010, després de 156 anys en funcionament, a causa de les obres de la línia d'alta velocitat entre Barcelona i Figueres. El dia 1 d'agost de 2010, es va posar en funcionament l'estació provisional de Montmeló, situada a un dels túnels per on actualment passa l'Alta Velocitat. L'estació definitiva, de forma soterrada, es va posar en servei l'abril del 2012. Serveis ferroviaris Edifici La construcció de 1925 és un edifici de planta rectangular que presenta dues façanes idèntiques: una al davant i l'altra al darrere. Consta d'una planta baixa i un pis superior separats amb una franja esgrafiada amb motius vegetals. També n'hi ha una altra a sota de la cornisa. La part superior està coronada amb un petit frontó rectangular decorat amb motllures i molt desproporcionat respecte a les mides de la façana. Finestres i portes estan formades per arcs rebaixats. L'interior està decorat a base de rajola blanca, amb dues franges horitzontals de flors. La meitat inferior és coberta de fusta. Vegeu també Llista d'estacions d'Adif a Catalunya Xarxa ferroviària de Catalunya Referències
Estación de Montmeló

Montmeló es una estación ferroviaria situada en el municipio español de Montmeló, en la provincia de Barcelona, comunidad autónoma de Cataluña. Forma parte de las líneas R2 y R8 de la red de Cercanías Barcelona operada por Renfe. Situación ferroviaria La estación se encuentra en el punto kilométrico 21,6 de la línea férrea Barcelona-Cerbère en su sección entre Barcelona y Massanet a 80 metros de altitud.​ El tramo es de vía doble y está electrificado. Historia La estación fue inaugurada el 22 de julio de 1854 con la puesta en marcha de la línea Barcelona-Granollers.​ Las obras y explotación inicial corrieron a cargo de la Compañía de los Caminos de Hierro de Barcelona a Granollers también llamada Compañía de los Caminos de Hierro del Norte de Barcelona.​ Varias fusiones y uniones empresariales tan habituales en el ferrocarril de finales del siglo XIX hicieron que la estación pasara por diferentes manos hasta recalar en TBF en 1875 que aglutinó varias de las pequeñas compañías de la época que operaban en la zona de Cataluña. En 1889, TBF acordó fusionarse con la poderosa MZA, dicha fusión se mantuvo hasta que en 1941 la nacionalización del ferrocarril en España supuso la desaparición de todas las compañías privadas existentes y la creación de RENFE. Desde el 31 de diciembre de 2004 Renfe Operadora explota la línea mientras que Adif es la titular de las instalaciones ferroviarias. En 2010, las obras de la línea de alta velocidad entre Barcelona y la frontera francesa supusieron el cierre de la estación y la apertura de un recinto provisional que será sustituido por una nueva estación subterránea fruto del soterramiento de las vías en este tramo. Servicios ferroviarios De los trenes de cercanías que paran, algunos son regionales cadenciados con destino Cerbère u origen Portbou que efectúan parada en todas las estaciones del tramo norte de la R2. Estos parten de la estación de Sants habitualmente, pues los trenes procedentes de la parte sur de la línea nunca llegan más allá de la estación de San Celoni. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Estación de Montmeló. Cercanías Barcelona en la web de Renfe.
Gare de Montmeló

La gare de Montmeló (en catalan : estació de Montmeló) est une gare ferroviaire de la ligne de Barcelone à Cerbère. Elle est située dans le territoire de la commune de Montmeló, dans la comarque du Vallès Oriental, en Catalogne, en Espagne. La première gare est mise en service en 1854 et fermée en 2010, son bâtiment, sauvegardé, est inscrit à l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne. La deuxième gare, mise en service en 2012, propriété de l'Administrador de infraestructuras ferroviarias (ADIF), est une halte de la Renfe Operadora qui la dessert avec des trains de la ligne R2, R2 Nord et R8 des Rodalies de Barcelone. Situation ferroviaire Établie à 80 mètres d'altitude, la gare de Montmeló est située au point kilométrique (PK) 21,664 de la ligne de Barcelone à Cerbère, entre les gares de Mollet-Sant Fost et de Granollers Centre. Histoire Première gare La gare de Montmeló, est mise en service le 22 juillet 1854, par la compagnie des Chemins de fer de Barcelone à Granollers, lorsqu'elle ouvre au service du tronçon de Granollers à Granollers Centre de sa ligne de Granollers ou Gérone. Le bâtiment est construit au début des années 1920, sans doute à l'occasion de l'exposition de 1929. La gare d'origine cesse ses activités ferroviaires le 31 juillet 2010, après 156 ans d'exploitation, en raison des travaux de la LGV Madrid - Saragosse - Barcelone - Frontière française. Le 1er août 2010, une gare provisoire de Montmeló est mise en service, dans l'un des tunnels traversés par la LGV. Deuxième gare Une nouvelle gare de Montmeló est mise en service en avril 2012. En 2016 la fréquentation de la gare est de 798 000 voyageurs. Service des voyageurs Accueil Desserte Intermodalité Patrimoine ferroviaire Le bâtiment d'origine de la ligne de chemin de fer de Barcelone à la France par Granollers (1854). Fermé et désaffecté du service ferroviaire, est inscrit à l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne. C'est un bâtiment rectangulaire avec deux façades identiques: une à l'avant et l'autre à l'arrière. Il se compose d'un rez-de-chaussée et d'un étage supérieur séparé avec une bande de sgraffites à motifs végétaux. Il y a aussi une autre bande sous la corniche. La partie supérieure est couronnée d'un petit fronton rectangulaire décoré de moulures et très démesuré par rapport aux mesures de la façade. Les fenêtres et les portes sont formées par des arcs baissés. L'intérieur est décoré avec un carreau blanc, avec deux bandes horizontales de fleurs. La moitié inférieure est recouverte de bois. Notes et références Notes (ca) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en catalan intitulé « Estació de Montmeló » (voir la liste des auteurs). Références Voir aussi Articles connexes Liste de gares en Espagne Réseau ferroviaire de Catalogne Renfe Ligne R11 Liens externes La gare de Montmeló, sur le site officiel de la Renfe. La gare de Montmeló, sur le site officiel de Adif. Portail du chemin de fer Portail de la Catalogne
Stazione di Montmelò

La stazione di Montmeló è una stazione ferroviaria situata nel comune di Montmeló, nella provincia di Barcellona, in Catalogna. Offre un servizio di treni a media percorrenza, e fa parte della Linea R2 e della Linea R8 della Cercanías di Barcellona. La stazione fu inaugurata il 22 luglio del 1854 con la línea Barcellona-Granollers. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su stazione di Montmelò Collegamenti esterni (ES) Media Distancia Cataluña nel sito della Renfe. (ES) Cercanías Barcelona nel sito della Renfe.
Station Montmeló

Station Montmeló is een spoorwegstation in de gemeente Montmeló in de Spaanse regio Catalonië dat in 1854 werd geopend. Geschiedenis Het station werd geopend als tussenstation aan de lijn Barcelona – Granollers die op 22 juli 1854 door de Compañía de los Caminos de Hierro de Barcelona a Granollers in gebruik werd genomen. Verschillende fusies en samenwerkingsverbanden in het einde van de 19e eeuw mondden in 1875 uit in de Compañía de los ferrocarriles de Tarragona a Barcelona y Francia (TBF), waarin verschillende kleine spoorwegen in Catalonië werden samengebracht. In 1889 stemde TBF in met een fusie met de machtige spoorwegmaatschappij MZA. Deze fusie bleef bestaan tot 1941, het jaar waarin het spoorwegnet in Spanje werd genationaliseerd. Daarbij verdwenen alle bestaande particuliere spoorwegmaatschappijen en werd Renfe opgericht. Tussen 1920 en 1925 werd er een nieuw stationsgebouw gebouwd, waarschijnlijk ter gelegenheid van de wereldtentoonstelling van 1929. In 1952 werden Spanje en Portugal het eens over de Iberische spoorwijdte van 1668 mm (breedspoor) die vervolgens werd doorgevoerd op het hoofdnet. De aanleg van de hogesnelheidslijn Barcelona – Figueres (HSL) was aanleiding voor een grondige verbouwing van het station. Zowel de HSL als de breedspoor lijn zouden ondergronds gebracht worden. De tunnel van de HSL werd ten zuiden van het station gebouwd. Op 31 juli 2010, na 156 jaar in bedrijf te zijn geweest, werden de bovengrondse sporen gesloten om ruimte te maken voor de bouw van het ondergrondse deel aan de breedspoor lijn, een dag later werden de provisorische perrons in de HSL-tunnel in gebruik genomen. In 2012 was ook de tunnelbuis voor de breedspoor lijn gereed en in april kwamen de nieuwe ondergrondse perrons in gebruik. Het gebouw uit 1925 is op de Catalaanse monumentenlijst geplaatst. Ligging en inrichting Het station ligt bij kilometerpaal 21,6 van de spoorlijn Barcelona – Cerbère op 80 meter boven zeeniveau. Het gebouw uit 1925 is een rechthoekig gebouw met een identieke voor- en achtergevel, dat is opgetrokken uit rode bakstenen. De begane grond en de bovenverdieping zijn gescheiden door een sgraffitostrook met plantmotieven. Onder de kroonlijst is er een vergelijkbare strook met de zichtbare delen van de draagconstructie van het dak. Het platte dak is omrand met een fronton dat boven het midden van de gevels is voorzien van opbouw met een klok. De ramen en deuren hebben een gebogen bovenkant en zijn afgewerkt met witte biezen. Het interieur is afgewerkt met witte tegels. Door een losse liftkoker voor de oostgevel zijn zowel de verdieping als het dak rolstoeltoegankelijk. Het terrein boven de twee tunnelbuizen is omgebouwd tot park met aan de westkant een nieuw stationsgebouw dat vooral gebruikt wordt voor de voorstadsdiensten van Barcelona.
Torre de Can Badia (telegrafia òptica)

La Torre de Can Badia és una torre de telegrafia òptica situada al cim de la muntanya homònima, prop de la granja Can Badia, que li dona nom, al límit dels municipis de Santa Pau i Mieres (Garrotxa). Construïda a mitjans del segle xix, formava part del ramal de telegrafia òptica militar de Girona a Olot. Descripció Seguint la tipologia establerta, és idèntica a la torre de Ginestar, de base quadrada, amb la planta baixa atalussada, feta de grans carreus escairats, i dues plantes pis, amb murs de maçoneria de pedra rústica arrebossats, amb cornisa de pedra massissa de separació de cada planta, i envoltada per una fossat defensiu. Actualment queden dempeus tres parets gairebé senceres, on s'hi veuen les espitlleres. El terrat, on hi havia el mecanisme de telegrafia, ha desaparegut, però encara queda una biga de fusta de suport de la coberta plana. Vegeu també Torre de Can Badia (muntanya) Telegrafia òptica Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya Referències
Plaça Ricard Vinyes

La plaça Ricard Vinyes és una de les principals places de Lleida i centre de la vida social de la ciutat. Es troba a la confluència de l'Avinguda Rovira Roure, l'Avinguda Prat de la Riba, l'Avinguda de Balmes, l'Avinguda del Doctor Fleming i el carrer del Bisbe Ruano. Descripció La plaça té un disseny innovador en planta en forma de trapezi que manté la forma de laberint, en el qual s'integren les dues sortides de vianants del pàrquing subterrani i on es creen diferents espais per potenciar els diferents usos ciutadans. També es diferencia la pavimentació als diferents llocs de pas i d'estada per crear un espai de caràcter més domèstic. La plaça compta amb un aparcament subterrani de 466 places i un parc infantil. A la plaça s'hi troben quatre tòtems enllaçats amb unes estructures d'acer que serveixen de suport a la il·luminació de la plaça. Tres se situen sobre la Plaça Ricard Vinyes, un al centre i dos als extrems, un quart està situat a la rotonda. Té una superfície de 9200 metres quadrats. La major part de la plaça és només per a vianants, i s'hi troben multitud de bars i restaurants amb les seves respectives terrasses. La plaça està situada a l'anomenada "Zona Alta", una important zona comercial, i a tocar de la zona d'oci nocturn dels Vins, pel que el tràfec de gent és constant i habitual. Sovint anomenada "Ricardo", és un popular centre de trobada pels joves de la ciutat. A la plaça s'hi trobava la històrica cafeteria "Nelson". Pel que fa a la xarxa viària, actualment només es pot accedir a la plaça per les Avingudes Rovira Roure, Prat de la Riba i Balmes, que conflueixen en una rotonda. L'accés a l'aparcament subterrani es fa des de l'Avinguda de Balmes. Amb transport públic, s'hi pot accedir a través de les línies 1, 4, 6, 7 i 8 de la xarxa d'Autobusos de Lleida. La plaça també és travessada pel principal carril bici de la ciutat, que ressegueix l'eix transversal al riu Segre, des del barri de Ciutat Jardí fins al de La Bordeta. Història L'any 2010 es va inaugurar la reforma de la plaça Ricard Vinyes, dissenyada per l'arquitecta Benedetta Tagliabue, de l'estudi EMBT. La base de la proposta era construir una gran zona verda entre tot el moviment de vehicles i vianants que la rodegen. L'anterior disseny datava de l'any 1971, i principalment era un gran creuament viari, amb multitud de semàfors i poc espai per al vianant. Amb la reforma, es van tancar l'Avinguda del Doctor Fleming i el Carrer del Bisbe Ruano al trànsit, convertint-ho en àrees per a vianants. Durant les obres d'excavació del pàrquing subterrani van aparèixer les restes del monestir de Sant Francesc, del segle xiii. La plaça està dedicada al pianista lleidatà Ricard Viñes i Roda. Referències
Mercat Central de Sabadell

El Mercat Central de Sabadell és un edifici de Sabadell obra de l'arquitecte municipal Josep Renom situat a la plaça del Mercat. Història L'Ajuntament encarregà a Renom el nou projecte de plaça del mercat en els terrenys del que s'havia anomenat Camp de la Sang. El 2 de març de 1927 es presenta un avantprojecte que és definitivament aprovat el 28 del mateix mes. A partir d'aquí el projecte es desenvolupà amb rapidesa. El 2 de maig ja es posa la primera pedra. Les obres de construcció van finalitzar el 1930 i l'edifici va ser considerat a l'època com un model de mercat municipal. Arquitectura De planta quadrada irregular, té un nivell destinat a allotjar les cambres i els magatzems (sota el qual hi ha ara, un aparcament), i un de superior, amb les parades de venda. En el projecte original es preveien diversos tipus de parades segons la seva especialització, que s'ha anat perdent. Són remarcables les entrades dels quatre punts d'accés, als vèrtexs, amb portes de grans dimensions amb escales d'alçada i disseny variable adaptades al desnivell del terreny. En un dels xamfrans hi ha una cúpula que té estructura de fusta recolzada sobre una anella octogonal de murs d'obra i el dipòsit de l'aigua que hi ha a l'interior. És recoberta per un acabat de pissarra que és sustentat per quatre paraments verticals que formen un volum de planta rectangular. La coberta de l'edifici té unes mesures mitjanes de 52,5 x 65 m i té una alçada al centre de la nau de 22 m que s'aconsegueix amb un complex sistema d'estructures metàl·liques. El 2 de març del 2004 s'hi van dur a terme obres de rehabilitació per adaptar-lo als nous temps. Referències Enllaços externs Pàgina web del Mercat Central de Sabadell Vídeo de la història del mercat Arxivat 2011-03-02 a Wayback Machine.