NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Dosrius (Figaró-Montmany)

Can Dosrius és una masia de Figaró-Montmany (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia aïllada i protegida per un mur de contenció fet de pedra i que forma l'era davant de la casa, tenint a l'altre costat una quadra per a cavalls i una pallissa. Al mur lateral hi ha una finestra allindada i dues finestretes, una de les quals en forma d'espitllera. Tres grans contraforts reforcen l'altíssim mur, un dels quals està destruït. La teulada té l'aiguavés a façana, on hi ha forats que serviren en el seu moment per encastar bigues de fusta, potser d'un porxo. La llinda de la porta principal duu la data. A la dreta, hi ha una altra porta en què els muntants formen un arc en funció de mènsula. A l'interior hi ha una porta amb arc conopial amb tres rosetes en relleu i motllures. Història Edifici datat al 1793. La datació del segle xvii la sabem per referència de la propietària, sra. Angela Sanz. Referències
Can Prat (Llinars del Vallès)

Can Prat és una obra de Llinars del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat de planta quadrangular que prové de la reforma i ampliació de l'antiga masia. Al voltant hi ha altres edificis de caràcter agrícola. Es distingeixen tres cossos, el central sobresurt un pis més. Tots dos estan coberts amb teulada a doble vessant. Els laterals tenen una galeria oberta al pis. Les dues façanes tenen un capcer de perfil sinuós i una distribució simètrica d'obertures. La façana està flanquejada per dues torres de planta quadrada i cobertes a quatre vessants. Història La casa actual és fruit d'una reforma i ampliació de finals del segle passat, amb elements formals i decoratius que són representatius del llenguatge eclèctic. En el fogatge de 1553 apareix esmentat "en Prat" dins el poble de Collsabadell, que forma part actualment del terme municipal de Llinars. Referències
Escorxador (Olesa de Montserrat)

L'Escorxador és una obra d'Olesa de Montserrat (Baix Llobregat) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici d'estil industrial destinat originàriament a escorxador. De caràcter funcionalista i higienista, s'estructura en tres naus. Les laterals són només de planta baixa, mentre que la central, més alta, en té dues. Una altra nau, més petita, era destinada a l'oreig dels animals, mentre que al costat de llevant un altre cos sortint fa funcions d'oficines. És un edifici aïllat situat al centre d'una illa de l'eixample. Les façanes són austeres i funcionals, amb una composició general en la qual destaquen els amplis finestrals quadrats, alguns emmarcats amb maó, això com els forats de ventilació permanent. Les parets són arrebossades i en algun punt tenen un sòcol amb revestiment de pedra. Les cobertes són a quatre aigües i amb teula plana. Història Entre 1923 i 1932, sota l'alcaldia de Salvador Casas, es varen projectar una sèrie d'equipaments en la zona de l'eixample: el mercat, les escoles nacionals i l'escorxador municipal. A Olesa existia un escorxador al carrer de Santa Oliva, al nucli antic, el qual tenia la funció d'escorxador municipal, i on es sacrificaven tot tipus d'animals. D'ençà la construcció del nou escorxador, l'antic només es feia servir per sacrificar cavalls fins que quedà en desús i a la dècada de 1970 es va enderrocar. El projecte per a construir el nou escorxador data del juny de 1927, i els autors són l'arquitecte Raimon Duran i Reynals i l'enginyer C. Molinas. L'obra es finalitzà l'any 1929. L'edifici va ser rehabilitat per l'Ajuntament d'Olesa durant la dècada de 1990. L'any 2015 es realitza el projecte de rehabilitació del l'edifici per a destinar-lo a equipament cultural, projecte realitzat pel Servei d'Equipaments i Espai Públic de la Diputació de Barcelona, a petició de l'Ajuntament d'Olesa. Referències
El Baiés

El Baiés és una casa barroca de Montseny (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El cos habitable no és molt gran, però en conjunt amb les dependències, té un volum respectable. L'edificació és a una sola vessant, i a més de la façana, la part posterior també en fa funcions. La solució d'aquesta és a dues aigües amb el carener descentrat. La porta de la façana principal és d'arc escarser, de maó, a sobre hi ha una finestra amb llinda de pedra i un ampit decorat amb perles. Història Tot i que la construcció és més recent, tenim notícies d'un habitant de El Baiés, anomenat Jaume Baiés, el 1515. Referències
L'Isern (Montseny)

L'Isern és una obra de Montseny (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La façana queda amagada del camí principal. El cos principal, a dues aigües, té adossades moltes dependències. Tot el conjunt presenta una planta de creu, on sovintegen finestres allindades i obertures molt estretes. Cal remarcar l'adaptació al fort desnivell del terreny, que empeny contra la part posterior, cosa que ha obligat a reforçar el mur d'aquella part. Història Es té notícia que l'Isern era habitat el 1515 per un tal Antoni Jovany. Possiblement hi ha alguna relació amb coll de Bosch, masia propera. Referències
Can Pungol

Can Pungol és una masia amb elements gòtics i renaixentistes de Sant Antoni de Vilamajor (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El cos principal té diversos cossos afegits, la teulada és a dos vessants. A la façana hi ha un aporta amb 11 dovelles i un rellotge de sol. Les finestres són allindades, entre aquestes destaca una perquè té una inscripció i la data de 1587, i també sobresurt una altra perquè tant l'ampit, com la part superior volen semicircularment de la façana. Història Aquesta masia va ser fundada per Jaume Pons i Gual (per això el nom de Pun-Gol) durant el segle xv, però la casa actual porta data de 1587. La família Gol o Gual està, i ja ho estava el segle xv, força estesa. Referències
Can Riera (Sant Antoni de Vilamajor)

Can Riera és una casa de Sant Antoni de Vilamajor (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És de tipus basilical, amb el cos central més elevat. Aquest cos central té la coberta a dos vessants, mentre que els laterals la tenen a un sol vessant. Al primer pis hi ha una finestra amb una petita motllura goticitzant. A la clau de la porta, que té onze dovelles, hi ha un escut. Sobre la porta hi ha un petit balcó. A la façana també hi ha un rellotge de sol. Al mateix davant de la casa hi ha un pou de buc circular, de més de dos metres d'alt, de maçoneria sense arrebossar, i amb coberta de teula àrab, amb la finestreta a mitjana alçada. Història La notícia més antiga que es té de Can Riera és de 1226. L'edifici actual ha estat, possiblement, aixecat en diverses etapes, com ho fan suposar la convivència a la façana d'una finestra amb una motllura de regust gòtic i el balcó. Referències
Hotel Suís (Sant Celoni)

L'Hotel Suís és una obra eclèctica de Sant Celoni (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil de tipologia entre parets mitgeres, amb tres façanes, una a la plaça i dos als carrers laterals. És una edificació de planta baixa i dos pisos, les façanes són planes i de composició simètrica, els elements formals donen al conjunt un caràcter neoclàssic. Història Edifici situat en l'eix longitudinal de la Plaça de l'Ajuntament. Aquesta plaça és l'espai urbà més interessant del nucli antic. Referències
Can Manlleu

Can Manlleu és una masia de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta rectangular que consta de dos pisos. Per una banda, tenim la planta baixa que contempla quatre obertures, de les quals cal destacar únicament el portal d'accés adovellat, d'arc de mig punt i amb unes dovelles de dimensions importants. Pel que al primer pis o planta noble, consta de tres obertures, dues de les quals -la central i la de ponent- són d'arc depressiu convex i amb muntants de pedra. En la finestra restant la llinda monolítica ha estat suprimida, però no els muntants de pedra. Arran de l'edat avançada de la masia i per tal de solucionar els problemes i mancançes d'espai, s'han realitzat diversos afegits a la masia, concentrats especialment a la part posterior i a ponent. Finalment, cal dir que la masia està coberta amb una teulada de vessant a laterals. Referències
Can Sis Dits (Vidreres)

Can Sis Dits és una obra de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici d'estructura rectangular format per dues plantes i cobert a dos vessants a laterals. A tocar del mas hi ha una torre d'uns deu metres d'alçada per cinc de diàmetre que també està habilitada com a habitatge. Les obertures de la casa són rectangulars i emmarcades de pedra, la major part dels quals amb llindes en forma d'arc depressiu convex. Les obertures de la torre són rectangulars i fetes d'obra. Als voltants de la casa hi ha establiments varis pel bestiar i una masoveria o casa nova del segle xx. Història A la part lateral dreta de la casa existeix una finestra amb el marc de granit la llinda de la qual porta inscrita la data de 1783, potser reaprofitada de l'estructura anterior, ja que les pedres que emmarquen les obertures de la façana actual no són de granit. Referències
Can Massa Súria

Can Massa Súria és una casa de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici rectangular de dues plantes i coberta a dues aigües a laterals. Actualment, està dividida en dos habitatges. Les obertures són totes rectangulars i emmarcades de pedra, de les quals destaca la gran llinda de la porta principal, de granit, i la finestra del primer pis que hi ha sobre la porta. Aquesta està decorada amb un ampit ple d'arcuacions i motllures i uns muntants també decorats. A tocar de la casa hi ha alguns adossats del segle xx i a l'entorn proper una casa nova dels fills de la família. A la paret existeix un rellotge de sol gravat i pintat. Història La casa es va partir en herència a mitjan segle xix. Referències
Can Tonet (Vidreres)

Can Tonet és una masia de Vidreres (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Va ser construïda en diverses etapes constructives a base d'afegits successius, com demostren les llindes amb dates com ara el 1633 i el 1719. De planta rectangular, té planta baixa i pis i teulada de vessants a laterals. La planta baixa consta de dues obertures, com són el portal d'accés rectangular, de llinda monolítica la qual ha desaparegut però no així els muntants de pedra. Flanquejat a ponent per una petita obertura rectangular de llinda monolítica amb muntants de pedra. Pel que fa al primer pis o planta noble, també disposa de dues obertures. Per una banda, la central, ubicada simètricament sobre el portal d'accés, d'arc depressiu convex i muntants de pedra. I per l'altra, a ponent, una finestra rectangular, de llinda monolítica conformant un arc pla i muntants de pedra. Referències
Mas Mercadé (la Secuita)

El Mas Mercadé és una masia eclèctica de la Secuita (Tarragonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Mas que tracta de reproduir l'estructura d'un casal o mas fortificat. Té un cos central format per planta baixa i dos pisos, amb senzilles finestres quadrangulars, i una petita tronera adossada a l'angle dret de la façana, al nivell del segon pis. Al costat esquerre hi ha una torre, de planta quadrada, que sobrepassa força l'alçada de l'edifici i és coberta amb una petita teulada a quatre vessants de ceràmica de colors; al pis més alt, hi ha una finestra doble de tipus geminat. Precedeix l'entrada un petit pati o jardí que queda tancat per un mur o marge de pedra i reble. Referències Enllaços externs «Mas Mercadé». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Can Fruitós

Can Fruitós és una masia de Sentmenat (Vallès Occidental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia situada per sobre de les terres del castell de Sentmenat. És una de les més antigues. Al segle xxi, tot i que el conjunt ha estat reformat, manté encara la noblesa de la seva estructura anterior. En les finestres altes, hi ha elements de tipus gòtic i el portal que dona accés al pati central està adovellat amb arc escarser. Història Les terres on està emplaçat actualment Can Fruitós depenien antigament de la Vila de Caldes i juntament amb les masies veïnes, formaven el "Prat Condal". Referències
Antiga Casa de la Vila de Fortià

L'antiga Casa de la Vila de Fortià és la casa consistorial vella del municipi de Fortià (Alt Empordà). Descripció L'edifici és obra de l'arquitecte figuerenc Claudi Díaz Pérez, que exercia d'arquitecte municipal. De planta rectangular amb dues plantes, segueix una estètica senzilla típica dels edificis públics construïts durant la dictadura franquista. En destaca la seva entrada porxada amb pedra a la part inferior, a la qual s'hi accedeix per unes escales; així com a través d'una rampa lateral. A la planta baixa hi ha els serveis administratius i a la planta superior l'arxiu i la Sala de Plens. Anteriorment en aquesta planta superior també hi havia hagut el dispensari, fins que es va construir el Dispensari Municipal el 1994 a pocs metres de l'Ajuntament. Història Els terrenys per a la casa consistorial van ser donats pel veí Josep Batlle Rovirola i la construcció, a càrrec del fortianenc Alfons Iter, va ser finançada amb fons públics i una aportació de 10.000 pessetes de Carles Casades de Còdol. L'edifici va ser inaugurat per la festivitat fortianenca dedicada a Santa Quitèria de l'any 1953 amb la presència del governador civil de Girona. El gener de l'any 2025 va deixar de ser la casa consistorial del municipi degut al trasllat d'aquest a la Casa Gran. Referències
Ermita del Calvari de Corbera d'Ebre

L'Ermita del Calvari de Corbera d'Ebre és una obra de Corbera d'Ebre (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Ermita d'una nau central amb capelles laterals, de planta rectangular i absis poligonal de tres costats. Sagristia, en un dels seus laterals, amb forts contraforts i cimbori octogonal. Presenta un porxo obert a la façana principal, amb arcs de mig punt per sobre el qual hi ha una rosassa prou dimensionada. La porta d'accés és de carreus, dovellada i tot el conjunt de maçoneria en la seva quasi totalitat, ha estat revocada i pintada en blanc. La coberta a dues aigües de teula àrab. Història L'actual ermita ha estat restaurada per la Direcció General d'Arquitectura l'any 1973, sembla aproximadament del segle xviii, encara que molt possiblement sobre una altra anterior. Culmina una ruta serpentejant en la qual es bastiren els pilons del Via Crucis. Referències Enllaços externs «Ermita del Calvari». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Ca Pinyolet

Ca Pinyolet és una obra de Corbera d'Ebre (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici entre mitgeres es compon de planta baixa, pis i golfes. A la planta baixa, de carreus, hi ha un gran arc de mig punt que pràcticament recull tota l'amplada de la crugia. A la porta de fusta encara s'hi pot llegir, com en altres portes del carrer, "confiscat C.N.T", inscripció de la Guerra Civil. La planta superior i les golfes són de totxo massís manual de petites dimensions arrebossat en algunes parts. Al primer pis hi ha una balconada i a les golfes n'hi ha dos amb arcs rebaixats. La façana està rematada amb una cornisa motllurada de pedra. Les cases d'aquest carrer són edificis habitats més nous per la seva part posterior al poble nou. Referències Enllaços externs «Ca Pinyolet». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Ajuntament del Pinell de Brai

L'Ajuntament del Pinell de Brai és una casa consistorial del monumentalisme academicista situada al Pinell de Brai (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici actual que utilitza formes clàssiques. De tres plantes amb porxo d'arcs de mig punt a la façana principal. La part central de l'interior està ocupada pel cos d'escales. Els tres nivells estan separats per una cornisa motllurada i a la planta primera les finestres principals estan emmarcades per pilastres toscanes que suporten un frontó triangular. També trobem pilastres delimitant el porxo. Al segon pis les obertures són en forma de galeria correguda. Coberta de teula. Referències Enllaços externs «Ajuntament del Pinell de Brai». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Capella de la Mare de Déu de Montserrat (Vilalba dels Arcs)

La Capella de la Mare de Déu de Montserrat és una edificació de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de petites dimensions, situat al Calvari, prop del cementiri. Té planta rectangular i és fet de maçoneria amb carreus als angles i obertures. La porta d'accés d'arc de mig punt, que arrenca d'impostes, és adovellada. Té l'arc i els brancals motllurats. Damunt la porta hi ha una inscripció que diu " LO QUE DEVEIS COENPAR CORAÇONES TIERNOS ES A CHRISTO SUPREMO JUEZ". Més amunt hi ha un òcul. Corona el conjunt un campanar d'espadanya. Referències Enllaços externs «Capella de la Mare de Déu de Montserrat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Cementiri de Vilalba dels Arcs

El Cementiri de Vilalba dels Arcs és una obra de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El cementiri està adossat a l'ermita de la Mare de Déu dels Dolors. S'accedeix a l'interior mitjançant una porta allindada amb un arc de maó per damunt. Formen la tanca la façana de dues capelles amb arcs de mig punt de pedra, avui en dia tapiats, i una espadanya, també de pedra. Aquestes capelles estaven dedicades a Santa Maria Cleofé, a la dreta, i Santa Magdalena, a l'esquerra. L'interior del recinte combina les tipologies de nínxols apilats i enterraments sota terra. Tot el conjunt és voltat per una tàpia. Referències
Molí d'oli al Bassot

El Molí d'oli al Bassot és una obra de Vilalba dels Arcs (Terra Alta) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edificació de planta rectangular amb antiga coberta a dues aigües, actualment desapareguda. Estava originalment dividit en tres naus i subdividit per pilars de carreus de pedra de 50 centímetres de costat, tancat per murs de pedra seca arrebossada en determinats llocs. Les obertures presenten llindes, fetes tant amb bigues de fusta com amb peces de pedra. Es conserva la torre d'una premsa del tipus de biga i lliura, a més de rodes de molí, piles i dipòsits per l'oli. Darrere l'edificació hi ha un pou de forma el·líptica. Hi ha la data de 1856 sobre una porta. Referències Enllaços externs «Molí d'oli al Bassot». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mas de Bastistó

El Mas de Bastistó és una obra d'Alcover (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia de grans dimensions i aspecte senyorial, de forma irregular i de planta baixa, planta pis i golfes; s'alçades variables, s'adapta a una topografia en pendent. Les parets són de pedra i això dona uniformitat al conjunt. S'hi ha fet obres de rehabilitació recentment- Prop d'aquest volum principal hi ha altres edificacions, magatzems i un altre mas. L'entorn és clarament agrícola, amb conreus diversos tals com: ametllers, oliveres i avellaners. Referències
Mas de la Picarilla

El Mas de la Picarilla és una obra d'Alcover (Alt Camp) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Mas de dimensions considerables i de volum clarament definit, de planta baixa, planta pis i golfes. El mas, orientat a sud-est, s'adapta a un topografia força planera en un entorn de conreus d'ametllers i avellaners. Les parets són de pedra i fang, acabades amb arrebossat. La coberta és de teula ceràmica i a dues aigües. La casa ha estat rehabilitada. A tocar del mas hi ha una bassa. Referències
El Molí de la Vila

El Molí de la Vila és una obra d'Ulldemolins (Priorat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Restes d'un edifici de planta i dos pisos que era destinat a molí fariner i utilitzava la força del corrent del riu de Montsant, també anomenat riu de Prades. Conserva el canal de retorn, embigats de les moles i ferratges diversos. Història Aquest molí és documentat des de l'any 1398. Era de propietat municipal, encara que era arrendat en alguna ocasió. Va funcionar fins a finals dels anys 20 del segle xx. Referències
Cal Ribas (el Prat de Llobregat)

Cal Ribas és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta baixa i pis, amb mòdul lateral segons la tipologia 1 (subgrup indeterminat) de Danés i Torras. La coberta és a dues vessants en el cos central i a una vessant al cos lateral. Té la façana orientada a mar i perpendicularment a l'eix de la teulada. El seu estat és lamentable, trobant-se deshabitada i en runes part de la teulada. Els camps propers es cultiven i deuen ser arrendats a algun pagès. Història Cal Ribas apareix a la Consueta Parroquial de principis del segle xix, encara que la família Ribas (de mal nom "Quintana") ja apareix documentada al Prat el 1650. Referències Enllaços externs Cal Ribas Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cal Senyoret

Cal Senyoret és una obra del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Dos cossos paral·lelepípedes de dos pisos units per un cobert d'un pis formen l'estructura de la casa. El primer cos és el més antic (probablement del segle xix) i està obrat amb maó arrebossat i cobert amb teulada a dues vessants, segons l'esquema 1.I de Danés i Torras. El segon cos intenta ser simètric i és clarament una ampliació de mitjans de segle xx. És també paral·lelepípede però, a diferència del primer cos, està cobert amb teulada a quatre vessants seguint el model 1.III de l'esquema de Danés i Torras. Referències
Cal Roc (el Prat de Llobregat)

Cal Roc és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia que correspon a la tipologia 1.II de l'esquema de Danés i Torras. Ha estat molt restaurada, tal com es veu en la utilització de materials moderns (pedra artificial) als murs de tanca dels cossos laterals. Malgrat això conserva l'estructura bàsica antiga que és la més usual a la Marina: cobertes a dues vessants en perpendicular a la façana orientada a mar. Referències
Cal Nani (el Prat de Llobregat)

Cal Nani és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia que correspon a la tipologia 1.I. de Danés i Torras amb l'afegit d'un mòdul lateral. Té la façana orientada a mar i paral·lela a l'eix de la teulada a dues vessants, seguint el model majoritari a les masies de la Marina del Prat. La casa té adossat un cobertís-pallissa fet amb maó vist, fusta i cobert amb teula plana, que contrasta amb l'ondulada de les teulades principals. Història A la Consueta Parroquial de la primera meitat del segle xix apareix el nom de "Cal Nané", que podria correspondre a l'actual "Cal Nani". Referències Enllaços externs Cal Nani Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cal Negre (el Prat de Llobregat)

Cal Negre és una masia del Prat de Llobregat (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta baixa i pis (apart corrals i graners) distribuïts en dos cossos d'eixos perpendiculars entre sí. El cos principal té la façana orientada a mar i paral·lela a l'eix de la teulada a dues vessants. El cos posterior també està cobert amb teulada a dues vessants, segons la tipologia 2.I de l'esquema de Danés i Torras. El rellotge de sol que està esgrafiat a la façana té un aire clarament vuitcentista. Referències Enllaços externs Cal Negre Arxivat 2021-10-18 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament