NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
El Marquet de les Roques

El Marquet de les Roques és un casal modernista del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat al Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Descripció Masia de caràcter senyorial. Presenta un nucli arquitectònic format per diferents cossos juxtaposats. Encara es conserva l'antiga masoveria adossada a l'edifici principal; altres cossos que formen el conjunt són les corts i la capella. Els materials emprats són pedra aglomerada del país i maó vist. Hi ha un treball molt acurat del maó en els angles i en les solucions de coronació de l'edifici. Història La Masia del Marquet de les Roques es troba ja documentada a l'època medieval. Va ésser restaurada l'any 1895 per l'avi del poeta Joan Oliver "Pere Quart". L'arquitecte fou Juli Batllevell i Arús. Documentalment la masia -amb masoveria que data de l'any 1200- és una de les cases de camp més privilegiades perquè l'aigua és abundosa, la mateixa de la Font del Llor. L'any 1895 fou totalment restaurada, donant-li a la vegada, l'aspecte de masia i de casa-castell senyorial. Des d'aquesta raconada adossada a la baldana llevantina de la muntanya de Sant Llorenç del Munt comença la conca més important del terme: "La Vall d'Horta" Particularitats Situat al fons de la Vall d'Horta, aquest edifici de característiques historicistes fou construït per l'arquitecte Juli Batllevell i Arús (deixeble de Domènech i Muntaner) a partir del 1895, sobre les restes de l'antic Mas Marquet del segle xiii. L'edifici, actualment propietat de la Diputació de Barcelona, acull un Punt d'Informació del Parc Natural i espais habilitats per activitats formatives i recreatives. En altres temps casa pairal i residència d'estiueig del poeta Joan Oliver, on aquest organitzava tertúlies literàries, s'hi exhibeix de forma permanent l'exposició que hi fa referència La Colla de Sabadell: entre el noucentisme i l'avantguarda. Els caps de setmana al matí s'hi fan visites guiades, i els dissabtes de juliol al vespre s'hi realitza el "Cicle d'Estiu", en el que es pot gaudir d'actuacions musicals i literàries al pati principal de la casa. Referències Bibliografia Rafael Rosaura i Ramon Gotés Sant Llorenç del Munt i Serra de l'Obac Bilbo: SUA Edizioak, 2000 Enllaços externs El Marquet de les Roques com a equipament de la Diputació de Barcelona Presentació de la Masoveria del Marquet de les Roques Arxivat 2006-06-12 a Wayback Machine. Fotografia de 1913 de la capella de Sant Roc Fotografia contemporània de la capella de Sant Roc
El Masot (Moià)

El Masot és una masia del municipi de Moià, a la comarca catalana del Moianès. És a llevant de Moià, a migdia de la carretera N-141c en el punt quilomètric 29, al sud-est del Polígon industrial Pla Romaní, al costat sud-oriental del Pla Romaní. És a la dreta del Torrent del Gai. La masia centra una part del terme de Moià que, malgrat el veïnatge del polígon industrial esmentat, conserva un ambient rural i quasi plena dedicació al sector primari. Té en l'actualitat una important explotació agropecuària. El Masot sofrí una remodelació molt important a principis del segle XX; d'aquesta refacció conserva una destacada claraboia modernista. Tanmateix, la major part de l'edifici pertany al segle xviii. És de planta rectangular, amb tres plantes construïdes. És un dels edificis protegits com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia És una gran masia rural amb bloc homogeni del segle xviii amb afegits posteriors del segle xix (galeries annexes i pati interior). Està coberta de teula amb una torre prismàtica quadrada acabada per un gablet escalonat. El parament de la façana encarada a ponent és de pedres irregulars arrebossades posteriorment. Dins el bloc original, la planta noble presenta una gran sala del segle xviii amb decoració original de l'època. Capella del Masot Inclou capella de la Mare de Déu de Loreto, d'una sola nau i petita, situada enmig dels edificis del Masot. Semipública, és una capella sota l'advocació de la Mare de Déu de Loreto. Molí del Masot El Molí del Masot (41° 48′ 14.26″ N, 2° 7′ 33.07″ E) fou un molí situat al municipi de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Era al sector sud-oriental del terme de Moià, a la vall del torrent del Gai, a la dreta d'aquest curs d'aigua. Es trobava a migdia del Masot, masia a la qual havia pertangut, al nord-est dels Clapers i al nord del Serrat de la Burra. Roure del Masot Prop de la masia hi ha un dels arbres monumentals de Catalunya: El Roure del Masot, catalogat per la Generalitat de Catalunya. Història Sembla que les primeres notícies del Masot són de l'any 1290, si bé el bloc original actual correspon al S.XVIII. Francesc Vilarrúbia Torrellebrota (1811-1888) nasqué en aquesta casa i ell feu construir l'arxiu, "Sancta Santorum" del mas on guarden documents i dades relatives a la família Vilarrúbia. Durant les guerres carlistes la masia es convertí en refugi de les forces tradicionalistes. Referències Bibliografia RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0. FERRER I ALÒS, LLORENÇ. Masies i cases senyorials del Bages. Manresa: Fundació Caixa de Manresa: Angle, 1996. (Patrimoni artístic de la Catalunya Central ; 4) ISBN 8488811209 Enllaços externs El Masot en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
El Munt (Castellterçol)

El Munt és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situat al sud-oest de la vila de Castellterçol, al bell mig del Serrat llarg del Munt, al sud-oest del Puig de Rosanes i de la masia del Ricard, al nord de Sant Julià d'Úixols, parròquia a la qual pertanyia. Enllaços externs El Munt en el s.eu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya]
El Perer (Moià)

El Perer és una masia del terme municipal de Moià, al Moianès. Està situada al nord-oest del terme de Moià, a prop del límit amb Santa Maria d'Oló. És a ponent de la Rovira i al nord-oest de Sant Feliu de Rodors. És al nord-est del Serrat de la Coromina, en una carena a l'esquerra del Riu Sec. Pertany a l'antiga parròquia de Rodors formada per masos, entre els quals es destaquen de més el Mas Vilalta, el Mas del Soler de Terrades, el Molí del Perer, la Rovira, Casamitjana i Codinacs. Referències
El Perer

El Perer es una masía del término municipal de Moyá, en la comarca del Moyanés. Está situada al noroeste del término de Moià, cerca del límite con Santa María de Oló. Se encuentra a poniente de la Rovira y al noroeste de Sant Feliu de Rodors. Está al nordeste del Serrat de Coromina, en una carena a la izquierda del Río Seco. Pertenece a la antigua parroquia de Rodors formada por masías, entre los cuales se destacan Mas Vilalta, el Mas del Soler de Terrades, el Molino del Perer, la Rovira, Casamitjana y Codinacs.​ Enlaces externos El Perer en su entorno, en el Instituto Cartográfico de Cataluña
El Prat de la Plana

El Prat de la Plana és una masia de Moià (Moianès), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història La primera notícia documental és l'acta de consagració de l'església parroquial (939), on apareix com el Prat d'Ademar, però la primera notícia segura és del 1665. L'època de major esplendor del mas foren els segles xvii i xviii, i en aquest darrer es va construir l'edifici actual, un dels exemplars millor conservats de l'època. Descripció Gran casa pairal encarada a migdia i aixecada sobre la roca. La façana està estructurada en dues plantes, presentant la superior una esvelta galeria formada amb arcs rebaixats, i a la façana de ponent hi ha una altra galeria similar, afegides al cos inicial. L'interior ha estat restaurat amb molta cura per part del seu propietari, convertint-lo en un veritable palau. Recentment fou aixecada una capella semipública, respectant la tipologia original del conjunt. Referències
El Riu (Moià)

El Riu és una masia de Moià (Moianès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Està situada al nord-est de la vila, a uns tres quilòmetres i mig de distància de Moià, al nord-est de la masia de Passerell. És a l'esquerra del Torrent Mal del Riu, a prop i al nord-est del Molí Vell del Riu, concretament en el vessant nord del Serrat de Picanyol. Es tracta d'una construcció de diferents cossos. El cos principal, de dues plantes i amb coberta de doble vessant; i un cos annex, de reduïdes dimensions, de tres plantes amb coberta a dues vessants. Referències Bibliografia Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.
El Saiolic

El Saiolic és una masia del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. Pertany a l'enclavament de la Vall de Marfà, antiga parròquia de Sant Pere de Marfà, que tingué ajuntament propi entre el 1812 i el 1827, abans d'unir-se en primera instància amb Santa Coloma Sasserra i després, el 1847, amb Castellcir. Està situada en el sector sud-oriental d'aquest enclavament, prop del límit amb Castellterçol i Moià, al nord-est de la masia de les Vinyes i a llevant de la casa de Marfà. És a l'esquerra del torrent de la Fàbrega. S'hi accedeix des del Pont de la Fàbrega, al límit entre Moià i Castellterçol, aigües avall per la vall del torrent de la Fàbrega i seguint el Camí de Castellterçol a Marfà. Aquest camí segueix, a una certa alçada, el torrent esmentat aigües avall, cap a ponent, i deixa el Pla Rubí al nord-oest del camí. Al cap d'un primer tram en aquesta direcció, el camí trenca cap al sud-oest, passant per la Rompuda del Gironès, que queda al sud i a l'est del camí, passa per sota i al nord i oest de la masia del Gironès, pel costat nord i de ponent de la Quintana del Gironès, i va a buscar la vall del torrent del Gironès, que segueix cap al sud fins que troba el pas on canvia de vessant, al Revolt Gran, en la mateixa vall d'aquest torrent, i segueix per la riba esquerra cap al nord-oest, fins que venç una carena, on canvia de vall i emprèn cap al sud-oest la del Xaragall del Saiol. Segueix aquesta vall fins que en un altre revolt molt tancat canvia de vessant, i va a cercar el vessant oriental de la Solella de la Descàrrega. Segueix per l'esquerra del xaragall esmentat cap al nord, fins a un trencall, on cal desviar-se pel camí de més a ponent, que no baixa cap a la vall del torrent de la Fàbrega (si se segueix el que sí que hi baixa, es va a sortir prop de la Poua del Saiolic). Seguint sempre cap al nord, quan el camí arriba a l'extrem nord-est del Serrat de la Descàrrega es troba la casa del Saiolic. Bibliografia GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8 RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
El Samont

El Samont, també anomenat el Samon, és una masia ramadera situada al veïnat de Santa Susanna de Vilamajor, dins del massís del Montseny, al municipi de Sant Pere de Vilamajor, (Vallès Oriental). Dona nom al turó més alt del municipi. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Conjunt format per la casa principal i les dependències, prou considerables pel seu nombre i dimensions. La casa té teulada a dues vessants, i planta baixa i dos pisos. La porta, que no coincideix amb la vertical del carener, és dovellada amb tretze dovelles. Sobre la porta hi ha un balcó que escapça les dovelles superiors. Totes les finestres són allindades. Al costat de la porta hi ha un pedrís. El corral i l'era són de maçoneria sense arrebossar. A l'era hi ha un arc de descàrrega de maons. El Samont ja figura en un cens de la parròquia de Santa Susanna de l'any 1413. L'actual edifici, però, presenta elements tan dispars com la porta i el balcó. La masia del Samon és una nova construcció (segle xvii) que substituïa l'antiga masia del segle xii. És una gran masia de tipologia tradicional de la família II, és a dir, amb coberta a dues aigües i el carener perpendicular a la façana principal. El carener no està centrat amb la crugia central sinó desplaçat a l'esquerra coincidint amb un mur de càrrega. Un vessant de la teulada cobreix tres crugies senceres i l'altre dues. La casa està orientada al nord-est i té planta baixa, primer pis i golfes. En un dels finestrals té inscrita la data 1673 seguida del nom JOSEPH SAMON. A la dovella clau del portal principal d'arc de mig punt hi ha gravada la data de 1756. Font El mas s'alimenta amb aigua de font. La font Fresca del Samon, situada al sot de la Font Fresca, té un cabal hidràulic abundant d'aigua i és un dels punts de referència de la zona, sent llocs d'aplecs i fontades. Església Prop de la masia, hi ha el Pla de la Creu on hi ha les restes de l'antiga esglesiola de Santa Susanna de Vilamajor. L'esglesiola actual, prop de la masia de Masjoan, fou rehabilitada pels habitants del Samon. En dues pedres situades a banda i banda d'una de les finestres de l'esglesiola actual hi ha una inscripció en dos rengles a cada pedra que diuen: SAMO / N1683 - MEFE / SIT (que escrit correctament hauria de dir: SAMON 1683 - ME FECIT, i quina traducció és: En Samon, el 1683, m'ha fet). Referències
El Salvament (Sant Feliu de Guíxols)

El Salvament és una antiga estació de salvament de nàufrags situada al port de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà). Construïda al segle xix, està protegida com a bé cultural d'interès local. Actualment és una de les seus del Museu d'Història de Sant Feliu de Guíxols dedicada al salvament marítim. Descripció L'edifici va ser inaugurat l'any 1890. Està construït a 13 m sobre el nivell del mar dominant els ports de l'Abric i de Calasanç. Amb parets de maó es construeix un edifici que consta de planta baixa, dividida en dues naus, una de 6 x 14 m i l'altra de 4 x 14 m, una planta alta o torre més petita edificada sobre l'angle de llevant. Aquesta caseta albergarà el bot salvavides Miquel de Boera amb el seu carro per avarar (beneïts el 1898), un saló de sessions decorat amb senzillesa i elegància, despatx de secretaria, arxiu amb tota la documentació de la Junta, varis útils de salvament, taules d'instruccions en diversos idiomes, instruments òptics, caixa amb telègraf internacional de senyals i un departament amb llits per albergar els nàufrags. Exteriorment destaca el joc de columnes adossades a la planta baixa. Dona peculiaritat a l'edifici la torre coronada amb un penell. Història La caseta està situada a la punta dels Guíxols, també anomenat Fortim o Salvament, un esperó que divideix la badia en dos ports naturals i és un emplaçament històric lligat a la defensa i protecció de la ciutat. Hi ha assentaments ibers del segle V aC. Al segle VII es formà la llegenda de sant Feliu l'Africà, segons la qual el màrtir cristià va ser llançat al mar des del cim de la punta dels Guíxols. El 1354, Sant Feliu era port i carrer de Girona, i el 1443 es va constituir un Consolat de Mar. A finals del segle xix es va constituir una Junta Local de Salvament de Nàufrags basada en el voluntariat per a socórrer mariners i pescadors. El 1886 es va constituir com a filial de la "Sociedad Espanyola de Salvamiento de Náufragos" i va promoure la construcció de l'estació de salvament amb embarcacions i equipaments de rescat. El 1936 es va construir al costat un niu de metralladores que es va utilitzar com a refugi civil durant els bombardejos. A partir del 1940 el salvament de nàufrags va quedar en mans de l'Armada, i a partir del 1971 de la Creu Roja del Mar. L'estació de salvament no es va seguir utilitzant degut a la seva altitud sobre el mar. Referències Enllaços externs Pàgina oficial Sant Feliu de Guíxols Turisme Baix Empordà - Museus
The Maritime Rescue Museum

The Maritime Rescue Museum is an old rescue shipwreck station located in the port of Sant Feliu de Guíxols, in the Baix Empordà region of Spain. It was built in the 19th century and it is protected as a Bé Cultural d'Interès Local, a cultural asset of local interest. As of 2017, it is a branch of the Sant Feliu de Guíxols History Museum, dedicated to marine rescue. Description The building was inaugurated in 1890 and it is located 13 m (43 ft) above sea level. This rescue includes the Dawson cable launcher (1890), the Miquel Boera lifeboat with its transport carriage (blessed in 1898) and a whole range of their items. Externally, the combination of backup columns stands out on the ground floor. A partir del 9 de juliol i fins al 31 d’agost de 2015, l’extensió del Museu sobre el Salvament Marítim estarà oberta en el següent horari: De dilluns a diumenge de 17 a 20 h. Dissabtes, de 10 a 13 i de 17 a 20 h. Festius 1 i 15 d’agost, de 17 a 20 h. History The house is located at the point of Els Guíxols, also called Fortim or Salvament, a spur that divides the bay into two natural ports and it is a historical site linked to the defense and protection of the city. There are Iberian settlements from the 5th century BC. In the 7th century, the legend of Saint Felix the African was formed, according to which the martyr was thrown into the sea from the top of Els Guíxols. In 1354, Sant Feliu was a port and avenue of Girona, and in 1443 a Consulate of the Sea was established. At the end of the 19th century, a Local Shipment Rescue Board was created based on volunteering to help sailors and fishermen. In 1886, it was constituted as a subsidiary of the "Sociedad Española de Salvamento de Náufragos" and promoted the construction of the rescue station with boats and rescue equipment. In 1940 the rescue of wrecked ships was in the hands of the Navy, and in 1971 it was part of the Creu Roja del Mar. The rescue station was no longer used due to its height above sea level. References External links Sant Feliu de Guíxols official webpage Baix Empordà Tourism – Museums
Museo del Salvamento Marítimo

El Museo del Salvamento Marítimo es una antigua estación de salvamento de náufragos situada en el puerto de San Felíu de Guixols (Gerona, España), construida en el siglo XIX y catalogada como Bien Cultural de Interés Local. Actualmente es subsede del museo de Historia de San Felíu de Guixols, dedicada al salvamento marítimo.​ Descripción El edificio fue inaugurado en 1890. Construido a 13 m sobre el nivel del mar domina los puertos de l'Abric y de Calasanç. Con paredes de ladrillo se construyó un edificio que consta de planta baja, dividida en dos naves, una de 6 x 14 m y la otra de 4 x 14 m, y una planta superior o torre más pequeña, edificada sobre el ángulo de levante. Esta caseta alberga el bote salvavidas "Miquel de Boera" con su carro para varar (bendecidos en 1898), una sala de reuniones decorada con sencillez y elegancia, despacho de secretaría, archivo con toda la documentación de la Junta, varios útiles de salvamento, tablas de instrucciones en varios idiomas, instrumentos ópticos, caja con telégrafo internacional de señales y un departamento con camas para albergar los náufragos. Exteriormente destaca el juego de columnas adosadas en la planta baja, dando relevancia al edificio, la torre coronada con una veleta. Historia El edificio está situado en la punta de los Guíxols, también llamado Fortim o Salvamento, un espolón que divide la bahía en dos puertos naturales y que lo convierte en un emplazamiento histórico, ligado a la defensa y protección de la ciudad. Hay asentamientos íberos del s. V aC, y fue en el s. VII cuando se formó la leyenda de santo Feliu el Africano, según la cual el mártir cristiano fue lanzado al mar desde la cima de la punta de los Guíxols. En 1354 San Felíu era puerto y calle de Gerona, y en 1443 se constituyó un Consulado del Mar. A finales del siglo XIX se constituyó una Junta Local de Salvamento de Náufragos basada en el voluntariado para socorrer marineros y pescadores. El 1886 se constituyó como filial de la "Sociedad Española de Salvamento de Náufragos" y promovió la construcción de la estación de salvamento con embarcaciones y equipamientos de rescate. El 1936 se construyó, justo al lado, un emplazamiento de ametralladoras que se utilizó como refugio civil durante los bombardeos. A partir del 1940, el salvamento de náufragos quedó en manos de la Armada, y a partir del 1971 de la Cruz Roja del Mar. La estación de salvamento no se siguió utilizando debido a su altitud sobre el mar. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Museo del Salvamento Marítimo. Página oficial de San Felíu de Guixols Turismo Bajo Ampurdán - Museos
El Sant Crist del Fossar (l'Estany)

El Sant Crist del Fossar és la capella del cementiri municipal de l'Estany, al terme municipal del mateix nom, de la comarca del Moianès. Està situada en el cementiri municipal de l'Estany, al nord de la població, al sud-est del Pla de la Crossa i al sud de la masia de la Crossa. És al capdamunt dels carrers de Vic i del Pedró, del poble de l'Estany. És una capella petita, d'una sola nau. Referències
El Soler de l'Espina

El Soler de l'Espina és una masia del terme municipal de Balenyà, a la comarca catalana d'Osona. Pertany a la parròquia de Santa Coloma Sasserra. Està situada a prop del límit sud-occidental del terme, a prop i a l'oest-nord-oest de Puigsagordi. És al nord-oest de la masia de Puig-alt i al sud-oest de Mirambell. És a l'esquerra del torrent de la Font de la Collada i a la dreta del torrent de la Font del Pardal. Es troba al costat de llevant de la Bassa del Soler, petit embassament del torrent de la Font de la Collada.
El Solà de la Vila

El Solà de la Vila és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada a prop i al nord-oest de la vila, en el vessant sud de l'extrem sud-occidental del Serrat de Coromines i al nord-oest del Serrat Cogul del Simon i del Turó de Sant Andreu, on hi ha el Castell de Clarà. És en una carena que separa les valls del Torrent Fondo de Vilaclara (al nord-oest) i del torrent de la Baga de Coromines.
El Vilet (Castellterçol)

El Vilet és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada en el sector central-occidental del terme, a ponent de la vila de Castellterçol, a prop i a ponent de l'Argemira i al sud-oest de la Codina. Enllaços externs El Vilet en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Llista de topònims de Moià

Llista de topònims (noms propis de lloc) del municipi de Moià, al Moianès arbre singular barraca de vinya carrer casa cova creu de terme curs d'aigua dolmen edifici element arquitectònic església font granja indret jaciment arqueològic masia mobiliari urbà molí d'aigua monument muntanya nucli d'entitat singular de població pedrera poble polígon industrial pont pou de neu ruïnes de castell serra teuleria vèrtex geodèsic Misc
Els Frares (Cabrera de Mar)

Els Frares és una masia de Cabrera de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Descripció És una masia amb teulada a dues vessants, de planta baixa, pis i golfes. El celler està situat al cos posterior i només té edificats els baixos. El pis de les golfes està edificat en la fondària de l'entrada i de la sala del pis. Les portes de les cambres de les dues plantes són de pedra granítica motllurada. Les arcades del celler són d'obra vista. Al costat del portal rodó, dovellat, amb l'escut de la casa a la dovella central, hi ha els bancs de pedra i el cavalcador. Al costat esquerre del finestral hi ha un rellotge de sol. Història Aquesta masia, destinada actualment a restaurant, és encara coneguda per la denominació "Els Frares", que pot tenir relació amb haver estat propietat de religiosos. Degut a la desamortització fou comprada i més endavant passà a ser propietat dels Amatller, xocolaters de Barcelona. Referències
Els Hiverns

Els Hiverns és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès). Situada a 1.273 m d'altitud a la banda sud de les costes de les Barraques (vessant de llevant de la Serra de Querol), té la façana orientada al SE (als 25 minuts del rellotge). Sota la façana hi ha un seguit de feixes escalonades, actualment sense cultivar però que configuren una zona sense bosc, cosa que permet una vista panoràmica de la Vila de Sant Llorenç de Morunys i de tota la zona central de la Vall de Lord. Referències