NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Hotel Porta Fira

L'Hotel Porta Fira és un gratacel desconstructivista situat a plaça d'Europa de l'Hospitalet de Llobregat. Història i descripció Projectat pels arquitectes Toyō Itō i Fermín Vázquez (b720) i completat el 2010, té 28 pisos (dos dels quals soterrats) i una alçada de 113 m. És al costat de la Torre Realia BCN, dels mateixos arquitectes, i amb la que comparteix el sòcol. Destaca per les corbes de la façana, feta de tubs d'alumini i pintada de vermell que dialoguen amb l'estructura vermella i sinuosa de la façana de la torre Realia. L'any 2010 va ser guardonat amb el premi Emporis Skyscraper Award al millor gratacel del món, per sobre del Burj Khalifa, que va acabar segon; destacà per la seva estètica i integració urbanística. Pertany a la cadena Hoteles Santos. Vegeu també Llista de gratacels del Barcelonès Referències Enllaços externs «Torres Fira». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Hotel Porta Fira

Hotel Porta Fira (also Torres de Toyo Ito with Torre Realia BCN) is a 28-storey, 113 m (371 ft) skyscraper hotel designed by Toyo Ito on the Plaza de Europa in the district of Granvia l'Hospitalet in L'Hospitalet de Llobregat, a suburb of Barcelona, Catalonia, Spain. The building was the 2010 first-place winner of the Emporis Skyscraper Award. See also List of tallest buildings and structures in Barcelona References External links Official website
Hotel Porta Fira

El Hotel Porta Fira (también conocido bajo el nombre «Torres Fira» junto con la Torre Realia BCN) es un rascacielos situado en la plaza de Europa en el municipio de Hospitalet de Llobregat, provincia de Barcelona, en el distrito económico, perteneciente al III (Santa Eulàlia-Granvia sud). Fue el ganador del Premio Emporis al Mejor Rascacielos de 2010. Tiene 113 metros de altura y 26 plantas, lo que lo convierten en el rascacielos más alto del municipio y el 5º más alto del área metropolitana de Barcelona. Tiene un área total de 34.688 m² y fue obra del arquitecto japonés Toyo Ito. Véase también Anexo:Rascacielos en Barcelona Anexo:Rascacielos de España Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Hotel Porta Fira. Hotel Porta Fira Web oficial.
Hotel Porta Fira

L’Hotel Porta Fira est un gratte-ciel de 113 mètres de hauteur construit à L'Hospitalet de Llobregat dans la banlieue de Barcelone de 2006 à 2010. Il abrite un hôtel. Les architectes qui ont conçu le bâtiment dans un style déconstructiviste sont l'agence b720 Fermín Vázquez Arquitectos, et l'agence japonaise Toyo Ito & Associates, Architects. L'immeuble a remporté l'Emporis Skyscraper Award 2010 récompensant le gratte-ciel le plus remarquable de l'année 2010. En 2014 c'est le plus haut gratte-ciel de L'Hospitalet de Llobregat et le cinquième plus haut de l'agglomération de Barcelone. La surface de plancher de l'immeuble est de 44 397 m2. Articles connexes Liste des plus hautes constructions de Catalogne Liste de gratte-ciel européens Liste des plus hauts gratte-ciel de l'Union européenne Liens externes Hotel Porta Fira sur Emporis Hotel Porta Fira sur Skyscraperpage Notes et références Portail des gratte-ciel Portail du tourisme Portail de l’hôtellerie Portail de la Catalogne
Porta Fira Szálloda

A Porta Fira Szálloda egy különleges kinézetű, négycsillagos hotel az északkelet-spanyolországi L’Hospitalet de Llobregat településen. Története Az épületet a japán Itó Tojoo és a Fermín Vázquez vezette b720 építészstúdió tervezte. 2010 februárjában avatták fel, és még ebben az évben elnyerte a „világ legjobb felhőkarcolójának” járó Emporis díjat. Leírás A jellegzetes piros színe miatt igen feltűnő, 26 szintes, 113 méter magas felhőkarcoló Spanyolország északkeleti részén található a Barcelona elővárosának számító L’Hospitalet de Llobregat településen, az Europa-Fira metróállomás közelében. Nagyobbik része hengeres keresztmetszetű, de tetejénél olyan, mintha háromfelé kezdene ágazni, viszont mégsem ágazik el, mert ahol már elágazna, ott véget ér. Külsejét rengeteg függőleges, kör keresztmetszetű alumíniumcső borítja, amelyek a szabálytalanul elhelyezett ablakoknál megszakadnak. Az épületben 311 szoba található, amelyek összesen 34 688 m²-t tesznek ki. Emellett kisebb részben irodai és kereskedelmi célra is hasznosítják. Képek Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Hotel Porta Fira

L'Hotel Porta Fira è un grattacielo situato a Plaza de Europa nella città di Hospitalet de Llobregat, in Spagna. È stato il vincitore del premio Emporis come miglior grattacielo del 2010. È alto 113 metri e ha 26 piani, il che lo rende il grattacielo più alto del comune e il 5° più alto nell'area metropolitana di Barcellona. Ha una superficie totale di 34.688 m². Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Hotel Porta Fira Collegamenti esterni Sito ufficiale, su hotelbarcelonaportafira.com. (EN) Hotel Porta Fira, su Structurae. (EN) Hotel Porta Fira, su Skyscraper Center.
Hotel Porta Fira

Hotel Porta Fira – hotel położony na obrzeżach Barcelony w L’Hospitalet de Llobregat, w Katalonii. Oddany do użytku w 2010 roku został uznany za najlepszy nowy wieżowiec roku 2010 w konkursie Emporis Skyscraper Award, wygrywając z najwyższym budynkiem świata, Burj Khalifa z Dubaju oraz z Tour CMA CGM z Marsylii. Sąsiaduje z Torre Realia BCN. Zobacz też Lista najwyższych budynków w Barcelonie Przypisy
Ajuntament de Blanes

La Casa de la Vila de Blanes o Ajuntament de Blanes és un edifici de grans dimensions del segle xvii del municipi de Blanes (Selva) que sempre ha estat seu del govern local. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici quadrangular entre mitgeres, de tres plantes i golfes. La façana principal dona al Passeig de Dintre i l'altra, a la Plaça dels Dies Feiners. La primera té tres pisos de finestres emmotllurades de les quals destaquen les del primer pis, amb balcó. El cos central de la façana està distingit per l'emmarcament de pilastres corínties, que assenyalen la porta i la balconada principals. A la part superior d'aquests, hi ha un petit frontó amb l'escut municipal entre garlandes. La segona façana destaca per la porta principal, d'arc de mig punt amb grans dovelles i també amb l'escut municipal. Les finestres del primer pis són obertures d'arc rebaixat i les restants són rectangulars. Existeix una rica decoració esgrafiada a les llindes i als brancals de les obertures. Història Restauració de la façana principal a partir de 1866, sota direcció de l'arquitecte Martí Sureda Deulovol. Restauració de la façana de la Plaça dels Dies Feiners (1954). En aquest moment la façana de la Plaça dels Dies Feiners passà a ser secundària. Referències Enllaços externs «Ajuntament de Blanes». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva. Annex de Promoció econòmica de l'Ajuntament de Blanes
Ajuntament de Granollers

L'Ajuntament de Granollers és un edifici del municipi de Granollers (Vallès Oriental) protegit com a bé cultural d'interès local. És obra de l'arquitecte Simó Cordomí i Carrera. Descripció Reforma en estil neogòtic d'un antic edifici medieval entre mitgeres amb coberta a dues vessants. La part baixa de l'edifici és de carreus i la part alta de maó. De la façana en destaca un balcó amb dos arcs molt complexos sostinguts per columnes helicoidals i un ampit de traceria de pedra; el balcó és sostingut per grans mènsules i carteles. A sota el balcó, són presents dues portes d'entrada d'arc ogival de tot punt. La resta de finestres, amb els llindars, presenten solucions diverses dintre d'un gust revival goticista. L'edifici és coronat per un gran ràfec suportat per carteles i ceràmica entre elles. A la part N hi ha una torre poligonal amb el rellotge. A l'altra part, un pinacle sostingut per una escultura femenina. L'edifici, situat davant de la Porxada de Granollers, es va realitzar a partir d'una estructura preexistent on es va realitzar una profunda reforma de caràcter neogòtic florejat, amb una torre amb rellotge i un solemne i ampli balcó. Els elements formals i de decoració, amb escultures de Josep Maria Barnadas, donen al conjunt de l'edifici un caràcter neogòtic. Història L'Ajuntament està situat a la plaça de la porxada, espai públic principal de Granollers, escenari del tradicional mercat dels dijous. Al seu entorn, hi ha edificis medievals i renaixentistes. Pertany a la xarxa de construccions de finals del segle xix i començaments del XX; època d'una gran activitat econòmica i constructiva al mateix temps que la ciutat creix cercant vies de comunicació, creant l'eixample. L'any 1902, el batlle Josep Barangé i Bachs, juntament amb la resta de membres de la Casa de la Vila van ordenar el disseny per a la construcció d'una nova Casa de la Ciutat de l'Ajuntament de Granollers. L'obra, que fou encarregada a l'arquitecte d'Olot Simó Cordomí i Carrera, es culminaria dos anys més tard, el 1904, durant el mandat de l'alcalde Miquel Blanxart. En l'actualitat, l'edifici es manté com a seu principal de l'Ajuntament de la ciutat, i és el lloc on se celebren els plens municipals. Referències Enllaços externs Pàgina oficial de l'Ajuntament de Granollers
Antic Ajuntament de Sant Pere

L'Antic Ajuntament de Sant Pere és un edifici que havia estat la seu de l'Ajuntament de Sant Pere de Terrassa, abans de la seva incorporació a Terrassa l'any 1904. L'edifici és protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'un edifici que fa cantonada, amb una mitgera, de planta baixa i dos pisos. Presenta un cos afegit a la banda del carrer de l'Alcalde Parellada, que està format per planta baixa i pis. És de composició molt simple, presenta discrets detalls ornamentals amb finestres (guardapols i ampits), motllures i cornises (aquestes sobre permòdols) i reixes de ferro forjat. Al pis principal hi ha una balconada en la qual s'obren quatre portes. La façana és plana, amb el perfil de les finestres lleugerament arrodonit. El cos de cantonada es destaca de la resta pel seu tractament i per una major alçada. A nivell del pis superior, i al centre de la cantonada, hi ha l'escut en relleu de l'antic poble de Sant Pere, amb la representació dels atributs papals (les claus i la tiara). Història Aquest edifici havia estat la seu de l'Ajuntament de l'antic municipi de Sant Pere, abans de la seva incorporació a Terrassa l'any 1904. Obra de Juli Batllevell, fou inaugurat el 30 de maig de 1897. A partir de l'annexió de Sant Pere a Terrassa el 1904, ha acollit dependències municipals, un jutjat de primera instància, un col·legi públic i la Biblioteca Salvador Cardús. Des del 1997 hi té la seu l'Associació de Veïns de l'Antic Poble de Sant Pere. Vegeu també Antic Poble de Sant Pere Llista de monuments de Terrassa Referències
Antiga Casa de la Vila (Terrassa)

L'Antiga Casa de la Vila és un edifici al Raval de Montserrat, 13, cantonada amb el carrer Cremat de Terrassa, catalogat com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici de planta rectangular que consta de planta baixa, pis principal i golfes, amb coberta de teula a quatre vessants. Totes les obertures són allindanades, llevat de les corresponents a les golfes, que són ovalades. La façana principal, al Raval de Montserrat, té cinc obertures a cada pis, les del principal amb balconades de ferro fos. Damunt els balcons dels extrems del principal conserva a la façana principal, com a testimoni del seu primer ús, dos relleus que reprodueixen les torres de l'escut de la ciutat. Al primer pis hi ha el saló principal, que havia estat decorat amb plafons pictòrics d'Alexandre de Riquer. L'edifici es corona amb una cornisa. Història El projecte és de l'any 1832, i les obres, sota la direcció del mestre d'obres Jacint Matalonga, van començar el 3 d'agost del 1835, i s'inaugurà el 30 de maig del 1836. Les baranes de ferro colat dels balcons són obra del constructor Agustí Alland, del 1842. Va ser construït com a Casa de la Vila, funció que va mantenir fins ela 1898 va esdevenir la seu de l'Institut Industrial, etapa en la qual s'hi van realitzar importants obres de reforma. Del 1901 daten els plafons d'Alexandre de Riquer que decoraven el saló principal (que avui es troben a la casa museu Alegre de Sagrera). El 1904, l'arquitecte Lluís Muncunill hi va fer una intervenció important. El pintor Joaquim Vancells va completar aquell mateix any la decoració del saló. Entre el 1981 i el 2001 va ser la seu del Centre Excursionista de Terrassa. El 2018 l'ajuntament va recuperar l'edifici que va bescanviar amb l'Institut Industrial per un solar edificable d'ús industrial. Després d'obres de reforma que van començar el 2021 el maig de 2023, va reobrir com a Casa de l'Esport, un espai d'atenció a entitats i clubs de la ciutat. Es va adaptar al nou ús amb respecte dels elements històrics. Vegeu també Llista de monuments de Terrassa Referències
Antigua casa consistorial de Tarrasa

La antigua casa consistorial de Tarrasa es un edificio neoclásico del centro de Tarrasa, protegido como bien cultural de interés local. El inmueble se encuentra en la esquina entre el Raval de Montserrat y la calle Cremat. Descripción Es un edificio de planta rectangular que consta de planta baja, piso principal y buhardilla, con cubierta de teja a cuatro vertientes. Todas las aberturas son adinteladas, salvo las correspondientes a la buhardilla, que son ovaladas. La fachada principal, en el Raval de Montserrat, tiene cinco aperturas en cada piso, las del principal con balcones de hierro fundido. Encima de los balcones de los extremos del piso principal conserva en la fachada, como testimonio de su primer uso, dos relieves que reproducen las torres del escudo de la ciudad. En el primer piso se encuentra el salón principal, que había sido decorado con paneles pictóricos de Alexandre de Riquer. El edificio se corona con una cornisa.​ Historia El proyecto del edificio data del año 1832. El inicio de la construcción, bajo la dirección del maestro de obras Jacint Matalonga, se hizo el 3 de agosto de 1835, y se inauguró el 30 de mayo de 1836. Las barandillas de hierro fundido de los balcones son de 1842, obra del constructor Agustí Alland.​ Desde su construcción el edificio hospedó la Casa de la Villa. Entre los años 1898 y 1952 fue sede del Instituto Industrial, etapa en la que se realizaron importantes obras de reforma. De 1901 datan los paneles de Alexandre de Riquer que decoraban el salón principal (posteriormente depositados en la casa Alegre de Sagrera). En 1904 el arquitecto Lluís Muncunill realizó una importante intervención. El pintor Joaquim Vancells completó ese mismo año la decoración del salón.​ Posteriormente fue la sede del Centro Excursionista de Tarrasa, entre 1981 y 2001. Véase también Lista de monumentos de Tarrasa Casa consistorial de Tarrasa Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Antigua casa consistorial de Tarrasa.
Aqüeducte sobre el torrent de Can Clota

L'aqüeducte sobre el torrent de Can Clota és una obra de l'any 1878 protegida com a bé cultural d'interès local del municipi d'Esplugues de Llobregat (Baix Llobregat). Descripció L'aqüeducte està situat just al límit municipal, però encara prop de Can Cervera, al costat de l'avinguda de la Ciutat. Aquesta construcció està dedicada a conduir l'aigua, guanyant un fort desnivell del terreny. És d'obra vista, de maçoneria i maó, format per una vintena d'arcs rebaixats, essent els centrals de majors dimensions que la resta. Estan suportats per pilars lleugerament atalussats Història Juntament amb l'aqüeducte sobre el torrent d'en Farré forma part de la xarxa de distribució construïda a l'últim terç del segle xix per proveir a les poblacions del Baix Llobregat de l'aigua recollida a la muntanya de Sant Pere Màrtir, al nord. A principi de la dècada del 1980 l'ajuntament es trobava en tràmits per expropiar els terrenys en nom de la corporació metropolitana de Barcelona. Hi havia també un projecte del pla parcial de Can Cervera que destinava la zona a espais verd, equipaments i aparcaments. Actualment la zona és plena d'horts furtius. Referències «Aqüeducte sobre el torrent de Can Clota». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 1 maig 2012].
Asil Surís

L'Asil Surís és una entitat benèfica de Sant Feliu de Guíxols (Baix Empordà) fundada com a llegat de Joan Surís i Llorens. L'edifici modernista de l'arquitecte General Guitart i Lostaló està protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció L'edificació ha anat tenint successives ampliacions. Actualment és una construcció de planta i pis, formada per una distribució completament ordenada i simètrica on actua d'eix l'entrada amb un gran finestral. D'aquest nucli central parteixen dues construccions laterals iguals formades per tres finestres verticals amb dues obertures cadascun, units al primer pis amb la planta baixa per maó vist, accentuant la verticalitat per trencar la monotonia de l'horitzontalitat. L'estructura acaba en una teulada de teules vermelles que va seguida per una tímida balconada. Completant el conjunt arquitectònic encara queden dos cossos més lateralment, afegits respectant l'ordenació de l'edifici. Història L'any 1845, Joan Surís i Llorens va institucionalitzar un llegat de caràcter benèfic que hauria de portar el seu nom, amb una aportació de 40.000 pesos. El 1896 es comprà el terreny i es va construir entre 1904 i 1906. El projecte data del 30 de juliol del 1904 i fa referència a un «asil per a gent gran sense recursos i infants desemparats». El 1906 es va crear la Fundació Asil Surís, i la residència va ser gestionada per les Germanes dels Vells Desemparats. Referències
Ateneu Canetenc

L'Ateneu de Canet és una de les primeres obres de Lluís Domènech i Montaner que va realitzar durant els anys 1885–1887. Des de 1999 és la seu de la biblioteca pública Pare Gual i Pujadas de Canet de Mar. Fou la seu dels liberals de la població, posteriorment va ser Foment Catalanista, Ateneu Obrer i amb el franquisme s'hi va desenvolupar l'obra sindical d'«Educación y Descanso». Descripció L'edifici consta de dues plantes, amb façana a la Riera de Sant Domènec i al carrer Ample. Té una torratxa a la primera planta, sostinguda des de la planta baixa per una columna exempta rematada, al capdamunt, per un llanternó. Un balcó, amb barana de ferro forjat recorre tot l'edifici a nivell del primer pis. A la façana de la Riera de Sant Domènec, el balcó adquireix més importància a l'indret on s'obre una gran vidriera, sobre la qual hom pot veure una gran rosassa. L'exterior del Casino era decorat amb pintures que representaven motius heràldics, sanefes i referències literàries, així com elements iconogràfics propis del catalanisme. Especialment aquestes darreres foren embreades en moments difícils i presenten un aspecte llastimós. Història Situat al carrer Ample, núm. 2, cantonada amb la Riera de Sant Domènec, el Casino o Ateneu Obrer de Canet de Mar s'ubicava en l'encreuament de les quatre vies més importants de la Vila. «El Casino» va ésser la seu de la Lliga Regionalista i el principal exponent d'una revitalització social,cultural i política que caracteritzà una època Construït per Domènech i Montaner el 1887, fou seu de l'Ateneu Obrer fins al 1939, en què passà a ser-ho d'«Educación y Descanso». Des de l'any 1999 alberga la Biblioteca Pública Pare Gual i Pujadas. Les germanes Maria i Mariana Bosch van encarregar a Lluís Domènech i Montaner aquest edifici, que va ser el primer que va fer l'arquitecte a Canet. Volien fer una societat recreativa amb el nom d'Ateneu Canetenc que estaria al servei del Partit Liberal en contraposició al Casino Canetenc que era la seu del Partit Conservador. La Societat Ateneu Canetenc es va dissoldre el 1893 i el 1895 va passar a ser la seu del Foment Catalanista fins al setembre de 1923, moment en què el general Primo de Rivera va fer el cop d'estat. El 1924 ja era l'edifici on es concentrava l'Ateneu Obrer i després de la Guerra Civil espanyola es va convertir en el Centro de Educación y Descanso. El Casino o Ateneu de Canet s'inclou dins del grup de primeres obres de Domènech i Montaner, i és una mica anterior a la realització del «Castell dels Tres Dragons» per a l'Exposició Universal de 1888. Referències
Ateneu Instructiu

L'Ateneu Instructiu és una escola privada-concertada de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) que va començar a funcionar l'any 1882 quan un grup de pares de la població van veure la necessitat de crear una escola per educar els seus fills. El que va començar com una classe on hi havia alumnes de diverses edats, s'ha convertit al cap de 125 anys en una escola de dues línies on hi ha nens i nenes des de P3 fins a segon de Batxillerat. Durant el curs 2006-2007, l'escola va celebrar el seu 125è aniversari. Referències Enllaços externs Ateneu Instructiu Arxivat 2010-01-16 a Wayback Machine. Pàgina web de l'escola.
Bassa del Molí (Castellcir)

La Bassa del Molí és un petit embassament del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. Està situada al sud de l'antic centre del municipi, l'església de Sant Andreu de Castellcir, en el terç meridional del sector principal del terme municipal. Recull l'aigua de la Riera de Castellcir a la Represa per alimentar el Molí del Bosc. Està situada al costat nord-oest d'aquest molí, a migdia de la Represa esmentada i al nord-est de la Casa Nova de la Vileta, al nord de la Font del Molí. És a la dreta de la Riera de Castellcir, i al seu sud-est es troba la Poua del Molí del Bosc. Passa pel costat sud de la bassa el Camí del Molí del Mig del Bosc. Etimologia Es tracta d'un topònim modern de caràcter descriptiu, que expressa al peu de la lletra el significat dels mots que el formen. Bibliografia RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0. Enllaços externs La Bassa del Molí en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Bassols

Can Bassols és una masia situada al municipi de Santa Pau, a la comarca catalana de la Garrotxa. Inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, es troba a 653 metres d'altitud. Descripció Can Bassols és una gran casa de pagès que ha sofert moltes modificacions i afegits posteriors. Va ser feta amb carreus molt ben escairats als angles i obertures. Disposa de planta baixa, destinada al bestiar, dos pisos i golfes. La porta principal conserva una llinda sense cap inscripció. Annex a la casa hi ha una gran pallissa de construcció antiga però no ha conservat cap nom ni data. Cal destacar una petita llinda situada a la façana nord-est de la casa: "ME FISIT SAL-/VADOR 1789" Es conserva una barana de ferro forjat amb ls inicials MB i la data 1899. Referències
Bellavista Vella

Bellavista Vella és una masia del terme municipal de Sant Martí de Centelles, a la comarca catalana d'Osona, en terres de l'antic poble de Sant Miquel Sesperxes. Està situada a l'extrem sud-est del terme municipal, al capdamunt dels Cingles de Bertí a ponent de la Trona. És a prop i al sud-oest de la masia de Can Rajadell. És un petit mas documentat ja al fogatge de l'any 1553, de planta rectangular i orientació est-oest. S'organitza al voltant d'un petit pati murat on hi ha diverses dependències annexades al seu voltant, d'origen força posterior. L'edificació principal és de planta baixa més pis i té dos accessos a la cara oest. La paret és de carreus de mida mitjana, treballats i lligats amb argamassa. Els angles cantoners i les obertures de portes i finestres es troben emmarcats amb carreus més petits. La planta baixa està formada per una cuina i un revedor mentre que al primer pis hi ha les dependències privades. Els estables estaven disposats a les construccions annexes al voltant del pati. Tot i que no es té documentació de la masia més enllà del segle xvi es creu que el mas és construí durant l'edat mitjana tot i que no s'han trobat evidències arquitectòniques. Les construccions actuals daten del segle xviii. Referències Enllaços externs Bellavista Vella en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya