NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castillo de La Torre del Río (Alp)

La Torre del Río es un monumento del municipio de Alp en la comarca de la Cerdaña (provincia de Gerona, Cataluña, España) declarado Bien Cultural de Interés Nacional. Descripción Es una casa con carácter de castillo, rodeada por una muralla con almenas y dos torres circulares. La planta es rectangular. Es un edificio que tiene planta baja y dos pisos. La fachada está orientada hacia mediodía, y la entrada está flanqueada por dos torres circulares cubiertas con un alzado conoidal. Hay cuatro garitas en los ángulos de la parte superior del edificio, todas ellas cubiertas también con alzados conoidales. Todas las aberturas tienen un tratamiento clasicista, con ajimeces triforas, enmarcadas por unos arcos ciegos ojivales encima de los cuales hay elementos heráldicos. El tejado es a cuatro vertientes, cubierta de pizarra.​ Tiene al lado una capilla neo-románica. A principios del siglo XX se transformó en un "castillo" de tipo francés con dos grandes torres cuadradas y otros elementos fantasiosos.​ Historia Antigua fortaleza. De origen desconocido.​ Antigua propiedad agrícola y ganadera. En 1896 su propietario, José Nicolás de Olzina, la transformó en un castillo, llevado a cabo por Calixto Freixa, maestro de obras.​ Referencias Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castillo de La Torre del Río. Enlaces externos
Torre del Serrat de la Plaça

La torre del Serrat de la Plaça és un edifici de la Jonquera (Alt Empordà) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És una torre de planta circular ubicada sobre un turó a ponent del poble, al costat de l'autopista des d'on domina tot el pas fronterer. En ser la Jonquera una població fronterera amb França és habitual trobar-hi construccions de caràcter defensiu i castells fortificats (el de Requesens, Rocabertí, etc.). Va ser construïda, probablement durant a guerra dels trenta anys. La Torre dels Carlins va ser aixecada amb grans blocs de pedra i en els seus murs s'hi han practicat nombroses obertures: espitlleres, finestres rectangulars (en els tres pisos), finestres d'arc rebaixat (al pis central), etc. Història Formaria part de les obres de fortificació de què gaudiria la vila, igualment passa a l'altra banda del poble amb una torre similar. Al gravat de Beaulieu de 1640 hi hauria una acurada fortificació de la vila. Per tant, això en seria una continuïtat, encara que renovada. Fou construïda segurament durant la guerra dels segadors (1640- 1659) i la torre tingué un paper destacat durant el conflicte bèl·lic. Posteriorment devia emprar-se en altres guerres o senzillament per controlar el pas fronterer, fins al segle xix. En aquells moments va viure la darrera època d'esplendor, essent escenari destacat d'alguns enfrontaments de la guerra Carlina, la qual també li atorgà el seu nom contemporani i actual. Ja al segle XX fou abandonada i cremada. Referències
Torre del Torn

La Torre del Torn és una torre de defensa situada a l'illot del Torn, del municipi de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant (Baix Camp). Està declarada com a bé cultural d'interès nacional. Descripció És una torre de planta circular feta de còdols amb molt poc morter. Està situada damunt d'un roquer que és un tómbol, a l'extrem superior de l'illot del Torn. Aquest illot és una penca de roca que s'endinsa dins del mar a l'extrem sud de la platja de les Rojales que antigament, en determinat moments, quedava aïllat de la platja per l'aigua, cosa que rarament passa actualment. La construcció està molt degradada, i només en resta part del perímetre de la torre, encara que es podria restaurar, ja que encara es conserva la caixa del mur excavada a la roca. Encara es pot veure la ubicació de l'accés a la torre, i a l'interior s'observen els murs tirants que asseguraven la resistència de la torre a l'hora de fer front a possibles atacs. Història La torre del Torn fou edificada pels Ducs de Cardona el segle xvi, i destruïda pels anglesos el 17 de juny de 1813. Comptava amb tres persones de vigilància i es finançava mitjançant la contribució per dret de pas i àncora pel coll de Balaguer. A la primavera del 2021 s'hi han executat obre de consolidació i de restauració. Referències
Torre forta de Santa Cristina

La torre forta de Santa Cristina és una casa fortificada de la Bisbal del Penedès declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció La casa fortificada té una forma quadrada i el seu estat és molt ruïnós. El material emprat en la seva edificació fou la pedra, bé en forma de grans pedres (la part baixa), bé en forma d'encofrat de tàpia (part alta). La façana consta d'una obertura en un arc amb grans blocs de pedra com a dovelles. Cal destacar també les sis espitlleres que encara es poden veure perfectament i que denoten el seu possible ús com a refugi. Al darrere de la casa fortificada s'hi troba la cova de Santa Cristina. Història Segons el senyor Solé i Caralt la casa fortificada que hi ha al costat de l'ermita de Santa Cristina correspon a un Castrum (castell) del segle x. Situat en el mil·lenari camí de Vilafranca a Valls, al lloc més alt de la serra, servia de refugi als cristians en una zona que va ser nombroses vegades frontera cristiano-sarraïna durant el segle x. Referències Enllaços externs «Torre forta de Santa Cristina». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Torre de Santa Cristina

El Torre de Santa Cristina es un edificio fortificado de la población de La Bisbal del Panadés perteneciente a la comarca catalana del Bajo Panadés en la provincia de Tarragona. Está incluido en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegido como Bien Cultural de Interés Nacional.​ Historia Según el señor Solé i Caralt la casa fortificada que hay junto a la ermita de Santa Cristina corresponde a un Castrum (castillo) del siglo X. Situado en el milenario camino de Villafranca del Panadés a Valls, en el lugar más alto de la sierra, servía de refugio a los cristianos en una zona que fue numerosas veces frontera cristiano-sarracena durante el siglo X.​ Descripción La casa fortificada tiene una forma cuadrada y su estado es muy ruinoso. El material empleado en su edificación fue la piedra, bien en forma de grandes bloques -la parte baja-, bien en forma de encofrado de tapial -parte alta-. La fachada consta de una abertura en un arco con grandes bloques de piedra como dovelas. Destacan también las seis aspilleras que todavía se pueden ver perfectamente y que denotan su posible uso como refugio. Detrás de la casa fortificada se encuentra la cueva o ermita de Santa Cristina.​ Véase también Bienes de interés cultural de la comarca del Bajo Panadés Bienes de interés cultural de la provincia de Tarragona Anexo:Castillos de España Referencias Enlaces externos Diputació de Tarragona (ed.). «Torre forta de Santa Cristina». Mapa de recursos culturals (en catalán). Consultado el 27 de setiembre de 2014.
Torre Mena

La Torre Mena és un edifici protegit com a bé cultural d'interès local a Badalona (Barcelonès). Descripció L'edifici té forma de castellet, és una torre de tres cossos: un cos central amb baixos i dos pisos i dos laterals amb baixos i un sol pis. Al nivell de la planta noble del cos central, un balcó molt sortit es recolza sobre columnetes de ferro. Conjuga, amb sentit eclèctic, elements clàssics, com les columnes del vestíbul, els carreus en punta de diamant, les obertures i les proporcions en general amb elements medievals, com els merlets i la torreta central. Antigament tenia un jardí d'accés a la torre, que va ser eliminat per a obrir l'avinguda del Marquès de Sant Mori i ampliar la plaça Trafalgar. Història En aquesta ubicació s'hi ha trobat restes prehistòriques. La casa d'estil colonial data de 1880. Va ser construïda sobre les ruïnes d'una altras més antiga, la masia de can Mena, que havia estat propietat de Pere Jeroni de Mena, administrador general de les Rendes Reials de Mallorca. L'antiga propietat tenia una torre de defensa semblant a la de can Canyadó i el seu accés es feia a través d'un pont llevadís. A l'interior hi havia una capella on s'hi venerava un Sant Crist, que, segons sembla, era el mateix que havien portat els segadors en la revolta del Corpus de Sang l'any 1640. Al llarg de la seva història la casa va estar envoltada de nombrosíssims camps de conreu que s'estenien més enllà de l'actual barri de Sant Antoni fins a Sant Mori de Llefià. Al segle xix hi predominava especialment la vinya, mentre que la part més alta era més agresta. A més a les seves terres també hi creixen boscos de pins, per exemple a l'actual carrer de Sant Frederic. L'arribada cada vegada major de la immigració a la zona va accelerar els canvis en el paisatge, i abans de la Guerra Civil, la casa ja compartia l'espai amb cases d'autoconstrucció i cases d'estiueig, com la desapareguda Torre de l'Ou. La Torre Mena també va ser ocupada durant molts anys com a emissora per Ràdio Miramar. Referències Enllaços externs Torre Mena Arxivat 2018-05-02 a Wayback Machine., informació de l'Ajuntament
Torre Mena

La Torre Mena es un edificio protegido como Bien Cultural de Interés Local situado en Badalona, en el barrio de Llefià. Descripción Es una torre de bajos y dos pisos en el cuerpo central y de un solo piso en los laterales.​ Al nivel de la planta noble del cuerpo central, un balcón muy salido se apoya sobre columnas de hierro. Conjuga, con sentido ecléctico, elementos clásicos, como las columnas del vestíbulo, los sillares en punta de diamante, las aberturas y las proporciones en general con elementos medievales, como las almenas y la torreta central. El jardín de acceso a la torre ha sido eliminado para abrir la avenida del Marqués de Sant Mori y ampliar la plaza Trafalgar. Historia Fue una casa colonial construida en 1880 sobre las ruinas de otra más antigua,​ la masía de Can Mena, que fue propiedad de Pedro Jerónimo de Mena, administrador general de las Rentas Reales de Mallorca.​ La masía estaba rodeada de campos de cultivo, principalmente viñas. A finales del siglo XIX, fue adquirida mediante subasta por Joaquin Font de Viñals, abogado y propietario. A su muerte, la dejó en herencia a la menor de sus hijas, Carmen, quien la alquiló a Radio Miramar, que ubicó en la finca una antena.​ Luego quedó semiabandonada y, a finales de los años ochenta del siglo XX, fue expropiada por el ayuntamiento. Referencias Enlaces externos Revista de Badalona núm. 3.427 (julio de 2001). (En catalán). Archivo Histórico de Llefià.
Torre Mora (Pals)

La Torre Mora o Torre de la Platja és una obra del municipi de Pals (Baix Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció La Torre Mora construïda molt probablement al segle XV es troba entremig de les pinedes que hi ha a prop de la platja de Pals. És la torre d'una antiga masia o casal del qual es veuen escassos vestigis al seu costat. La torre és cilíndrica, conserva uns 10 metres d'alçada i es seu perímetre és de 22-23 metres. A la part alta hi ha algun rastre dels merlets. Consta de dues planta i terrat; les plantes estaven separades per una volta esfèrica i l'accés d'una planta a l'altre es feia amb una escala de mà a través d'unes trapa realitzada a la volta que fan 60x60 centímetres. La planta baixa està coberta de sorra. Al costat de migdia té un gros esvoranc que és l'entrada a la torre; està situada a l'altura del primer pis i s'accedia a ella amb una escala de mà. Al primer pis es va construir una llar de foc. El seu parament és de pedres desbastades, lligades amb argamassa, el mur és de molt gruix. A prop de la torre hi ha les restes d'unes construccions, anomenades "botigues" que estan documentades des del segle xviii. Eren petites construccions situades arran de mar i que es feien servir com a refugi o magatzem. Història La torre es troba en mig de les pinedes plantades al segle xix per fixar les dunes de la Platja de Pals. És molt propera al mar i visible pels navegants, per això s'ha fet servir durant molt de temps com a senya als pescadors i mariners, com diu Josep Pla a la "Guia de la Costa Brava". L'origen de la torre es troba als segles xvi i xvii, igual que la major part de torres que es troben en els municipis costaners. La majoria d'aquestes torres són de defensa o de guaita i es construïen per protegir-se dels atacs de la pirateria que en aquell temps eren molt freqüents a tot el Mediterrani. A partir dels segles XVIII i xix, la pirateria va començar a disminuir per la caiguda de l'Imperi Otomà i, per tant, l'ús de la torre va començar a decaure. Prop de la torre s'hi van construir al segle XX les antenes de Radio Liberty. Referències Enllaços externs «Torre Mora». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. El PuntAvui, El passat mariner de Pals sota les antenes
Torre Sala (Teià)

Torre Sala és una obra del municipi de Teià (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta quadrada cobert a quatre vessants. Consta de planta baixa, pis i golfes que ocupen tota la superfície de l'edifici. Exteriorment tots els elements són d'un estil proper al Renaixement més clàssic: porxos, columnes d'ordre corinti, arcs de mig punt, balustrades, frontons i motllures en terracota, que és el color predominant en tot l'exterior. Els motius ornamentals realitzats en terracota que emmarquen les finestres representen figures al·legòriques. Els murs exteriors són esgrafiats amb motius geomètrics. A la part del darrere de la casa hi ha un bosc especialment plantat amb arbres d'importació. A l'interior, el que resulta més interessant és la distribució d'espais, donat que totes les sales es comuniquen entre elles, especialment al primer pis, el que comporta que totes les cambres tinguin dues portes d'accés. Així, es pot recórrer tot el pis superior sense sortir al rebedor distribuïdor d'espais, d'especial interès per estar format amb columnes i arcades recobertes completament de mosaic ceràmic amb motius una mica vegetals. La importància de l'edifici també recau en els materials utilitzats en la decoració interior: fusta de melis en totes les portes, finestres i gran part dels mobles, vidres belgues, escala de marbre de Carrara, arcades i xemeneia (menjador) de terracota, banys amb rajoles vitrificades i banyeres importades dels Estats Units. Cadascuna de les habitacions presenta un sostre diferent, 28 en total, excepte les golfes amb tota la bigueria i els cavalls de teulada realitzats amb fusta de melis, que inicialment era un espai dedicat a les tasques realitzades pel servei. Història La casa fou manada construir pel Comte de Godó per a la seva filla Rosa. Fou construïda per Lluís Bonet i Garí, arquitecte format al costat de Josep Puig i Cadafalch i que fou deixeble d'Antoni Gaudí. Durant la guerra civil espanyola de 1936-1939 fou utilitzada com a escola. Posteriorment passà a mans dels actuals propietaris. Existeixen en tot el món nou cases idèntiques construïdes per Bonet Garí, totes elles en països diferents. La torre Sala, com així s'anomena per trobar-se al costat de Can Sala, s'edificà l'any 1928. Referències
Torre de Saportella

La torre de Saportella o Molí de la Torre és un gran casal senyorial fortificat de Granyanella (Segarra), declarat bé cultural d'interès nacional. Història Aquesta torre era el centre d'una partida autònoma quadra del terme del castell de la Curullada, els primers senyors coneguts de la qual foren els Saportella, que prengueren el nom precisament d'aquesta fortalesa. Al segle xvii, Clemència de Saportella i de Vilaseca (o Vallseca) es va casar amb Francesc de Vilallonga i de Xetmar (o Xammar), senyor d'Estaràs, i la quadra passaria a mans d'aquest llinatge. El 1708, l'hereu Magí de Vilallonga i de Saportella fou nomenat comte de Vilallonga de Saportella per l'arxiduc Carles d'Àustria. Descripció Es troba la dreta del riu Ondara, i en els seus orígens era un molí de dimensions més reduïdes, del qual només es conserva part de la torre situada al costat dret de la façana principal, amb alguns elements de defensa com ara les espitlleres, d'aquí el nom de Molí de la Torre. És de planta quadrada i està dividit en tres plantes ben diferenciades. A la planta inferior de la façana principal, hi ha la porta d'entrada amb arc de mig punt adovellat, a la que se superposa l'escut nobiliari de la família Vilallonga, així com dues finestres de petites dimensions les quals corresponen a les estances dedicades a úsos agrícoles. A la segona planta hi ha quatre finestres a la part esquerra de factura més austera i dos grans finestrals a la dreta, els quals presenten els brancals i marc superior motllurats. També s'observa una tercera planta, visible a la part esquerra de l'edifici, amb dues finestres d'idèntica factura que les situades a la segona planta. A la façana lateral dreta, hi ha ubicats dos finestrals més, que presenten la mateixa factura i decoració que les situades a la dreta de la façana principal, amb els brancals i marc superior motllurats, i que segurament corresponien a la part noble de l'edifici, al mateix temps que a la seva dreta trobem les restes d'una altra torre circular, que juntament amb una altra torre situada a la façana esquerra, contemporànies a la construcció del casal o castell, i l'originària utilitzada com a molí, formaven un conjunt de tres torres les quals tenien una funció defensiva. Referències Vegeu també Casa Dalmases (Cervera)
Torre Vinyals

Torre Vinyals és un edifici del municipi de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat, situat a la confluència dels carrers de Sant Enric i Santa Maria, de planta quadrangular. S'estructura en dos volums de diferents alçades, el cos principal, de planta i pis, amb coberta de teula a dues vessants, i un cos angular més alt amb coberta de pavelló. Les obertures, de gran simplicitat, són rectangulars i estan distribuïdes irregularment tot i que seguint uns ritmes determinats. Cal destacar l'ús decoratiu del maó en els marcs de les obertures, baranes, columnes impostes, etc. Originàriament, la casa tenia un jardí, que en l'actualitat és plaça pública. Història La torre va ser bastida a inicis del segle XX en un moment de transició entre els dos estils propis d'aquell període. En conseqüència, mostra un plantejament dels volums noucentista que coexisteix amb el concepte decoratiu propi del modernisme. Referències Enllaços externs Torre Vinyals Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Torrents (Manlleu)

Torrents és una masia del municipi de Manlleu (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia de planta rectangular coberta a dos vessants amb el carener perpendicular a la façana, que es troba orientada a ponent. El portal, situat al centre, té la dovella central decorada. A la part dreta hi ha un cos central annexionat cobert a un vessant i destinat al bestiar. Formant angle recte amb la casa hi ha un cos de galeries sostingudes per pilars que consten de planta baixa i primer pis, cobertes a doble vessant. Hi ha un mur que tanca el mas i la lliça, que és de pedra viva. El mas és construït amb pedra i les parts superiors són de tàpia. L'estat de conservació és mitjà. Damunt el portal hi ha una finestra conopial. Fou ampliat al segle xvi, com indica la dovella central, datada en el 1564. En aquesta mateixa hi ha també el nom de Jesús i Maria, i una ballesta esculturada. Història És un antic mas que pertany al terme rural de Manlleu esmentat a l'Acta de consagració de Santa Maria de Manlleu de l'any 906 amb el nom de "villa de Torrent". Bartomeu Torrents, fill d'aquesta casa, va ser prior de la canònica agustiniana de Santa Maria de Manlleu entre 1475 i 1480. El fogatge de la parròquia i terme de Manlleu de l'any 1553 esmenta a Lluis Torrent. Els Memorials de Quaresma de l'Arxiu parroquial de Santa Maria de Manlleu indiquen que, el 1575, vivien 8 persones a la masia i que, el 1616, eren 5 i el nom del cap de casa era Joan Torrents. El 1862, segons el cadastre, constaven 25 quarteres de terreny de cultiu, 5 de bosc i 20 d'espai erm. Referències Viccionari
Transformador (Anglès)

El transformador és un edifici d'Anglès inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una estructura de planta quadrada que té com a matèria primera el rajol i que acaba desembocant en una torre cantonera. Tal com s'observa a simple vista, sembla estar adscrita als postulats estètico-formals del lèxic modernista. Així ho acrediten des de l'ús de columnes amb fusts molt prims i els capitells amb decoració vegetal, passant per l'àmplia proliferació de formes ondulades present sobretot en les arcuacions fins a arribar a la gran presència d'ornamentació de tall vegetal tant als capitells, com als basaments de les columnes com a les mènsules. La torre està oberta per tres dels costats, cosa que provoca que funcioni com una espècie de porxo sustentat per quatre columnes per costat, que sostenten tres arcs de mig punt. Un dels costats és cec i està tapat, però immediat a ell hi ha adossada una galeria composta per quatre arcades d'arc carpanell rebaixat. Història Aquesta torre no va ser programada com a mirador sinó que la seva tasca principal era servir de transformador elèctric. Una tasca que mai va arribar a desenvolupar com a tal en la pràctica, ja que el projecte es va quedar a mitges. Actualment forma part dels patis posteriors d'una de les cases que donen a la plaça de la Vila. Està en un estat de conservació bastant dolent, tot ple de bardisses i amb molta humitat. Referències
Estany de la Vallmitjana

L'estany de la Vallmitjana és originat per una resclosa que represa les aigües del torrent de la Vallmitjana, al municipi de Taradell. Es troba a tocar del càmping La Vall. Està situat a la finca Mas Vallmitjana, que està protegida com a refugi de fauna salvatge (fou declarada Refugi de fauna salvatge per l'Ordre de 25 de maig de 1998, amb una superfície de 119 hectàrees, amb la finalitat de protegir-ne les comunitats animals -DOGC 2657, de 10/6/98-). La vegetació forestal de ribera es restringeix al perímetre de l'estany. Està constituïda per una verneda on apareixen alguns arbres i arbustos de jardineria. L'estany està envoltat per conreus excepte al sector nord-est, on se situa el càmping. L'interès per a la fauna es veu molt condicionat per la presència de peixos introduïts -amb poblacions abundants degut a l'alimentació artificial afavorida pels campistes-. Aquests peixos afecten molt negativament les poblacions d'amfibis o la fauna íctica que podria arribar a desenvolupar-se a l'estany. Destaca la presència d'aus, com els ànecs collverds (Anas platyrhynchos), xarxets (Anas crecca), cabussets (Tachybaptyus ruficollis), polles d'aigua (Gallinula chloropus) o els bernats pescaires (Ardea cinerea), entre d'altres. S'hi ha citat també tortuga d'aigua (Emys orbicularis), tot i que caldria confirmar la seva presència actual. L'estany es troba del tot aïllat de les instal·lacions del càmping per una tanca que impedeix acostar-se a les vores de l'aigua i que és impermeable per a gran part de la fauna, per la qual cosa caldria condicionar-la de forma adient. Existeix una captació d'aigua que podria ser responsable de la pràctica inexistència, actualment, de cinyell helofític, per les variacions de nivell que podria estar provocant. Caldria controlar la població de peixos, retirant totes les espècies introduïdes. També caldria confirmar la citació de tortuga d'aigua i la possible viabilitat d'aquesta espècie, per plantejar-se algun tipus de gestió per recuperar-ne les poblacions. Referències