NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Torre d'en Mornau

Torre d'en Mornau és una torre del municipi de Pau (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada al sud-oest del nucli urbà de la població, dins del Parc Natural dels Aiguamolls de l'Empordà, entre la zona dels Estanys de Pau i la Joncassa. S'hi accedeix per la carretera de Pau a Castelló d'Empúries. Gran grup edificat format per diverses construccions adossades i aïllades, que conformen un conjunt de planta rectangular. El sector més destacat del conjunt és el sud-est. Es tracta de dos grans edificis de planta rectangular, amb coberta de quatre vents, distribuïts en planta baixa i pis. Les obertures de la planta baixa són rectangulars mentre que les del pis són d'arc de mig punt. Ambdós edificis estan adossats a una torre de planta quadrada situada a la cantonada sud-est. La torre, amb coberta de pavelló i coronada per una llanterna, presenta tres pisos d'alçada. Hi ha un portal d'arc de mig punt adovellat a la façana sud i tres finestres d'arc de mig punt de maó, a manera de galeria, al pis superior de cada façana. En direcció sud hi ha un altre cos de planta rectangular adossat a l'anterior. Presenta coberta holandesa i al mur sud, centrat, hi ha un cos avançat a manera de tribuna o mirador amb tres finestrals actualment tapiats. Al mur oest hi ha un porxo davanter amb teulada a una vessant que presenta un gran arc rebaixat bastit amb maons disposats a plec de llibre. Al sector nord del conjunt hi ha un gran edifici aïllat de planta rectangular, distribuït en planta baixa i pis i amb coberta a dues vessants, que presenta totes les obertures d'arc rebaixat amb els brancals pintats de color blau. Al costat oest d'aquest hi ha dues grans sitges amb forma de torre, amb el coronament emmerletat. A la cantonada sud-oest de la finca hi ha un conjunt de cossos adossats que es correspondrien amb la zona d'habitatge de la finca. La resta són estables, corts, magatzems i pallisses. Història Conjunt d'edificis que constitueixen el centre d'una gran explotació ramadera i agrícola que havia estat propietat de l'exèrcit i que més endavant fou venuda a particulars, els mateixos propietaris de Santa Maria de Penardell. Recentment ha passat a titularitat pública. Durant la postguerra l'exèrcit el va destinar a la cria de cavalls. La restauració portada a terme a mitjans del segle XX fa ser dirigida per Pelai Martínez. Referències
Torre d'en Viola

La Torre d'en Viola o Casalot d'en Viola és una obra del municipi de Calafell (Baix Penedès) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció Torre medieval situada dalt d'un turó. És de planta rectangular, de tàpia, amb restes de murs de protecció. Es conserva la part oriental de l'edifici però ha desaparegut tot l'angle nord-oest. Es conserven diverses espitlleres d'esqueixada simple. A l'angle sud-oest, a la part exterior de la torre, hi ha una construcció de planta arrodonida per fora i circular per dins, feta amb morter, i que podria tenir la funció de cup o cisterna. Està rodejada d'un tancat rectangular de grans dimensions (30 metres el costat més llarg)i a l'exterior d'aquest recinte hi ha una gran sitja. Història En un principi aquesta torre s'havia classificat com a columbari romà, estudis posteriors van fer pensar que era medieval (una teoria apuntava a un origen islàmic i una altra, a un origen feudal més tardà), però uns sondejos arqueològics fets l'any 1998, van posar de manifest que era una construcció del segle xvii. La torre segurament es va construir en el context de la Guerra dels Segadors que va afectar el poble entre 1640 i 1652 quan aquest tenia un centenar d'habitants agrupats en 18 cases i alguns masos dispersos. La tardor de 1642 la cavalleria espanyola va atacar la ciutat i probablement va motivar la construcció d'aquest i altres fortins en les dues possibles rutes d'accés al poble a través del Mas d'en Vives o de Montpaó. El nom prové d'un dels seus antics propietaris que va ser assassinat durant la Tercera guerra carlina. Referències Enllaços externs «Torre d'en Viola». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. «Torre d'en Viola». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Torre d'Escaló

La Torre d'Escaló està situada al damunt -ponent- del poble d'Escaló, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, en territori de l'antic municipi d'Escaló. Es troba en el lloc des d'on es domina l'entrada a la Vall d'Àneu, davant per davant del monestir de Sant Pere del Burgal, en el primer eixamplament de la vall de la Noguera Pallaresa venint des del sud. Història Juntament amb la vila closa d'Escaló formava el Castell d'Escaló esmentat ja al segle xi. Era el centre de la línia defensiva de l'entrada meridional a la Vall d'Àneu, juntament amb el Castell d'Escart, la Torrassa, el Castellot d'Estaís, i els castells de Llort, Castell de Berrós i Llavorre, el conjunt dels quals constituïa la porta d'accés a la Vall d'Àneu. L'any 2000 es va consolidar l'estructura de la torre i es va ordenar el seu entorn més immediat. La intervenció arqueològica portada a terme va permetre millorar el coneixement sobre la tècnica constructiva de la torre i documentar l'existència d'un mur de tancament que delimita un recinte annex a la mateixa, construït en un moment posterior a aquesta (segles XVI-XVII), coincidint probablement amb les reformes de la torre (arrebossat i refecció del tram superior del coronament). Arquitectura És una torre de planta circular, de 6,5 metres de diàmetre, amb un gruix de parets d'un metre, però que va canviant a mesura que s'alça enlaire. La porta d'accés a l'interior de la torre és a 8 metres d'alçada, encarada a llevant. Fa uns 2 metres d'alçada per un d'ample, i la corona un arc de mig punt fet de petites dovelles de llicorella disposades a plec de llibre. Per sota de la porta hi ha encaixos a la paret per a suportar les bigues de la part inferior del castell, i per damunt, diverses espitlleres. La torre és coronada per merlets, en part conservats. Un metre a l'oest de la torre hi ha un vall de 2 m d'ample i a l'est es distingeixen les restes d'un mur que indiquen la probable existència d'un recinte quadrat. Els 5 m inferiors estan arrebossats i el parament, en conjunt, s'ha fet amb pedres petites, poc treballades, disposades irregularment, amb lloses planes intercalades i lligat amb morter de calç. Per les seves característiques es proposa datar la torre cap al segle xi, sense rebutjar totalment una data posterior. Referències Bibliografia Bolòs i Masclans, Jordi; Busqueta i Riu, Joan-Josep; Puigferrat i Oliva, Carles. «Torre d'Escaló». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993, p. 247-248 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs «Torre d'Escaló». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Torre de Ca l'Alsina

La Torre de Ca l'Alsina és un monument del municipi de Montgat (Maresme) declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció És una torre de defensa o de guaita que formava part de la masia de Ca n'Alzina (segle XIV), la qual va ser enderrocada l'any 1987. La torre té una planta absidal, per un costat és rectangular i per l'altre és semicircular, i està formada per planta baixa i dos pisos. A la façana de ponent hi ha dues finestres, una a cada planta, amb les llindes i brancals de pedra. L'accés a la torre es feia per una poterna situada al primer pis a la qual s'accedia amb una escala de mà; actualment hi ha una porta a la planta baixa. Queden les mènsules de pedra i uns forats de dos matacans, un a sobre de la porta original i un altre al terrat. També es conserva una senzilla gàrgola per al desguàs del terrat. El parament és de pedra sense treballar, excepte les finestres, matacans i les cantonades, que són de carreus de pedra. Història Aquesta torre va ser afegida a Ca l'Alzina al segle xvi, quan la casa era propietat de la família Matheu. Apareix per primera vegada documentada en dos testaments, un del 8 de juny de 1592 i l'altre del 20 d'octubre del 1593. El primer va ser redactat per Eulàlia Garriga, muller d'en Joan Matheu, Propietari de la masia i diu "...en la casa del dit Joan Matheu mon marit en la cambra del cap de la sala prop la torre..."; el segon és d'Eulàlia Guri, muller també de l'esmentat Joan Matheu, i es torna a dir el mateix. Que siguin idèntics es deu al fet que van ser escrits en poc temps de diferència i tots dos els va redactar Mn. Antoni Valls, rector de Tiana, que exercia de notari públic. Aquesta torre, com moltes altres de la costa catalana, es va construir per protegir-se dels atacs dels pirates que en aquesta època eren molt freqüents. Referències Enllaços externs «Torre de Ca l'Alsina». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. «Torre de Ca l'Alsina». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Torre de Can Figa

La Torre de Can Figa és una obra del municipi de Roses (Alt Empordà) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció Situada a l'est del nucli urbà de la població de Roses, a la capçalera de la riera de Jònculs, fondalada entre els alts vessants de Pení i de Puig Alt, al peu dels colls de les Forques i de Pení. Es tracta d'una masia fortificada amb torre que es troba en ruïna avançada. La torre està aïllada de la casa i situada a la banda de migdia. És cilíndrica, amb el basament lleugerament atalussat i força més ample que el parament de pedra seca que fou bastit, posteriorment, a la part superior. Un cop enrunada, la torre s'aprofità per a l'elaboració de vi. S'hi construí el cos circular de pedra seca a la part superior, per poder utilitzar la torre com una gran tina. A l'interior es pot veure el cup o dipòsit, i d'altres elements per a l'elaboració del vi. La torre original està bastida amb rebles de pissarra i morter de calç. De l'interior es conserva la volta inferior cupular, de pedra morterada i empremtes circulars i concèntriques de l'encanyissat original. S'hi accedeix a través d'una obertura a la planta baixa. Damunt seu hi ha una obertura estreta i rectangular, a manera d'espitllera. A l'aparell s'observa un encaix, segurament en el punt on s'encastava el pont elevat que unia la torre amb la casa. Al parament de pedra seca hi ha una altra porta d'accés, amb llinda monolítica. La casa està en ruïnes. Era una construcció de planta rectangular, distribuïda en dos pisos, amb la planta baixa destinada a estables i magatzems. No hi ha restes de coberta i els murs es mantenen en molt pocs sectors (a ponent i a nord, en part) a l'alçada original. Tot és envaït per la bardissa. Les obertures eren rectangulars. En el mur d'una estança superior s'hi conserva una fornícula de mig punt. La construcció era de lloses de pissarra i morter. Història La proximitat del litoral explica l'existència de la torre de defensa. Can Figa és una masia com tantes altres de les comarques marítimes que fou fortificada per prevenir el perill de la pirateria, que durant el segle xvi i xvii va augmentar consideradament. Aquest seria un fenomen que explicaria la presència de la majoria de les masies fortificades pròximes. És significativa la seva situació en un indret no visible des del mar. Referències
Castell de Cruïlles

El Castell de Cruïlles fou un edifici a la vila de Cruïlles de la que, avui dia, només en resta la torre de l'homenatge. És al mig de la plaça de la Torre, al centre i punt més alt de la població. La torre és una edificació romànica dels segles XI-XII, lleugerament troncocònica amb les següents mides: Alçada: 22,50 m. Circumferència: 24,03 m. Diàmetre interior: 2,86 m. Diàmetre exterior: 7,65 m. Gruix parets: 2,39 m. Feta amb carreus escairats de pedra sorrenca de color cigronós fins a una alçada de 13 m, llavors existeix una franja de 4 m feta amb rierencs i la darrera franja de 4,25 m és feta amb la mateixa pedra que el primer tram. Malgrat les diferències, sembla que els trams es construïren en moments cronològicament propers. A la part inferior hi ha un basament de fonamentació fet amb pedres sense treballar, d'una alçada de 90 cm. Dins la torre, a uns 5 m d'alçada hi ha una falsa cúpula, damunt, una arcada que sostenia un trespol de fusta i finalment damunt, una altra cúpula. En el coronament de la torre hi ha una olivera que ha sigut el seu símbol, atribuint-se el seu origen a un ocell que va deixar-hi una llavor. Inicialment no existia la porta d'entrada actual, la porta principal era a una alçada de 7 m en el costat sud-est, acabada en un arc de mig punt fet amb sis dovelles. Dalt de tot de la torre, una altra porta semblant a la descrita que devia servir per a passar a una galeria volada que hi hauria a tot el voltant. S'observen uns quinze forats o encaixos que devien sostenir permòdols de fusta per a aquesta construcció volada. L'entrada actual a peu pla es va fer als voltants de l'any 1927. En treure la terra de la plaça de la Torre, per cobrir la plaça de la Creu, la porta va quedar un altre cop enlairada i va ser necessari fer una escala de set graons orientada al revés de l'existent en aquests moments, (l'actual va ser construïda durant la remodelació de la plaça de l'any 1993). La reforma interior de la Torre s'ha fet en els anys 2004 i 2005, havent instal·lat una escala de cargol que permet l'accés a la part superior, on es gaudeix d'una vista extraordinària i es pot contemplar l'olivera original, que mentre van durar els treballs de reforma va dipositar-se en un viver a fi de sanejar-la. Bibliografia Catalunya Romànica,vol. VIII L'Empordà I. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1984, p. 295 a 299. ISBN 84-7739-098-3. Catalunya Romànica (Guies Comarcals),vol. 10 Baix Empordà, La Selva. Barcelona: Pòrtic, 2010. ISBN 84-7306-637-5. Enllaços externs Castell de Cruïlles en la web de Castells Catalans Arxivat 2013-10-22 a Wayback Machine. Llegenda de la Torre de Cruïlles a la pàgina web Catalunya medieval
Torre de Futxeron

La torre de Futxeron és una torre de defensa d'Amposta declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És un conjunt complex d'edificacions de diferents èpoques. El cos més antic és una antiga torre de defensa de planta rectangular, amb una planta i tres pisos, coberta a doble vessat amb uralita sobre els antics cabirons de fusta. El mur és de maçoneria arrebossada, amb carreus grans de pedra als angles fins a l'inici del tercer pis. La porta és d'arc de mig punt de dovelles i brancals de pedra. La finestra del segon pis de la façana també és l'original de pedra i a sobre es conserven dues mènsules que devien sostenir un matacà, ara desaparegut. Interiorment ha estat modificada la distribució i les cobertes. A la planta baixa conserva el talús original. Adossat al nord de la torre es troba el mas del segle xix, format per un cos de planta baixa i dos pisos cobert a doble vessant i un altre cos d'un sol pis a una sola vessant, que fa de magatzem. Al davant hi ha un pou, encara en funcionament, i les restes d'un porxo contemporani del mas. A l'altra banda de la torre hi ha adossats alguns magatzems i les paridores per al bestiar (estables), obertes a l'exterior mitjançant una arcada de mig punt feta de maó. Història El sector de la torre actualment és bastant reformat, però sembla que l'estructura exterior correspon a l'original. Possiblement el tercer cos s'afegí posteriorment donat que no hi ha carreus de pedra als angles, fent-se el tancament en forma de teulada a doble vessant, corresponent més a un habitatge que a una torre de defensa. L'origen de la torre possiblement és dels segles XVI-XVII, quan es refan o construeixen de nou totes les del litoral proper i les que ja existien al Delta. Formava part d'un triangle de torres, amb les de l'Oriola i Poquessalses, amb funcions defensives de la vila d'Amposta. Referències Enllaços externs «Torre de Futxeron». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Torre de guaita de Sant Llorenç de la Muga

La Torre dels Moros és una torre de guaita al terme de Sant Llorenç de la Muga (Alt Empordà) declarat bé cultural d'interès nacional. Al sud-oest i als afores del poble, a l'altre costat del riu, dalt d'un turó hi ha una gran torre de guaita medieval. Aquesta torre dominava i vigilava tota la vall. És una torre cilíndrica aixecada sobre un basament de pedra calcària parcialment treballat. D'una alçada de 10 metres aproximadament, amb 6 metres de diàmetre interior amb murs d'1,80 metres de gruix. L'aparell és de pedra calcària de carreus mal escairats, que a la part baixa no estan ni col·locats formant fileres, mentre que a mesura que van pujant formen filades i els carreus estan més ben tallats. Són visibles espitlleres al mur i mènsules a dalt de tot. La porta d'entrada és allindada i està un metre enlairada del sòl. L'interior és de dues plantes cobertes amb voltes semiesfèriques, a la volta del primer pis són visibles restes de l'encanyissat. No hi ha cap escala completa, per raons defensives. Segons un document del 1292, en temps del rei Jaume II, per defensar el poble, hi havia trenta-cinc homes a la vila, vuit dels quals al castell, i quatre en aquesta torre. Notes
Torre de la Granadella

La Torre de la Granadella és una torre de Camarles (Baix Ebre) declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És una torre de planta quadrangular al costat de la casa dels Jordà (del segle XIX) i una església (segle XIX-XX). Fa uns 16 metres d'alçada. Consta de planta baixa i tres pisos i és rematada amb un terrat. Al nivell de la segona planta, el mur que toca les altres edificacions està foradat per fer un pas de comunicació i es va construir una escala d'obra que va suposar la reducció de les estances i enderrocar part dels sostres. Originàriament l'accés a la torre es feia per una porta, encara visible, situada al primer pis; és d'arc de mig punt adovellada. Més endavant es va obrir una altra porta, molt semblant a l'anterior, a la planta baixa; uns graons porten a aquesta porta. La planta baixa està coberta amb volta de pedra. En tota la torre s'obren algunes espitlleres i finestres petites. Les parets estan fetes de carreus de pedra poc desbastades excepte els angles que són fets amb carreus més grans i treballats; els darrers dos metres estan fets amb un aparell constructiu molt irregular així que possiblement va ser afegit amb posterioritat. L'església que hi ha enganxada a la torre és d'una sola nau amb contraforts a l'exterior i la teulada a dues aigües. La casa principal és de planta quadrada, i consta de planta baixa i pis i està totalment feta de pedra. Història La primera menció del terme de Granadella és de gener del 1153. Un any després, el comte de Barcelona Ramon Berenguer IV donà la Granadella al bisbe Gaufred i als canonges de Santa Maria de Tortosa. El 25 d'octubre de 1163, els Montcada lliuraren els drets que tenien a la Granadella al bisbe i als canonges de Tortosa. La documentació medieval esmenta indistintament el castell i la torre de la Granadella, la qual cosa crea confusió sobre el que realment va ser. Al segle xiv, la Granadella restà vinculada a la casa Jordà de Tortosa, fins al segle xix que passà al marquès de la Roca. Referències Enllaços externs «Torre de la Granadella». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Torre de la Llotja (Tortosa)

La torre de la Llotja és una torre de defensa de Tortosa (Baix Ebre) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta rectangular de 5,8 m per 8,20 m de base per uns 5 m d'altura a l'interior, coberta amb volta de canó apuntada, obrada amb maçoneria encofrada amb lloses col·locades a plec de llibre. Consta d'una sola planta coberta amb volta i terrassa. Els murs són considerablement gruixuts: 1,90 m, tenen nucli de maçoneria revestit per ambdues cares de carreuat regular molt bo, aparellat a trencajunt. La comunicació amb el pis superior es feia per una trapa oberta al mig de la volta i per una escala de caragol que penetra el mur de tramuntana, vora l'angle de ponent. L'angle sud-est està apuntalat per dos contraforts. El mur sud es troba molt debilitat per l'arrencament de carreus. Història Les restes denoten una construcció important, de dues o tres plantes, feta probablement el segle xiii. La documentació templera i hospitalera més les característiques de l'edifici indueixen a pensar que fou una seu secundària templera de Prat i que serví d'habitatge del procurador de la comanda. El capbreu de 1743 assenyala que en aquest indret de la Font de Quinto hi havia vestigis d'una casa, notícia que indica que l'edifici fou víctima d'un gravíssim espoli ja en el segle xviii, presumiblement per aprofitar-ne la pedra. La planta baixa se salvà de l'enderroc segurament per a donar-li un ús agrícola; de fet, aquesta ha estat la seva utilització durant molts anys. Hom s'interroga sobre la procedència d'un qualificatiu popular de connotacions marineres com la Llotja, que no poden justificar ni la tipologia de l'edifici ni la història. Tenim la impressió que és un topònim bastant recent, ja que no figura ni en la documentació consultada ni en l'exhaustiu recull de toponímia popular tortosina. És possible que la causa d'aquest nom es relacioni amb la suposició, que circulà per Tortosa a començaments de segle, de l'existència a Campredó d'un port marítim a l'Edat Mitjana, teoria que fou desautoritzada amb contundència per Carreras Candi. Referències
Torre de la Móra

Torre de la Móra és una torre del municipi de Tarragona declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. És damunt un promontori rocós (Punta de la Móra), rodejada per una urbanització i pel càmping. Descripció La construcció és circular, de 4,20 m de diàmetre intern, 1,50 m de gruix de murs i 0,80 m de sortida en talús del sòcol. L'aparell és de maçoneria amb les obertures emmarcades per carreus. La porta d'accés és al nord, sobre el talús, i és de llinda. Està protegida per un matacà existent en la part superior de la torre. Actualment s'hi puja per una escala d'obra en la part exterior de la torre que és d'època moderna. A l'altura del primer pis hi ha tres troneres quadrades, guaitant el mar pel sud, est i oest. Per l'interior no hi ha accés a la planta baixa, que està reomplerta de terra. Una volta cupuliforme tanca el primer pis en la que hi ha un orifici quadrat de comunicació. A la part alta es conserva un embigat de fusta, sota la terrassa, en molt mal estat. Història A diferència de la resta de torres de la zona aquesta està molt ben documentada, com que mossèn Sanç Capdevila va localitzar i publicar el contracte de construcció que data de l'any 1562 en el qual se n'especifiquen les característiques tècniques. És possible que en aquest lloc estratègic hi havia hagut abans una construcció de l'època àraba, el que van pretendre alguns historiadors, però no hi ha cap prova positiva d'un edifici anterior en aquest lloc. El 1561 la batllia de Tamarit va decidir de construir-la com a conseqüència dels actes de pirateria dels moros. Per tant, aquesta torre s'ha de situar en el context de les freqüents incursions de pirates moros que assolaren les costes durant els segles xvi i xvii. Van confiar l'obra al mestre d'obres Janot Miró de Tarragona. Destaca sobre les altres torres associades a masos, de cronologia similar, pel fet de ser de grans dimensions i d'estar dotada de troneres per a peces artilleres. L'explicació rau en el fet que és una obra del comú de Tamarit i no d'un particular. Referències Bibliografia Capdevila, Sanç «Documents. La Torre de la Mora». Estudis altafullencs, 3, 1979, p. 85–89. Enllaços externs «Torre de la Móra». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.