NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parque de Joan Reventós

El parque de Joan Reventós se encuentra en el Distrito de Sarriá-San Gervasio de Barcelona. Fue creado en 2008 con un proyecto de Bagursa (Barcelona Gestión Urbanística), e inaugurado el 17 de mayo de 2009. Está dedicado al político Joan Reventós (1927-2004), fundador del Partido de los Socialistas de Cataluña y presidente del Parlamento de Cataluña (1995-1999).​ Descripción El parque se encuentra en el terreno de un antiguo torrente, la Riera de las Monjas —llamado así porque antiguamente el terreno era propiedad de las Monjas del Sagrado Corazón—, que bajaba desde la sierra de Collserola. Por ello, su nombre inicial fue Parque del Torrent de les Monges, aunque posteriormente fue cambiado en honor al político Joan Reventós, oriundo de Sarrià. Antes de su remodelación era un área forestal abandonada, que fue recuperada como zona verde para el barrio. Se mantuvieron algunos de los elementos arquitectónicos anteriormente existentes, como un puente que cruza el torrente, así como la mayor parte de la vegetación autóctona, principalmente pinos. Se colocó un sistema de drenaje de aguas pluviales, para canalizar el agua del antiguo torrente. El camino trazado por el torrente está recorrido por una calzada pavimentada que se eleva sobre el terreno, y que recorre de forma perimetral todo el parque, con un trazado sinuoso e irregular, con la vegetación en sus costados. En la parte alta del parque —la más ancha—, se sitúa una amplia explanada dedicada a juegos infantiles.​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Referencias Bibliografía Sánchez Vidiella, Àlex; Zamora Mola, Francesc (2011). Paisatgisme urbà. Barcelona (en catalán). Barcelona: Ajuntament de Barcelona. ISBN 978-84-9850-355-5.
Parc de Joan Reventós

Parc de Joan Reventós är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de Joan Reventós ligger 146 meter över havet. Terrängen runt Parc de Joan Reventós är kuperad åt nordväst, men åt sydost är den platt.Runt Parc de Joan Reventós är det mycket tätbefolkat, med 10 000 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Barcelona, 3,8 km öster om Parc de Joan Reventós. Runt Parc de Joan Reventós är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Parc de la Fontsanta

Parc de la Fontsanta är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de la Fontsanta ligger 61 meter över havet. Terrängen runt Parc de la Fontsanta är kuperad åt nordväst, men åt sydost är den platt. Terrängen runt Parc de la Fontsanta sluttar söderut. Runt Parc de la Fontsanta är det mycket tätbefolkat, med 10 000 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Barcelona, 7,5 km öster om Parc de la Fontsanta. Runt Parc de la Fontsanta är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Parc de la Muntanyeta

Parc de la Muntanyeta är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de la Muntanyeta ligger 17 meter över havet. Terrängen runt Parc de la Muntanyeta är kuperad åt nordväst, men åt sydost är den platt. Havet är nära Parc de la Muntanyeta söderut. Närmaste större samhälle är Barcelona, 19,6 km nordost om Parc de la Muntanyeta. Runt Parc de la Muntanyeta är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Parque de Torreblanca

El parque de Torreblanca (en catalán: parc de Torreblanca)​ es un parque de aproximadamente unas 12 hectáreas de extensión y que se divide en varias partes. Está dentro del área metropolitana de Barcelona. El conjunto está inscrito como Bien Cultural de Interés Local (BCIL) en el Inventario del Patrimonio Cultural catalán con el código IPA-19299. Situación El parque de Torreblanca ocupa parte de los términos de San Juan Despí y de San Justo Desvern, y próximo al de San Feliú de Llobregat​ pudiéndose acceder desde cualquiera de estas localidades. Historia Se trataba de la finca de la casa señorial de los marqueses de Monistrol (título de la familia Dusay o Usall), adquirida en época medieval y que se convirtió en la residencia principal en el siglo XIX, abandonando el anterior Palacio del carrer de Regomir, 6. Muy dañada la residencia durante la época de la guerra civil, acabó por ser demolida. En 1982 pasó a ser propiedad municipal. Al principio, había sido un jardín botánico del que actualmente sólo se conserva la vegetación de la zona del lago. Este fue construido en estilo que se impregna de un aire romántico y con conglomerados artificiales, cuevas y glorietas. ​ En el año 2005 la asociación Amics de les Roses de Sant Feliu de Llobregat llegó a un acuerdo con la Mancomunidad que gestiona el parque y el Consejo Comarcal del Bajo Llobregat y a través de un convenio se cedió a esta entidad el uso de diferentes parterres de la zona donde originariamente habían plantados rosales, para que los socios rosalistas pudieran volver a plantar y cultivar rosales.​ En la actualidad se han plantado y cuidan cerca de 600 rosales y este número de rosales y de variedades plantadas crece año tras año. Zonas Se divide en varias partes: las avenidas de plátanos y cipreses con estatuas. Actualmente se realizan espectáculos. la zona suroeste, donde ahora se realizan actividades deportivas (debajo de donde estaba el palacio). la zona sur, donde estaba el Palacio de los Marqueses de Monistrol, actualmente sustituido con vegetación, donde ahora se encuentra el laberinto rodeado de palmeras y otros árboles como plátanos o cipreses. La zona del lago, la parte romántica, con los templetes, grutas, islas... Descripción Como había sido un jardín botánico, el parque consta de una gran diversidad vegetal de una gran belleza y con mucho valor. Aparte, también hay una buena diversidad de fauna. Desafortunadamente, hay también animales abandonados en los lagos, como los patos y gansos de granja, o las tortugas de Florida. Por la mañana o al atardecer, es posible ver algún conejo (difícil de ver debido a que siempre hay gente paseando menos cuando se cierra), pavos que rodean el parque, loros y cotorras exóticas, y otros animales más comunes, dependiendo de la época del año. Es muy buen lugar de paseo o para hacer deporte, a veces también se utiliza para la celebración de bodas. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque de Torreblanca. Gran Enciclopedia Catalana (ed.). «Parque de Torreblanca». l'Enciclopèdia (en catalán). Barcelona. Vlog: Una tarda al Parc de Torreblanca. Youtube. (en catalán).
Parc de Torreblanca

Parc de Torreblanca är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de Torreblanca ligger 51 meter över havet. Terrängen runt Parc de Torreblanca är kuperad åt nordväst, men åt sydost är den platt. Runt Parc de Torreblanca är det mycket tätbefolkat, med 10 000 invånare per kvadratkilometer. Närmaste större samhälle är Barcelona, 8,6 km öster om Parc de Torreblanca. Runt Parc de Torreblanca är det i huvudsak tätbebyggt. Kommentarer Källor
Parc de la Valira

El Parc de la Valira, o Parc del Valira, és un parc situat a l'oest de la ciutat pirinenca de la Seu d'Urgell, a la riba del riu la Valira, que poc després desemboca al Segre. Dins del parc es troba l'anomenat parc dels Enamorats i el Claustre Modern. Claustre de Racionero Claustre de finals del segle xx situat al parc de la Valira, al carrer de la Circumvalació. El claustre que busca ser una rèplica del claustre romànic de la Catedral, té alguns dels capitells ornamentats amb figures de personatges famosos i històrics del segle XX entre els quals hi ha músics, actors, esportistes, polítics, religiosos o científics. Inaugurat el 1990, va ser dissenyat i construït per l'escriptor i urbanista urgellenc Lluís Racionero. Referències
Parc de les Corts

El Parc de les Corts és una zona verda del barri del mateix nom de Barcelona. Es troba entre els carrers de Numància i de Nicaragua i té una superfície total de 0,71 hectàrees Història En aquests terrenys hi havia les bòbiles del Perelló, també conegudes com a Macians. Als anys 1920, era una de les més destacades del barri de les Corts i servia com a proveïdor de materials de construcció de Barcelona, com per exemple les dues primeres línies de metro. L'empresa va plegar als anys 1960. Disseny Compta amb un riu artificial que travessa tots els terrenys, una àrea per a gossos, una àrea de jocs infantils i dues taules de ping-pong. El riu artificial neix en un extrem del part (carrer de Numància) sota una arcada feta de maó que recorda al passat industrial del barri. Justament en aquest punt una gran bola metàl·lica feta amb quatre cercles homenatja la geometria euclidiana. El final del seu recorregut és una altra arcada de totxana situada a l'altra punta del parc, al carrer de Nicaragua. Durant el seu recorregut, hi ha diferents passarel·les per tal de passar d'un costat a l'altre del petit riu. Al costat de l'arc de maó (construïda l'any 1988 sota el projecte de Carme Fiol) que hi ha tocant al carrer de Numància hi destaca, dins del canal d'aigua, l'escultura Euclidiana, de Luis Gueilburt (1988), coneguda també com Els quatre elements (d'Euclides). És una bola formada per quatre cercles d'acer inoxidable amb peces ceràmiques que són suportats per un tub vertical damunt una base de pedra calcària. L'escultura pren com a referència el matemàtic i geòmetra grec Euclides i la seva obra Elements de geometria. Inaugurada per la festa major de Les Corts de 1989, va ser col·locada primerament al jardí de Les Infantes, però el 13 de març de 1996 es va decidir de traslladar-la al parc de Les Corts. Vegetació Tot i les dimensions reduïdes, en aquest parc hi ha una varietat considerable d'arbres. Les espècies més abundants són el freixe de fulla gran (Fraxinus excelsior) i el pollancre del Canadà (Populus x canadensis). També són nombroses les alzines (Quercus ilex), els pins blancs (Pinus halepensis) i les espècies arbòries de floració acolorida i profusa: tipuanes (Tipuana tipu), acàcies tapereres (Albizia julibrissin) i algunes magnòlies (Magnolia grandiflora). Destaquen, així mateix, els cedres de l'Himàlaia (Cedrus deodara) i de l'Atles (Cedrus atlantica) i els pins pinyers (Pinus pinea). Referències Vegeu també Camp de les Corts Parcs i jardins de Barcelona
Parque de Les Corts

El parque de Les Corts se encuentra en el distrito de Les Corts de Barcelona. Se halla en la plaza homónima, que lleva el nombre del distrito y del que fue antiguo municipio de Les Corts de Sarrià, integrado en 1897 en la ciudad condal. Fue creado en 1988 con un proyecto de Carme Fiol. Descripción El parque se halla en una plaza de forma rectangular, atravesada en forma diagonal por un canal de agua serpenteante a modo de río artificial, que se puede vadear por varios puentes de pilones sobre el agua. En este terreno había antiguamente una fábrica de ladrillos llamada Can Macians, homenajeada en el parque con dos arcos de ladrillo visto situados a ambos extremos del río. Junto a este terreno se encontraba el Camp de Les Corts, el antiguo estadio del Futbol Club Barcelona. Además del canal de agua hay varias plazoletas de sablón con áreas de juegos infantiles, mesas de ping-pong y un pipicán. La vegetación está compuesta por varios parterres en forma de taludes que sirven para separar las distintas áreas, poblados por diversas especies de árboles, la mayoría perennifolios.​ Como elemento artístico, el parque incluye una escultura situada dentro del agua en uno de los extremos del canal, titulada Euclídea. Los cuatro elementos (1989), obra de Luis Gueilburt, realizada en acero inoxidable y cerámica sobre una base de piedra caliza, un homenaje al geómetra griego Euclides.​ Vegetación Entre las especies presentes en el parque se hallan: el fresno (Fraxinus excelsior), el chopo del Canadá (Populus x canadensis), la encina (Quercus ilex), el pino carrasco (Pinus halepensis), la tipuana (Tipuana tipu), la acacia de Constantinopla (Albizia julibrissin), la magnolia (Magnolia grandiflora), el cedro del Himalaya (Cedrus deodara), el cedro del Atlas (Cedrus atlantica) y el pino piñonero (Pinus pinea).​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Referencias Bibliografía Viladevall-Palaus, Ignasi (2004). «Cincuenta parques, más dos». Cuadernos Cívicos La Vanguardia (Barcelona: La Vanguardia Ediciones) (3).
Parc del Clot

El parc del Clot és una zona verda del barri del Clot de Barcelona, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C) i inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història i descripció Amb l'entrada en servei de la línia de ferrocarril de Barcelona a Granollers el 23 de juliol del 1854, s'hi va construir un petit baixador per a carregar i descarregar mercaderies. A partir del 1912, la companyia MZA el convertiria en una estació amb dues vies generals i una desviada, i dues andanes, i també construí uns tallers de reparació de trens a la banda de mar, instal·lacions que quedaren desafectades a finals del 1972, amb l'obertura de la nova estació soterrada d'El Clot - Aragó. El parc, inaugurat el 1986, és obra dels arquitectes Dani Freixes i Vicente Miranda, i el tancament és definit per les restes del mur dels antics tallers, que formen una cantonada. Les arcades permeten veure l'interior, que queda matisat per una cascada. Del costat d'aquest mur neix un camí que desemboca en una plaça de pins i mimoses i que comunica amb la plaça de Valentí Almirall. L'horitzontalitat del parc queda trencada per un turó elevat artificialment amb la terra obtinguda excavant el buit per la plaça. Al seu darrere hi ha la secció d'una nau formada per voltes de maó suportades per columnes de ferro colat. Al centre d'aquest espai insòlit es troba l'escultura de bronze Rites of Spring (Ritus de Primavera) de l'artista americà Bryan Hunt, col·locada en una base de pedra dins d'un petit estany. El parc es divideix per la contraposició de dos espais: un de tou o més natural marcat pel verd de la vegetació (plantes i arbres de la zona mediterrània) situat al voltant del turó i un altre de més dur o artificial que consta d'una plaça a un nivell inferior. Després del turó, una escalinata condueix a la plaça de Valentí Almirall, on es troba l'antiga Casa de la Vila de Sant Martí amb la torre del rellotge. A les escales s'hi ha conservat una antiga xemeneia de maó que es pot veure des de tots els punts del parc. Referències Enllaços externs «Ritus de Primavera». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Parque del Clot

El parque del Clot es un parque público de Barcelona situado en el barrio de El Clot, en el distrito de Sant Martí. Se encuentra en la ubicación de un antiguo taller de RENFE, algunas de cuyas paredes fueron aprovechadas como elementos ornamentales. El proyecto del parque fue realizado en 1986 por Daniel Freixes i Melero y Vicente Miranda.​ Descripción El parque tiene una superficie de 4,03 hectáreas. En su parte central se encuentra un largo corredor formado por grandes marcos metálicos de color blanco, que vertebra el recorrido por el parque. Desde aquí se distribuyen diversas zonas, como un polideportivo, un área de juego infantil, pistas de petanca y un lago, además de los espacios vegetales del parque. Uno de los elementos más espectaculares es el lago, surtido de agua por un acueducto de 25 m de longitud formado por unas arcadas que constituían la fachada del antiguo taller de RENFE, y cuyas aguas caen en cascada. Cerca se encuentra una especie de logia constituida igualmente por muros del antiguo edificio, con una serie de arcos de mampostería con columnas metálicas; en su interior se encuentra la escultura Ritos de primavera, del escultor norteamericano Bryan Hunt (1986), una pieza de bronce de 4 m de altura que representa un salto de agua. ​ Vegetación La vegetación del parque es de tipo mediterráneo, con especies como: la palmera datilera (Phoenix dactylifera), el plátano (Platanus X hispanica), el pino piñonero (Pinus pinea), la encina (Quercus ilex), la sófora (Sophora japonica), la acacia (Acacia saligna), el chopo del Canadá (Populus X canadensis), el ciprés (Cupressus sempervirens), el naranjo amargo (Citurs aurantium), la adelfa (Nerium oleander), el pitosporo (Pittosporum tobira), el aligustre arbóreo (Ligustrum lucidum), el laurel (Laurus nobilis), la tipuana (Tipuana tipu), el pimentero falso (Schinus molle), el sauce llorón (Salix sp.), etc.​ Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Referencias Bibliografía Añón Feliú, Carmen; Luengo, Mónica (2003). Jardines de España. Madrid: Lunwerg. ISBN 84-9785-006-8. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque del Clot.
Parc dels Búnquers de Montellà i Martinet

El Parc dels Búnquers de Montellà i Martinet és una zona de Montellà i Martinet on es construïren una sèrie de búnquers per construir una línia fortificada al llarg dels Pirineus, anomenada Línia Pirineus, des del cap de Creus fins al País Basc. Estan inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Diversos búnquers d'observació, de tir i d'artilleria units per passadissos subterranis excavats a la roca. Hi ha diversos pous de ventilació. Els búnquers es basteixen amb formigó armat i es dissimulen exteriorment cobrint-los de terra i pedres. Franco, que temia una possible invasió per la frontera francesa, va dur a terme aquesta obra. Els búnquers que es construïren es troben a la carretera de la Seu d'Urgell a Puigcerdà, a Montellà i Martinet. La línia, que consta de gairebé de deu mil búnquers, estigué envoltada durant molt temps pel secret militar. Tanmateix, no van arribar a ser ocupats mai. Al Paratge de Cabiscol s'hi troba el centre de visitants, on trobar la informació per realitzar el circuit que a més de la visita dels búnquers i nius de metralladores es pot realitzar un circuit exterior. Referències
Parc del Poblenou

El Parc del Poblenou de Barcelona es troba entre les edificacions del barri del mateix nom de Barcelona i el mar. Descripció Està situat al final del barri, és una gran pineda, i cap al mar un espai ple de dunes, que eviten els efectes del vent de llevant. Hi destaca un llac i una gran esplanada. Reprodueix el paisatge propi d'algunes franges de trobada entre el mar i la terra: platges, dunes i arbredes. Hi domina el pi pinyer (Pinus pinea). A la zona del passeig exterior, els àlbers (Populus alba) i tanques vegetals fetes, moltes d'elles, amb bambú (Phyllostachys sp), de troana (Ligustrum lucidum), llorer (Laurus nobilis) i llentiscle (Pistacia lentiscus). Prop del llac hi ha pins blancs (Pinus halepensis) i algun garrofer (Ceratonia siliqua). Prop les dunes hi ha palmeres datileres (Phoenix dactylifera) i les washingtònies (Washingtonia filifera). Al parc també hi ha eucaliptus de l'espècie Eucalyptus globulus i són abundants les espècies aromàtiques, com la farigola (Thymus vulgaris), el romaní (Salvia rosmarinus) i grans mates d'espígol dentat (Lavandula dentata) i sàlvia microfil·la (Salvia microphylla). Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona Referències
Parque del Poblenou

El parque del Poblenou se encuentra en el distrito de San Martín de Barcelona. Fue creado en 1992 con un proyecto de Manuel Ruisánchez y Xavier Vendrell. Descripción Este parque procede de la renovación urbanística realizada en la fachada litoral con motivo de los Juegos Olímpicos de 1992, en unos terrenos anteriormente de uso industrial. Junto a este se crearon también los parques del Puerto Olímpico, de la Nueva Icaria, de las Cascadas y de Carlos I. Se encuentra junto al mar, en unos terrenos aledaños a la playa del Bogatell, entre la Villa Olímpica y la zona de Diagonal Mar y el Fórum de las Culturas. Antiguamente era una zona ferroviaria, con multitud de terminales de líneas ferroviarias que se dividían en múltiples trazados. El parque se divide en dos zonas, una más pequeña situada entre la Ronda del Litoral y el Cementerio de Pueblo Nuevo, y separada por la calle Llacuna otra más grande situada sobre la Ronda del Litoral, que en ese tramo está soterrada. La primera tiene un lago como elemento más distintivo, e incluye en su terreno un colegio (CEIP Vila Olímpica) y un campo de fútbol. La segunda es más agreste, con predominio de elementos vegetales, especialmente un bosque de pinos. La parte más cercana al mar está formada por dunas de césped, con pasaderas hechas con travesaños de las antiguas vías de tren, e incluye como elemento anecdótico los restos de un barco naufragado. Se trata del Ashraf II, de bandera libanesa, del que quedan varados en tierra la chimenea y dos trozos de la popa, uno de la cubierta y otro con la hélice y el timón. Entre su arbolado destaca el tamarisco, un árbol resistente a la salinidad marina y que sirve de fijación para las dunas de arena de la playa. El parque incluye áreas infantiles, para perros, mesas de ping-pong y pistas de petanca, baloncesto y monopatín.​ Vegetación Entre las especies presentes en el parque se hallan: el pino piñonero (Pinus pinea), el álamo blanco (Populus alba), el bambú (Phyllostachys sp.), el aligustre (Ligustrum lucidum), el laurel (Laurus nobilis), el lentisco (Pistacia lentiscus), el pino carrasco (Pinus halepensis), el algarrobo (Ceratonia siliqua), la palmera datilera (Phoenix dactylifera), la washingtonia (Washingtonia filifera), el eucalipto (Eucalyptus globulus), el tomillo (Thymus vulgaris), el romero (Salvia rosmarinus), la alhucema rizada (Lavandula dentata) y la salvia (Salvia microphylla).​ Galería de imágenes Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Parque del Centro del Poblenou Referencias Bibliografía Viladevall-Palaus, Ignasi (2004). «Cincuenta parques, más dos». Cuadernos Cívicos La Vanguardia (Barcelona: La Vanguardia Ediciones) (3). Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque del Poblenou.
Parc del Turó de la Peira

El parc del turó de la Peira es troba al turó del mateix nom, al districte de Nou Barris de Barcelona. La seva cota màxima és de 138 msnm, en una esplanada amb una gran creu de ferro des d'on es pot gaudir de bones vistes del pla de Barcelona. Història i descripció S'estén sobre una superfície de 7,71 hectàrees que formaven part d'una antiga pedrera propietat de la marquesa de Castellbell Maria Dolors de Càrcer i de Ros. L'espai passà a mans municipals durant la Segona República i va ser declarat parc públic. Durant la Guerra Civil, els veïns d'Horta s'organitzaren per no permetre la tala dels pins tot i l'escassetat de combustible per a calefacció. A més de la pedrera, hi existí una bòbila. Tot i això, en aquests terrenys encara s'edificà un grup d'habitatges pel promotor Romà Sanahuja Bosch, el mateix que edificaria més tard l'illa Diagonal, i que forma avui el cor del barri del mateix nom, i un col·legi religiós de les germanes del Sagrat Cor. Durant la Transició, l'Ajuntament de Barcelona inicià l'adequació del parc pròpiament dita, última obra de l'arquitecte paisatgista Nicolau Maria Rubió i Tudurí. Al fossar de l'antiga pedrera s'ha construït un camp de futbol seguint el model de la Foixarda a Montjuïc. El parc també disposa d'espais per a jocs infantils, tennis de taula, pipicans, itineraris per a jogging, taules i bancs. Vegetació El més representatiu del parc és la gran pineda que s'estén principalment pel vessant nord. La llista d'espècies és molt extensa, destacant entre els arbres el pi blanc, el pi pinyoner, oliveres, xiprers, para-sols de la Xina, eucaliptus, lledoners, etc. En quant a arbustos destaquen les figueres de moro, els llentiscles, el cirerer d'arboç entre molts d'altres. Intervencions arqueològiques L'any 2000 es va dur a terme una intervenció arqueològica al parc, consistent en el seguiment de l'obertura de vuit rases per a insta·lar-hi unes canalitzacions, que va concloure amb resultats negatius. Referències