NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Castellar de n'Hug

Santa Maria és l'església parroquial de Castellar de n'Hug (el Berguedà). Situada al centre de la població, es conserva poc de l'edifici romànic, sent bàsicament d'estil neoclàssic. El campanar és l'element més destacat que queda de la construcció medieval, és de torre de planta quadrada amb quatre pisos, a la seva part inferior té una gran finestra amb arc de mig punt, que correspon al romànic, a partir del segon pis és d'època posterior. Al costat del campanar, al mur sud, s'obre la porta d'entrada amb forjat medieval. Arquitectura És un edifici ubicat a la plaça, presidint el nucli antic de la població. Algunes de les parts es consideren romàniques. És una església de dimensions no gaire grans, construïda en diverses campanyes constructives. La nau és coberta amb volta de canó i l'altar amb volta de creueria. El parament és de grans carreus ben escairats i disposats en filades. La porta es troba centrada al mur dels peus. És l'únic element que trenca la monotonia de la façana. La porta està a migjorn, és de dos batents de fusta que s'obre cap a dins i tanca el portal d'entrada, molt auster, amb dos arcs de mig punt en degradació. és a destacar la ferramenta de la pora, amb formes senzilles d'espirals entrellaçades. el ferro era utilitzat com a element de protecció i evolucionà cap a la seva utilització com a element decoratiu. El campanar és una massissa torre de planta quadrangular amb obertures dovellades d'arc de mig punt, algunes d'elles parcialment cegades. El parament és força diferent, els carreus són de menors dimensions que els de la façana, menys homogenis i no tan ben escairats. La coberta és a dues aigües de teula àrab. Actualment la base del campanar correspon a un tram de la nau lateral de l'església modificada al segle XVII-XVIII aprofitant elements de l'antiga església romànica. Història Documentada al segle x, a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell. Hug de Mataplana i la seva esposa Elisenda, l'any 1229 van prendre sota la seva protecció l'església, la van dotar de diversos béns, així com van fer construir un altar dedicat a sant Miquel. L'any 1376 depenia del baró de Pinós. Va tenir com a sufragània seva, al segle xviii, l'església de Sant Vicenç de Rus. Referències Bibliografia Pladevall, Antoni (2001), El Berguedà, Col·lecció Catalunya romànica. Guies comarcals ; 16; Barcelona, Pòrtic. ISBN 84 7306 697 9
Iglesia de Santa María (Castellar de Nuch)

La iglesia de Santa Maria de Castellar de n'Hug, se encuentra en el centro de la población de Castellar de Nuch en la comarca catalana del Bergadá. Historia Documentada en el siglo X, en el acta de consagración de la Seo de Urgel. Hug de Mataplana y su esposa Elisenda, en el año 1229 tomaron bajo su protección la iglesia y la dotaron de diversos bienes, así como hicieron construir un altar dedicado a san Miguel. En el año 1376 dependía de los baroneses de Pinós. Tuvo como sufragaria suya, en el siglo XVIII, a la iglesia de Sant Vicenç de Rus. El edificio En la actualidad, se conserva poco del edificio románico, siendo básicamente de estilo neoclásico. El campanario es el elemento más destacado de lo que queda de la construcción medieval, es de torre de planta cuadrada con cuatro pisos, en su parte inferior tiene una gran ventana con arco de medio punto, que corresponde al románico, a partir del segundo pisos es de época posterior. Al lado del campanario, en el muro sur, se abre la puerta de entrada con herrajes medievales. Bibliografía Pladevall, Antoni (2001). Guies Catalunya románica, El Berguedà (en catalán). Barcelona, Pòrtic. ISBN 84-7306-697-9. Enlaces externos Santa Maria de Castellar de n'Hug Art Medieval. Iglesia Parroquial de Santa Maria de n'Hug Festa Catalunya. Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María.
Santa Maria d'Agullana

L'església parroquial de Santa Maria d'Agullana és un església romànica situada al terme municipal d'Agullana que data del segle xii-xiii sota control del Bisbat de Girona. Va ser declarada Bé Cultural d'Interès Nacional per decret publicat al DOGC el 30-05-1984. Arquitectura L'edifici presenta un molt bon estat de conservació tant interiorment com exteriorment, on només presenta un petit sobreaixecament dels murs per preservar la volta i servir alhora de fortificació, com en tantes altres esglésies de la comarca. És un edifici d'una nau amb volta apuntada i seguida, sense arcs torals, un fals creuer poc destacat als murs laterals i un absis semicircular decorat amb un fris d'arcuacions coronades amb dents de serra, ornamentació que es repeteix en les finestres de l'absis i de la nau. L'única porta del temple és situada al centre del mur lateral de migdia de la nau i està formada per sis arcs en degradació, amb el de l'extrem decorat amb relleus a manera de sardinell i dues columnes de fust llis i prim amb capitells de decoració vegetal per banda. El timpà fou substituït per una finestra. Té un ample campanar de cadireta de dos pisos amb tres arcades l'inferior i dues el superior. Altres obertures són en forma de finestra, de doble esqueixada i amb decoració de dents de serra. A l'absis també hi ha alguns ulls de bou, i a la part superior hi ha un fris d'arcuacions rematades amb dents de serra. Història L'església de Santa Maria d'Agullana és documentada per primera vegada l'any 1019, en què fou cedida a la canònica de Girona pel bisbe Pere Rotger. Se sap que el 1362 n'eren sufragànies les esglésies de l'Estrada, de la Vajol i de Sant Julià dels Torts, i que al segle xiv i posteriors constava al nomenclàtor de la diòcesi de Girona, dins l'ardiaconat d'Empúries. L'edifici que ha arribat als nostres dies, gairebé sense alteracions, no correspon però a l'esmentat el 1019, sinó que és una obra dels darrers moments del romànic. Les Campanes Passada la Guerra Civil Espanyola l'imponent campanar de cadireta es va quedar vuit. el 2 de juliol de 1952 es varen batejar quatre de les cinc campanes actuals en una festa multitudinària que molts agullanencs recorden com "La Festa de les Campanes". El 1968 es va posar la darrera campana donada per un particular; aquesta última du el nom de "Maria del Pilar" i porta la següent inscripció en català: #BRAÇOS EN CREU DAMUNT LA PIA FUSTA SENYOR EMPAREU LA CLOSA I EL SEMBRAT DONEU EL VENT EXACTE AL NOSTRE PRAT I MESUREU LA TRAMUNTANA JUSTA# Les cinc campanes són foses a Olot (Girona) als tallers de Barberí. Referències
Iglesia de Santa María (Agullana)

La iglesia parroquial de Santa María de Agullana es una iglesia románica situada en el término municipal de Agullana que data del siglo XII-XIII bajo control del Obispado de Gerona. El edificio presenta un muy buen estado de conservación tanto interior como exteriormente, donde sólo presenta un pequeño engrosamiento de los muros para preservar la vuelta y servir al mismo tiempo de fortificación, como en tantas otras iglesias de la comarca.​ Descripción Es un edificio de una nave con bóveda apuntada y seguida, sin arcos torales, un falso crucero poco destacado en los muros laterales y un ábside semicircular decorado con un friso de arquerías coronadas con dientes de sierra, ornamentación que se repite en las ventanas del ábside y de la nave.​ la única puerta del templo está situada en el centro del muro lateral de mediodía de la nave y está formada por seis arcos en degradación, con el del extremo decorado con relieves en forma de sardinel y dos columnas con capiteles de decoración vegetal por banda.​ Tiene un ancho campanario de espadaña de dos pisos con tres arcadas el inferior y dos el superior.​ Véase también Bienes de interés cultural de la provincia de Gerona Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Santa María de Agullana. Referencias Enlaces externos
Église Sainte-Marie d'Agullana

L'église Sainte-Marie d'Agullana est un édifice religieux situé dans la commune d'Agullana, en Catalogne (Espagne). Elle est classée dans l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne et déclarée monument historique en tant que bien culturel d'intérêt national depuis 1984. Description L'église est dans un bon état de conservation, tant à l'intérieur qu'à l'extérieur. Elle est constituée d'une nef unique et d'une abside semi-circulaire et construite à partir de blocs de granit soigneusement taillés mais de dimensions diverses. Bien qu'orientée est-ouest, le portail d'entrée de l'église est situé sur la façade méridionale. Le tympan a été remplacé par une fenêtre. Le clocher-mur est à deux étages, avec trois cloches à l'étage inférieur et deux cloches à l'étage supérieur. Le chœur date des XVIe siècle et XVIIe siècle. Histoire L'église Sainte-Marie d'Agullana est mentionnée pour la première fois en 1019, alors que l'évêque de Gérone Pierre de Carcassonne en fait don au canonicat de Gérone. L'édifice est classé monument historique en tant que bien culturel d'intérêt national par décret du 10 avril 1984 publié au DOGC le 30 mai 1984. Voir aussi Liens externes Fiche sur le site de la Généralité de Catalogne Fiche sur l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Notes et références Portail du catholicisme Portail de la Catalogne Portail de l’architecture chrétienne Biens d’intérêt culturel en Espagne
Santa Maria de Castelló d'Encús

Santa Maria (o Sant Martí), fou l'església parroquial del poble de Castelló d'Encús del terme de Talarn, a la comarca del Pallars Jussà. Davant la manca d'un títol fefaent, es pot considerar documentada la pertinença de Castelló a l'orde de Sant Joan de Jerusalem l'any 1151, en virtut de la donació que van fer els comtes de Pallars, Arnau i Àuria, a la comanda de Susterris. Fins fa poc (2009, en què fou restaurada) entremig de les runes de cases de l'antic poblat hi havia l'antiga parroquial de Sant Martí, amb la teulada ensorrada de pocs anys, car en les darreres dècades els militars de Talarn l'havien coberta (com ho testimoniava una làpida trencada que hi havia a l'interior). Sant Martí és un temple petit, d'una sola nau i capçalera plana. La teulada, recuperada per la restauració, era (i és) a tres vessants determinats per una biga carenera, que s'aguanta al vèrtex de la testera de la façana i a una encavallada situada sobre la capçalera; biga i encavallada formen el tremujal dels tres vessants. A la façana hi ha la porta, de bon dovellatge, que forma arc de mig punt (que no sembla medieval). Interiorment, al mur de tramuntana hi ha un arcosoli d'aparença medieval, cobert amb volta de mig punt; lloc on sovint s'allotjava un sarcòfag. A migdia i a tramuntana del presbiteri, hi ha sengles finestretes espitllerades d'arc de mig punt. En tot l'edifici els murs són de carreu petit i irregular, desbastat a cop de maceta, lligat amb morter i aparellat en filades. És un tipus de parament que si bé fa pensar en el primer romànic, sembla que en aquest cas és obra medieval tardana, de difícil datació. Referències Bibliografia BERTRAN I ROIGÉ, Prim (1983): «L'orde de l'Hospital al comtat de Pallars (segle XII). Notes i documents», Barcelona: Balmesiana (Biblioteca Balmes), p. 221-251. CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Maria de Castelló d'Encús". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 FUGUET SANS, Joan, Templers i Hospitalers, III. Guia de les Terres de Ponent i de la Franja, Barcelona: Rafael Dalmau, Ed. 2000. ISBN 84-232-0623-8. El Principat de Catalunya al “Diccionario geográfico – estadístico – histórico de España” de Pascual Madoz, I-II, Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-255-7. GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 MIRET Y SANS, Joaquim (1910), Les cases de templers y hospitalers en Catalunya, Barcelona. PLADEVALL, Antoni i CASTILLÓ, Arcadi. "Talarn", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de Santa María (Castelló de Encús)

La iglesia Santa María de Castelló de Encús era la iglesia románica tardía del pueblo de Castelló de Encús, del término de Talarn, en la comarca del Pallars Jussá y provincia de Lérida. Se trata de un bello edificio románico tardío, de una sola nave, con ábside incluido en el propio cuerpo que la nave. Ha sido recientemente en el 2009 restaurada, ya que se había quedado sin cubierta y habían crecido árboles en su interior. Los muros norte y sur presentan detalles del aparato claramente románicos, si bien tardíos. Además, hay dos ventanas, situadas en los lados laterales del ábside, también de factura medieval, aunque poco convencional para el románico. Referencias Bibliografía CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Santa Maria de Castelló d'Encús". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 PLADEVALL, Antoni i CASTILLÓ, Arcadi. "Talarn", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María. Institut Cartogràfic de Catalunya
Santa Maria d'Erillcastell

Santa Maria d'Erillcastell és una església del municipi del Pont de Suert. Era l'església parroquial del poble d'Erillcastell de l'antic terme de Malpàs al segle xi. De l'església romànica, documentada des de darreries del segle xii, no en queda res: l'actual església, ara abandonada, és un edifici modern, sense que semblin quedar-hi restes del temple original. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció El poble és gairebé deshabitat, l'any 1970 Erillcastell comptava només amb nou habitants. La seva església està dotada d'una torre-campanar d'aspecte feixuc i amb funció gairebé d'ermita. Tanmateix, aquesta altura —que reuneix el grupet de cases entorn del que fou castell d'Erill— rememora la nissaga dels Erill, important en la història catalana. Al Museu Diocesà de Lleida hi ha una notable talla de fusta policromada de la Mare de Déu amb el Nen, de formes clarament romàniques, que cal datar a la segona meitat del segle xiii. Una segona imatge de la Mare de Déu amb el Nen, molt primitiva, que es dubta si procedeix d'aquesta església o de la de Sant Gil de Pinyana. Galeria Referències Bibliografia Boix, Jordi. «El Pont de Suert». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Boix i Pociello, Jordi; Macià i Gou, Montserrat. «Santa Maria d'Erillcastell» i «Marededéu de Pinyana o Erillcastell». A: Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1996. ISBN 84-412-2511-7. Gavín, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7.
Iglesia de Santa María (Erillcastell)

La iglesia de Santa María de Erillcastell (en catalán Santa Maria d'Erillcastell) era la iglesia parroquial del pueblo de Erillcastell, del antiguo término de Malpàs, actualmente perteneciente al término de el Pont de Suert. De la iglesia románica, documentada desde finales del siglo XII, no queda nada: la iglesia actual, ahora abandonada, es un edificio moderno, sin que parezcan quedar restos del templo original. En el Museo Diocesano de Lérida hay una notable talla de madera policromada de la Madre de Dios con el Niño, de formas claramente románicas, que se pueden datar en la segunda mitad del siglo XIII. Una segunda imagen de la Madre de Dios con el Niño, muy primitiva, se duda si procede de esta iglesia o de la de San Gil de Pinyana. Bibliografía BOIX, Jordi. "El Pont de Suert". En El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 BOIX I POCIELLO, Jordi i MACIÀ I GOU, Montserrat. "Santa Maria d'Erillcastell" i "Marededéu de Pinyana o Erillcastell", en Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María. Instituto Cartográfico de Cataluña
Iglesia de Santa María (Portbou)

La iglesia de Santa María de Portbou está ubicada en Portbou, provincia de Gerona (Cataluña), España. Fue construida a partir del año 1878 por la compañía de los ferrocarriles de Tarragona a Barcelona y Francia en la explanada de la estación, en la parte con más altura de la población, para el servicio religioso de los trabajadores ferroviarios residentes en el pueblo. Descripción El arquitecto fue el barcelonés Joan Martorell i Monells. Se trata de un edificio neogótico de dimensiones considerables, de 18 metros de altura y 33 de largo, de una sola nave orientada de norte a sur y dividida en cuatro crucerías. La fachada tiene tres oberturas apuntadas con dos columnas con capitel cada una y dos capiteles más sostenidos, un gran rosetón con decoración calada. El ábside, de planta poligonal está cubierto con crucería. Sobre la entrada hay una imagen de la virgen debajo de un dosel entre dos ángeles. La fachada está adornada con diversos relieves y figuras del sol y la luna esculpidas. A cada lado del muro hay dos columnas octogonales acabadas con aberturas apuntadas y coronadas con un florón. El dibujo del tejado, que se divisa desde toda la población, está decorado geométricamente. A causa de los destrozos sufridos durante la guerra civil española, se pidió al escultor Frederic Marès que reconstruyese las cabezas y las manos de todas las imágenes del exterior así como la realización de la talla de Virgen que preside el altar. El campanario es una torre de planta octogonal que tiene un piso superior de arcos apuntados rematado por una gran cruz de hierro. No está adosado a la iglesia, sino que se levanta detrás mismo y muy cerca del ábside. Bibliografía Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya, bajo condiciones de la Llei 37/2007, de 16 de novembre, sobre reutilització de la informació del sector públic. Article 8 (ed.). «Santa Maria de Portbou». Pat.mapa: arquitectura. Consultado el 20 de septiembre de 2015. (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María.
Santa Maria de Sarroqueta

Santa Maria de Sarroqueta és una església del municipi del Pont de Suert. Està situada al poble de Sarroqueta de Barravés, de l'antic terme de Llesp, i és sufragània de la parròquia de Sant Martí de Llesp. És un monument protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Església d'una nau amb capelles afegides al N i S. Volta de canó esfondrada. Absis desaparegut amb motiu de l'ampliació del temple. Porta a ponent sota el campanar, de planta quadrada que forma porxo d'accés. Murs d'aparell amb carreus de pedra dolenta de la zona. Restes de cobertes de lloses de pissarra. Fossar al N.-E encara utilitzat. Sarroca de Barravés consta des del 1015, però l'església de Santa Maria no apareix documentada fins al 1314, com a església inclosa en l'ardiaconat de Tremp. Bibliografia BOIX I POCIELLO, Jordi, FONT I ARBÓ, Miquel-Àngel i FRESNEDA I GASPAR, Xavier. "Santa Maria de Sarroqueta", a Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7 Referències Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de Santa María (Sarroqueta)

La iglesia de Santa María de Sarroqueta (en catalán Santa Maria de Sarroqueta) es la iglesia del pueblo de Sarroqueta de Barravés, dele antiguo térmnino de Llesp, actualmente perteneciente al término del Pont de Suert (Alta Ribagorza, provincia de Lérida, Cataluña, España). Es sufragánea de la parroquia de San Martín de Llesp. Descripción Sarroca de Barravés consta desde 1015, pero la iglesia de Santa María no aparece documentada hasta 1314, como iglesia incluida en el ardiaconato de Tremp. Es un templo románico muy modificado con el paso de los siglos. Era de nave única, cobierta con bóveda de cañón y, muy probablemente, ábside semicircular al este. Más tarde, con sillares del ábside original, se construyó la actual, trapezoidal. Hubo más modificaciones posteriores: dos capillas laterales, el sobrealzamiento de todo el conjunto, el campanario, que esconde en la base la antigua puerta de la iglesia. Todo ello parece obra del siglo XIII. Bibliografía BOIX I POCIELLO, Jordi, FONT I ARBÓ, Miquel-Àngel i FRESNEDA I GASPAR, Xavier. "Santa Maria de Sarroqueta", en Catalunya romànica. XVI. La Ribagorça. Barcelona: 1996, Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-412-2511-7 GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. 2. Baixa Ribagorça, Alta Ribagorça, Vall d'Aran. Barcelona: Arxiu Gavín, 1978. ISBN 84-85180-09-7 Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María. Instituto Cartográfico de Cataluña
Santa Maria de la Torre d'Amargós

Santa Maria de la Torre d'Amargós, actualment dedicada a la Immaculada Concepció, és l'església parroquial, romànica, del poble de la Torre d'Amargós, pertanyent al terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, del Pallars Jussà. Es tracta d'un temple d'origen romànic, molt transformat al llarg dels temps. Conserva un portal adovellat. L'estat actual és ruïnós, amb la volta de la nau esfondrada. Es conserven els murs de llevant i ponent, així com el septentrional, mentre que el meridional és quasi del tot enderrocat. Era una església petita, d'una sola nau, sense absis exempt (potser desaparegut en una època anterior), amb aparell constructiu romànic a la part nord, però molt modificat a l'edat moderna. Els elements romànics fan pensar en una obra rural del segle xii. Bibliografia BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "La Torre d'Amargós", a Pallars Jussà, II. Lleida: Pagès editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies; 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de Santa María de Amargós

La iglesia de Santa María de Amargós, actualmente dedicada a la Inmaculada Concepción, es la iglesia parroquial, románica, del pueblo de La Torre de Amargós, perteneciente al término municipal de San Esteban de la Sarga, del Pallars Jussá, en la provincia de Lérida. Se trata de un templo de origen románico, muy transformado a lo largo de los tiempos. Conserva un portal adintelado. El estado actual es ruinoso, con la bóveda de la nave hundida. Se conservan los muros de levante y poniente, así como el septentrional, mientras que el sur es casi totalmente derribado. Era una iglesia pequeña, de una sola nave, sin ábside exento (quizá desaparecido en una época anterior), con aparato constructivo románico en la parte norte, pero muy modificado en la Edad Moderna. Los elementos románicos hacen pensar en una obra rural del siglo XII. Bibliografía BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "La Torre d'Amargós", a Pallars Jussà, II. Lleida: Pagès editors, 1997 (Fets, costums i llegendes, 32). ISBN 84-7935-406-2 (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies; 8). ISBN 84-85180-25-9(en catalán) PAGÈS, M. "Sant Esteve de la Sarga". Dins El Pallars, la Ribargorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0 (en catalán) Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya