NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Casa Calvet

La Casa Calvet è uno storico edificio, opera di Antoni Gaudí, che si trova nell'Eixample di Barcellona. Storia L'edificio venne eretto nel 1899 su progetto di Antoni Gaudí e realizzato dallo stesso con la collaborazione di Francesc Berenguer, Joan Rubió e Juli Batllevell. La casa venne progettata per Pere Màrtir Calvet, un produttore tessile per fungere sia da negozio, al piano terra e nel seminterrato, che da abitazione nei piani superiori. Casa Calvet è stato il primo palazzo ad essere insignito del premio annuale al miglior edificio concesso parte dall'Ajuntament (municipio) di Barcellona nel concorso annuale di edifici artistici che venne istituito nel 1899. Descrizione Molti considerano la Casa Calvet come l'opera più conservatrice dell'architetto catalano, soprattutto perché Gaudí ha dovuto adattare l'edificio a quelli più antichi ed eleganti che vi sorgevano attorno. Nonostante la simmetria, l'equilibrio e l'ordine che caratterizzano la Casa Calvet e che sono poco usuali nelle opere di Gaudí, si possono vedere elementi modernisti come nei due frontoni curvilinei che chiudono la facciata, nella tribuna sopra l'ingresso e nella forma dei balconi. La facciata complessivamente appare come una cortina di pietra dalla quale emergono ringhiere e cornici metalliche, dal prezioso dettaglio artigianale e dalle forme trilobate e arrotondate che contendono lo spazio alla pietra stessa, in un disegno che richiama forme barocche, come fanno anche le colonnine tortili del bovindo. Le colonne che fiancheggiano l'ingresso ricordano delle bobine di filo e alludono alla destinazione dell'edificio a negozio di tessuti. Un elemento curioso è costituito dalla parte superiore della facciata, in cui si trovano i busti di San Pietro martire (dal nome del proprietario) e San Genesio di Arles e San Genesio di Roma, i due santi patroni di Vilassar de Dalt, luogo di origine di Calvet. Comunque, nonostante nel progetto prevalgano all'esterno i riferimenti storicisti, il linguaggio più audace di Gaudí ebbe modo di esprimersi nel disegno degli interni e degli arredi. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casa Calvet Collegamenti esterni (CA) Casa Calvet, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana. Casa Calvet, su archINFORM. (EN) Casa Calvet, su Structurae.
Casa Calvet

Casa Calvet is een gebouw aan de Carrer de Casp in de wijk Eixample in Barcelona. De architect Antoni Gaudí i Cornet kreeg voor dit gebouw een onderscheiding van de gemeente Barcelona. Alhoewel dit gebouw een van de minst opvallende werken van Gaudí is, zijn er wel duidelijk symbolische ornamenten te zien binnen het gebouw. Oorspronkelijk gebouwd voor de textielfabrikant Andreu Calvet, diende het gebouw als zowel een commercieel pand (in de kelder en op de begane grond) als een woonhuis. Leerlingen van Gaudí zijn het erover eens dat dit gebouw het meest conventionele is van al zijn werken, deels vanwege het feit dat het in de stijl moest zijn van de oude omringende gebouwen, alsmede het feit dat de wijk waarin het gebouwd werd toentertijd zeer luxueus was. De toegepaste symmetrie, balans en herhaling van vormen zijn ongewoon voor Gaudí's werken. Enkele moderne elementen zijn de welvingen, dubbele gevelspits, barokke erkers en verscheidene kleine verborgen details. Uitstekende balkons worden afgewisseld met kleinere balkons. De kolommen aan weerszijden van de ingang lijken op klossen of spoelen, wat het werk van de eigenaar symboliseerde. Lluís Permanyer beweert dat de "galerij op de begane grond het meest opmerkelijke aspect is van de voorgevel; een gewaagde afwisseling in het gebruik van verwrongen ijzer en steen, waarin decoratieve historische elementen zijn te onderscheiden, zoals een cipres, olijfboom, cornucopia, en het Catalaanse wapenschild". De drie gebeeldhouwde hoofden bovenin slaan ook terug op de eigenaar: eentje is Sant Pere Màrtir Calvet i Carbonell (de vader van de eigenaar) en de twee anderen zijn beschermheiligen van Vilassar de Mar, Calvets geboorteplaats. Externe links (en) Enkele foto's van de Casa Calvet
Casa Calvet

Casa Calvet – budynek znajdujący się w Barcelonie (1898-1900), był jednym z pierwszych dzieł Antoniego Gaudiego. Budowla uważana jest za najbardziej konserwatywną pracę artysty. Widać tu jedynie ślady secesji i późniejszego stylu mistrza - jak fasada zakończona łukiem, czy bajkowe balkoniki poddasza. Dom został zaprojektowany dla przedsiębiorcy tekstylnego Perego Martir Calveta. W 1900 r. otrzymał I nagrodę w pierwszej edycji konkursu na budowlę artystyczną Barcelony. Na parterze mieści się dziś restauracja. Przypisy
Кућа Калвет

Кућа Калвет је зграда у Браселони, коју је пројектовао Антонио Гауди. Направљена је за познатог произвођача текстила Калвета. Ова зграда је прва, и најобичнија од три коју је Гауди дизајнирао у делу Барселоне који се зове Ешампле. Најмаштовитије представљен део зграде је задњи део и њена фасада и декорација ходника и намештаја, који је направљен од потпуно органских материјала. На фасади су најупечатљивији делови са симболиким елементима. Изнад врата се налазе иницијали власника. Галерију подупире чемпрес, симбол гостопримства. На главном спрату, олуци су представљени у облику печурака, зато што је власник био и микологичар. Кућа Калвет није отворена за обиласке, али се у њој налази ресторан. Референце Барселона.ком - Кућа Калвет (језик: енглески) (језик: шпански) (језик: француски) (језик: италијански) (језик: немачки)
Casa dels Lleons

La Casa dels Lleons és un edifici d'estil neomudèjar situat al Parc de la Ciutadella de Barcelona, protegit com a bé amb elements d'interès. Història L'edifici va ser projectat per l'arquitecte Pere Falqués i Urpí l'any 1894, com a part del seu encàrrec per satisfer les necessitats d'allotjament de la col·lecció zoològica instal·lada al Parc de la Ciutadella l'any 1892, la qual esdevindria el futur Parc Zoològic de Barcelona. L'edifici va ser concebut com a sala d'exposició amb gàbies per grans fèlids i, especialment, lleons, raó per la qual va rebre el nom de "Casa dels Lleons". L'any 1924 va ser remodelat per convertir-se en la seu administrativa i edifici de direcció del Zoo de Barcelona, funció que ocupa fins a l'actualitat. Descripció La Casa dels Lleons és un edifici d'estil neomudèjar. Es caracteritza per la seva façana frontal, composta per grans arcades de ferradura i construïda amb maó vist en dues tonalitats distribuïdes en franges alternatives. Sobre els arcs es presentava originalment una gelosia d'estil moresc amb vidrieres, que arribaven fins a la barbacana, de forma volada. A les cantonades de la façana frontal s'eleven dos coronaments de maó vermell, guarnits amb l'escut de Barcelona i dos parallamps decorats amb elements metàl·lics esfèrics originalment daurats. Els coronaments i la barbacana són recobertes per teules romanes de ceràmica vidriada verda. L'interior presentava tres grans àmbits rectangulars on vivien els lleons, amb frontal de reixa, terra de ciment i paret llisa posterior. La gàbia central era la de majors dimensions i les laterals connectaven amb dos petits cossos semicirculars que sobresortien a mode de torres de coloració clara i decorades amb merlet i finestres i que servien de dormitori pels animals. No es conserven gran part dels elements originals que componien les façanes laterals i la façana posterior de l'edifici. Referències Vegeu també Parc Zoològic de Barcelona Pere Falqués i Urpí Modernisme català
Església romànica de Sant Martí d'Ogassa

L'església parroquial de Sant Martí d'Ogassa, situada municipi d'Ogassa, es troba a 1.370 m d'altitud, als vessants de la serra Cavallera, a ponent de Surroca de Baix, amb la qual la uneix una dolenta pista de muntanya. La primitiva església de Sant Martí d'Aguacia fou consagrada en data desconeguda pel bisbe de Vic Arnulf (993-1030), i fou refeta per Joan Oriol i consagrada pel seu cunyat l'Abat Oliba, el 1024.[nota A 1.] Al segle xii fou molt modificada, sobretot la façana, que forma com una gran pantalla amb un ample campanar d'espadanya de doble finestra, absorbit més tard pel cos de l'obra; la resta és un edifici d'una sola nau amb capelles als murs laterals. Si venerava una notable imatge gòtica d'alabastre de la Mare de Déu del Puig de França, ara al Museu Episcopal de Vic, de la qual resta una reproducció molt lliure i de poca vàlua. Al seu costat hi ha el cementiri, i unes quantes masies disperses pels vessants de la vall. El 1708 es bastí un petit oratori, dedicat a la Mare de Déu de la Bonanova. El cens parroquial era de 14 famílies el 1626 i de 12 masos el 1686. Actualment la parròquia consta de 24 habitants. Mare de Déu del Puig de França Actualment en el Museu Episcopal de Vic. Aquesta imatge de la Mare de Déu sedent és, com el retaule de la Passió de Bernat Saulet, un reflex de l'activitat dels escultors especialitzats en la talla d'alabastre que van treballar a Sant Joan de les Abadesses. Aquesta era venerada com a Mare de Déu del Puig de França i on actualment n'hi ha una reproducció exacta. El frare dominicà Narcís Camós, en la seva coneguda obra Jardin de Maria plantado en el Principado de Cataluña (1657), fa un inventari de l'extensió del culte marià en terres catalanes i recull una llegenda sobre l'origen d'aquesta imatge segons la qual hauria estat portada per uns pelegrins francesos. Malgrat que aquesta llegenda es contradiu obertament amb les evidències estilístiques que, com s'ha dit, permeten a hom considerar-la entre les obres produïdes pel taller de Sant Joan de les Abadesses durant el segon quart del segle xiv. Sant Martí Imatge actualment en el Museu Episcopal de Vic. Sant Martí va viure al segle iv i va ser bisbe de la ciutat francesa de Tours. Aquesta imatge el representa com a tal: la mitra que porta és un atribut característic de la dignitat episcopal. Cal observar la delicada traceria que la decora i que recorda un finestral gòtic. Sembla que aquesta imatge presidia un retaule de pedra dedicat a sant Martí que va ser sufragat per Arnau d'Estanyet l'any 1356. Aleshores aquest personatge era canonge de Sant Martí Sacosta, a Girona, però abans havia estat rector d'Ogassa. De fet, l'escut de la base, que conté unes ones, podria correspondre perfectament al llinatge Estanyet. Nota A 1. Bibliografia Enciclopèdia Catalana S. A. “Gran Geografia Comarcal de Catalunya, v. I. Pàg. 358 (ISBN 84-85194-47-0)
Sant Ferran Borg

Sant Ferran Borg (catalansk: Castell de Sant Ferran) ligger på en bakke i Figueres i Catalonien ved enden af Pujada del Castell. Det er en stor militær borg opført i det 8. århundrede efter befaling af adskillige militære teknikere, herunder Peter Martin i Cermeño Juan Martin Cermeño. Sant Ferran er et af de største monumenter i Catalonien. Historie Efter forhandlingerne om Pyrenæerfreden, gik borgen Bellegarde i Le Perthus i den franske stats eje. For at erstatte bastionen, og for at stoppe mulige fremtidige invasioner, blev det besluttet at bygge en fæstning på bakken i Figueres. Den første sten blev lagt den 13. december 1753. Navnet på borgen Sant Ferran blev givet til ære for kong Ferdinand 6. af Spanien. Arkitektur Slottet dækker et område på 32 hektar inden for en omkreds på 3.120 meter, og cisterner placeret under gården er i stand til at rumme op til 40 millioner liter vand. På sit højeste, kunne slottet understøtte 6.000 tropper. Efter borgen ophørte med at blive brugt som fængsel i juli 1997, blev det åbnet for offentligheden med guidede ture for at vise fæstningens karakteristika. Disse ture understreger de sofistikerede byggeteknikker af den tids militærteknik. Eksterne henvisninger Sant Ferran Borgens officielle hjemmeside
Château de Sant Ferran

Le château de Sant Ferran est une forteresse militaire construite au XVIIIe siècle et située sur une colline à la limite de la commune de Figueras. Il s'agit du monument le plus important de toute la Catalogne en superficie. Architecture Protection Depuis le 5 mai 1949, tous les châteaux en Espagne font l'objet d’un classement en tant que monument historique au titre de bien d'intérêt culturel. Le château de Sant Ferran est enregistré depuis le 8 novembre 1988 sous la référence RI-51-0005897. Il est également classé bien culturel d'intérêt national en Catalogne. Notes et références Voir aussi Liens externes Site officiel Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail des châteaux Portail du XVIIIe siècle Portail de l’histoire militaire Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail de la Catalogne
Castell de Sant Ferran

Het Castell de Sant Ferran is een fort vlak bij Figueres in Catalonië, Spanje. In de zeventiende eeuw had de Catalaanse stad Figueres veel te verduren van de oorlogen met de Fransen en de strategische ligging bij de Franse grens was aanleiding voor de bouw van het militaire fort. De constructie van het fort begon in 1753 en duurde dertien jaar. Het fort werd gebouwd volgens het zogenaamde Vauban systeem met gebruik van de toentertijd nieuwste fortificatie technieken. Bij voltooiing was het het op een na grootste fort van Europa. Het is een kasteel met een stervormig bouwplan en heeft vijf bastions, zeven ravelijnen, twee redoutes en een nooit afgebouwde toren die uitkijkt over de gebouwen. De muren om het verdedigingswerk hebben een totale lengte van 5 km. Binnen de muren waren ooit 12.000 manschappen gelegerd. Aan het einde van de Spaanse Burgeroorlog werd hier de allerlaatste vergadering van de Cortes de la República, het Republikeinse Parlement, gehouden. Externe link (es) Site van het fort
Замок Сан-Ферран

Замок Сан-Ферран или Сан-Фернандо (кат. Castell de Sant Ferran; исп. Castillo de San Fernando) расположен на холме в Фигерасе, Каталония, в конце улицы Пухада дель Кастель (Pujada del Castell). Это большая военная крепость, построенная в восемнадцатом веке под руководством нескольких военных инженеров, в том числе Петера Мартина Серменьо и Хуана Мартина Серменьо. Это самый большой замок в Каталонии. История После достижения Пиренейского мира форт Бельгард в Ле-Пертю перешёл в руки французов. Чтобы возместить его потерю и предотвратить возможные будущие вторжения, было решено построить крепость на холме в Фигерасе. Первый камень был заложен 13 декабря 1753 года. Название Сан-Фернандо было дано в честь короля Испании Фердинанда VI. 1 февраля 1939 года Хуан Негрин, последний премьер-министр Второй испанской республики, созвал в замке заключительную встречу на испанской земле республиканских испанских кортесов. Через неделю крепость была завоёвана войсками Франсиско Франко. Архитектура Замок занимает площадь 320 тыс. м², имеет периметр 3120 м, а цистерны, расположенные под внутренним двором, вмещают до 10 миллионов литров воды. Во времена своего расцвета гарнизон замка мог составлять до 6 тыс. военнослужащих. После того, как в июле 1997 года его перестали использовать в качестве тюрьмы, он был открыт для публики; по нему проводятся экскурсии. Они подчёркивают сложные методы строительства, свойственные военному искусству того времени. Расположение Замок расположен на северо-западе города, чуть более чем в полукилометре от станции Фигерас-Вилафант (по тропинке). Примечания Ссылки Официальный сайт замка Сан-Ферран
Castell dels Tres Dragons

Das Castell dels Tres Dragons (katalanisch für „Burg der drei Drachen“) ist ein Gebäude im Stil des Modernisme in Barcelona. Es wurde von dem katalanischen Architekten Lluís Domènech i Montaner für die Weltausstellung Exposició Universal de Barcelona von 1888 entworfen. Castell Das Castell dels Tres Dragons steht im Parc de la Ciutadella an der Westseite. Der Eingang befindet sich am Passeig de Picasso. Es handelt sich um eines der zahlreichen Bauwerke des Modernisme in Barcelona, der katalanischen Variante des Jugendstils. Der Architekt Lluís Domènech i Montaner gehört neben Antonio Gaudi zu den Hauptvertretern dieser Stilrichtung, seine Gebäude zählen teilweise zum UNESCO-Welterbe. Das Castell wurde 1887 aus Backstein errichtet. Die optimale Nutzung der Ausdrucksmöglichkeiten neuer Baustoffe wie Ziegelstein, Eisen, Glas und Keramik sowie der neuen Bautechniken standen bei der Planung im Vordergrund. Dabei wurden verschiedene Baustile und Techniken kombiniert. Domènech hat mit diesem Eisenskelett- und Backsteinbau Berlages Amsterdamer Börse vorweggenommen. An den Ecken stehen vier wuchtige Türme. Sie zitieren wie die Zinnen den maurischen Baustil und überragen diese. Zwei Türme weisen einen quadratischen und die beiden anderen einen achteckigen Grundriss auf. Zur Verzierung der schlichten Mauerfassade wurden bemalte Keramiken eingesetzt. Der umlaufende Fries großer Keramikwappen stammt von Alexandre de Riquer und Joan Llimona. Die bunten Glasfenster schuf Antoni Rigalt i Blanch, sie wurden im spanischen Bürgerkrieg teilweise zerstört. Der große Saal des Castell dels Tres Dragons steht in der Tradition der katalanischen Gotik. Die Wände sind glatt, es wurden Bögen, Pilaster und Kapitelle integriert. Die damals übliche Kassettendecke wurde durch sichtbare Hauptbalken und Eisenträger ersetzt. Nutzung Während der Weltausstellung 1888 diente das Castell dels Tres Dragons als Kaffeehaus und Restaurant. Nach dem Ende der Weltausstellung beherbergte es zunächst ein von Domènech gemeinsam mit Antoni Maria Gallissà geleitetes Atelier für angewandte Kunst, dann ein historisches Museum und eine Musikschule. Ab 1920 war dort das Zoologische Museum von Barcelona untergebracht. Die Sammlung enthielt präparierte Säugetiere, Reptilien, Amphibien, Fische und Vögel, eine Insektensammlung sowie ein Wal- und ein Mammutskelett. Das Museu de Zoologia gehörte mit dem nahe gelegenen Geologischen Museum und dem Botanischen Garten auf dem Montjuïc zu dem Gesamtkomplex Museu de Ciències Naturals. Derzeit ist das Gebäude für die Öffentlichkeit geschlossen, es soll nach der Renovierung und Umgestaltung das Laboratori de Natura aufnehmen. Literatur David Mackay: Modern architecture in Barcelona, 1854–1939. Rizzoli, New York 1989. Lluís Domènech i Girbau: Domènech i Montaner. Ediciones Polígrafa, Barcelona, 1994. Weblinks Parc de la Ciutadella auf www.go2barcelona.de Einzelnachweise
Castle of the Three Dragons

The Castle of the Three Dragons (Catalan: Castell dels Tres Dragons, Spanish: Castillo de los Tres Dragones) is the popular name given to the modernisme building built between 1887 and 1888 as a Café-Restaurant for the 1888 Universal Exposition of Barcelona by Lluís Domènech i Montaner. This name was probably adopted from the 1865 play by Serafí Pitarra. History In its time it was one of the main buildings of the exhibition, facing the now-disappeared Palace of Fine Arts. It was at the end of the main street running from the Arc de Triomf to the Parc de la Ciutadella. Work began in September 1887, but due to many delays, it was not ready on the day of the inauguration on April 8 and was delayed until August 17. For this reason Domènech i Montaner resigned as the responsible architect. At the end of exhibition, Domenech installed an industrial arts workshop related to architecture, with the possible collaboration of Antoni Maria Gallissà i Soqué. Later it was dedicated to museum purposes as a museum of history, archeology, biology and natural sciences. During the Spanish Civil War it was closed, after suffering some bombing damage by Francoist aviation. From 1942 to 1945 it was a dining hall for Social Aid, and later returned to its function as the Zoology Museum of Barcelona, in which capacity it served, with some interruptions, from 1920 to 2010, when the collection were dismantled and relocated to the new Museum of Natural Sciences of Barcelona (in Catalan: Museu de Ciències Naturals de Barcelona) at the Forum Building. The building received a major restoration in the 1980s by architects Cristian Cirici, Pep Bonet and Carles Bassó. Building It is built with brick and sheet iron, and is a castle-shaped building crowned with battlements. The floor is almost square, with four towers at the corners and perimeter walkways running between a double facade. It has an innovative transparent structure of brick and iron, something similar to that which appeared in the proposal by Hendrik Petrus Berlage in his project for the Amsterdam Stock Exchange. The decoration, mostly in ceramic, features paintings by Joan Llimona and Alexandre de Riquer (1888), and Pius Font i Quer and Joan Baptista Aguilar-Amat (1927), sculptures designed by Antoni Vilanova and executed by Alfons Juyol (1888) and the Gonzalez Brothers (1927), and ceramics from the nearby Pujol i Bausis factory. Decorative elements can be seen on the battlements, where blue-on-white, shield-shaped panels depict a series of plants and animals, including a number of drinks and liquors. The stained glass windows, now partially lost, were the work of Antoni Rigalt i Blanch. See also List of Modernisme buildings in Barcelona References
Château des Trois Dragons

Le Château des Trois Dragons (en catalan, Castell dels Tres Dragons) est le nom populaire du bâtiment moderniste construit par Lluís Domènech i Montaner en 1887-1888 pour accueillir un café-restaurant pour l'Exposition universelle de 1888. Ce nom fut probablement adopté en référence à un roman homonyme publié en 1865 par Serafí Pitarra. Il se trouve au bout du Passeig Lluís Companys qui relie l'Arc de triomphe au parc de la Ciutadella. Histoire Construit en tant que café-restaurant pour l'Exposition universelle de 1888, dont il devait être l'un des principaux édifices, le château des Trois Dragons avait devant lui un palais des Beaux-Arts aujourd'hui disparu. Divers problèmes – retard dans les travaux, problèmes de licences pour le café – provoquèrent l'abandon du projet par Domènech. Il fut repris le 12 juin 1888 par Josep Forteza qui termina le bâtiment en août, peu avant le début de l'Exposition À la fin de l'exposition, le bâtiment resta abandonné et en 1891, le maire de Barcelone, Joan Coll i Pujol, demanda à Domènech qu'il « terminât l’œuvre » et qu'il l'adaptât à un musée d'histoire. L'adaptation consista en un changement de décoration où furent ajoutés des motifs héraldiques. L'inauguration provisoire eut lieu en 1892, pour célébrer le quatrième centenaire de la découverte de l'Amérique. En 1920, le bâtiment accueillit le musée de Zoologie de Barcelone, l'un des quatre piliers du musée des Sciences naturelles de Barcelone. En 2010, nombre de ses collections furent déménagée au Museu Blau, inauguré en mars 2011, et le château des Trois Dragons fut transformé pour recevoir le siège scientifique du musée, accueillant le laboratoire de Nature (Laboratori de Natura) avec ses laboratoires et ses espaces de recherche, d'étude et de conservation des collections. Construction Construit en briques apparentes et en fer laminé, c'est un bâtiment en forme de château fort couronné par des créneaux. Son plan est pratiquement carré avec quatre tours d'angles carrées également et un chemin de ronde qui permet de circuler entre une façade double. La décoration de céramique – faite avec la collaboration d'Antoni M. Gallissà, Josep Llimona, J.A. Pellicer i Alexandre de Riquer– est située sur les créneaux et les plafonds. Elles sont en forme de blasons sur la partie haute et présentent en bleu sur blanc un programme naturaliste fait de plantes parmi lesquelles se trouvent nombre de boissons et de liqueurs, un lien clair avec la vocation de café initialement dévolue à l'édifice. Ces céramiques furent réalisées par la fabrique Pujol i Bausis d'Esplugues de Llobregat. Les vitraux, en partie disparus, sont l’œuvre d'Antoni Rigalt i Blanch. Le vitrail principal, qui occupait toute la façade fut détruit lors d'un bombardement de la guerre civile espagnole. Notes et références Voir aussi Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l’Art nouveau Portail de Barcelone Portail des expositions internationales