NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Sepulcre de Palera

Sant Sepulcre de Palera is a Benedictine monastery in Beuda, in the comarca of Garrotxa, Province of Girona, Catalonia, Spain. The priory was consecrated by Bishop Berengar of Berga in 1085, with the assistance of the bishops of Barcelona, Carcassonne, Albi and Elne. In 1107 it became part of the monastery of Santa Maria de la Grasse until the sixteenth century, when it became a pilgrimage centre known as Santo Domingo de Palera. In 1936 the temple was desecrated and several figures and parts of altarpieces disappeared. It became a Bien de Interés Cultural site on 24 September 1964. References External links Media related to Monestir del Sant Sepulcre de Palera at Wikimedia Commons Priorat del Sant Sepulcre de Palera - Monestirs de Catalunya
Monasterio del Santo Sepulcro (Palera)

El monasterio del Santo Sepulcro​ (en catalán: monestir del Sant Sepulcre) se encuentra en el municipio de Beuda, en la comarca catalana de La Garrocha (España). Historia El priorato benedictino fue consagrado por el obispo de Gerona, Berenguer Guifre en el año 1085, con la asistencia de los también obispos de Barcelona, Carcasona, Albí y Elna. En el año 1107 pasó a depender del monasterio de Santa María de la Grassa, hasta mediados del siglo XVI. A partir de entonces, contó con priores de monasterios como el de Besalú, Bañolas y Ripoll. Se constituyó como un gran centro de peregrinación ya que se podían conseguir indulgencias como las que se obtenían por visitar Tierra Santa. Antiguamente hubo un trozo de la cruz de Jesucristo.[cita requerida] El edificio Se conserva la iglesia y algunas dependencias monacales, del claustro solo quedan dos arcos y restos de capiteles labrados con pájaros y figuras humanas, en bastante mal estado. La iglesia, románica del siglo XI, es de tipo con forma basilical con tres naves con cabecera triabsial semicirculares, lisos y sin crucero. En la nave central, la bóveda es de cañón y en las laterales de cuarto de círculo, separadas por pilares de planta rectangular. En el exterior, se continúa con la misma austeridad interior, no hay níngún adorno. En la fachada principal, la puerta está construida con arco de medio punto, tiene cuatro ventanas y un pequeño óculo, rematada con un campanario de espadaña de dos huecos. Véase también Bienes de interés cultural de la comarca de La Garrocha Bienes de interés cultural de la provincia de Gerona Referencias Bibliografía Pladevall, Antoni (1999). Guies Catalunya Romànica,la Garrotxa. Barcelona, Pòrtic. ISBN 84-412-0229-X (en catalán). Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio del Santo Sepulcro. Información del monasterio
Myrurgia

Myrurgia és una empresa catalana de perfumeria, fundada el 1916 per Esteve Monegal i Prat i adquirida el 2000 per Puig. Història A finals del segle xix, Ramon Monegal i Nogués tenia un negoci de drogueria a Barcelona, que el seu fill Esteve Monegal i Prat va convertir el 1916 en la societat anònima Myrurgia, dedicada a la fabricació de perfums i productes cosmètics. L'empresa aconseguí una presència molt important no sols a Catalunya, sinó també al mercat internacional, amb productes -colònies, sabons, perfums- que jugaven amb el carisma de l'orientalisme (Maderas de Oriente), l'exotisme hispànic (Maja), o fins i tot clares evocacions hedonistes (Orgía). A més de dirigir l'empresa, Monegal es dedicà també al disseny dels flascons i estoigs: Embrujo de Sevilla (1926), Maderas de Oriente (1929), Hawaii (1933), Jungla (1934) o Yánhia (1935). La seva condició d'article plàstic el portà a ser molt curós en la presentació i la publicitat dels seus productes, que tingueren sempre una gran qualitat gràcies, també, a la col·laboració d'artistes com Eduard Jener, que realitzà el cartell de la línia de sabons i perfums La Maja, inspirat en la ballarina Carmen Tórtola Valencia i una fotografia del seu espectacle La Tirana. Inicialment, la fàbrica estava ubicada en un edifici obra de Valeri Corberó i Trepat al carrer de Casanova, i el 1930, s'instal·là en un nou recinte projectat per Antoni Puig i Gairalt. El 2000, l'empresa catalana de moda i perfumeria Puig va adquirir-ne el 85% del capital a la família Monegal, amb opció de fer-ho amb el 15 % restant. En aquell context, el perfumista Ramon Monegal Masó es va desvincular de l'organització i el 2009 va fundar la seva pròpia marca, Monegal. Referències
Myrurgia

Myrurgia es una empresa de perfumería fundada en Barcelona en el año 1916 por Esteve Monegal i Prat sobre la base de una empresa familiar. Consiguió una presencia muy importante no sólo en España sino también en el mercado internacional, con productos -colonias, jabones, perfumes- que jugaban con el carisma del orientalismo ("Maderas de Oriente"), el exotismo hispánico ("Maja") o incluso claras evocaciones hedonistas ("Orgía"). Entre las creaciones de esta firma destacan las colonias y perfumes 1916, Myrurgia, Joya, así como líneas creadas para otras firmas como Adolfo Domínguez, Antonio Miró, Amichi, Don Algodón, o Massimo Dutti, entre otros. La condición de artista plástico de Monegal le llevó a ser muy cuidadoso en la presentación y la publicidad de sus productos, que tuvo siempre una gran calidad gracias también a la colaboración de artistas como Eduard Jener o Jacob barón de Wilkinson. El cartel de la línea de jabones y perfumes "La Maja" es un dibujo del artista Eduard Jener que se inspiró en la bailarina Carmen Tórtola Valencia y una fotografía de su espectáculo La Tirana. Myrurgia se instaló en un edificio diseñado por Antonio Puig Gairalt (1930), uno de los más destacados del presente racionalismo catalán, cuya decoración es paradigmática del art déco, y con un friso en relieve de bronce en tres partes, en la fachada, obra del escultor madrileño Reste (Restituto Martín Gamo). En 2000 la empresa fue adquirida por la compañía de moda y perfumes Puig,​ momento en el que el perfumista Ramon Monegal se desvinculó de la organización y fundó Monegal, su propia marca.​ Referencias Enlaces externos Imagen de la fábrica
Palau Baltà

El Palau Baltà, també conegut com a Palau del Fraret o Can Babau, és una casa senyorial d'estil gòtic de Vilafranca del Penedès, Alt Penedès. Data del segle xiv. Va ser construït per Francesc Babau i àmpliament reformat el 1522. És una obra declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció Palau gòtic amb tres façanes exteriors que donen a la plaça de Jaume I i als carrers de la Torre i d'Escudellers. Consta de planta baixa, un pis i golfes i està cobert de teula àrab. La façana principal presenta dues torres laterals elevades respecte del cos central, una portalada d'arc de mig punt descentrada i una petita tribuna central amb finestres coronelles. A la part interior hi ha un pati amb escalinates, actualment cobert, un finestral gòtic, una galeria alta d'arcs apuntats i golfes. El material constructiu és la pedra. Història Situat al nucli històric-monumental més important de Vilafranca. Les dades de la bibliografia existent sobre l'edifici són confuses. Sembla que fou construït en una data posterior al 1308 per la família Babau al lloc on hi havia l'antic castell de la vila. El 1522 va ser ampliat amb unes cases del carrer d'Escudellers i la façana va ser unificada. El 1750 la casa va passar a Ramon de Sarriera, marquès de la Manresana. Més endavant fou hostal (del "Pepet Vermell"). El 1859 fou adquirit per Josep Baltà i posteriorment va ser restaurat i modificat (quan se li afegí la tribuna central). El 1977 el Museu de Vilafranca i la Caixa d'Estalvis del Penedès van llogar la planta baixa per a utilitzar-la com a auditori ("Fòrum Baltà"), a més d'instal·lar-hi diverses sales d'exposició. Referències Enllaços externs Palau Baltà, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Palacio Baltá

El Palacio Baltá, también conocido como Palacio del Fraret o Can Babau,​ es una casa señorial de estilo gótico de Villafranca del Panadés, Alto Panadés. Data del siglo XIII. Fue construido por Francisco Babau y ampliamente reformado en 1522.​ Véase también Bienes de interés cultural de la comarca del Alto Panadés Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio Baltá.
Palau de la Diputació de Lleida

El Palau de la Diputació de Lleida és un edifici de Lleida situat a la rambla de Ferran i al carrer del Carme i acull des de 1898 la seu central de la Diputació de Lleida, govern local de la província de Lleida. Actualment acull la Secretaria General, Cooperació Municipal, Àrea Econòmica, Informàtica, Recursos Humans, Recursos Patrimonials i Arxius, Estudis i Informació, a més de tota l'activitat política com el Ple, la Presidència, la Junta de Govern i les diferents Comissions Informatives. És un edifici protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici representatiu en cantonera, de planta baixa i tres pisos, amb desnivell entre el carrer del Carme i el Passeig Ferran. Façana de composició clàssica amb apantallament vers la Rambla Ferran, amb una bona resolució del problema del desnivell dels carrers. Està organitzat al voltant d'un pati central. Hi ha elements com pilars, pilastres i llindes que li confereixen gran qualitat arquitectònica. El balcó del serraller es troba a la façana del carrer Carme. Murs de càrrega i forjats esostàtics, fàbrica de totxo i aplacats de pedra. Balcó de forja situat a la façana del carrer Carme, ricament ornamentat i de gust barroc. Història Als anys 1700 apareix el balcó a Lleida, gràcies al qual els edificis compten amb major possibilitat a les obertures. Els mestres d'obres comencen a col·locar balcons de ferro, eixint de les façanes i aquest del Serraller fou d'una casa pairal, després instal·lat al Palau de la Diputació. L'edifici es va construir entre l'any 1789 i el 1795 com a hospici damunt de l'antic Hospital del Sant Esperit destruït per la Guerra de Successió, amb part dels béns de Gaspar de Portolà. El 1873 es va voler establir la seu de la Diputació en aquest emplaçament però l'hospici estava en runes. Els diputats volien bastir un edifici de nova planta costejat amb la venda de l'antic hospici del carrer del Carme, però per manca de recursos es va haver d'abandonar l'antic convent de Sant Francesc i es va arranjar l'edifici per establir-hi la seu de la Diputació. Referències
Palacio de la Diputación de Lérida

41°37′04.28″N 0°37′47.53″E El Palacio de la Diputación de Lérida es un edificio institucional que alberga desde 1898 la sede central de la Diputación de Lérida, gobierno local de la provincia de Lérida. Está situado en la ciudad de Lérida, en la Rambla de Ferran y en la calle del Carmen y actualmente acoge la Secretaría General, Cooperación Municipal, Área Económica, Informática, Recursos Humanos, Recursos Patrimoniales y Archivos, Estudios e Información, además de toda la actividad política como el Pleno, la Presidencia, la Junta de Gobierno y las diferentes Comisiones Informativas. Originalmente, el edificio se construyó entre el año 1789 y el 1795 como hospicio encima del antiguo Hospital del Santo Espíritu destruido por la Guerra de Sucesión. El 1873 se quiso establecer la sede de la Diputación en este emplazamiento pero el hospicio estaba en ruinas. Los diputados querían construir un edificio de nueva planta costeado con la venta del antiguo hospicio de la calle del Carmen, pero por falta de recursos tuvo que abandonar el antiguo convento de San Francisco y se arregló el edificio para establecer la sede de la Diputación.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Palacio de la Diputación de Lérida.
Parc del Centre del Poblenou

El Parc del Centre del Poblenou està situat entre els carrers de Bac de Roda i del Marroc i l'avinguda Diagonal, al barri de Provençals del Poblenou del districte de Sant Martí de Barcelona. Història i descripció Va ser inaugurat el 2008 i té una superfície de 55.600 m². La idea del seu dissenyador, l'arquitecte Jean Nouvel, era la de fer un parc de sol a l'hivern, que comencés a cobrir a la primavera i que a l'estiu es convertís en un parc essencialment d'ombres. El reg gota a gota procedeix d'un gran dipòsit que aprofita les aigües freàtiques. Tanmateix, després de pocs mesos es va descobrir que entre la idea estètica de l'arquitecte i la realitat ecològica hi havia grans discrepàncies. Des de l'inici, el parc va rebre moltes crítiques, tant dels veïns com d'arquitectes i dels jardiners i professionals: les espècies no serien adaptades a la climatologia, altres necessiten massa aigua i un any i mig després de la inauguració ja eren mortes; Jean Nouvel hauria pensat massa en la forma arquitectural de les plantes, sense tenir en compte els equilibris naturals entre la vegetació i el manteniment. La premsa parlava d'«experiment fallit» i que «aquest arquitecte no havia fet mai jardins», o encara de «parc de concentració». Referències Vegeu també Tallers Oliva Artés Can Ricart (Poblenou) Grup d'habitatges cooperatius Josep Civit Parcs i jardins de Barcelona
Parc del Centre del Poblenou

Le parc del Centre del Poblenou est un important espace vert du district de Sant Martí à Barcelone, œuvre de l'architecte français Jean Nouvel en 2008. Situation Le parc est localisé dans le quartier du Poblenou, qui lui donne le nom. Au centre du District 22@, zone dédiée aux nouvelles technologies, il est formé par le triangle avenue Diagonale/rue du Maroc/ rue de Bac de Roda. Il se situe géographiquement entre le parc del Fòrum (vers la mer) et la place des Gloires catalanes (vers la montagne) où se trouve une autre création célèbre de Jean Nouvel, la tour Glòries. Il est accessible par la station de métro Poblenou sur la ligne 4 du métro de Barcelone. Caractéristiques Le parc a une superficie de plus de 55.000 m2. Il est divisé en plusieurs espaces thématiques et bénéficie d'un mobilier urbain spécialement créé. Les portes d'entrée sont inspirées de la Finca Miralles, œuvre d'Antoni Gaudí située dans le quartier de Sarrià. Plus d'un millier d'arbres, cinq mille arbustes et dix mille plantes ont été plantées afin de fournir ombre et humidité. Une place de la Sardane de 32 mètres de diamètre accueille la pratique de la célèbre danse populaire catalane. Le vestige d'une ancienne usine a été conservé pour rappeler le passé industriel de la zone. Le mur, entourée de bougainvillées, est l'un des éléments les plus connus du parc. Le parc accueille aussi des zones de jeux pour enfants, des tables de tennis de table et un terrain de basket-ball. Polémiques La maintenance du parc est très onéreuse, et le choix des essences présentes ne prend pas en compte le réchauffement climatique. Lors de son inauguration, Barcelone a connu une importante sécheresse, et tout le système d'irrigation a été revu, notamment pour sauver les saules pleureurs (Salix babylonica) choisis par Jean Nouvel comme espèce prédominante du parc. Le parc est fermé sur lui-même, engendrant de nombreuses critiques sur ses hauts murs et a été accusé de ne pas s'intégrer au quartier. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire Cimetière du Poblenou Tour Glòries Liens connexes « Site officiel du parc sur le site des Ateliers Jean Nouvel » « Site officiel du parc sur le site de la Mairie de Barcelone » Galerie Références Liens externes Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de Barcelone Portail des espaces verts Portail des Pays catalans
Parque natural de la Sierra de Montsant

El Parque Natural de la Sierra de Montsant (en catalán Parc Natural de la Serra de Montsant) es un espacio natural protegido español que protege 11 755,82 ha de la sierra de Montsant, situada en la provincia de Tarragona, Cataluña, dentro de la comarca de El Priorato.​ Incluye parte de los municipios de La Morera de Montsant, Ulldemolins, Margalef, Cabacés, Cornudella de Montsant, La Vilella Alta, La Vilella Baixa, La Bisbal de Montsant y La Figuera. El Parlamento de Cataluña el año 2002 aprobó su declaración de parque natural con el objeto de proteger sus valores geológicos, biológicos, paisajísticos y culturales, respetando el desarrollo sostenible de sus aprovechamientos. La cima de la Roca Corbatera de 1163 metros es la máxima altitud del parque. Regulación de la actividad de escalada La escalada es una actividad de larga tradición en Cataluña, y en la sierra de Montsant es una de las ofertas deportivas que el macizo ofrece a los visitantes. La roca de esta zona tiene unas calidades excepcionales para la escalada, distintas del conglomerado habitual del resto de escuelas, y presenta multitud de agujeros y fisuras muy interesantes. Desde los inicios de la práctica de este deporte en la región, se han incrementado significativamente las vías de escalada deportiva y han surgido vías ferratas, especialmente desde el inicio de la década de los noventa. Vista la inquietud de la gente del territorio respecto a la compatibilización de ciertas actividades con la protección del patrimonio natural, el órgano gestor del parque, en el desarrollo de las competencias que tiene asignadas y la aplicación de la legislación vigente, impulsó la creación de la Comisión para la Regulación de la Escalada, con la participación de varios agentes sociales (propietarios, escaladores, la Federación de Entidades Excursionistas de Cataluña, el Departamento de Medio Ambiente y Vivienda, etc.), para consensuar las medidas reguladoras de forma que todas las partes implicadas estuvieran representadas. o Zona libre: se puede practicar la escalada en ella sin necesidad de autorización. Antes de abrir una nueva vía, debe haberse notificado al parque. o Zona condicionada: se puede practicar la escalada en ella desde el 15 de julio hasta el 31 de diciembre. Antes de abrir una nueva vía, hay que obtener la autorización del parque. o Zona prohibida: no se puede escalar en ella ni abrir nuevas vías. Véase también Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque natural de la Sierra de Montsant. Parque Natural de la Sierra de Montsant (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Portal de Turismo del Priorato Guía de escalada de la zona Montsant SUD
Parc naturel de la Serra de Montsant

Le parc naturel de la Serra de Montsant est un espace naturel protégé situé dans la comarque de Priorat (province de Taragone), en Catalogne. Cette aire protégée est une zone spéciale de conservation (ZSC) et une zone de protection spéciale (ZPS) du réseau Natura 2000 définie par la convention de Ramsar visant la conservation des types d'habitats et des espèces animales et végétales. Description Ce parc naturel, créé le 15 mai 2002, a une superficie de plus de 11 000 ha et est situé sur la serra de Montsant. Il a pour but de protéger ses valeurs géologiques, biologiques, paysagères et culturelles, dans le respect du développement durable de ses usages. Le sommet de Roca Corbatera, à 1 163 m, est l'altitude la plus élevée du parc. Le parc bénéficie du label de l'Union internationale pour la conservation de la nature (IUICN) Faure eu flore Lieux d'intérêts touristiques Chartreuse de Scala Dei Monasterio de Bonrepòs (es) Galerie Voir aussi Notes et références Articles connexes Parcs naturels et régionaux en Espagne Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas World Database on Protected Areas Parc naturel de la Serra de Montsant - Site turismepriorat.org Portail de l’Espagne Portail de l’environnement Portail de la conservation de la nature
Natuurpark Serra de Montsant

Het Natuurpark Serra de Montsant (Catalaans: Parc Natural de la Serra de Montsant/Spaans: Parque natural de la Sierra de Montsant) is een natuurpark in Catalonië in Spanje. Het natuurpark werd opgericht in 2002 en is 11755,82 hectare groot. Het natuurpark omvat bergen, rotsformaties en bossen. Externe link Officiële website
Plaça del Diamant

La plaça del Diamant és una plaça del barri de Gràcia de Barcelona, coneguda arreu gràcies a la novel·la homònima de Mercè Rodoreda. El nom de la plaça es deu al fet que el terreny urbanitzat havia estat adquirit el 1860 pel regidor de la vila Josep Rossell Imbert, que era joier. Per voluntat seva es donà el nom de diferents materials de joieria i pedres precioses als carrers i places originats en els terrenys que havien estat les seves propietats. Així, es destinà el mineral més preuat per a donar nom a la plaça. Unes obres del 1992 varen descobrir a dotze metres de profunditat un refugi antiaeri -el refugi núm. 232-, amb capacitat per a unes 200 persones, que se sumava als altres 88 refugis construïts pels veïns a la Vila de Gràcia durant la Guerra Civil Espanyola. Després d'aplegar 5.000 signatures a favor de la seva preservació, l'abril de 2001 es van iniciar les obres de rehabilitació i actualment es pot visitar. Des de l'any 1914 la plaça del Diamant s'incorporà a la tradició de l'envelat durant la Festa Major, que es reprengué després de la interrupció de la Guerra Civil fins als anys seixanta i setanta. El ball de l'envelat, precisament, constitueix el punt d'arrancada argumental de l'obra de Mercè Rodoreda. En homenatge a la novel·la, a la plaça hi ha una escultura de bronze de Xavier Medina Campeny anomenada «La Colometa» (1984), que representa la protagonista i els seus coloms. L'abril de 1981 l'Ajuntament hi havia instal·lat una placa commemorativa en record de l'escriptora, tot i que la que hi figura actualment data de novembre de 2008. Referències Enllaços externs Taller d'Història de Gràcia Arxivat 2019-01-08 a Wayback Machine. Endrets. Geografia Literària dels Països Catalans. Plaça del Diamant Betevé. Va passar aquí: La plaça del Diamant, la inspiració d'una obra mestra
Plaza del Diamante

La plaza del Diamante es una plaza del barrio de Villa de Gracia de Barcelona, famosa por dar título a la novela La plaza del Diamante de Mercè Rodoreda. En homenaje a esta novela la plaza tiene una estatua de Xavier Medina-Campeny que representa la protagonista y sus palomas, por lo que el nombre de la estatua es La Colometa. El nombre de la plaza se debe a que el terreno fue comprado en 1860 por el regidor de la villa José Rosell, que era joyero. En su honor se dio el nombre de diferentes elementos de joyería a sus propiedades. Unas obras del 1992 descubrieron un refugio antiaéreo con capacidad para unas 200 personas realizado en la guerra civil española que consiguió 5000 firmas a favor de su preservación. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Plaza del Diamante. Gràcia no olvida - Recuperemos el refugio de la plaza del Diamante
Plaça dels Oms

La Plaça dels Oms és una plaça del centre històric de la Seu d'Urgell. La plaça també és anomenada plaça de la Vila, de l'Ajuntament o plaça de la Catedral. És una de les places més notables de la ciutat, ja que s'hi troben els monuments més importants com la Catedral d'Urgell, la Casa de la Ciutat, l'antiga església i convent de Sant Domènec, aquest últim avui en dia és una sala d'exposicions. A la vora de l'Ajuntament, se situava l'antic portal de Cerdanya. A més, a la plaça neix el Carrer Major, en aquest carrer i a la plaça dels Oms hi té lloc cada dimarts i dissabte el mercat tradicional, i el tercer cap de setmana d'octubre la fira de Sant Ermengol, la fira documentada més antiga de la Península. Fins fa poc, durant la fira, la plaça era l'emplaçament de la carpa on se celebrava la Fira de Formatges Artesans del Pirineu, dins de la de Sant Ermengol, però pel creixement d'ambdues fires, la carpa ha canviat la seva ubicació i ara s'hi emplacen les parades d'artesans. A partir de la plaça de la Vila o dels Oms, es formà al lloc on establien contacte la vila vella i la nova. A la plaça hi ha algun arbre, tot i que no són oms, sinó que davant de Sant Domènec hi ha diversos xiprers. El terra de la plaça és de pedra. S'anomena d'aquesta manera perquè antigament hi deuria haver oms. Jaciment Al costat nord de la catedral, sota un jardinet de gespa tocant a la Catedral. En aquesta plaça, degut a l'obertura d'un clot per tal d'instal·lar la grua que calia fer servir en les obres de restauració de la Catedral, es documentaren dues tombes de lloses, segurament medievals, així com la fonamentació d'un gran mur que no es va poder seguir i per tant, no se'n va poder precisar la seva funció. Referències