NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Casa Laguna

La Casa Laguna o Cal Laguna és un edifici modernista de Pere Caselles i Tarrats construït al carrer de Monterols de Reus (Baix Camp). Està protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És una casa molt estreta, d'una sola crugia, però d'un conjunt molt ric en cromatismes i textures. És l'obra de Pere Caselles en què més destaca la ceràmica com a element de decoració, combinant diferents tècniques, des del trencadís fins a recobriments de tipus seriat. Deixant de banda els baixos, totalment reestructurats, a les plantes primera i segona es combina l'obra vista, un sòcol de ceràmica vidriada fins a la línia d'imposta i la decoració de trencadís des d'aquí fins al nivell superior. La tercera planta té la façana recoberta per una combinació de peces de ceràmica decorada i dos petits plafons de trencadís que representen dues flors blanques. Al costat de la porta del balcó de la primera planta hi ha dos botons de trencadís amb fons blau on es veuen dues grans flors en relleu que emmarquen les inicials del propietari. Quatre pinacles sostenen de manera senzilla les platines helicoidals que actuen com a barana del terrat. Les baranes dels balcons tenen un interessant treball de forja, que recorda la barana de l'escala del Pavelló de Serveis Generals de l'Institut Pere Mata. Història La casa va ser construïda per Pere Caselles sota l'encàrrec de Sixto Laguna, un mestre d'escola, en uns terrenys on hi havia hagut una casa del segle xviii. Els plànols, ara a l'Arxiu Històric de Reus, porten la data de 1904. Referències Enllaços externs Casa Laguna. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
Casa Monfort II

La Casa Monfort II és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici entre mitgeres situat a pocs metres del museu Dalí. És un edifici de planta baixa i dos pisos amb coberta terrassada. Les obertures de la planta baixa han estat modificades per habilitar-les a l'ús comercial. Els dos pisos superiors tenen tres obertures amb balcó, i a sobre d'aquestes obertures trobem uns frisos que ocupen l'amplada de la façana decorats amb ornamentació vegetal. Entre les finestres del primer pis, també trobem pintat a la façana dos rectangles, que en el pis superior són dues finestres actualment cegades. La testera de l'edifici la conforma la barana de la terrassa amb balustrada. Referències
Casa Parés

La Casa Parés és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici situat al principi del carrer Nou, en xamfrà amb la Rambla. És un edifici que forma cantonada en angle obtús amb carreus de pedra, trencant el ritme i donant aspecte de fortificació. La planta baixa està dedicada a local comercial. Al primer pis destaquen tres balcons poc sortit i petits allindanats. El segon pis té tres balcons més sortits i són més grans. Trobem una repetició dels tres balcons en les pisos superiors en ordre decreixent. La façana és d'arrebossat deteriorada per la col·locació de canonades i tubs. Cal tenir en compte les divisions en vertical a partir del segon pis a través d'unes incisions rectangulars. Hi ha motllura de separació horitzontal entre el quart i les golfes. Cobriment amb cornisa i terrassa. Les dues façanes són compostes igual. Referències
Casa Pou del carrer Barceloneta

Casa Pou és una obra del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa ubicada en cantonada al centre històric de la ciutat. Edifici de planta baixa i dos plantes pis. S'aixeca sobre un sòcol de pedra sobre el qual descansen una combinació poc habitual d'arcs escarsers i a nivell que emmarquen les obertures de planta baixa situades en dos plans de façana dividits per una cantonada de pedra arrodonida. Els dos pisos superiors estan ordenats verticalment a través de les obertures que van en degradació, les del primer pis són més grans que les del segon. Aquests balcons són individuals al segon pis, mentre que les tres obertures centrals del primer pis formen part d'una balconada correguda, però no les dues laterals que també són individuals. A sobre del segon pis hi ha trobem ràfec que ens porta a la coberta, que és una terrassa, Referències
Casa Rodeja

La Casa Rodeja és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici situat al davant del Museu Dalí a cent metres de la Rambla de Figueres, en ple centre històric. Casa cantonera amb planta baixa amb locals comercials, les tres obertures dels quals estan inscrits en arcs escarsers. Els dos pisos tenen tres obertures cada un. En el primer hi ha una balconada correguda, a diferència de la segona planta a on trobem tres balcons. La barana de ferro del primer pis està decorada amb motius geomètrics diferents a la part inferior i a la superior. A la zona inferior dels balcons del segon pis es repeteixen els mateixos motius que trobem a la part superior dels balcons del primer pis. A la part superior de l'edifici trobem la cornisa que està decorada amb dentell. La cantonera de l'edifici és circular i està feta amb carreus de pedra. La coberta de l'edifici és una terrassa amb una barana amb balustrada en tres cossos. Història Va ser promoguda per Eduard Rodeja Nadal personatge destacat de la política republicana de la ciutat Referències
Casa Sagarra

La Casa Sagarra o Cal Sagarra és un edifici modernista de Pere Caselles i Tarrats construït al carrer de Sant Joan de Reus (Baix Camp). Està protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici entre mitgeres de planta baixa i quatre pisos. Es destaca una diferenciació entre la planta baixa i l'entresòl i la resta de plantes. El sector de baix de la façana té un primer cos de pedra, la planta baixa, i un segon cos amb decoració floral que emmarca unes parts esgrafiades que representen dos animals fantàstics acompanyats d'elements vegetals. A partir del pis principal, la façana presenta un fons d'estuc que imita carreus regulars de pedra i una rica decoració floral feta amb pedra artificial a les llindes dels balcons. La façana es corona amb una cornisa que alterna motius vegetals i rostres femenins, i es completa amb un tancament del terrat que combina elements d'obra i una barana de forja de ferro. Les baranes dels balcons són de forja amb aplicacions de flors, de disseny molt senzill. La planta baixa es va dedicar des del principi a usos comercials. Història Jaume Sagarra Constantí la va encarregar com a casa d'habitatges a l'arquitecte Pere Caselles, l'any 1908. El disseny de la façana sembla un precedent, encara que amb nivells d'acabat inferiors, de la casa Tomàs Jordi, al carrer de Llovera, construïda un any després pel mateix arquitecte. Referències Enllaços externs Casa Sagarra Patrimoni Gencat Casa Sagarra. Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona
Casa Vives (Begur)

Casa Vives és un habitatge al municipi de Begur (Baix Empordà) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El projectes és del 1977 i l'execució del 1979. És una casa situada en immillorable posició amb vistes al mar. El terreny baixa en lleugera pendent que la cas aprofita per a situar-hi l'estar d'estiu i l'estudi en una ala allargassada que surt de la planta rectangular en "L" i es tanca al jardí interior, essent la façana principal i la lateral esquerra les més tancades i massisses. La casa s'obrirà pel tester del cos allargassat i vers el mar, pel lateral dret, del cos d'entrada, i tota la llarguissament al jardí (vidre i porxo a doble alçada que s'uneix al tester amb vistes al mar). Aquest cos és un llarg passadís que guanya el desnivell i que es transforma en un estudi en planta a nivell de la casa i que dona a l'estar, i amb l'estar en planta a jardí. Aquest cos es transforma en terrassa-mirador de la planta de cambres de la casa i que es prolonga en un balcó-porxo que recull les obertures de les cambres. Així doncs, la casa és de dues plantes (A la planta baixa hi ha el menjador-estar d'hivern i la cuina, a més de l'entrada que és a l'esquerra de la façana i que coincideix amb el llarg passadís). Al costat de l'entrada hi ha l'escala vertical a cambres. A la façana del carrer només hi ha l'obertura de la porta que connecta amb los de la planta cambra i del cos de la terrassa les petites obertures que il·luminen el passadís d'accés a cambres, la gelosia del pati interior de serveis. Tot l'edifici està recobert amb lloses de travertí de Banyoles. El terreny està dividit en dues parts, on en la part més propera al mar (Camí de Ronda) hi ha la piscina. Referències
Casa Àngel Batlló

La Casa Àngel Batlló és un edifici situat al carrer de Mallorca, 253-257, al barri de la Dreta de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès local. Història Va ser projectat el 1891 per l'arquitecte Josep Vilaseca i Casanovas per a Àngel Batlló i Batlló al mateix temps que la casa veïna del seu germà Enric i es va acabar el 1896. Es tracta de l'immoble més gran dels que Vilaseca va dissenyar per a la família Batlló. Actualment, en el primer pis s'hi troba la Federació Catalana de Patinatge. Descripció Conjunt de tres edificis de planta baixa, entresol i quatre pisos, amb terrat pla. La planta baixa s'obren grans obertures que es corresponen amb els portals de veïns i locals comercials; aquestes obertures estan emmarcades per pilars decorats amb capitells de motius geomètrics i, a més a més, unes pilastres marquen la frontera entre els tres immobles. La resta de la façana s'estructura mitjançant sis eixos longitudinals, amb dos balcons a cadascun. A l'entresol, els balcons no tenen volada i el mur entre ells està decorat amb franges horitzontals. Als tres pisos superiors, els sis eixos estan separats per uns panys verticals amb decoració floral i que visualment actuen com a pilastres que aguanten els arcs ogivals del coronament. Els balcons del primer pis tenen una mica de volada, són rectes i formen grups de dues obertures; les del segon pis renen molta volada i fan una forma lobulada, amb una gran mènsula que li fa de suport, que li donen una gran plasticitat; les del tercer pis són individuals. Al darrer pis hi ha un balcó corregut que ocupa tota la façana i hi ha dues columnes que aguanten els grans arcs que coronen la façana. Aal seu interior hi ha decoració esgrafiada, a la part central, i motius calats a banda i banda; originàriament, també hi havia un drac de ferro forjat a la part superior de cada arc que es projectava cap enfora. Tots els balcons tenen la reixa de ferro forjat amb motius vegetals. Galeria d'imatges Referències Vegeu també Casa Pia Batlló Enllaços externs «Cases Àngel Batlló». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català. «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Conjunt d'habitatges Cases Batlló». UPCommons.
Casa-jardí Pla i Deniel

Casa-jardí Pla i Deniel és una casa jardí situada al nucli de Caldes de Malavella (Selva), al costat de la Casa Pla i Deniel. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció De planta rectangular i composta per baixos i pis. Voltada per un sòcol de pedra. Està adossada a un edifici amb galeria i un petit cos d'edifici de planta rectangular que antigament era un molí d'aigua. El primer edifici, té una façana principal amb entrada de garatge en arc escarser emmarcat per maó vist, un trencaaigües superior i una finestra geminada al pis i emmarcada per maó vist en arc pla i trencaaigües. A les façanes laterals tres finestres a cada pis, les de baix emmarcades en maó vist formant un arc triangular, les de dalt iguals a la finestra geminada de la façana principal. Coberta a quatre vessants, els aiguafons de ceràmica vidriada verda i la biga carenera amb elements de gerreria. El segon edifici amb pis i terrat a la catalana, cinc obertures a cada façana emmarcades en maó vist i trencaaigües en arc escarser; té una potent cornisa sobre la qual hi ha una barana (del terrat). El tercer edifici té un element prim amb un tester esgraonat rematat amb un torratge rectangular que acaba en secció d'estrella de vuit puntes, una barana i un element de ferro suport de la roda de molí. Obertures en arc triangular i trencaaigües. A l cim de les cadenes cantoneres hi ha elements de maó vist decorats amb elements florals de ceràmica vernissada. Referències
Caseria de Santa Susanna

La Caseria de Santa Susanna és un edifici del municipi d'Avinyonet del Penedès (Alt Penedès) declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció La Caseria de Santa Susanna està situada damunt un penyal, a 338 m d'alçada, envoltada de terres de conreu. Es tracta d'un conjunt d'edificacions, l'element més remarcable de les quals és una torre de pedra de planta quadrada i coberta a dues vessants, de teula àrab. La resta de construccions del conjunt presenten diversos elements d'interès (brancals, ampits i llindes de pedra, arcs rebaixats, etc). Història El conjunt és popularment conegut amb el nom de Castell a causa fonamentalment de la seva situació i de l'existència de la torre, tot i que no hi ha proves documentals que demostrin aquest origen. El que sí que se sap amb certesa és que l'any 1158 el lloc de Santa Susanna fou cedit per Ramon i Sibil·la de Ribes a Berenguer d'Avinyó. En l'actualitat el nucli es troba gairebé abandonat. Referències Enllaços externs «Caseria de Santa Susanna». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Casino Sport Figuerenc

El Casino Sport Figuerenc és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És un edifici situat al centre de la ciutat. És un edifici entre mitgeres situat sobre una planta amb arcs de mig punt. La façana s'estructura a partir d'una reiteració d'eixos regulars i balconades emmarcades decreixents, rematada per una potent cornisa i un gran frontó a la coberta. Referències
Castell de Cruïlles (Aiguafreda)

El castell de Cruïlles, dit també casal dels Cruïlles, és un casal fortificat del municipi d'Aiguafreda (Osona) declarat bé cultural d'interès nacional. Es conserven importants ruïnes d'un gran casal (segles XIV-XV), en part habitat com a masia fins a temps recents. Fou una casa forta i després un castell termenat. Es conserva documentació del 1105. Fou la residència dels senyors de la quadra d'Aiguafreda, i n'era la seu jurisdiccional del terme, transformat el 1577 en baronia. L'edificació fou destruïda per l'ordre del rei a principis del segle xvi i actualment està reconstruït. Referències
Castellot de la Roca Roja

El Castellot de la Roca Roja és el nom que rep el jaciment arqueològic d'un poblat ibèric situat a la vora esquerra del riu Ebre, aigües avall de la població de Benifallet, al Baix Ebre, declarat bé cultural d'interès local. Es tractava d'un petit poblat de planta triangular i fortificat amb una muralla que sembla que fou ocupat entre el segle VI i el III aC. Està situat sobre un sortint rocallós a la vora del riu, a uns 45 metres d'alçada, de manera que l'únic accés a la instal·lació restava a l'extrem nord-est. En aquest punt, un destacat sistema defensiu de fins a 5 metres d'alçada devia evitar l'accés de bèsties o persones hostils. Enllaços externs Informació i referències a la plana web de l'ICAC Bibliografia Noguera, J. (2002). Ibers a l'Ebre (Primera edició). Flix: Centre d'Estudis de la Ribera d'Ebre (Obra guanyadora del X Premi d'Assaig Artur Bladé Desumvila, 2001). ISBN 84-922946-2-0. Referències
Cementiri de Vilafranca del Penedès

El cementiri de Vilafranca del Penedès és un cementiri del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un conjunt format per set recintes, els tres primers de planta quadrada, amb seccions de nínxols en tres dels costats i amb tanca de blocs de pedra i reixa a la banda de la carretera de Guardiola. L'entrada principal és al primer recinte, on hi ha la capella i diferents panteons repartits pels quatre espais centrals enjardinats. També hi ha panteons al segon recinte. Al tercer recinte hi ha quatre illes de nínxols i el sector on hi ha enterrats els soldats republicans. Tanca el cementiri pel costat nord el setè recinte, en forma de semicercle. El quart recinte està situat al darrere del primer, i el cinquè recinte és darrere del segon i el tercer. El sisè recinte és darrere del cinquè, tancant el cementiri per la banda oest en forma de triangle. Entre les seves construccions cal destacar la capella pública del Sant Crist (1878), de llenguatge eclèctic, així com la capella neogòtica d'Antoni Jané (1922), el panteó de la família Macià (1880), el panteó de la família Miret Abad (1886), els panteons modernistes de la família Via Oliveras (1902) i Ramon Marimon (1913) i el panteó dels caiguts en la Guerra Civil. Història El cementiri de Vilafranca va ser construït el 1839 al lloc on abans hi havia un convent de caputxins. La capella pública data del 1878 i és obra de l'arquitecte Joan Torras i del mestre d'obres Raimon Raventós i Queraltó, amb relleus a la façana de l'escultor Ramon Elies representant la Resurrecció de Llàtzer. El panteó d'Antoni Jané és obra de Santiago Güell i Grau i el projecte de la família Marimon el va signar Josep Domènech i Estapà. Altres panteons interessants són el de la família Macià, primera capella particular del cementiri construïda l'any 1880 per a Josep Anton de Macià i Nin i la seva família; el panteó de la família Via Oliveras, projectat per Santiago Güell el 1902; el de Frederic Sardà, del 1887, obra de Leandre Albareda, i dues obres d'August Font: el panteó de la família Milà Sallent i l'illa de nínxols del segon recinte. Entre els personatges que hi ha enterrats s'hi poden trobar: Manel Milà i Fontanals, al panteó familiar obra de l'arquitecte August Font; l'escriptor Eugeni d'Ors, al panteó dedicat a Matilde; l'escriptor teatral Eduard Vidal i Valenciano; el compositor Josep Soler i Sardà. A banda del patrimoni arquitectònic també en destaca el seu patrimoni vegetal, on a banda dels xiprers hi trobem oliveres, pins, llorers o la Colletia cruciata. Des del 2004 s'hi fan visites guiades i des del 2016 visites guiades nocturnes teatralitzades. Referències «Cementiri de Vilafranca del Penedès». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 10 gener 2015]. Enllaços externs Cementiri de Vilafranca del Penedès, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cementerio de Villafranca del Panadés

El cementerio de Villafranca del Panadés es un cementerio municipal de Villafranca del Panadés (Barcelona) protegido como bien cultural de interés local.​​​ Descripción El cementerio está firmado por siete recintos, los tres primeros de planta cuadrada, con sectores de nichos en tres de los lados y con valla de bloques de piedra y reja en el lado de la carretera de la Guardiola. La entrada principal se encuentra en el primer recinto, donde se encuentra la capilla y los diferentes panteones repartidos por los cuatro espacios centrales ajardinados. También hay panteones ubicados en el segundo recinto. En el tercer recinto hay cuatro islas de nichos. El séptimo recinto cierra el cementerio por el lado norte, en forma de semicírculo. El cuarto recinto está situado detrás del primero, y el quinto recinto se encuentre detrás del segundo y el tercero. El sexto está detrás del quinto, cerrando el cementerio por el lado oeste en forma de triángulo. Entre sus construcciones hay que destacar la capilla pública del Santo Cristo (1878), así como el panteón neogótico de Antonio Jané (1922), el panteón de la familia Maciá (1880), el panteón de la familia Miret Abad (1886), los panteones modernistas de la familia Via Oliveras (1902) y de Ramón Marimón (1913) y el panteón de los civiles caídos en la Guerra Civil. Historia El cementerio fue construido en 1839 en el lugar donde antes había un convento de capuchinos. La capilla pública data del año 1878 y es obra del arquitecto Juan Torras y del maestro de obra Ramón Raventós y Queraltó, con relieves en la fachada del escultor Ramón Elies representando la resurrección de Lázaro. El panteón de Antonio Jané es obra de Santiago Güell y Grau y el proyecto de la familia Marimón fue firmado por José Domènech y Estapà. Otros panteones interesantes son el de la familia Maciá, primera capilla particular del cementerio construida en el año 1880 para José Antonio de Maciá y Nin y su familia; el panteón de la familia Via Oliveras, proyectado también por Santiago Güell en el año 1902; el de Federico Sardá, del año 1887, obra de Leandro Albareda, y dos obras de Augusto Font y Carreras: el panteón de la familia Milá Sallent y la isla de nichos del segundo recinto. Personajes ilustres Entre los personajes ilustres sepultados en el cementerio destacan los siguientes: Manuel Milà y Fontanals, en el panteón familiar obra del arquitecto Augusto Font. Eugenio d'Ors, en el panteón dedicado a Matilde. Eduardo Vidal y Valenciano. Referencias
Centre Agrícola

El Centre Agrícola és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. El Centre Agrícola era la societat dels propietaris rurals. Les seves converses agrícoles van ser iniciades el 1900. També hi havia manifestacions artístiques i balls de societat. Durant la Guerra Civil va ser seu del Comité Revolucionari. Posteriorment es va construir un local de cinema en el seu interior. L'edifici està situat a l'eixample del segle xix. La façana principal dona a la Rambla de Nostra Senyora. És una construcció entre mitgeres i fa cantonada a un passatge cobert per on s'hi accedeix. Consta de planta baixa i un pis, amb coberta de teula àrab a dos vessants que donen a les façanes laterals. Presenta un llenguatge eclèctic amb reminiscències de les construccions agrícoles de fusta i aplacats de ceràmica. Referències Enllaços externs Centre Agrícola, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Teatre municipal Cal Bolet

El Teatre municipal Cal Bolet, antic Cinema Bolet, és un edifici del municipi de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció El teatre municipal està situat al carrer de Cal Bolet nº3, en la cantonada amb el carrer del Migdia nº28. És un edifici entre mitgeres. Exteriorment apareix ordenat en planta baixa i un pis amb arcs escarsers i d'arc de mig punt. La coberta és amb encavallada de fusta i teula àrab. L'interior és format per platea, amfiteatre i galeria. Hi ha columnes de ferro colat. Llenguatge arquitectònic eclèctic. Història Edifici amb cert valor històric que el fa representatiu a Vilafranca. Es troba dins de l'eixample vuitcentista i en estreta relació amb el conjunt de la rambla de Nostra Senyora. Inicialment va ser teatre i s'hi començà a projectar cinema a partir del 1920, essent empresari Josep Bolet i Mora. Ha servit també per a diferents actes: mítings, presentacions de partits, recitals, etc. Posteriorment passà a ser el teatre municipal. Referències Enllaços externs Teatre municipal Cal Bolet, fitxa del catàleg de l'Ajuntament