NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Galceran de Vall

Can Ribas, antigament Can Galceran de Vall, és una masia del municipi de Montgat a la comarca del Maresme és la seu del Club de Tennis Turó del Mar. Conté la capella romànica de Sant Martí que és protegida com a bé cultural d'interès local. Masia És una masia formada per una planta baixa i un pis, coberta per una teulada de dos vessants amb el carener perpendicular a la façana. La porta d'accés principal és d'arc de mig punt adovellada i es troba descentrada de l'eix central de la façana. Al seu damunt hi ha tres obertures d'arc de mig punt formant una galeria. Hi ha un fort desnivell entre la part dreta de l'edifici i la part esquerra, que es troba a una alçada inferior. Hi ha un mur que tanca tot el recinte de Can Riba. La porta d'entrada és d'estil neoàrab: està formada per un arc de ferradura amb l'extradós decorat amb una línia que fa ziga-zaga com si es tractés de puntes d'estrella. A banda i banda, hi ha tres rectangles decorats amb rajola de colors. La porta es tanca amb unes reixes de ferro forjat. Capella de Sant Martí Petita capella de planta rectangular, d'una sola nau i coberta per una teulada de dues vessants que interiorment és sostinguda per una estructura de fusta. La façana, amb una petita porta d'arc de mig punt, es prolonga a la part superior en una espadanya d'un sol ull. La part posterior de la capella presenta un absis semicircular amb una finestra. A finals del segle xx va ser restaurada i se li va afegir el campanar d'espadanya. La capella es va construir damunt les restes d'una vil·la romana, el material de la qual es va aprofitar. El dissabte més proper a la diada de sant Martí, s'hi celebra un aplec. Història Als fonaments de la capella es veuen dues moles de molí i un fust de columna, presumiblement romans i recuperats com a material constructiu. S'han documentat ceràmiques ibèriques i romanes que fan pensar en l'existència d'un establiment romà en aquest indret.. Un acte de donació de 1027 és el document més antic on es menciona la capella. També és esmentada a una escriptura de definició d'alou de l'any 1067, de la canonja de Santa Creu i Santa Eulàlia. A l'acta de consagració de l'església de Tiana consta amb el nom de Santa Susanna (1104). La masia era coneguda antigament com a Can Galceran de Vall, o Can Galceranet, documentada al segle xvi. Va passar a ser la masoveria de la finca de Can Ribas que ocupava bona part del turó del Mar. A la segona meitat del segle xx, el casal principal de Can Ribas va ser enderrocat per construir la urbanització el Turó del Mar i es va conservar la masoveria i la capella. La masia va ser restaurada i adequada per a fer-ne un club de tenis. Referències
Can Roca (Vilanova de Sau)

Can Roca és una masia del municipi de Vilanova de Sau a la comarca d'Osona. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Descripció Masia que consta de dos cossos adossats, coberts a dues vessants i amb el carener orientat de nord a sud. La façana és orientada a migdia, a l'angle sud-est s'hi adossa el segon cos, que abraça part de la façana i part del mur de ponent. La façana presenta un portal rectangular amb una gran llinda de pedra i finestres al pis, el cos adossat té un gran finestral amb llinda de fusta així com un altre portal a ponent; a ponent només s'obre una finestra. A la part de tramuntana hi ha unes finestretes emmarcades per quatre carreus, alguna es troba parcialment tapiada per les noves construccions. És construïda amb pedra del país unida amb morter de calç, les obertures i escaires són de pedra picada vermellosa, hi ha afegitons de pòrtland, malgrat tot la restauració és força bona. Una llinda de la finestra de la façana presenta una inscripció gairebé indesxifrable: S R E T I T I _DA PER JUAN _ _ TI AN 1556 Pou Antic coll de pou situat a la part de migdia del mas la Roca, situat sobre el sòl cobert de pòrtland, només decoratiu. És de base quadrada i està format per setze grossos carreus de pedra. Els que formen el paral·lelepípede són ben escairats mentre que els de la part superior presenten una forma arrodonida als angles, i dos de llargada considerable. A sobre s'assenten ferros de l'antic estructura superior. És construït amb gres de gra fi i de color blavós. L'estat de conservació és bo. Les pedres de la part superior estan desgastades pel fregadís de les cadenes. Història Dins la propietat de Can Roca hi ha les runes de dues antigues masies conegudes per Can Solita i Can Tofoner. Forma part de la demarcació de la desapareguda parròquia de Sant Romà de Sau, que comptava amb 16 famílies al segle xvi i al segle xix tenia una cinquantena de cases, el mas data d'aquest període de creixement demogràfic, qui sap si fou al segle xix com indica la llinda de la finestra. El pou presenta la data de 1673, que indica el moment de construcció. Segons han informat els habitants de la casa, el coll de pou procedeix del mas del pla de Montdois. Referències
Can Rosés (les Corts)

Can Rosés és una antiga masia del barri de les Corts de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Actualment, acull una escola i fins al 2017 era seu d'una biblioteca municipal. Història L'edifici original fou construït el 1716 en una zona que havia patit la Guerra de Successió, quan es van destruir moltes masies del Pla de Barcelona. Davant seu passava el vell camí de les Corts a Sarrià i el 1870, la masia encara es trobava aïllada i solitària. Era propietat dels Gelabert, una de les famílies de les Corts que cediren terres per a edificar el temple i les Corts Noves. El 1900, el mestre d'obres i propietari de la finca Joaquim Gelabert i Cuyàs la va reformar, atorgant-li un caliu més residencial. A l'antiga era va fer un jardí i la façana principal va ser totalment restaurada i coberta amb esgrafiats. Entre els anys 1978 i 1992 s'hi va instal·lar el Col·legi Ítaca, que va modificar en part les distribucions interiors. En el projecte del complex comercial L'Illa Diagonal, inaugurat l'any 1993, es va incloure la restauració del mas i la seva habilitació com a Biblioteca Popular de Les Corts, que va funcionar fins al 2017, quan va ser traslladada a la Biblioteca Montserrat Abelló, situada a l'antiga fàbrica Benet Campabadal. Descripció Es tracta d'un conjunt d'edificis aïllat format per una antiga masia amb un cos annexat a ponent. L'edifici principal és de planta rectangular i comprèn planta baixa i dos pisos, amb coberta de teula àrab a dues aigües. La façana principal, orientada a migdia, està estructurada de manera regular, amb obertures realitzades en quatre eixos verticals. A la planta baixa hi ha dos portals d'accés independents situats al centre, amb muntants i llindes de pedra, i dues finestres als costats. Aquestes presenten un ampit motllurat i estan tancades per una reixa de ferro forjat, sobresortint de la línia de façana. Abans, també hi havia una tribuna adossada a la cantonada sud-oest de la façana principal, amb una alçada d'una planta i coberta per una teulada plana utilitzada com a terrassa balustrada, però amb les diverses reformes que ha patit l'edifici ha desaparegut. A la primera planta, just sobre els portals de la planta baixa, hi ha dos balcons en voladís, amb llosana motllurada i baranes de ferro forjat. A l'última planta hi ha quatre finestres emmarcades per pilastres. Les dues centrals són dobles, dividides per un mainell central. El ràfec en voladís està sustentat per mènsules de pedra amb decoració vegetal i coronat per un capcim de pedra amb motius geomètrics i florals. Excepte els emmarcaments de les obertures, fets amb carreus, la façana està revestida amb estuc esgrafiat que reprodueix motius geomètrics. L'element més interessant d'aquest esgrafiat es troba al punt central, on es dibuixa un rellotge de sol envoltat d'elements vegetals. A sota es pot llegir la llegenda «Construida en 1716 y Restaurada en 1900». A la façana de ponent també hi ha esgrafiat un segon rellotge de sol. L'edifici annex és una estructura senzilla d'una única planta amb terrat pla transitable que deuria funcionar originàriament com zona d'emmagatzematge o habitatge per als treballadors. Referències
Can Santjoan

Can Santjoan, també anomenat Mas Bertran, Mas Teulat o Mas Vacarisses, és una casa al terme d'Esparreguera inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una antiga casa d'estiueig orientada cap al sol naixent estructurada en planta baixa i pis coberta amb teula àrab. La façana principal està disposada amb galeries d'arcs rebaixats als dos pisos; els de la planta baixa són més oberts i el que porta a l'entrada principal presenta decoració amb ceràmica verda. Al primer pis hi ha una barana balustrada de pedra. El conjunt es remata per una sèrie d'arcs cecs fets de maó vist i una cornisa motllurada. Pel que fa al seu interior, cada pis està disposat entorn una sala central, de la que surten quatre habitacions. El conjunt està tancat per un barri on hi figura la data de 1903 a la part exterior de la llinda de la porta. Aquesta data correspon a una restauració. En un document del segle xviii, s'esmenta que la casa Santjoan era de noble llinatge. Referències
Can Saragossa

Can Saragossa oder Can Xardó ist ein denkmalgeschütztes Gebäude in Lloret de Mar und wird heute als Museum genutzt. Geschichte An der Stelle des heutigen Gebäudes ist seit 1317 ein Bauernhof urkundlich erwähnt. 1885 erbte der Arzt Narcís Saragossa Ametller das Haus und führte zwischen 1874 und 1902 umfangreiche Renovierungsarbeiten durch. 1902 erfolgte der Umbau zum heutigen Aussehen. Narcís Saragossa Ametller, der 1908 starb beauftragte den Baumeister Joan Lluhí Rissech mit dem Umbau im Stil der neogotischen Strömung der modernistischen Architektur. 1954 wurde das Haus in ein Hotel mit dem Namen Tomorrow umgebaut. Die Nutzung als Hotel endete in den 1960er Jahren. 1984 erwarb die Stadtverwaltung das Haus. Heute ist ein Museum im Haus untergebracht. Gebäudebeschreibung Das Gebäude an der Straße von Tossa de Mar nach Lloret liegt auf einem kleinen Hügel neben den kommunalen Theater. Es wurde 1902 in neugotischem Stil erbaut. auf einem fast quadratischen Grundriss von 16,5 × 17 m² und einer Grundfläche von 290 m² erheben sich drei Stockwerke. Museum Das Museum zeigt im Erdgeschoss eine Dauerausstellung über die archäologischen Funde aus der Zeit der Iberer. Im zweiten Stock sind Zeichnungen und Ölbildern des Künstlers Joan Llaverias i Labró (* 1865 in Vilanova i la Geltrú; † 1938 in Lloret). Dieser hatte 1905 erstmals Lloret besucht und hatte seit 1914 jedes Jahr seinen Sommersitz hier gewählt. 1952 wurde eine Straße in Lloret nach ihm benannt und 1983 erwarb die Stadt 152 seiner Zeichnungen und später einige Ölgemälde, darunter das Werk "Die Prozession dr Heiligen Christina" aus dem Jahr 1921, die als eines der bedeutendsten Werke des Künstlers gilt. Diese Werke wurden ab 1987 im Kulturzentrum Vedaquer ausgestellt und nach dessen Umwandlung in das Museu del Mar im Can Saragossa ausgestellt. Quellen Broschüre "Can Saragossa", herausgegeben durch das Fremdenverkehrsbüro von Lloret de Mar Weblinks IPAC Eintrag im Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català, PM Eintrag bei Pat.Mapa Can Saragossa bei der Stadt Lloret
Can Servòs

Can Servòs és una masia del municipi de les Valls d'Aguilar inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de grans dimensions de planta irregular. Està formada per un cos rectangular, amb teulada a doble vessant, i un cos trapezoïdal annex amb la teulada a tres vessants. Els dos cossos són de la mateixa alçada i les dues teulades són seguides. Consta de planta baixa, un pis i golfes. La façana principal té el portal d'arc de mig punt adovellat a la dreta i dues finestres amb llinda de fusta a l'esquerra; al primer pis hi ha un petit balcó al centre i una finestra a cada costat i, a les golfes, una petita finestra quadrada. En una altra façana hi ha una galeria d'arcs de mig punt allargats a la planta baixa i altra galeria al primer pis amb arcs més amples i baranes de fusta. A les altres façanes hi ha molt poques obertures, totes elles són allindanades i són de diverses mides: algunes són molt petites, altres són de mida mitjana i a també hi ha petits balcons. Història El nom de Castellàs no apareix fins al segle xii. Abans, l'indret era conegut amb el nom de Serbaos i aquest nom l'ha mantingut la casa més important del poble, Can Servós. Aquesta casa forta del segle xvii o XVIII, va ser construïda sobre una fortificació anterior la qual està documentada des del 1146, en el testament de Pere de Montferrer. El lloc era propietat del vescomtat de Castellbò i va ser infeudat a Berenguer de Vilamur el 1230. Posteriorment, els feudataris el van vendre com a franc alou a Roger IV de Foix pel preu de dos mil sous, l'any 1253. Referències
Can Soler (Barcelona)

Can Soler, Granja Soler o Can Gener és una masia situada al torrent de la Font del Bacallà, al barri de Sant Genís dels Agudells de Barcelona, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C) i inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història La primera referència documental es troba a les actes capitulars del monestir de Sant Jeroni de la Vall d'Hebron. El 1801, la masia era citada com a casa Berengueras, àlies casa Boix; aquest darrer nom es va conservar durant tot el segle xix. Al segle xx va ser coneguda com a Granja Soler pel nom del propietari Antoni Soler. Actualment, acull el Centre de Natura de Can Soler, dedicat a difondre el patrimoni natural del seu entorn. Descripció És un edifici aïllat de planta rectangular, format per planta baixa, pis i golfes, amb coberta de teula àrab. La façana principal, amb restes d'esgrafiats geomètrics, té una composició composició simètrica, amb les obertures disposades segons tres eixos que corresponen a les tres crugies: un portal d'arc escarser i finestres als baixos, balcons al pis i finestres a les golfes. A la banda esquerra hi ha un cos afegit que forma un pati interior. Aquest té un portal exterior i en un dels angles hi ha una garita amb espitlleres. Hi ha uns amplis corrals separats de la masia, i també hi ha una bassa de rec que recull l'aigua de la mina de la font del Bacallà. La casa es comunica amb la carretera de la Rabassada, que passa just per sobre, a través d'un camí esglaonat. Referències Bibliografia Bou i Roura, Lluís. Itineraris Horta-Guinardó. Ajuntament de Barcelona, 2002.
Cal Suriol de Dalt

Cal Suriol de Dalt és una masia de Sant Cugat Sesgarrigues (Alt Penedès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una Masia estructurada per diversos cossos annexats. Consta de planta baixa, pis i golfes, coberta a dues vessants i carener paral·lel a la façana principal. Compta amb un portal d'arc de mig punt adovellat, finestres de diverses mides i algunes d'elles amb llindes de pedra motllurades. El conjunt és format per l'edifici principal, que fa d'habitatge, i diverses dependències agrícoles. Història La casa és feta amb un estil renaixentista. A les llindes de les finestres hi ha esculpides les dates 1590 i 1591. Referències
Can Traver (Maià de Montcal)

Can Traver és un mas que dona el nom al veïnat del mateix nom al municipi de Maià de Montcal (Garrotxa). El Mas Llorenç és la masia principal i està protegida com a bé cultural d'interès local, amb un escut heràldic en relleu declarat bé cultural d'interès nacional. Arquitectura Gran casal senyorial, situat a la plana de Maià de Montcal. És de planta rectangular i amplis teulats a quatre aigües. Els ràfecs estan adornats amb franges que reprodueixen motius geomètrics pintats de blanc i vermell. La façana principal mira a tramuntana i s'hi destaquen els baixos, la planta i el pis. Les obertures són d'arc rebaixat o allindanades i a les golfes s'obren finestres ovals. A migdia, disposa de subterrani i es remarca l'àmplia eixida a nivell de planta noble. El Mas Llorenç de Can Traver va ésser bastit amb carreus ben tallats, destacant els que emmarquen les obertures i formen els cantoners. El mobiliari interior, malgrat que no correspon a l'original del mas, és del segle xviii. També es conserva la biblioteca i cambres amb alcovats i llits de tradició olotina, a més d'una capella particular dedicada a Sant Miquel Arcàngel És d'una sola nau i coberta amb volta ogival. El teulat és a dues aigües, ressaltant els ràfecs ornats amb dues sanefes de motius geomètrics. Amplis ulls de bou donen llum a l'interior. L'accés, des del mateix mas, es fa per una àmplia porta als peus de la nau. L'accés des de l'exterior es realitza per una petita porta situada a la façana de tramuntana que conserva en una de les dovelles la inscripció: "ALS 22 DE / ABRIL DE / ANY / 1762". Trull: Disperses pels jardins conserva nombroses piques molt grans -entre 80 cm de diàmetre fins a peces de 140 x 50 cm-, mentre que a l'interior del casal premses i altres útils de fusta. A la llinda de la porta principal del Mas Llorenç de Can Traver hi ha la inscripció: "DON JOAN DE TRAVER Y LLORENS 1803", amb un escut en relleu a la part superior. L'escut, que està envoltat d'una motllura i d'una inscripció que diu: "TRINUS ET UNUS DEUS", té forma oval amb tres barres en diagonal i una que les creua perpendicularment. Història No s'han trobat dades històriques que facin referència a les masies de Can Traver ni al veïnat del mateix nom. Possiblement, l'antiga estada de la família Traver estava situada a ponent del gran mas actual, una zona on hi ha finestres del segle xiii i d'estil gòtic corresponents al XV. Coincidint amb la gran puixança del camp català dels segles xvii-xviii la família va ampliar la seva estada, construint la gran casa senyorial, unida a l'anterior a l'altura del primer pis, fent petites reformes en el decurs del segle xix. Referències
Can Turró (Cabanelles)

Can Turró és una masia del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat al sud-oest del veïnat d'Espinavessa, ubicat al sud-est del municipi de Cabanelles al qual pertany. Masia de planta rectangular amb la coberta de teula de dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. Presenta un petit volum annex adossat a la façana de llevant, amb la coberta d'un sol vessant i una planta. La façana principal de la casa, orientada a migdia, presenta obertures rectangulars, que majoritàriament han estat reformades. Al centre del parament hi ha la porta d'accés principal, d'arc rebaixat bastit en maons i amb els brancals fets de pedra. Tant les de l'extrem de ponent com les de llevant han estat reformades amb maons. Un encanyissat de recent construcció protegeix la porta d'entrada de llevant. Cal destacar dos contraforts de reforç situats a la cantonada nord-est de l'habitatge. La construcció està bastida amb còdols de pedra i maons disposats més o menys regularment, lligats amb morter de calç. Història Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Turró del Mas és una edificació construïda vers el 1700 amb reformes i ampliacions posteriors. Referències
Can Verdaguer (Barcelona)

Can Verdaguer és una masia situada al carrer de Piferrer, 94, al barri de Porta de Barcelona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Història La primera referència documental és del 1351, quan l'abadessa de Sant Pere de les Puel·les va establir unes terres en emfiteusi a Berenguer Verdaguer. El 1864, la propietària Teresa Verdaguer i Grassot va morir sense haver fet testament, i fou succeïda pels seus fills Joan Antoni, Oleguer i Josepa Llaveria i Verdaguer, a qui la societat del Ferrocarril i mines de Sant Joan de les Abadesses expropiaria uns terrenys. El 18 d'agost del 1898, poc després de l'agregació de Sant Andreu de Palomar a Barcelona, Josepa Llaveria va presentar el projecte d'urbanització de la finca, segons els plànols de Ramon Cao, que fou aprovat el 18 de març del 1899. Alguns dels carrers projectats no es van a arribar a obrir mai, com els B, C i G, i d'altres han desaparegut, com l'H (Busquets), o es mantenen, com l'A (Casas i Amigó), D (Brossa) i E (Estudiant i Queralbs). L'F corresponia al camí antic d'Horta, un tram del qual seria batejat com a Piferrer, i els I (Malgrat), J (Santapau) i K (Emili Roca) van ser traçats seguint el projecte d'eixample de Sant Andreu, aprovat uns anys abans. Finalment, el 2006 la masia va ser adquirida per l'Ajuntament de Barcelona, que el maig del 2010 en va començar la rehabilitació com a centre cívic, inaugurat el maig del 2013. Durant les obres, es va destruir la terrassa porxada i un annex que hi havia a llevant, deixant a l'aire lliure l'antiga premsa. Descripció La masia és de planta basilical, amb cobertes a dues vessants i un portal i consta de planta baixa, pis i golfes al cos central, i té cossos annexes adossat en planta baixa per a guardar-hi els carruatges i altres objectes agrícoles. La façana principal s'estructura en tres eixos verticals d'obertures emmarcades amb carreus de pedra: al centre hi ha el portal d'arc de mig punt adovellat i la resta són finestres. Al primer pis hi ha un rellotge de sol. En entrar a la casa hi ha la tradicional gran sala i, a mà dreta, una cuina amb rajoles de ceràmica, llar de foc i una gran taula al mig. Al primer pis hi ha quatre habitacions. Darrere de la casa hi ha un jardí, amb una gran Washingtònia de 27 m d'alçada, catalogada per l'Ajuntament. La finca havia tingut una gran extensió de terres de conreu i de vinya, que arribaven a l'avinguda Meridiana i fins al carrer de l'Escultor Ordoñez, on possiblement hi havia una segona masia, que limitava amb els terrenys de l'Institut Mental, entre els carrers de Casas i Amigó i del Pintor Alsamora. Referències Vegeu també Casa Ponts-Sentmenat Bibliografia d. a.. «Can Verdaguer». A: Les masies de Sant Andreu de Palomar. Inventari de cases de pagès andreuenques. 2a edició. Llop Roig, 2014, p. 227-229.
Can Via

Can Via és una masia situada al municipi de la Palma de Cervelló a la comarca catalana del Baix Llobregat. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia està envoltada per la riera de Rafamans o de la Palma per un costat, i pel torrent de Can Via per l'altre. A la masia s'hi pot trobar una font, i actualment s'hi desenvolupa activitat com a berenador. L'entorn, molt ombrívol, està vorejat per grans plàtans (Platanus hybrida). Un pont d'obra travessa el torrent i hi ha una petita construcció de maons al costat de la font. Una canalització, per sobre de la font, condueix l'aigua del torrent als safareigs de can Via. Descripció És una antiga masia orientada al SO i coberta a dues vessants, amb el carener perpendicular a la façana principal. Conserva el tancat primitiu si bé s'hi han addicionat cossos d'edificació moderns a l'E i NO. Conserva el portal rodó i el capialt (a l'interior) molt sencer, així com els accessos al vestíbul. Conserva una portada del s.XVII, i la llinda de les finestres són de pedra rogenca, molt típica de la vall. Història La masia probablement va ser construïda a l'inici de l'any 1700, ja que en una de les finestres hi torbem la inscripció 1110 i es suposa que es refereix en realitat a l'any 1710. El topònim de "Via" correspon a l'origen del llinatge dels Via de Santa Coloma de Cervelló. Després del segle XVIII-XIX passà a la família Pasqual que la va mantenir durant vuit generacions. El conjunt fou restaurat per l'arquitecte Joan Rubió i Bellver l'any 1948. Referències
Can Vidal (la Palma de Cervelló)

Can Vidal és una masia situada al municipi de la Palma de Cervelló a la comarca catalana del Baix Llobregat. Actualment l'edifici ha estat restaurat i en destaca un portal adovellat de pedra rogenca, igual que la llinda i els brancals de les finestres. A tocar de la masia s'hi pot trobar la Urbanització de Can Vidal, barri de torres i xalets que pren el nom de la masia. Referències