NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Pedro de Abrera

La iglesia de San Pedro es un edificio religioso de la población de Abrera perteneciente a la comarca catalana del Bajo Llobregat en la provincia de Barcelona. Es una iglesia de arquitectura románica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Local.​ Historia La parroquia de San Pedro de Abrera, dentro del término del castillo de Voltrera, está mencionada desde el 1100, cuando Guillem Ramon, señor de la baronía de Castellbell, hizo un legado para su dedicación a San Pedro.​ La iglesia fue restaurada entre los años 1956 y 1959 por la Diputación de Barcelona. En esta restauración se añadió el tercer piso del campanario.​ Descripción El edificio es de una nave cubierta con bóveda de cañón con un ábside trilobulado con ventanas de doble derrame como únicos focos de iluminación del recinto. Exteriormente el ábside central está decorado con arcos ciegos y bandas lombardas y las tejas son de pizarra. En la zona del crucero se encuentra cubierto con bóveda de arista. Tiene una torre de campanario de tres pisos, el primero con una ventana de medio punto por lado y los otros con dos ventanas geminadas. El paramento del muro está hecho a base de piedras irregulares sin labrar dispuestas en hiladas.​ La puerta de entrada está en uno de los laterales; se trata de un arco de medio punto con una cenefa de dientes de sierra en las arquivoltas y pequeñas columnas adosadas, una a cada lado. Los capiteles tienen escultura rudimentaria.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Pedro de Abrera.
Sant Pere d'Aurós

Sant Pere d'Aurós és una església romànica de l'antic poble d'Aurós, en el terme municipal de la Guingueta d'Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertany al territori de l'antic terme d'Unarre. Havia arribat a tenir categoria parroquial, que mantingué fins, almenys, el 1758; el 1786 ja apareix unida a la parròquia d'Unarre, alhora que el poble d'Aurós ja apareix reduït a una sola casa, el Mas d'Aurós. Hi havia cementiri parroquial. Està situada a l'extrem sud-occidental del petit nucli d'Aurós, actualment format per una sola casa i l'església. És un edifici ample, d'una sola nau coberta amb embigat de fusta, amb absis semicircular a llevant, en part sobrealçat. Conserva una part del fris d'arcuacions fetes amb pedra tosca. Al mur de migdia hi ha un tall constructiu que fa veure dues fases constructives, on l'absis seria la primitiva i la nau una segona, que devia substituir una nau anterior, més estreta. Procedents d'aquesta església hi ha dues taules de fusta policromada al Museu d'Art de Catalunya, que representen l'apòstol Pau i sant Pere, bisbe. Referències Bibliografia Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Pere d'Aurós». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Pere d'Aurós en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Pere d'Alfés

Sant Pere d'Alfés és una església parroquial d'Alfés (Segrià), protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un temple amb diferent etapes constructives on destaca la part romànica per ser la part més important. Es tracta d'una església de reduïdes dimensions, amb una sola nau, volta d'obra i absis semicircular amb dues capelles laterals. Als peus, s'alça un campanar de secció quadrada, amb dos cossos diferenciats pel que fa a les dimensions, al superior dels quals es troben les quatre obertures per les campanes. Apareix rematada amb una balustrada. La nau central està coberta a dues vessants, i a l'exterior de l'absis es pot veure un petit ràfec amb motllura sostinguda per mènsules. Al mur s'obre una finestra d'arc de mig punt i d'una esqueixada. L'aparell combina pedra molt ben escairada amb carreus un poc més irregulars. Història De l'època gòtica han restat detalls a l'interior, així com fragments d'un altar conservat al Museu de Lleida Diocesà i Comarcal. Les intervencions posteriors no han aportat artísticament res de destacable. L'any 1907 es va fer una nova porta imitant l'estil romànic. Referències
Sant Pere d'Alfarràs

Sant Pere d'Alfarràs és l'església parroquial d'Alfarràs (Segrià). L'antiga església romànica va ser substituïda el 1970 per una nova església. Església vella Edifici d'una sola nau amb capelles laterals, realitzat amb pedra i totxo. Ha sofert diverses modificacions que han afectat gairebé totes les seves parts, conservant únicament la façana com a tret més o menys original; aquesta presenta un acabat en forma trapezoïdal i al bell mig es troba el portal, que és d'arc de mig punt entre dos parells de pilastres amb una voluta en voladís a la clau, i amb altre parell de pilastres sostenint un entaulament també semicircular i molt motllurat. Al seu damunt hi ha una fornícula, amb forma de petxina, que conserva una escultura de Sant Pere. A l'esquerra de la fornícula hi ha una obertura circular a manera d'òcul. El campanar, d'espadanya, és d'època posterior a la resta del conjunt. Església nova Edifici de construcció molt recent (1970). L'estructura d'aquesta església és la mateixa que la d'un magatzem (interiorment), ja que s'ha buscat aconseguir la major quantitat d'espai possible: té 40 m. de llarg per 17 m. d'ample, sense capelles, altars, ni cúpula. A l'exterior la façana també presenta característiques de l'arquitectura moderna. La decoració és molt senzilla. L'església està construïda amb totxo, ferro, vidre, ciment, guix... Història L'església vella és d'origen romànic i la façana és barroca, del segle xviii. Fou construïda en un temps en què el poble no era de grans dimensions, amb el seu creixement va restar al mig del nucli antic. L'església nova fou construïda durant la dècada dels anys 60 del segle xx, es posà en funcionament l'any 1970. Aquesta església fou pagada pel poble d'Alfarràs. Aquesta església fou construïda per donar cabuda a totes les necessitats i activitats religioses, en augmentar el poble l'antiga església de Sant Pere es va quedar petita. Referències
Sant Pere de Cambrils

Sant Pere de Cambrils és una església protegida com a bé cultural d'interès local del municipi de Cambrils (el Baix Camp). Descripció És un edifici modern de tres naus amb cobertes a dues vessants. Cor alt als peus, amb escales laterals d'accés. Història L'antiga parròquia del port estava situada al carrer de Sant Jordi, números 1-3, on avui hi ha la Caixa de Pensions. Les obres d'aquesta primera església, aprofitant el local d'un magatzem, eren acabades a finals de 1864. Primerament va tenir l'advocació de la Verge del Roser (imatge donada en testament per Clanxet), però després, al tractar–se d'un barri de pescadors, va tenir la de Sant Pere, que segueix actualment a la nova església. L'edifici d'aquesta fou construït després de la guerra civil de 1936-39, inaugurat per l'arquebisbe Manuel Arce Ochotorena. Encara s'hi feien obres l'any 1960. El 16 de març de 2008 s'inaugurà el campanar, la construcció del qual s'havia iniciat l'anterior setembre. De base quadrada, fa 33 metres d'alçada i té un rellotge a cadascun dels costats. Està coronat amb una estructura metàl·lica amb quatre campanes, anomenades Petra, Jordina, Carme i Camí. A la part frontal hi ha una escultura de Sant Pere, obra de l'escultor Ramon Ferran. Referències Enllaços externs «Sant Pere de Cambrils». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Pere de Carreu dels Prats

L'església de Sant Pere de Carreu dels Prats, també anomenada Sant Pere de Carreu o de la Molina de Carreu, fou una església del terme municipal d'Abella de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, situada a la vall de Carreu. Era sufragània de Sant Joan de Montanissell. Les ruïnes són a l'antic poble de Carreu, tot i que es fa difícil actualment de reconèixer que es tracta d'una església. Etimologia Es tracta de l'església advocada a sant Pere de l'antic poble de Carreu. Enllaços externs Sant Pere de Carreu dels Prats en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Pere de Boldís Jussà

Sant Pere de Boldís Jussà és l'antiga església parroquial romànica del poble de Boldís Jussà, en el terme municipal de Lladorre, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada una mica allunyada del poble, al seu nord-oest. La seva categoria de parroquial es transferí a l'església de Sant Cristòfol, dins del nucli de població, que fou advocada modernament també a Sant Pere. És protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un edifici d'una sola nau, escapçada més o menys per la seva meitat a l'alçada de la porta original, situada en la façana sud. La construcció d'una nova façana oest va deixar tot el sector de ponent com un àmbit semiexterior o porxos de la nova església escurçada, que és coberta amb estructura d'embigat de fusta capçada a llevant per un absis semicircular, precedit per un arc presbiteral. A l'absis s'obren dues finestres, una al sud i una altra al centre, original, de doble esqueixada. L'aparell és de reble, de lloses irregulars disposades horitzontalment, agafades amb fang, amb els paraments arrebossats amb morter de calç, i la volta absidial construïda amb tècnica de formigó encofrat. Per les seves característiques, es pot considerar una obra rural del començament del segle xii que empra les tecnologies més tradicionals. Història Malgrat que la capella de Sant Pere és un edifici de factura alt medieval, la primera menció que en tenim és de l'any 1904 en el Plan parroquial de l'Obispado de Urgel, que inclou dins la parròquia de Sant Pere de Boldís Jussà la capella de Sant Pere apòstol. Aquesta duplicitat d'advocacions pot portar a una certa confusió, ja que l'església parroquial de Boldís Jussà estigué tradicionalment dedicada a Sant Cristòfol, fins a una data incerta entre els segles XVII i XVIII, en què, malgrat conservar com a patró sant Cristòfol, fou dedicada a sant Pere apòstol, que és la mateixa advocació que presenta aquesta capella situada als afores de la població. Referències Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Unarre». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
Sant Pere de Lles

Sant Pere de Lles és l'església parroquial del poble de Lles de Cerdanya. Està catalogada com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici d'una sola nau i planta rectangular. Al mur de llevant hi ha adossat el cementiri. Presenta un feixuc campanar de torre de planta quadrada format per dos cossos i amb teulada piramidal de pissarra. La porta, d'arc de mig punt, és al mur de migdia. En una dovella hi ha inscrita una data (1593). Malgrat que la construcció del temple es remunta al segle xii, la seva primitiva estructura romànica és irreconeixible. Pel que fa a l'interior, es conserven forces elements originals: el terra de fusta, el cor, el recinte de la pica baptismal que està tancat amb una reixa de fusta. A cada costat de la nau s'obren tres capelles. A la capçalera trobem l'absis, de menys alçada i més estret que la nau, cobert amb volta de mig punt. La nau és coberta amb volta peraltada. Destaca el retaule d'estil barroc tardà. Altres elements importants són: la pica baptismal, la pica d'aigua beneita, ambdues de granit. La ferramenta de la porta principal té gravada la data "AÑO 1836". Història La parròquia de Lles és citada a l'Acta de consagració de la catedral d'Urgell (839). Apareix esmentada el 1041 en un testament i el 1085 en una escriptura. Entre 1312 1314 l'església rebé la visita dels delegats de l'arquebisbe de Tarragona. Referències
Sant Pere de Llobera

Sant Pere de Llobera és l'església parroquial de Llobera, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Situació Llobera, amb la seva església, es troba a l'extrem nord del municipi, al cap d'amunt del vessant esquerre de la riera de Miravé, capçalera de la riera de Sanaüja, al peu de les restes del castell que s'aixequen darrere seu. Per anar-hi cal prendre la carretera asfaltada que surt, en direcció oest (ben senyalitzada), del km. 47 de la C-451 de Biosca a Solsona a l'encreuament de l'Hostal del Boix, d'on, en la part oposada, surt la que mena al Miracle i Su (41° 56′ 43″ N, 1° 29′ 22″ E). S'hi arriba en 2,2 km. Descripció No es conserva l'estructura arquitectònica romànica, sinó que ha patit múltiples renovacions i ampliacions posteriors que desfiguren totalment l'edifici original. Té un robust campanar de torre, quadrat. Romanen, però, dos elements escultòrics aprofitats per tancar l'absis: una finestra i un òcul. La finestra és d'arc monolític de mig punt decorat en el mateix i en els muntants. Els motius són una creu inscrita en un cercle rebaixat; entrellaçat de lòbuls present a altres llocs de Catalunya, una estrella de vuit puntes inscrita en un quadrat. Tres cercles més presenten un motiu floral de quatre pètals, una flor de vuit pètals i una palmeta apaïsada. També hi ha línies en ziga-zaga, escacat, dents de serra. Sobresurten els tres caps simètrics a l'intradós de l'arc. L'òcul és un monòlit amb cornisa amb decoracions asimètriques on figuren dos àngels i motius geomètrico-vegetals. El conjunt es pot datar al segle xiii. En cap cas sembla anterior a mitjan segle xii. Notícies històriques Va ser consagrada el 1037 amb dotació de Bonfill de Sanç, senyor de Llobera i la seva muller Amaltruda, germana del bisbe d'Urgell sant Eribau. El 1072 Em fa el seu testament amb algunes donacions a Sant Pere. El 1087 Humbert Guitard i Ermessenda donen a Santa Maria de Solsona un alou de Llobera, amb els cementiris i els drets que tenien sobre Sant Pere. El capbreu parroquial de 1565-1569 parla d'un altar de Sant Miquel dins l'església de Llobera. Es conserven diversos capbreus des del segle xiv. En el capbreu parroquial del segle xiv ens apareix la parròquia ja totalment estructurada i les seves sufragànies. Aquestes perduren fins al segle xix. El 1897 són suprimides les sufragànies i s'hi incorporà amb la categoria d'església d'ajuda la de Sant Pere de Peracamps. Referències
Sant Pere de Marfà

Sant Pere de Marfà és una antiga església parroquial del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. És a la part central de la vall de Marfà, al costat nord-est de la important masia de Marfà. Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, amb el codi IPA: 28649. Descripció Es tracta d'una petita església d'una sola nau sense absis exempt, amb entrada lateral a la banda de ponent. Estructura del segle xviii amb campanar de planta quadrada i coronament piramidal. El portal d'accés presenta una magnífica decoració de pedra. Emmarcada entre dos pilastres, la decoració de l'arc és feta a bade de garlandes, flors, fulles i angelets. L'absis de la capella és pla. El parament és d'obra emblanquinada. El nucli original (dels segles X-XI) ha desaparegut totalment. Història Aquesta església apareix ja a la relació feta amb motiu de l'acta de consagració de l'església parroquial de Moià (any 939). Gaudia de plena autonomia al segle xi.Consta el titular de la seva església des del 985, i abunden les seves notícies en els documents de Sant Benet de Bages a partir de l'any 1077, Fou refeta al segle xviii. Actualment, sense culte, es guarden les seves imatges a l'església parroquial de Moià. Referències Bibliografia ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006 GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0 PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0. Enllaços externs Sant Pere de Marfà en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Pere de Mussarra

Sant Pere de Mussarra és una església romànica del poble de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès. Està situada en el mas Mussarra, al sud-oest del poble, a l'extrem del terme municipal, llindant amb Talamanca. Es tracta d'una antiga parròquia altmedieval que atenia els serveis religiosos d'un rodal de masies situades a l'altiplà de Mussarra. D'aquelles masies, actualment només queden dempeus la principal, Mussarra, i la del Bosc, de vegades denominada el Bosc de Mussarra per la seva adscripció a aquesta unitat territorial. Aquesta església està documentada des del 1026, i al llarg de la història apareix diverses vegades més, sempre en delimitacions territorials. A partir del segle xvii apareix en diverses visites pastorals, on es pot anar seguint el seu deteriorament; en un parell de visites pastorals es recorda al propietari de Mussarra que té l'obligació de mantenir la capella neta, i no pot fer-hi entrar animals o utilitzar-la com a magatzem. Es tracta d'una església romànica d'una nau, que havia tingut absis semicircular a llevant (se'n conserven algunes traces). Del temple romànic es conserven els murs meridional, septentrional i de ponent, però la volta de punt rodó desaparegué. Consta documentat en visites pastorals que al segle xviii el temple sencer servia de pallissa i de cleda per als animals. Al segle xix ja no s'hi celebrava culte, i era utilitzada com un corral més del mas. Els anys 2008 i 2009 ha estat objecte d'una restauració integral per l'actual possessor del Mas Mussarra, i s'hi ha restablert el culte. Bibliografia BENET I CLARÀ, Albert, JUNYENT I MAYDEU, Francesc i MAZCUÑAN I BOIX, Alexandre. "Sant Pere de la Mussarra". A Catalunya romànica. XI El Bages. Barcelona: Enciclopèdia Catalana S. A., 1984. ISBN 84-85194-57-8 ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006 GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6 PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
Sant Pere de Montfullà

Sant Pere de Montfullà és un monument del municipi de Bescanó (Gironès) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Les primeres notícies referides a la parròquia daten del 882 quan el bisbe Teuter donà diversos delmes d'aquesta església a la Seu de Girona. El 1058 la comtessa Ermessenda de Carcassona la restitueix al bisbe Berenguer. També és citada en l'homenatge prestat per Guillem Castell a favor de Pere de Carcassona, bisbe de Girona. Sembla que la primitiva església romànica a la qual pertanyen algunes parts dels murs de l'actual. S'accedeix al temple per una llarga escalinata entre dues terrasses que fan de mirador. L'edifici és d'una sola, amb volta seguida d'arestes, que es comunica per arcs de mig punt amb les quatre capelles laterals. La capçalera és carrada i als peus hi ha el cor. El parament emblanquinat ha estat repicat en algunes parts per deixar veure l'aparell de pedres irregulars. La façana és senzilla i té una porta rectangular amb una petita fornícula que conté una imatge i al capdamunt un rosetó. A l'esquerra s'alça el campanar de planta quadrada i arcs lleugerament trilobats. Referències
Sant Pere de Montgrony

Sant Pere de Montgrony és una església del municipi de Gombrèn (Ripollès). Està situada al pla de Sant Pere de la Serra de Sant Pere, just sobre el cingle on hi ha la capella de Santa Maria de Montgrony. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església s'emplaça a l'anomenat Pla de Sant Pere, a 1.408 m d'altitud, prop de l'espadat on se situa el santuari de Santa Maria de Mogrony. és formada per una gran nau amb absis i dues absidioles en disposició de creu o trevolada. La nau és coberta amb volta de canó seguit amb un arc toral centrat i l'absis i les absidioles amb volta de quart d'esfera. A l'exterior, els absis són ornats amb arcuacions i faixes de tipus llombard. A migdia té un pòrtic amb arcs que precedeix el portal. Aquest atri és cobert amb volta de canó apuntada, té una porta flanquejada per dues obertures i una altra al mur de ponent, totes de mig punt. Sobre l'absidiola de migjorn s'alça el campanar d'espadanya de dues obertures força allargades. Història L'antiga parròquia de Sant Pere de Mogrony tenia el seu centre en l'església homònima, que està situada a 1408 m d'altitud, al vessant de solana del puig de Sant Pere (1665 m) contrafort de la serra de Mogrony, a l'anomenat Pla de Sant Pere. Prop seu hi devia haver l'antic castell de Mogrony, documentat des del 885, quan el prevere Esclua, de la Cerdanya, més tard bisbe intrús d'Urgell, el va vendre al comte Guifré el Pelós, el qual el cedí aviat al monestir de Sant Joan de les Abadesses. La seva història és borrosa, i aviat restà anul·lat per la importància que adquirí el proper castell de Mataplana. Fou sempre propietat del monestir de Sant Joan de les Abadesses, però esdevingué centre de domini alodial i senyorial, mentre que la jurisdicció del lloc va passar al castell de Mataplana. L'església de Sant Pere de Mogrony és documentada des de 899, però l'edifici actual es reconstruí entorn del 1130. Pràcticament abandonada al llarg del segle xix (la parroquialitat havia passat a Gombrèn), fou restaurada entre 1880 i 1915, gràcies a l'interès dels bisbes de Vic Morgades i Torras i Bages. Amb motiu de la restauració i en altres ocasions, s'hi celebraren festes de tipus patriòtic romàntic que exaltaven Montgrony com la Covadonga catalana. Una última restauració fou realitzada a inicis dels 1960. Vegeu també Laterals d'altar de Montgrony Montgrony Santa Maria de Montgrony Serra de Montgrony Referències Enllaços externs Sant Pere de Montgrony. Art Medieval. Racons del Ripollès: Sant Pere i Santa Maria de Montgrony. Marta Añaños Perales. 2010.