NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de Santa María (Torre Nagó)

La iglesia de Santa María de Torre Negó (en catalán: Santa Maria de Torredenegó), es el templo parroquial del núcleo de Torre Negó, en el municipio de Llovera de la comarca catalana del Solsonés en la provincia de Lérida (España). Es un monumento protegido como Bien Cultural de Interés Local e inventariado dentro del Patrimonio Arquitectónico Catalán.​ Historia La primera noticia es del 1142. Es un documento que se la nombra como Sancte Marie de Turre de nego. Este topónimo hace referencia a una torre o masía fortificada, alrededor de la cual se extendía una zona que debía tener por señor un tal Enneg o Ennegó, personaje de la primera época de la conquista. En su término había ya en el siglo XI diversas propiedades feudales bajo el dominio de los condes de Urgel. En el siglo XI aparece como señor Amaltruda, de la familia vizcondal de Cardona. El 1158 poseían este sector Pere y Arnau de Freixenet, que hicieron donaciones de tierras a Santa María de Solsona. En los documentos, pues, de los siglos XI-XII, Torredenegó es entendido como un término más o menos extendido, con diferentes caseríos esparcidos. En 1313 adquirió la categoría de parroquia. En 1593, con la creación del Obispado de Solsona, aunque la mantenía, posteriormente la perdió. Según un dintel fechado en 1660, en la segunda mitad del siglo XVII la iglesia fue ampliada por el lado norte con un cuerpo que servía de sacristía. También se añadió un coro. Desde 1936 su portada se conserva en el Museo Diocesano y Comarcal de Solsona. En la iglesia en su lugar había una puerta nueva, que intentaba recordar el original. Finalmente la dirección del Museo, a instancias de la gente del pueblo, en 1988, restituyó en la portada del templo el complemento de columnas, capiteles y arcada que había habido.​ Descripción Conserva aún la estructura románica del siglo XII. La planta es rectangular y de nave única. El interior de la nave presenta una bóveda de cañón y el ábside se abre con un arco preabsidal. El ábside es semicircular con el paramento formado por grandes sillares escuadrados y de buena talla menos en la base, donde son más grandes e irregulares. El ábside presenta una cornisa de piezas trapezoidales en bisel y dos aberturas: una en el centro, con arco de medio punto de piedra única y de un derrame; la otra rectangular en la esquina del sur. La portada se abre en el muro de mediodía. Tiene dos columnas a ambos lados con base lisa y capitel decorado con motivos vegetales. La arquivolta tiene un bordón que sigue las columnas, una franja ancha sin decoración y una banda ligeramente encorvada, decorada con palmetas sin interrupción. Algunos elementos originales se conservan en el Museo Diocesano y Comarcal de Solsona. En el frontis se alza un campanario de espadaña con dos aberturas, tiene adosada la casa parroquial.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María.
Santa Maria de Toudell

Santa Maria de Toudell és una església romànica del municipi de Viladecavalls, a la comarca del Vallès Occidental. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Està situada al costat de la masia de can Tries. L'edifici actual podria ser de començament del segle xii. Consta d'una nau de planta rectangular, coberta amb volta de canó, un absis semicircular i un magnífic campanar de torre. La porta original, després tapiada, era a la façana de migdia. Es va substituir en època incerta per una porta adovellada, als peus de la nau. Al costat nord hi ha una construcció adossada que ara forma part de les dependències de la masia. L'element més destacat és el campanar, de planta quadrada. Originalment totes les finestres del dos pisos superiors eren geminades, però algunes han estat tapiades i altres modificades. Les dues que han pervingut conserven el mainell, amb capitell troncocònic. El campanar es comunica amb la masia per mitjà d'un passadís subterrani. Història L'any 986, l'alou anomenat Toldello pertanyia a Sant Cugat. L'església de Santa Maria es troba documentada l'any 1098 i la data de consagració és de 1112. L'església és esmentada per primera vegada l'any 1085 en un document de donació. Va ser una de les parròquies que formaven el municipi de Sant Pere de Terrassa. Referències
Santa Maria de Vernet

Santa Maria de Vernet és l'església parroquial de Vernet, del municipi d'Artesa de Segre, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Temple modificat d'una nau amb capelles i sagristia afegides. Volta de canó. Absis tapiat exteriorment per construccions adossades. La porta a ponent sense cap detall ornamental. El cor s'il·lumina per una finestra espitllerada amb arc de mig punt. El campanar de cadireta, descentrat, ha estat restaurat amb neteja d'afegits. L'arrencament d'una de les voltes que devia formar un porxo o un cos adossat al lateral es conserva a la façana de migjorn. Una campaneta amb les restes d'un obús penja a l'espadanya. Història El lloc fou conquerit per Arnau Mir de Tost el 1034. L'any 1204 pertanyia a Guerau de Cabrera. Des del 1387 fou del marquesat de Camarasa. Referències
Santa Maria de Vilanant

Santa Maria de Vilanant és una església del municipi de Vilanant (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Santa Maria està situada al centre del poble, en una zona elevada que la permet veure des dels afores del poble amb més facilitat que des de davant mateix. És un temple de planta basilical, amb tres naus i una capçalera formada originàriament per tres absis, el central rectangular i els laterals de ferradura. D'aquesta capçalera triabsidal se'n conserva l'absis rectangular. Tota la façana des del timpà cap amunt està coberta per una capa de pòrtland. La porta és d'arc de mig punt formada per carreus irregulars i a sobre d'aquesta trobem tres finestres una de les quals ens permet veure el seu parament original, però no les altres dues. L'aparell de l'església que resta visible ens permet identificar filades d'opus spicatum. De l'antiga capçalera triabsidal del temple, en resta avui només l'absis central de planta rectangular. Aquest absis queda en l'exterior dins un pati particular. L'absidiola meridional fou destruïda en construir la sagristia, probablement els segles xvii-xviii. La torre campanar del segle xix s'alça sobre l'absidiola septentrional, de la que s'han conservat importants vestigis com podem veure en la base i a l'interior de la torre. El campanar és de planta quadrada i té a la part alta arcades de mig punt, i es remata amb una coberta en forma de piràmide. Història L'edifici era originalment una construcció preromànica de planta basilical de tres naus amb tres absis, el central rectangular i els laterals de ferradura. La seva data de construcció se situa probablement entre els segles IX-x. L'església de Santa Maria de Vilanant apareix documentada des del 1018. La sagristia data dels segles xvii-xviii i el campanar va ser bastit durant el segle xix. En un procés de reforma realitzat vers el 1928, l'interior i l'exterior del temple es van cobrir d'una capa d'arrebossat que va amagar els paraments originals. El 1970 es van fer treballs de neteja en una petita part dels murs, que van permetre descobrir uns fragments d'aparell del parament de migdia i van deixar veure l'existència de dues obertures anteriorment amagades per la calç, així com un parament alt-medieval en l'absis central. Referències
Santa Maria de Vilanera

Santa Maria de Vilanera és una església ruïnosa al terme municipal de l'Escala protegida com a bé cultural d'interès local. Les seves ruïnes són a l'oest del nucli antic de la població de l'Escala, a la Muntanya de Vilanera on hi ha també el Mas Vilanera, força proper al nucli d'Empúries. Arquitectura Es tracta de les restes de l'antic monestir de Santa Maria de Vilanera, format per dos edificis disposats al vessant oest de la muntanya. A la part baixa del vessant del puig, hi ha les restes de la casa monàstica, mentre que a la carena s'hi poden veure els vestigis de l'església, força separada de les dependències monacals. De l'església només es conserva dempeus un fragment de mur, d'uns deu metres de llargada total per quatre d'alçada, aproximadament. Probablement es tracta d'un dels murs laterals de la nau, donada la seva llargada. L'aparell és de pedres grans, sense treballar, travades amb argamassa. Al costat nord del mur s'observen les restes d'una estructura adossada i al sud, s'observen diversos forats quadrats de bastida a diferents nivells. Hi ha restes d'altres estructures al subsòl al voltant de l'estructura, però no es pot esbrinar la planta de l'edifici. El convent, a la part baixa del puig, també es troba força enrunat. Es tracta d'un edifici de grans dimensions i de planta rectangular, en el que s'observen restes de la compartimentació interior en estances. Tenia la coberta de doble vessant, que s'aprecia perfectament en l'alçat del mur sud-est, i al sector nord-est s'aprecia un cos de planta semicircular. És força probable que la seva aparença fos de casa pairal. A poca distància del mur s'ha conservat un fragment d'escala exterior, aïllada, que pertanyia a un cos de l'edifici desaparegut. El parament d'aquestes restes no difereix gaire del que es conserva a l'església, tot i que les cantonades són de carreus desbastats. Història El monestir de monges benedictines de Santa Maria de Vilanera -també anomenat Santa Maria del Puig de Vilanera- fou fundat l'any 1328, per l'ardiaca de Besalú, Arnau de Soler, en el territori de la parròquia d'Empúries. Vers l'any 1412 ja no s'usava com a monestir i tots els seus béns els va heretar el convent de monges agustines de Sant Bartomeu de Bell-lloc de Peralada. Les seves restes es poden veure en el puig de Vilanera, molt a prop d'Empúries. Encara la gent de l'encontrada les assenyala com les ruïnes d'"un convent de monges". A la part alta del turó s'hi conserven les restes de l'església, i a prop s'han excavat un conjunt de 29 sitges, amortitzades entre els segles XIV i XV dC. Referències
Santa Maria de Vilanova de la Barca

Santa Maria de Vilanova de la Barca fou l'església parroquial de Vilanova de la Barca abans de ser enrunada degut al bombardeig que patí la població el 1938 durant la guerra civil espanyola. Les funcions de parroquial són ara assumides per l'església que dedicada a l'Assumpta fou reconstruïda després de la guerra, mentre que Santa Maria palesa encara les conseqüències d'aquell esdeveniment. Tot i això les seves restes s'han protegit com a bé cultural d'interès local. L'estudi en planta no permet considerar-la com a fruit d'un projecte unitari. Els seus diferents espais presenten un caràcter additiu. Així doncs, a una església de nau única amb fals transsepte i absis rectangular d'origen medieval li foren afegits una nau lateral i un nou ingrés d'època barroca. D'aquest només es conserva el coronament compost per una cornisa que sosté una fornícula flanquejada per volutes. Del que eren els interiors, solament es conserven part de les cobertes de l'àrea del presbiteri, on romanen, en alguns capitells i una clau de volta, mostres escultòriques, les quals, ofereixen dificultats pel que fa a una estricta classificació estilística. La seva datació vindrà donada per l'anàlisi de l'arquitectura que les contextualitza. En la nau lateral afegida en època barroca, malgrat la desaparició de les cobertes hi és perceptible encara la definició dels alçats, amb arcuacions de mig punt, i la interessant solució de les cantoneres aixamfranades. Darrerament l'obertura que degué ser la principal ha estat tapiada i s'ha desplaçat l'accés al mur del presbiteri, la zona més ben conservada. La part més conservada és la posterior, una planta quadrangular amb dues capelletes laterals i una pilastra adossada reforçant els angles. Al costat on hi ha l'arc d'ogiva hi ha fetes, en baix relleu, dues imatges sobre capitells. Els trets són més aviat romànics i una mica primitius. De la façana d'entrada en queda la paret, gòtica, al damunt de la qual s'ha encastat una portalada neoclàssica mal reeixida. Els laterals deurien modificar-se en el mateix període. Referències Enllaços externs «Santa Maria de Vilanova de la Barca». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià. Arxivat de l'original el 2011-09-04. [Consulta: 20 març 2013].
Santa Maria de Viver

Santa Maria de Viver és l'església parroquial del nucli de Viver de Segarra, al municipi de Sant Ramon, a la comarca de la Segarra. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Descripció Església situada al centre del nucli, estructurada amb nau central i dues laterals, amb coberta a dues aigües, absis recte i realitzada amb paredat. A la façana central hi trobem la porta principal formada per un arc de mig punt adovellat, amb els brancals treballats i la dovella central decorada per un baix relleu en forma de creu. Per damunt d'aquesta apareix un òcul per il·luminar l'interior, amb el sota-teulada que presenta una franja decorativa realitzada amb maó. També cal destacar la presència d'una placa amb l'escut del poble i l'any de restauració del temple, l'any 1882. A la dreta de la façana principal, trobem la torre-campanar formada per tres cossos separats per motllures de planta quadrada amb la presència d'un rebaix als cantells dels dos cossos superiors i amb quatre obertures formades per arc de mig punt per ubicar les campanes, i coronat per una balaustrada a la part superior. Història L'any 1192 el barri de Viver de Segarra apareix per primer cop en un document escrit. Referències
Santa Maria del Bon Viatge

Santa Maria del Bon Viatge és una ermita de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a la plaça de l'Ermita davant mateix de l'església de Sant Joan Baptista. Descripció És un edifici religiós de planta rectangular i coberta amb embigat sobre arc diafragmàtic. Es trobava envoltada, d'una banda, per carrer; pel darrere, per una agrupació de cases velles adossades a la capella; i d'un jardí tancat a l'altra banda. Ara (2014) es troba exempta a la plaça de l'Ermita. Està recolzada en contraforts, presenta obertures circulars i està rematada per un campanar d'espadanya. Història Els vianants que passaven per Sant Joan Despí s'hi aturaven per demanar a la Verge un bon viatge. L'ermita fou malmesa per les guerres i successives inundacions i en anar aixecant el nivell del vial s'ha anat enfonsant el nivell del sòl de la capella respecte al carrer i, per tant, s'han hagut d'instal·lar uns esglaons a fi d'accedir-hi sense dificultat. Segons documentació de l'arxiu diocesà, en aquesta capella s'hi venerava la Verge des del 1262. L'ermita ha patit successives reformes, la més important el 1740, i l'edifici que trobem avui en dia és sobretot de tradició gòtica. Va fer també d'allotjament i, avui dia, resta tancada tot l'any i només s'obre per Nadal per allotjar-hi l'exposició de pessebres. Referències
Ermita de Santa María del Buen Viaje

La ermita de Santa María del Buen Viaje (en catalán: Santa Maria del Bon Viatge) es una ermita de San Juan Despí, perteneciente a la comarca catalana del Bajo Llobregat en la provincia de Barcelona. Está situada en la plaza de la Ermita enfrente de la iglesia de San Juan Bautista. Es un monumento protegido e inventariado dentro del Patrimonio Arquitectónico Catalán como Bien Cultural de Interés Local.​ Descripción Es un edificio religioso de planta rectangular y cubierta con envigado sobre arco diafragmático. Se encontraba rodeado, por un lado, por la calle; por detrás, por una agrupación de casas viejas adosadas a la ermita; y de un jardín cerrado en el otro lado. Ahora (2014) se encuentra exenta en la plaza de la Ermita. Está apoyada en contrafuertes, presenta aberturas circulares y está rematada por un campanario de espadaña.​ Historia Los peatones que pasaban por Sant Joan Despí se paraban para pedir a la Virgen un buen viaje. La ermita fue dañada por las guerras y sucesivas inundaciones y al ir levantando el nivel del vial se ha ido hundiendo el nivel del suelo de la capilla respecto a la calle y por lo tanto han tenido que instalar unos peldaños a fin de acceder sin dificultad. Según documentación del archivo diocesano, en esta capilla se veneraba la Virgen María desde el 1262. El edificio hizo también de alojamiento y hospedaje. Resta cerrada todo el año y sólo se abre en Navidad para alojar la exposición de pesebres.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Ermita de Santa María del Buen Viaje.
Santa Maria del Coll

Santa Maria del Civit o Santa Maria del Coll és una església de Civit al municipi de Talavera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És l'església parroquial situada dalt del turó del poble de Civit i aïllada de qualsevol construcció. L'edifici se'ns presenta amb una sola nau amb volta apuntada, capelles laterals i un campanar de planta quadrada situat a la capçalera. La teula de la nau és doble vessant; i a un vessant en ambdues capelles laterals. El seu campanar té una teulada a quatre vessants i presenta obertures d'ulls a totes les cares, destacant però, un treball més acurat, a la cara que dona a la façana principal de l'església, amb obertura de doble ull d'arc de mig punt. L'accés a l'interior de l'església es fa a partir d'un porxo construït recentment, dins del qual es troba la seva porta d'accés. Aquesta porta presenta estructura d'arc de mig punt adovellat. Tota aquesta estructura que s'anteposa a l'edifici ve precedida per un camí, delimitat ambdós costats per murs, on hi ha integrades, en forma de decoració, dues esteles funeràries, molt erosionades. Història L'existència del lloc de Civit es documenta l'any 1051, quan Alemany Hug de Cervelló cedí un alou a l'indret d'"ipsa vid" al comtat de Manresa, dins el terme del castell d'Aguiló a un grup de dotze famílies. Una de les primeres mencions de l'església de Civit data de 1110, en una deixa testamentària d'Ermessèn a Santa Maria de Civit. Posteriorment aquesta parròquia consta en la visita pastoral de 1331. El bisbe de Vic visità la parròquia l'any 1685; en aquest moment n'era sufragània l'església de Santa Creu de Pavia. L'església es mantingué dins el bisbat de Vic fins a l'any 1957, que fou agregada a la diòcesi de Solsona, conjuntament amb bona part de les parròquies veïnes. Actualment, aquest edifici no conserva cap element del primitiu temple romànic i ha estat molt remodelat al llarg del temps. Referències
Santa Maria del Freixe

Santa Maria del Freixe és una església del municipi de Mieres (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Santa Maria Freixe està situada a l'extrem meridional del terme de Mieres, al vessant septentrional del Collet de Bastarra, a 630 metres d'altitud. Era l'antiga església parroquial rural, la primera notícia data de l'any 977. El seu origen és romànic, malgrat que es troba molt modificada i ampliada, presentant una porta d'ingrés al temple sota la finestra de l'absis semicircular, que avui dia està tapiada. L'accés actual és per la façana de ponent, on a sobre la porta hi ha una finestra en forma de creu grega i una petita fornícula, feta en pedra calcària. Al costat nord hi ha adossada la sagristia i el campanar de torra de secció rectangular amb teular a dues aigües aixecats com a cos separat del temple, per bé que s'hi troba adossat per mitjà d'altres addiccions. Després d'uns anys d'abandó, a l'any 2003, va ser restaurada gràcies a la Diputació de Girona, de l'Ajuntament de Mieres i del Bisbat de Girona. En aquesta restauració, es va eliminar l'entrada de l'absis, que havia estat afegida cap al segle xviii. És una edificació medieval de planta rectangular, amb un absis semicircular a llevant. Cap al segle xviii, s'afegeixen a la cara nord una capella lateral i una sacristia, sobre la qual s'edifica el campanar. L'interior mostra l'absis lleugerament ultrapassat, que podria ser datat del segle xi. L'absis és introduït per un arc triomfal i conserva alguns vestigis, molt escassos, de pintura mural, sembla que tant d'època romànica com posteriors. La volta que cobreix la nau és de canó, i la de la capella lateral, de mitja lluna. Dins el temple es va conservar un interessant encenser romànic el qual es guarda actualment en el Museu Diocesà de Girona. La peça es compon per dues peces semiesfèriques de bronze, la superior calada, decorada amb tres medallons amb animals quadrúpedes a l'interior, motius vegetals, molt simples, a costat i costat. El nom del lloc ve esmentat en el pretèrit com "Fraxino", però les referències documentals de l'església fins ara conegudes no són anteriors al segle xiv. L'any 1362 se l'anomena "Sancte Marie de Fraxino" i Sancta Maria de Freixe" quan, l'any 1392, el rei Joan I de Catalunya-Aragó va vendre la jurisdicció de la parròquia a Hug de Santa Pau. Referències
Santa Maria del Grau

Santa Maria del Grau és una obra del municipi de Fonollosa (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es troba en una plana de conreus i boscos. És una construcció formada per dos cossos d'edifici d'èpoques immediates: la capçalera preromànica i la nau del segle xii o començaments del xiii. La nau és coberta amb volta de canó força apuntada. Al mur de migdia hi ha el portal de dos arcs en degradació que havia estat tapat per la casa dels ermitans. Sobre la porta hi ha una petita finestra d'arc de mig punt. L'aparell és de grossos carreus de mides diferents ordenats en filades. La capçalera preromànica, reconvertida en atri capgirant l'orientació del temple, té una planta quadrada i és cobert amb volta de ferradura feta amb lloses col·locades a plec de llibre. A la façana de migdia hi ha una finestra foradada en un sol carreu monolític amb dues obertures allargades, molt semblant a la de Sant Jaume d'Olzinelles i a Santa Àgata de Clariana (Solsonès). El campanar d'espadanya de dues obertures s'alça sobre l'arc presbiteral. Al Museu d'Història de la Seu de Manresa es conserva una talla del segle xiii de la Mare de Déu procedent d'aquesta església. Història Està situada dins el terme del castell de Fals l'església és documentada ja l'any 1039: el 1154 apareix com a parròquia. El segle xvii deuria estar mal conservada perquè el bisbe prohibia que s'hi celebrés missa sense arreglar-la. L'any 1983 el servei de Catalogació i Conservació de monuments de la diputació de Barcelona l'ha restaurada sota la direcció d'Antoni Baraut. Referències
Santa Maria del Pla de Santa Maria

Santa Maria del Pla de Santa Maria és un monument del municipi del Pla de Santa Maria inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església és de planta de creu llatina de tres naus amb capelles laterals. La nau central està més elevada i té situada en el creuer una cúpula sobre petxines, amb set finestres. La volta és de canó amb llunetes en la nau central, i d'aresta en les laterals. Els suports són pilars i els arcs de mig punt. Hi ha gran profusió decorativa a l'interior (pilastres i pilars) amb motius geomètrics. La façana principal presenta una gran portada. La porta d'accés està emmarcada per grans columnes que sostenen un arc obert sota la rosassa. El timpà presenta decoracions. A la banda de l'Evangeli hi ha una torre de planta quadrada, de dos cossos octogonals. A la banda de l'Epístola hi ha l'inici d'una altra. L'obra és de maçoneria i pedra, formant carreus regulars. Història L'església es construí l'any 1777. Aquesta obra va provocar greus enfrontaments entre la població. Un grup de veïns (gavatxos) era partidari d'enderrocar l'església de Sant Ramon per aprofitar els materials i, l'altre (marrocs) propugnaven la utilització de materials nous i respectar l'església primitiva. Aquest darrer criteri és el que prevalgué. Referències Enllaços externs «Santa Maria del Pla de Santa Maria». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.