NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Església de la Immaculada (la Seu d'Urgell)

L'Església de la Immaculada, actualment Sala Immaculada, sala d'actes de la Seu d'Urgell, és l'antiga capella de l'escola de l'Estonnac, el conjunt de la qual s'ha convertit en el centre cultural les Monges. És una església de planta de creu grega, amb cúpula sobre el creuer que està emmarcat per vuit columnes amb capitell corintis. Els braços són coberts per volta de canó. Damunt del braç oriental, sobre l'entrada principal, hi ha el cor al qual s'hi arriba per una escala que queda dins d'una cambra oberta al sud. A la banda nord, hi ha una altra cambra simètrica. Aquestes dues cambres articulen la façana principal que consta d'una porta amb falses columnes corínties que suporten un fris motllurat sobre el que hi ha un frontó, i més amunt un nínxol. L'interior s'il·lumina gràcies a un ull de bou, que a l'exterior és voltat per una motllura circular i emmarcat per un arc que es remata amb un segon frontó motllurat. A l'església s'hi pot accedir des de la part de clausura del convent hi ha un balcó tancat amb gelosies. Abans comunicava amb l'oratori del Carme, del casal dels Infants Orfes. La façana principal de l'antiga església tanca per ponent a la plaça de les Monges, situada per sobre de la plaça del Carme. L'any 1722 es va fundar a la Seu el convent de l'Orde de les Religioses de Nostra Senyora de la Companyia de Maria a la qual les monges assumien l'educació de les xiquetes de la diòcesi. L'església del convent va ésser consagrada l'any 1730. L'any 2003 el convent va finalitzar la seva activitat. Actualment restaurada s'utilitza com a Sala de conferències equipada. Acte commemoratiu de l'antic Col·legi Lestonnac A la capella de la Immaculada va tenir lloc el diumenge dia 13 de novembre de 2016 un dels actes de commemoració dels gairebé 300 anys de servei a la ciutat de la Seu d'Urgell de les Monges de la Companyia de Maria al Col·legi Lestonnac, acte que va ser promogut per un grup d'antics alumnes i professors. Van participar en l'acte l'arquebisbe d'Urgell, l'alcalde de la ciutat d'Urgell; la Mare Soledad Diloy de la Companyia de Maria; M. Carme Ribó, la regidora de cultura del Consell Comarcal de l'Alt Urgell i la Carme Rovira que fou exalumna del Col·legi i impulsora d'aquest homenatge on també hi era Julio Quílez, director de l'Arxiu Comarcal de l'Alt Urgell. Referències
Casa Coll i Regàs

The Coll i Regàs house is a townhouse in the Modernisme style designed by the Catalan architect Josep Puig i Cadafalch for Joaquim Coll i Regas in 1898, in Mataró near Barcelona. The house was declared a historical monument in 2000. Today, it is owned by the Fundació Iluro of Mataró. Context Modernism is the European cultural trend that marks the end of the 19th and the early 20th century. It includes all the arts and, at the same time, represents a way of life. Combining the great Catalan building tradition with sculpture, fine crafts and applied arts, in addition to using iron as a new structural element. The symbolism of plant motifs, asymmetry and movement, characterize the design and decor. Modernism in Mataró has the name of the architect Josep Puig i Cadafalch, the main protagonist of modernist architectural projects in the city and most of the civic, cultural and political events of the time. For all of this, it is possible that Joaquim Coll i Regàs commissioned the project for his home, now a symbol of the city. Description On 12 May 1897, he asked the City of Mataró for permission to renovate the houses no. 55 and 57 in Argentona Street completely. The reform plans follow the tradition of the urban bourgeoisie of Mataró, and in this way it is the only manor built, in the city, in the modernist era. The street facade of neo pace, joined the socket, the portal, the great tribune of the ground floor, and all the windows were built with stone from Montjuïc, sculpted by Eusebi Arnau (Barcelona 1864-1934), Josep Puig i Cadafalch’s friend and constant collaborator. "The spinner" that crowns and completes the entry portal is today a symbol of the city of Mataró. The façade is finished with a sgraffito decorated tiles and tiling, highlighting especially the large pediment on the rostrum. Catalan eaves crown the building. The bars of the windows on the ground floor, possibly wrought in Barcelona, in the workshops of Manuel Ballarín, a regular contributor to Josep Puig i Cadafalch, incorporate pieces of knitwear machinery motifs. Josep Puig i Cadafalch was well aware he was building a house for a textile manufacturer. Therefore, everywhere, in sgraffito, leaded glass tile introduced flowers emblems, which we have to assume are cotton flower and sprocket textile machinery. References External links Cas Coll i Regàs homepage Joaquim Coll i Regàs House on arquitecturacatalana.cat
Casa Coll i Regàs

La Casa Coll i Regàs es un edificio modernista ubicado en Mataró (provincia de Barcelona). Fue ideado por el arquitecto catalán Josep Puig i Cadafalch en 1898 por encargo del empresario Joaquim Coll i Regàs, un importante fabricante textil de Mataró. Exponente de los elementos significativos del decorativismo que caracterizó el movimiento modernista, fue declarada en el año 2000 bien de interés cultural, en la categoría de monumento histórico.​ Actualmente es propiedad de la Fundació Iluro de Mataró. Documentación general Cronología: 1898 Arquitecto: Josep Puig i Cadafalch Localización: Carrer d'Argentona, 55, Mataró (provincia de Barcelona) Estilo: Modernismo Materiales utilizados: Ladrillo, cerámica, hierro y vidrio. Sistema constructivo: con materiales industriales. Contexto El Modernismo es la corriente cultural europea que marca el final del siglo XIX y el inicio del siglo XX. Abarca todas las artes y, a la vez, representa también una manera de vivir. Combina la gran tradición constructiva catalana con la escultura, los oficios artísticos y las artes aplicadas, incorporando el hierro como nuevo elemento estructural. El simbolismo, los motivos vegetales, la asimetría y el movimiento caracterizan el diseño y la decoración. El máximo exponente del modernismo en Mataró, Josep Puig i Cadafalch, es protagonista de las principales actuaciones arquitectónicas modernistas en la ciudad, tomando parte en los principales actos cívicos, culturales y políticos del momento. Es posible que, por todo esto, Joaquim Coll i Regàs le encargara el proyecto de su casa, hoy convertida en símbolo de la ciudad. Descripción El 12 de mayo de 1897 se pidió permiso al Ayuntamiento de Mataró para renovar totalmente las casas número 55 y 57 de la calle de Argentona. El planeamiento de la reforma seguía la tradición de los casales de la burguesía urbana de Mataró y, en esta línea, es el único casal construido en la ciudad en época modernista. La fachada de la calle, de ritmo neogótico, incorporó el zócalo, el portal, la gran tribuna de la planta piso, y todos los ventanales con piedra de Montjuic, esculturada por Eusebi Arnau, amigo y colaborador constante de Josep Puig i Cadafalch. “La hilandera”, que corona y completa el portal de entrada, es hoy símbolo de la ciudad. La fachada se acabó con esgrafiados y aplacados de baldosas decoradas, que resaltan sobre todo en el gran frontón sobre la tribuna. Un alero a la catalana culmina el edificio. Las rejas de los ventanales de la planta baja -posiblemente obradas en los talleres de Manuel Ballarin, colaborador habitual de Josep Puig i Cadafalch, en Barcelona- incorporan piezas características de la maquinaria del género de punto. Puig i Cadafalch era muy consciente que construía una casa para un fabricante textil i, por este motivo, introduce en esgrafiados, vidrios plomados y baldosas la imagen de una flor que, se supone, es la flor del algodón, y la rueda dentada propia de la maquinaria textil. Véase también Modernismo (arte) Bienes de interés cultural de la comarca del Maresme Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias
Casa Coll i Regàs

La casa Coll i Regàs è un edificio modernista realizzato nel 1898 dall'architetto Josep Puig i Cadafalch per un'importante famiglia borghese di Mataró. La casa Coll i Regàs non è molto ampia, a causa del prezzo elevato dei terreni della zona, ed è composta da due piani collegati da una grande scalinata e da una bassa soffitta. L'elemento decorativo, ottenuto attraverso la ceramica, è presente in tutte le stanze ma soprattutto nella sala centrale, illuminata dalla luce naturale grazie a una grande vetrata. La facciata presenta decorazioni in stucco, ceramiche decorate, elaborate grate in ferro battuto alle finestre, colonne tortili ed una scultura rappresentante la Filosofia, opera di Eusebi Arnau posta sopra la porta d'ingresso. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Casa Coll i Regàs Collegamenti esterni (ES) Sito ufficiale, su casacolliregas.cat.
Església de Santa Magdalena (la Seu d'Urgell)

L'Església de Santa Magdalena és una església del municipi pirinenc de la Seu d'Urgell. És un edifici religiós d'una nau coberta a dues aigües, interiorment amb fusta i exteriorment amb planxa ondulada. Les parets estan fetes de totxo vist. Exteriorment s'han realitzat una sèrie de contraforts, que emmarquen un seguit de vidrieres. Davant l'església hi ha un parc on hi poden anar a jugar els xics. L'església és localitzada a la Plaça de les Moreres al barri de Santa Magdalena. Història Fins a la primera meitat del segle xx, la ciutat de la Seu d'Urgell roman dintre de la muralla medieval. Posteriorment s'enderroquen aquestes muralles i comença l'expansió de la ciutat. En aquest context, l'any 1927, l'ajuntament encarregà la redacció d'un pla d'eixample a l'arquitecte Joan Bergós i Massó. Aquest barri va néixer al sud-oest de la ciutat, unit a l'Eixample a través del carrer de Santa Magdalena. El barri fou realitat gràcies a Mossèn Antoni Naudí i Balcells (1916-1979) que va analitzar la situació de la ciutat i va comprendre que moltes persones no tenien els mitjans economics per tenir un habilitate digne. Llavors decidí fer realitat el barri de Santa Magdalena el 21 de març del 1960 amb 162 habitatges. Posteriorment, el 1965, va començar la construcció de l'església que li dona identitat. L'any 1970, l'església de Santa Magdalena fou consagrada pel Bisbe de Lleida i Administrador Apostòlic d'Urgell, Mons. Ramon Malla i Call, edifici construït amb totxanes amb una característica façana triangular. Referències
Ermita de la Salut (Sant Feliu de Llobregat)

La Salut és una ermita i àrea d'esbarjo a la Vall de Sant Feliu, dins del terme municipal de Sant Feliu de Llobregat. Està dedicada a la Mare de Déu de la Salut, patrona del bisbat de Terrassa. Al costat de l'ermita hi ha una masia, la Casa Gran de la Gleva, que data del 1719 i que avui acull un restaurant. Cada any pel Dilluns de Pasqua Granada s'hi celebra l'aplec de la Salut. És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta rectangular, coberta amb volta de canó. Al costat esquerre s'obre una habitació amb molts exvots actuals. La porta d'entrada és rectangular i resta coronada per una finestra semicircular. A l'interior s'observa l'altar amb la imatge de la Verge, flanquejada per dos Sants. El sostre és de teules i la part de la façana denticulada. Construcció massissa, car només s'obren, en un dels dos costats, dues finestres d'arc escarser. Referències Enllaços externs Ermita de la Salut
Ermita de La Salud (San Felíu de Llobregat)

La Salud o La Salut es una ermita y área de ocio situada en el término municipal de San Felíu de Llobregat. Está dedicada a la Virgen de la Salud, patrona del obispado de Tarrasa. Junto a la ermita se alza una masía, la Casa Gran de la Gleva, que data del 1719 y que hoy acoge un restaurante. Cada Lunes de Pascua se celebra un aplec (reunión popular) de carácter religioso. Historia El origen arquitectónico de la ermita se remonta al siglo XVIII, aunque la Virgen de la Salud ya era entonces objeto de veneración desde hacía mucho tiempo. En 1667 la finca donde se encuentra la ermita, propiedad de la familia Grau, fue cedida a los religiosos servitas del Bonsuccés de Barcelona con la condición de que se edificara allí una ermita. Eran tiempos duros, de enfermedades (peste negra) y guerras (guerra contra Francia, Guerra de los Segadores). La miseria se extendía por todas partes y también lo hizo, en consecuencia, la devoción a la Virgen bajo la advocación de la Salud, siendo esta ermita uno de los muchos santuarios que le fueron dedicados. En 1749 fue bendecida por el canónigo de la Catedral de Barcelona. En 1859 se construyó una nueva capilla y un nuevo retablo de estilo barroco, con una imagen de la Virgen flanqueada por otras dos imágenes, una de San José y otra de San Antonio de Padua (patrones de los hijos de los propietarios). Jacinto Verdaguer visitó la ermita en 1900. El 1936 estalló la Guerra Civil. La ermita fue quemada y las imágenes destruidas, inclusive la de la Virgen. La ermita fue reconstruida en 1939 y se encargó una nueva imagen al escultor Josep Maria Camps i Arnau. En 1940 la imagen fue llevada en procesión hasta la ermita por la gente de San Felíu. En los años 1980 toda la finca devino propiedad del Patronato de Collserola. Se acometieron notables remodelaciones en el entorno de la masía, urbanizándolo y construyendo una zona de barbacoas. En 1987 la remodelación fue inaugurada por Pasqual Maragall y el entonces alcalde de San Felíu de Llobregat, Francesc Baltasar. La ermita se incendió de nuevo en 2002. Fuentes http://www.parroquiasantllorenc.net/ermitasalut/index.html Enlaces externos
Santa Maria del Camí (la Garriga)

Santa Maria del Camí és una petita ermita romànica que es troba al municipi de la Garriga (Vallès Oriental). És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós. Capella romànica de Santa Maria del Camí de Can Terrers, molt a prop de la vil·la romana. D'una sola nau amb planta rectangular i absis també rectangular. Reconstrucció del segle xii, sembla seguir la planta d'una antiga construcció preromànica. De planta preromànica, a l'edifici destaca arquitectònicament la portada del segle xii, amb una arquivolta gravada amb entrellaçat de cistella que reposa sobre dues columnes amb capitells bellament esculpits. És interessant el petit retaule de Santa Maria de finals del segle xv. Història Junt amb la capella de Santa Maria del Camí hi havia un antic monestir que fundà el 921 l'abadessa Emma de Sant Joan de les Abadesses per a la seva germana Cixilona de Barcelona i dins de la política repobladora que la va caracteritzar. Ambdues eren filles del comte Guifré el Pelós. Xixilona (o Cixilona o Quíxol), la priora, 24 anys després de la creació del monestir va morir (945) i la van succeir diverses priores, de manera que el monestir seguia funcionant i fins i tot s'hi creà un hospital de donats. El segle xiv, el monestir i l'hospital foren suprimits pel bisbe de Barcelona i només roman l'ermita, al costat del Mas de Can Terrers, de construcció molt posterior. En el seu interior es conserva un interessant document epigràfic. Al costat d'un sarcòfag del segle xiii i en l'anvers d'una placa de marbre amb una estilització vegetal d'època visigòtica es llegeix el següent epitafi (traduït del llatí): "Ací reposa Quíxol, de bona memòria, consagrada a Déu i filla de Guifré, comte. Que Déu la perdoni. Amén. La qual va morir 8 de les calendes de Març, de l'era 983; any de l'encarnació del senyor 945; anys 8, regnant Lluís, fill de Carles, rei." Referències
Ermita de Santa María del Camino (La Garriga)

La ermita de Santa María del Camino (Santa Maria del Camí en catalán) situada en La Garriga (Provincia de Barcelona, España) tiene su origen en el siglo X, pero el actual edificio responde a modificaciones hechas en el siglo XII. La capilla fue construida sobre unas antiguas ruinas romanas. De planta prerrománica, en el edificio destaca arquitectónicamente la portada del siglo XII. Se trata de una capilla de una sola nave y cubierta con un arco fajón; en los muros incorpora elementos de construcciones más antiguas. La puerta de acceso tiene una arquivolta grabada con entrelazados de cesta que reposa sobre dos columnas con capiteles bellamente esculpidos. Es interesante el pequeño retablo de Santa María de finales del siglo XV. Junto con la capilla de Santa María del Camino había un antiguo monasterio que fundó la abadesa Emma de San Juan de las Abadesas en 921 para su hermana Xixilona y en el marco de la política repobladora que la caracterizó. Ambas eran hijas del conde Wifredo el Velloso. Xixilona (o Cixilona o Quíxol), la priora, 24 años después de la creación del monasterio murió (945) y la sucedieron diversas prioras, de manera que el monasterio seguía funcionando e incluso se creó un hospital de donantes. En el siglo XIV el monasterio y el hospital fueron suprimidos por el obispo de Barcelona y solo permanece la ermita, al lado del Mas de Can Terrés de construcción muy posterior.
Sant Miquel d'Enviny

Sant Miquel d'Enviny és una ermita romànica del poble d'Enviny, al terme municipal de Sort, de la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Enviny. És a poc més de 300 metres del poble, i a poc més de 200 de la seva església parroquial, al sud-sud-oest. Queda també a prop al sud-est de Llarvén i al nord de Montardit de Dalt, a l'esquerra de la Llau de les Tosques. Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Enviny». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Miquel d'Enviny en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Ermita de San Miguel (Enviny)

La ermita de San Miguel (en catalán: ermita de Sant Miquel) es un templo románico del pueblo de Enviny, en el término municipal de Sort, de la comarca del Pallars Sobirá en la provincia de Lérida. Pertenecía al antiguo término de Enviny . Se encuentra ubicada a poco más de trescientos metros del pueblo, y a unos doscientos de su iglesia parroquial de la Virgen de la Candelera, en el sursudoeste. Queda también cerca al sureste de Llarvén y al norte de Montardit de Dalt, a la izquierda se encuentra la Llau de las Toscas. Bibliografía Gavín, Josep M. (1981). Pallars Jussà. Inventari d'esglésies, 8 (en catalán). Barcelona: Arxiu Gavín. ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi (1984). «Sort - Enviny». El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Gran geografia comarcal de Catalunya, 12 (en catalán). Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-85194-47-0. Enlaces externos Sant Miquel d'Enviny en su entorno, en el Instituto Cartográfico de Cataluña
Can Gibert (Monistrol de Montserrat)

Can Gibert és una obra de Monistrol de Montserrat (Bages) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici entre mitgeres de tres plantes d'alçada amb dues portes adovellades. La façana sud presenta un fort desnivell que s'obren a les eixides properes al torrent. En el costat sud s'hi obren grans galeries amb terrasses o simplement obertes a la zona del torrent. En la zona tocant al torrent s'hi troben velles construccions de pedra que allotjaven els molins d'oli i de gra. Història L'actual casal de Can Gibert data de finals del segle xviii, però està edificada sobre una altra construcció, que té els seus orígens al segle xv. La família Gibert va tenir una gran influencia en la vida de Montserrat, al igual que els Riusec. Els molins van funcionar fins ben entrat el segle xx. Referències
Bassa del Molí de la Vila

La Bassa del Molí de la Vila és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. La Bassa constitueix un dels paratges naturals de la vila i la seva formació es deu a l'existència de punts d'aflorament de l'aqüífer Carme-Capellades. Història L'origen de la bassa deu ser d'època medieval, i el 1634 es deuria reformar a causa de la construcció del molí de la Vila. Era alimentada per una font d'aigua que subministrava 540.000 l /hora. L'aigua canalitzada pel rec del Corronaire, alimentava fins a 16 molins de paper a la zona de la Costa, i desguassava al riu Anoia. El 1934 es va inaugurar la Piscina Blava, una piscina pública municipal, al costat nord del molí de la Vila, que s'abastia directament de l'aigua de la bassa. El 1944 es va instal·lar a la bassa un servei públic de barques de lloguer. El 1969 es va inaugurar un brollador lluminós al bell mig de la bassa, obra de l'arquitecte Carles Buigas. Després de restar uns anys paralitzat, es va reactivar el 2015. Descripció És una bassa de molí de planta sensiblement triangular de gran superfície, l'alçada del triangle mesura entorn de 100 m, la base de planta corba 45 m orientada de nord a sud. Els murs interiors de la bassa són de maçoneria, forrats en alguns trams amb formigó. El perímetre de la bassa està protegit amb una barana de ferro de brèndoles verticals. A continuació, ressegueix el contorn una vora d'uns dos metres formada amb paviment de lloses irregulars. Està voltada d'una àmplia zona enjardinada per l'esbarjo dels capelladins, amb un parc infantil i un monument dedicat al capelladí Fra Bernadí. Escurada de la bassa Anualment calia netejar el fons de la bassa del llot que s'hi acumulava. Aquesta feina es realitzava, fins ben avançat el segle xx, el 4 d'agost, celebració de Sant Domènec, que era el patró del gremi de paperers de Capellades. Aprofitant que aquell dia el molins no treballaven, es buidava la bassa i es llogava gent per a netejar-la. Nivell de la bassa En tractar-se d'un aflorament càrstic, provinent de l'aqüífer Carme-Capellades, el nivell de l'aigua de la bassa varia en funció de la climatologia, bàsicament dels episodis plujosos o de sequera, així com de la sobreexplotació. Això motiva que la bassa estigui unes èpoques plena i altres buida o en nivells entremitjos. Així, entre els anys 1999 i 2014, la bassa ha aparegut buida i seca 19 vegades, però entre el 2009 i el 2014, la bassa sempre havia estat plena i navegable. Referències
Conjunt urbà de la plaça de Sant Miquel (Capellades)

Conjunt urbà de la plaça de Sant Miquel és una obra de Capellades (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La Plaça de Sant Miquel és un espai urbà de planta sensiblement rectangular que funciona com a nexe d'unió dels dos carrers principals del nucli antic, el carrer Major i el carrer de Sant Francesc. Està constituïda per edificis d'habitatges entre mitgeres de diferents èpoques, tot i que seguint un model compositiu similar: construccions de tres o quatre altures amb coberta de teula àrab a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Destaquen algunes edificacions com la Casa Romañà (Plaça Sant Miquel, 11-12), Casa Antoni Romaní Gubern (Plaça Sant Miquel, 23-24) que compten amb alguns elements destacables a nivell arquitectònic. Història La Plaça de Sant Miquel pot remuntar-se a un origen medieval, tot i que el traçat actual data del segle xvii, amb grans reformes durant els segles XVIII i xix. Referències
Estació d'Àger

Àger és una estació de ferrocarril de FGC situada al municipi d'Àger, a 9 kilòmetres del nucli urbà, a la comarca de la Noguera. L'estació es troba a la línia Lleida - la Pobla de Segur per on circulen trens de la línia RL2 amb destinació la Pobla de Segur passant per Tremp. També trens turístics sota el nom comercial del Tren dels Llacs. Aquesta estació va entrar en servei l'any 1949 quan es va obrir el tram entre Balaguer (1924) i Cellers-Llimiana. Actualment aquest baixador és una parada facultativa, que cal sol·licitar al cap de tren per tal que el comboi hi pari. Segons el Pla Territorial de l'Alt Pirineu i Aran el tram entre Balaguer i la Pobla té una consideració regional «que dona servei a una població quantitativament modesta i a una demanda de mobilitat obligada molt feble». L'any 2016 va registrar l'entrada de menys de 1.000 passatgers. Referències Vegeu també Rodalia de Lleida Xarxa ferroviària de Catalunya