NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ca n'Oriol (Rubí)

Ca n'Oriol és un edifici del municipi de Rubí (Vallès Occidental) que dona nom a un barri. L'edifici és una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Prototip de casa pairal catalana que presenta una estructura formada per planta baixa i dos pisos, amb obertures arreu. Les finestres estan decorades amb elements del gòtic del segle xiv i alguna ha estat reconstruïda. La porta d'entrada és d'arc de punt rodó adovellat. Es va construir com un petit pòrtic a l'entrada que és d'època posterior. Les finestres més característiques són les que corresponen a un primer pis. Història Els Oriols a l'origen eren pagesos. La masia s'anomenava Can Bezes i l'any 1161 Ramon de Vallvidrera i la seva muller Dolsa, van fer donació al monestir de Sant Cugat de la meitat del mas de Can Bezes. Al segle xiv apareixen els Oriols com a propietaris (1361-1370) exercint el càrrec de batlles feudals dels senyors del castell. Van ser agricultors explotant altres terres arrendades. Antoni Oriol va ser notari reial per concessió del rei Carles l'any 1674 i va ocupar diferents càrrecs administratius a Barcelona. El 1688, era notari Jurat en la Cort del Veguer. Barri Ca n'Oriol és un barri situat al nord-est del municipi de Rubí, al Vallès Occidental i rep el seu nom a partir de la històrica Masia de Ca n'Oriol. La zona no es va urbanitzar fins als anys 50-60, quan les onades d'immigrants procedents d'Espanya van fer créixer la ciutat ràpidament. Els nouvinguts van construir els seus habitatges als afores del nucli urbà, a prop de la zona de la Masia de Ca n'Oriol. Actualment, aquest és un dels barris més habitats de Rubí i un dels més dinàmics socialment. Disposa de dues associacions de veïns (Associació de Veïns de Ca n'Oriol i Associació de Propietaris Rubí 128) i tres centres educatius: dos centre d'educació primària (CEIP Teresa Altet i CEIP El bosc) i un centre d'Educació Especial (CEE Ca n'Oriol). Vegeu també Era de Ca n'Oriol Referències
Cabana de Boet

La Cabana de Boet és una cabana de pastors del terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada a 1.871 m d'altitud, un xic enlairada al nord del Pla de Boet, a la dreta del Barranc d'Arcalís i a prop i al sud-est del Refugi de Vallferrera i del Bosc de la Cabana. És en un contrafort sud-occidental de la Carena de Pica-roja. Referències
Cabana de Basello

La Cabana de Basello és una cabana de pastors apta per a aixoplugar-se, del tipus refugi bivac del terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. És a 1.971 m d'altitud, elevat al costat esquerre del Barranc de Baborte, en el vessant de ponent del Serrat de Costa de Lari, a la dreta de la Noguera de Vallferrera. La cabana es troba en el sender que puja cap del circ de Baborte. Referències
Llista de topònims de Castell de Mur

Llista de topònims (noms propis de lloc) del municipi de Castell de Mur, al Pallars Jussà arbre singular cabana camp camí carrer casa castell collada cova curs d'aigua edifici embassament entitat singular de població església estació de ferrocarril font granja indret masia molí muntanya partida rural plana pont roureda serra torre Misc
Caelles (Pinell de Solsonès)

Caelles és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès, que està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada a 672 m d'altitud. Descripció Aquesta masia és considerada com una de les més antigues de tot el municipi de Pinell. De planta rectangular amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal. Consta de planta baixa i dos pisos. A la façana principal es troba la porta d'arc de mig punt adovellat; en els pisos superiors, tres finestres per planta, totes allindades i amb l'ampit de pedra motllurat. Una de les finestres del primer pis està subdividida en quatre per una creu de pedra, a la llinda hi ha gravada una inscripció i, per sobre, hi ha una cornisa en baix relleu. A la cantonada sud-oest i amb accés des del segon pis, hi havia una torre de la qual queden molt poques restes. Referències Enllaços externs Caelles, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cal Baster (Teià)

Cal Baster és una masia amb una torre de defensa del municipi de Teià (Maresme). Està protegida com a bé cultural d'interès nacional. Descripció L'antiga masia gòtica ha estat transformada per la incorporació d'un edifici modern, sense gaire interès, tot ocupant la zona dreta a partir del carener de la teulada i disposat perpendicularment a la façana. El que queda de la masia segueix sent interessant degut a la finestra gòtica que conserva i a la torre situada a la part del darrere de l'edifici. La finestra és d'arc conopial motllurat, treballat en un bloc monolític de pedra i decorat amb arcs trilobats; l'arc recau sobre dues petites impostes decorades amb figures ajagudes que tenen cap d'home i cos d'animal. La torre és de planta quadrada externament i circular a l'interior. A la dreta de la mateixa hi ha un petit carreró on hi ha l'entrada de la torre. Els murs presenten una certa varietat en l'aparell emprat: carreus grossos ben tallats i polits tant els angles com a les obertures, segments d'arc amb maó i maçoneria, principalment. Té diverses finestres i un matacà a la façana del carreró. Els sostres i la coberta són de fusta i la teulada és de dues vessants. Torre i masia formen un sol i interessant conjunt amb un gran valor històric i cultural. Referències «Masia i torre de Cal Baster». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 24 abril 2012].
Masia Ben Viure

La masia Ben Viure o Cal Benviure és un casal de pedra fruit de diverses edificacions en diferents èpoques al terme municipal de Veciana (Anoia) protegit com a bé cultural d'interès local. La casa actual consta de tres parts: una torre de planta quadrada d'origen moro, una torre de planta rodona d'origen cristià i un edifici construït entre les dues torres. A més hi trobem diversos edificis annexos de caràcter auxiliar, i una petita capella moderna (vegeu fitxa de la capella de la Mare de Déu de Montserrat). La quadra de Biure fou venuda al matrimoni Bernat i Guasca de la família dels Balsareny l'any 1040. El lloc de Biure, del llatí benevivere és esmentat com una quadra autònoma fins al segle xviii. Baronia parroquial de Sant Pere de Montfalcó. Des del 1978 la masia i el seu entorn s'han convertit en una estació agro-metereològica. A pocs metres de la masia restes d'una antiga vil·la romana. Referències
Cal Bernat (la Pedra)

Cal Bernat és una masia del poble de la Pedra, al municipi de la Coma i la Pedra, a la Vall de Lord (Solsonès). La masia està documentada des del Segle XVIII i està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Cal Bernat és una de les masies més interessants arquitectònicament del municipi de la Pedra i la Coma. És un bon exemplar del segle xviii. La masia es troba aïllada per damunt del nucli de la Pedra, al peu de la carretera que mena a la capella de Santa Creu i a les Valls de la Pedra, a la capçalera del Mosoll. Descripció Es tracta d'una construcció civil, masia de planta basilical i estructura coberta a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal, orientada a migdia on predomina la simetria i la composició de galeries (porxos o eixides) pròpia de les masies del segle xviii. Simetria en la disposició de les galeries (dues a cada pis, excepte les superiors que han estat tapades amb obra) i de les finestres de tota la façana. La porta d'arc de mig punt adovellada presenta un cert desequilibri respecte a l'eix general de la façana. És interessant la pallissa propera a la masia, un elegant exemplar amb dues obertures de mig punt sobre la porta d'idèntica proporció. Referències
Llista de topònims d'Abella de la Conca

Llista de topònims (noms propis de lloc) del municipi d'Abella de la Conca, al Pallars Jussà abric rocós bassa bosc búnquer cabana camp camí castell collada cova curs d'aigua entitat singular de població església font granja indret jaciment arqueològic masia molí d'aigua muntanya partida rural serra Misc
Cal Castanyer

Cal Castanyer era una masia situada al municipi d'Avià a la comarca catalana del Berguedà inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya però actualment enderrocada. Descripció Era una masia de grans dimensions orientada a migdia i estructurada en planta baixa i dos pisos superiors. Estava feta amb pedres de diverses mides sense treballar unides amb molt de morter i maó, i després arrebossat. La coberta era a dues aigües amb teula àrab. Destacvaa la galeria d'arcs de mig punt dels dos pisos superiors; en el seu intradós es conservaven restes de pintura molt malmesa; aquesta fou una obra posterior a la construcció de l'edifici. A la part del darrere hi havia la porta d'entrada a les estances de l'amo, guarnida amb ferro forjat. Malgrat les transformacions, la masia conservava un aspecte unitari. Història Es trobaven dues dates a diferents llindes: a la mateixa casa, la de 1829, i a un annex, la de 1888 (antiga masoveria). La masia no tenia església pròpia; es pensa que es feu ja al s. XIX. Cal Castanyer havia estat una de les cases més poderoses de la comarca que arribà a tenir dinou masoveries. Referències Referències
Cal Gotlla

Cal Gotlla és una masia de l'Hospitalet de Llobregat catalogada com a bé cultural d'interès local. Descripció És una masia de planta basilical, amb el cos central més alt que els laterals i amb coberta a dos vessants amb carener perpendicular a la façana. Té un cos annex d'una sola planta. Totes les obertures són amb llindes excepte una galeria d'arcs de mig punt a les golfes. Història La primera referència docuemtal de la masia data del 1863. Va estar en ús fins que a principi de la dècada del 1990 la van abandonar. Va entrar en un procés de decadència fins que el 2007 la van restaurar per convertir-la en un centre de serveis per les empreses que s'instal·lessin en el districte de negocis de Gran Via. Referències
Cal Jaumet (Castellcir)

Cal Jaumet (Can Joanet, en alguns mapes) és una masia del terme municipal de Castellcir, al Moianès. Està situada uns 650 metres a llevant del Carrer de l'Amargura, nucli principal actual del poble de Castellcir, a llevant de la masia del Puig i molt a prop al sud-est de Can Gregori. S'hi accedeix per la pista rural que des del Carrer de l'Amargura mena a Sant Andreu de Castellcir i a Cal Tomàs. Poc abans que aquesta pista travessi la riera de Castellcir surt una altra pista cap al sud-sud-oest que mena a Can Joanet. Passen per Can Joanet el Camí de Sant Andreu i el Camí del Molí del Mig del Bosc.
Cal Joan del Carro

Cal Joan del Carro és una masia que es va construir l'any 1879 al Prat de Llobregat i que tenia una estructura molt típica: planta baixa i pis, de terra premsada; rellotge de sol a la façana… És propietat, juntament amb deu mujades de terreny, de Joan Bosch i Muns i de la seva esposa, Maria Salom i Piguillem, els quals la tenen arrendada a Ignasi Bernardino i Malaguilla que va reformar-la per muntar-hi un restaurant. S'hi conserva la palmera a l'entrada en senyal d'acollida, en aquest cas un símbol necessari per al negoci. Referències Masies del Prat, volum 1, de Gerard Giménez i Mor i Joan Jordà i Domènech, Efadós Editorial, col·lecció El Pòsit 2003, pàg. 114
Cal Magre (Bertí)

Cal Magre és una masia del segle xvi o XVII del poble rural de Bertí, en el terme municipal de Sant Quirze Safaja, al Moianès. Està situades en el sector central del terme de l'antic poble de Bertí, al costat de ponent de l'església parroquial de Sant Pere de Bertí i enganxada a Ca l'Escolà, en el vessant nord-est del Puig Descalç, a migdia de la masia de Bernils i al nord de la del Clascar. És a la dreta -ponent- de la capçalera del torrent de Bertí. Al seu costat septentrional s'estenen els Camps de Cal Magre i a ponent seu s'obre el Sot de Querós. De Cal Magre surt cap al sud-oest el Camí de l'Ullar, que enllaça la masia de l'Ullar amb Cal Magre i amb Sant Pere de Bertí. Al portal adovellat hi ha un escut amb el nom de Pau Carcs i la data de 1681. Referències
Cal Marquet (Castellfollit del Boix)

Cal Marquet és una masia del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de planta baixa, pis i golfes. L'entrada queda tancada per un pati al davant de la façana principal. S'observen dues etapes constructives, una formada pel cos principal de la casa i on hi ha la façana principal i l'altre més antiga o cos posterior de la casa on hi ha un gran contrafort i els murs són menys cuidats. Destaca per l'ús de la pedra en tots els brancals, llindes i ampits de les obertures. La porta principal és d'arc de mig punt amb dovelles. A l'interior, a la planta baixa hi ha parets de pedra de gruix considerable. Recentment s'han fet algunes finestres més grans del que eren. És curiós el petit mur que tanca el pati, de forma semicircular i cobert a dues vessants el qual s'havia utilitzat com a galliner. Hi ha dates inscrites: a la porta d'entrada de la casa s'hi pot llegir 1779, en una llinda de la façana lateral dreta hi ha la data de 1751 i en la porta que tanca el pati la de 1886. Referències
Cal Mento

Cal Mento, també coneguda com a Cal Pelut, la Cabana Sabatera o Cabana de la Sabatera, és una masia situada al municipi de Solsona, a la comarca catalana del Solsonès. També es coneix com a Aquesta masia és a l'altiplà situat al nord de la riera de l'Olmeda, a menys de 400 m al nord-oest del barri de la Creu Blanca. Referències
Cal Monés

Cal Monés és una masia situada al Prat de Llobregat (Baix Llobregat). Va ser propietat de na Maria Salom i Ribas i els seus fills. L'Ajuntament del Prat la va adquirir per protegir-la del vandalisme i els robatoris. Les terres de la finca encara es cultiven a principis del segle xxi. Aquesta masia és una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de dos cossos adossats que corresponen a la tipologia 1. I de l'esquema de Danés i Torras. En els materials constructius predomina la pedra unida amb argamassa, confirmant així l'antiguitat relativa de l'edifici en relació al conjunt de masies del Prat. La seva era de pedra, i les restes d'un corral vuitcentista per a guardar bestiar, fan d'aquesta masia un dels pocs exemples conservats útils per il·lustrar la tipologia agropecuària de la població. Antigament la masia destacava pel seu pou d'aigües freàtiques (de primera aigua) del tipus anomenat de semicapella, construït amb maons, tapat per dalt, amb forma esfèrica i dues sortides, una que omplia la pica i el safareig, i l'altre que anava cap al rec de les plantes de l'horta. Al Prat només se'n coneixen dos pous d'aquest tipus: aquest i el de Can Dan, tots dos ja enderrocats. En la part del darrere de la casa també hi havia una cisterna, emprada ja per romans i àrabs, per recollir l'aigua de la pluja. Història Cal Monés apareix anomenat a la Consueta Parroquial de la primera meitat del segle xix. La família Monés està documentada al Prat des de mitjans de segle xviii i és una de les més distingides, havent donat diversos alcaldes al Prat. Referències Enllaços externs Cal Monés Arxivat 2012-07-19 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Cal Panxot

Cal Panxot és una masia de Vallcàrquera, en el terme municipal de Sant Llorenç Savall, a la comarca catalana del Vallès Occidental. Està situada a 591,7 metres d'altitud, a prop i a llevant de l'església de Sant Feliu de Vallcàrquera, a llevant de l'extrem septentrional de la Carena de les Oliveres i a la dreta del torrent de l'Ermengol, al nord-oest de la Font de l'Ermengol. Referències
Cal Pèl-roig

Cal Pèl-roig és una masia del municipi de Figaró-Montmany, pertanyent a la comarca del Vallès Oriental, dins de l'àmbit de l'antic poble rural de Montmany de Puiggraciós. Està situada en el sector de ponent del terme i al nord-oest del que fou el nucli principal del poble de Montmany, on hi ha l'antiga església de Sant Pau de Montmany i la masia de l'Ullar. És a prop i al sud-oest del Castell de Montmany, al sud-oest de la Casa Blanca, i al sud-est del Romaní. Al costat de migdia de la masia hi ha les instal·lacions del Tennis Montmany. La construcció d'aquest edifici s'ha d'associar a l'important moment demogràfic que va tenir lloc durant el segle xviii. L'edifici ha estat molt modificat i és format per una planta baixa i un primer pis amb coberta a doble vessant. Referències Enllaços externs Cal Pèl-roig en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Cal Tronxet

Cal Tronxet és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà situada en el poble de Biscarri, de l'antic terme de Benavent de Tremp. És una de les cases més allunyades del poble, per la carretera en direcció a Isona. Està situada al sud de la carretera C-1412b, a ponent del nucli principal actual de Biscarri, al sud de Cal Solsona, al nord de Cal Turumba i a llevant dels Masos de Sant Martí.
Cal Turumba

Cal Turumba és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà situada en el poble de Biscarri, de l'antic terme de Benavent de Tremp. Està situada al sud-oest del nucli dispers de Biscarri, al sud-oest de Cal Tronxet i a llevant de la Casa de la Pedra. És a la dreta del riu de la Pedra
Cal Xicorrei

Cal Xicorrei, conegut popularment com a Can Pratmarsó, és un edifici del municipi de Centelles (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. L'edifici És un casal de grans dimensions, de planta baixa i dos pisos. L'edificació d'aquest gran casal no és un fenomen aïllat sinó que respon a un procés urbanístic que s'estén entre el final del segle xix i el començament del XX, en què les cases residencials de famílies ben acomodades es van situar al voltant del nucli antic. Cal destacar-ne dos grans portals a la planta baixa, treballats amb pedra. Un és datat l'any 1881. Presenta també cinc finestrals amb reixa. Damunt cada portal i finestral hi ha balcons amb ferro forjat i, superposats a aquests, en el segon pis, hi ha cinc finestres. Totes les cantoneres són de carreus de pedra treballada. La disposició de les obertures és molt uniforme. A la façana lateral dreta hi ha annexionada una tribuna amb funcions d'eixida. Els jardins La finca ocupa una gran superfície dins la qual circula una riera. La tanca exterior dels jardins, situada a l'altre costat d'aquesta riera amb façana al passeig de Centelles, està formada per una reixa i un portal modernistes realitzats per Joaquim Raspall quan va urbanitzar la zona del Passeig. Del conjunt destaca la gran portalada amb arc rebaixat i un escut a la dovella central, amb la dovella datada el 1922. Al brancal dret també hi ha un escut de Catalunya. En aquesta portalada hi ha unes portes de ferro forjat amb motius circulars. Al costat, i amb base de pedres irregulars, hi ha una reixa de ferro forjat d'uns 70 cm amb diferents pronunciacions de ferro forjat treballat. El pont La part posterior de la casa està unida amb la zona enjardinada mitjançant un pont interior de petites dimensions (5 m de llargada x 1 m d'amplada, aproximadament) que permet la sortida al carrer de Jesús i al Passeig, tot salvant el petit rierol que hi passa. El pont és inclòs també dins l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. A banda i banda hi ha dues estructures rectangulars de pedra escapçada molt ben disposada que formen els portants del pont. Unint aquests portants i formant-ne la base, hi ha una estructura rebaixada de pedra treballada. Unes reixes de ferro forjat formen els laterals en forma de baranes. Tot fa pensar que la casa és anterior a l'edificació del pont. L'estil i les estructures semblen datar-ne la construcció posteriorment, si bé amb un lapse de temps mínim. Referències Enllaços externs «Cal Xicorrei». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona. Galí, David; Lacuesta, Raquel; Piera, Marta. «Can Pratmarsó de Centelles: De cases de cós a casa senyorial» (pdf). Ajuntament de Centelles, 2013. [Consulta: 22 setembre 2015].
Campderric

Campderric és una masia del poble de Sant Iscle de Colltort, al municipi de Sant Feliu de Pallerols (Garrotxa), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici civil cobert amb teulada a dues vessants i orientada a sud. Al davant hi ha un portal de pedra treballada i datada amb el següent anagrama: "1733 MEA FECIT FRANCISCA CAMPDRIC", també en una llinda que dona a la quadra hi ha la data de 1718. A mà dreta hi ha una cabana i un corral, i a la banda esquerra una era ben conservada. S'accedeix a la casa mitjançant una pujada de pedra, sovintegen ceràmiques amb inscripcions en llengua francesa, un testimoni de l'estada de les tropes franceses durant la guerra contra França. Es coneix una restauració realitzada per Francisca Campdric l'any 1733. Referències
Can Bartomeu (Cabrera de Mar)

Can Bartomeu, Can Bertomeu o Can Miralles és una masia del municipi de Cabrera de Mar (Maresme) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Descripció La masia principal de Can Bartomeu és al costat d'altres habitatges, formant un grup rectangular tancat per un barri, amb la disposició d'una arquitectura popular. Les construccions de l'esquerra formen una façana, amb teulada a dues vessants, però amb el frontó a la façana lateral. Al fons hi ha la masia principal, també amb teulada a dues vessants, amb el frontis a aquesta façana. El portal és rodó dovellat i les finestres són gòtiques de finals del segle xv. Formant part de les altres construccions posteriors hi ha una torre amb les inicials J. M. i la data de 1942. Història En aquesta masia s'hi conserva una data gravada: «Pau Bertomeu, Pagès, 30.IX.160». De la família Bertomeu se'n coneix l'existència per un benefici presentat per Josep Bertomeu l'any 1716, amb la intenció de celebrar una missa d'aniversari a la capella on hi ha la tomba de la família Bertomeu. Un altre document d'un benefici fundat pels marmessors d'Esteve Sala (a l'Arxiu Diocesà de Beneficis) és erigit l'any 1622 a la capella de Sant Joan. Com que aquesta estava en ruïnes, es traslladà a l'altar de Sant Joan de l'església parroquial. El dret del patronat el tenia J. Bertomeu. Referències
Can Boix

Can Boix és una masia catalogada com a monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La primera notícia documental és una capbrevació a favor de Berenguer de Farners per Pere de Boix de l'any 1339 però l'edifici actual data del segle xviii. Es tracta d'un conjunt format per dos cossos. El més antic, a l'esquerra, és de dues plantes i golfes, amb vessants amb caiguda a la façana. Les obertures són totes rectangulars amb llinda monolítica i ampit motllurat. Hi ha una espitllera sota la finestra del capdamunt de la porta. La casa conserva les dates de 1642 i 1658. Aquí, el paviment dels murs és arrebossat i pintat de blanc. El cos de la dreta és de planta quadrangular, tres pisos, teulada de dues vessants amb caiguda a la façana i coronat per una torreta quadrangular acabada amb barana. Les obertures són també rectangulars, les de la planta baixa estan emmarcades amb pedra i protegides per una reixa de ferro forjat de barrots, i les del primer i segon pis tenen una llinda de pedra i presenten una barana de ferro, les dues obertures centrals però, tenen un balcó. Hi ha també inscripcions amb la data d'execució o d'alguna reforma, a la llinda de la finestra central del segon pis que porta la data de 1897. La torreta presenta finestres geminades d'arc de mig punt, una per banda. El paviment és també arrebossat i només pintada la part de la planta baixa de color blanc. La resta és sense pintar. Cal esmentar el porxo adossat que hi ha al costat dret, així com altres dependències al voltant. Notes Enllaços externs «Can Boix». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.