NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Barbens

Barbens är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Lleida och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 928. Arean är 7,6 kvadratkilometer. Barbens gränsar till Tornabous, Tàrrega, Anglesola, Bellpuig och Ivars d'Urgell. Terrängen i Barbens är platt. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Barbens.
Observatori Astronòmic del Garraf

L'Observatori Astronòmic del Garraf (OAG) és un observatori astronòmic al Parc Natural del Garraf, a una altitud de 297 metres, dins del terme municipal d'Olivella, a 35 km al sud de Barcelona. Aquest centre va néixer en 1997 d'un acord entre la Diputació de Barcelona i l'entitat sense ànim de lucre OAG, recuperant-se l'antic magatzem agrícola de Ca Tòfol, contigu a l'Escola de Natura de Can Grau, convertint-lo en un observatori capaç de desenvolupar programes de divulgació (sessions públiques), didàctics (tallers d'observació solar i cursos d'introducció), observació i recerca (especialitzat en l'estudi d'estels dobles visuals). L'Observatori Astronòmic del Garraf publica regularment els resultats dels seus treballs de recerca en estels dobles en la publicació Double Stars Section Circular de la Webb Society, Regne Unit, i al portal web del Washington Double Star Catalogue pertanyent a l'Observatori Naval dels Estats Units, a Washington. Des de les seves instal·lacions va ser descobert l'asteroide (99193) Obsfabra el 14 d'abril de 2001. Referències Enllaços externs www.oagarraf.net International Association of Double Star Observers Arxivat 2015-02-19 a Wayback Machine. The Double Star Library, The United States Naval Observatory (USNO) Arxivat 2015-09-07 a Wayback Machine.
Observatorio Astronómico del Garraf

El Observatorio Astronómico del Garraf (OAG) es un observatorio astronómico en el Parque Natural del Garraf, a una altitud de 297 metros, dentro del término municipal de Olivella, a 35 km al sur de Barcelona en España. Este centro nació en 1997 de un acuerdo entre la Diputación de Barcelona y la Organización sin ánimo de lucro OAG, recuperándose el antiguo almacén agrícola de Ca Tòfol, contiguo a la Escuela de Naturaleza de Can Grau, convirtiéndolo en un observatorio capaz de desarrollar programas de divulgación (sesiones públicas), didácticos (talleres de observación solar y cursos de introducción), observación e investigación (especializado en el estudio de estrellas dobles).​​ El Observatorio Astronómico del Garraf publica regularmente los resultados de sus trabajos de investigación en estrellas dobles en la publicación Double Stars Section Circular de la Webb Society, Reino Unido, y en el portal web de Washington Double Star Catalogue, perteneciente al Observatorio Naval de los Estados Unidos, en Washington. Desde sus instalaciones fue descubierto el asteroide (99193) Obsfabra el 14 de abril de 2001. Referencias Enlaces externos Sitio web oficial
Cocó de la Gralla

Les pintures rupestres del Cocó de la Gralla estan situades al barranc de Montpou, al municipi de Mas de Barberans (Montsià), dins el Parc Natural dels Ports i compta amb figures que no havien estat documentades a Catalunya fins al 2018. Descobriment Van ser descobertes per un veí de Santa Bàrbara. El 2014, es va informar de la seva existència al Servei d'Arqueologia i Paleontologia del Departament de Cultura, que va confirmar la seva autenticitat i va iniciar la redacció del pla integral de recuperació del conjunt pictòric. Estil i característiques de l'abric El conjunt de pintures està format per 69 figures d'estil llevantí; és a dir un "art figuratiu" que no naturalista com erròniament es qualifica. Entre restes d´imatges es poden observar 27 arquers, 4 figures humanes o 3 cabres; algunes porten ornaments, com ara plomes. En destaquen dues fileres d'arquers a la carrera, així com diversos animals i petjades, que formen una possible escena de cacera. Aquestes figures fan d'aquest conjunt un dels més excepcionals que es conserven a Catalunya. Aquesta expressió artística-credencial correspon cultural-cronològicamente al Epipaleolitic-Mesolític, ara fa 10.000-7.000 anys. Referències
Barratge d'Aiguamòg

El barratge d'Aiguamòg (en català, presa d'Aiguamòg) és un embassament situat al riu Aiguamòg, creat per una presa situada al sud de la població de Tredós dins el terme municipal de Naut Aran, a la vall d'Aran. La seva superfície és de 9,14 hectàrees i la seva cota d'altitud és 1.402 metres. Embassa aigua de quatre valls diferents: La pròpia vall d'Aiguamòg, on està construït l'embassament, rebent l'aigua pel riu Aiguamòg. Vall de Ruda, embassada al Barratge de Ruda i derivada a través d'una canalització soterrada. Vall del riu Malo, el qual neix al Circ de Baciver. L'aigua es conduïda per una canalització soterrada fins l'embassament. Vall del riu Unhòla, el qual neix a l'estany Long de Liat. L'aigua es conduïda a l'embassament per una canalització soterrada. L'embassament està destinat a finalitats hidroelèctriques i de regulació de cabal. La presa és l'origen d'una conducció que du aigua al Salt d'Aiguamòg de la Central d'Arties. La seva captació es fa a la torre de derivació situada a l'esquerra de l'embassament, de la que neix la canonada a pressió que després de 3 quilòmetres soterrada surt a la superfície al Salt d'Aiguamòg, ubicat al Bòsc dera Sèuva, enfront de la vila d'Arties, a 1.395 metres d'altitud per iniciar el salt d'aigua que alimenta la Central Hidroelèctrica d'Aiguamoix, les turbines de la qual són a la sala de màquines de la Central d'Arties. La sortida natural de l'aigua de l'embassament és el riu Aiguamòg, que aigües avall a Tredòs s'uneix al Ruda per formar la Garona. Des de l'embassament d'Aiguamoix i la Central d'Arties entre els mesos de juny i setembre s'allibera el cabal necessari durant el període en el que es fan descensos de rafting pel Garona. Construcció La presa fou construïda per la Sociedad Productora de Fuerzas Motrices, finalitzada el 1969, actualment és operada per Endesa. És una presa feta de materials solts, formada per un farciment de terres que aporten la resistència necessària per contrarestar l'empenta de les aigües. Atès que aquests components són molt permeables, calia afegir un element impermeabilitzant. L'opció de fer una pantalla asfàltica no era viable econòmicament, i es va innovar utilitzant teles de niló-neoprè revestides i lligades entre si per asfalts amb cautxú. Referències
Sant Martí de Borén

Sant Martí de Borén és una església romànica del poble de Borén, en el terme municipal d'Alt Àneu, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme de Sorpe. L'església està situada en el lloc més alt del poble, a l'extrem nord-occidental del nucli de població. El temple actual, gran, és producte d'una reconstrucció del segle xviii, que l'engrandí notablement. S'hi conserven, però, elements de l'església romànica. Hi ha esments d'aquesta església des del 908, en una transacció entre l'abat de Gerri i el comte de Pallars. Del 1090 data un document que esmenta la peculiaritat de l'organització eclesiàstica de Borén, atès que era lloc de domini comtal, dins del territori de la Vall d'Àneu, i, per tant, amb privilegis i obligacions diferents dels altres pobles de la vall. Entre d'altres, la parròquia de Sant Martí posseïa els drets de primícies del poble de Borén. La porta posseeix arquivoltes i àbacs, en una decoració geomètrica corresponent al segle xii; és pràcticament l'única resta del primitiu edifici romànic. El campanar és una torre de base quadrada, de vuit cares al cos superior i coberta piramidal, ja pertanyent a la construcció barroca. A l'interior, conserva una pica baptismal romànica decorada geomètricament, i una pica beneitera amb rostres primitius esculpits. Bibliografia Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Martí de Borén». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sorpe». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Pladevall, Antoni. Guies Catalunya romànica:Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Vall d'Aran. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-609-X. Enllaços externs Sant Martí de Borén en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Martín (Borén)

La iglesia de San Martín de Borén es un templo románico del pueblo de Borén, en el término municipal de Alto Aneu, en la comarca del Pallars Sobirá (provincia de Lérida). Pertenecía al antiguo término de Sorpe . La iglesia está situada en el lugar más alto del pueblo, en el extremo nordoccidental del núcleo de población. El templo actual, es producto de una reconstrucción del siglo XVIII, que la engrandeció notablemente. Se conservan, sin embargo, elementos de la iglesia románica. Hay menciones de esta iglesia desde el año 908, en una transacción entre el abad del monasterio de Santa María de Gerri y el conde de Pallars. Del 1090 fecha un documento que menciona la peculiaridad de la organización eclesiástica de Borén, dado que era lugar de dominio condal, dentro del territorio del Valle de Aneu, y, por tanto, con privilegios y obligaciones diferentes de los otros pueblos de la valle. Entre otros, la parroquia de San Martín poseía los derechos de primicias del pueblo de Borén. La puerta posee arquivoltas y ábacos, en una decoración geométrica correspondiente al siglo XII, es prácticamente el único resto del primitivo edificio románico. El campanario es una torre de base cuadrada, de ocho caras en el piso superior y cubierta piramidal, ya perteneciente a la construcción barroca. En el interior, conserva una pila bautismal románica decorada geométricamente, y una pila de agua bendita con rostros primitivos esculpidos. Bibliografía Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa (1993). «Sant Martí de Borén». El Pallars (en catalán). Barcelona: Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. (1981). Pallars Jussà (en catalán). Barcelona: Arxiu Gavín. ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi (1984). «Sorpe». El Pallars, la Ribagorça i la Llitera (en catalán). Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana. ISBN 84-85194-47-0. Pladevall, Antoni (2000). Guies Catalunya romànica:Pallars Sobirà, Pallars Jussà, Vall d'Aran (en catalán). Barcelona: Pòrtic. ISBN 84-7306-609-X. Enlaces externos Sant Martí de Borén en su entorno, en el Instituto Cartográfrico de Cataluña
Parc Central de Nou Barris

El Parc Central de Nou Barris està situat al Districte de Nou Barris de Barcelona. Amb 17,7 hectàrees, és un dels més grans de la ciutat. Història El projecte del parc fou dels arquitectes Carme Fiol i Andreu Arriola, i s'efectuà en tres fases. Es tractava d'urbanitzar una zona anteriorment bastant degradada, amb forts desnivells que dificultaven el pas als veïns. Va ser inaugurat l'any 1999 quan va acabar la primera fase de construcció (1997-1999) amb 77.986 m² de parc. Més tard, va ser ampliat amb una segona fase (2000-2003) que hi va afegir 88.652 m² de superfície, i l'any 2007 amb una tercera fase de 10.615 m², essent guardonat amb el premi d'arquitectura International Urban Landscape Award a Frankfurt (Alemanya).. Descripció Al parc es troben les masies de Can Carreras (en la qual es van invertir els 50.000 € aconseguits amb el premi International Urban Landscape Award del 2007) i Ca n'Ensenya. També destaca part de l'antic aqüeducte Dosrius, que avui passa por sobre d'un estany, i que en el passat creuava el torrent de Can Carreras. Una gran zona verda, amb dos llacs separats pel passeig de Fabra i Puig, va ser creada durant la segona fase del parc, la qual té un total de 1.562 arbres i més de 500 arbustos, entre més de 30 espècies diferents; destaquen pollancres, acàcies, magnòlies, oliveres, xiprers, garrofers, alzines, pins i palmeres. A més cal mencionar un espai triangular, a prop de la plaça Karl Marx, de 4500 m² amb 130 palmeres de diferents espècies. El parc disposa d'un depòsit de retenció i regulació d'aigües pluvials, amb la funció de protegir la xarxa de clavegueres i evitar inundacions a la zona. Es troba entre el passeig d'Urrutia i el carrer de Vilalba dels Arcs. Té una capacitat de 18.000 m³ i una profunditat de 5,3 me. Al costat sud del parc es troba un edifici del 1995 anomenat Fòrum Nord de la Tecnologia, que està en part rodejat per un estany, i ocupat per diferents empreses tecnològiques, un aparcament soterrat, un bar-restaurant, aules de Barcelona Activa i del Cibernàrium. Ocupa una part del solar de l'Institut Mental de la Santa Creu. Galeria Referències Vegeu també Parcs i jardins de Barcelona Nou Barris Bibliografia Sánchez Vidiella, Àlex. Atlas de arquitectura del paisaje. Barcelona: Loft, 2008. ISBN ISBN 978-84-92463-27-5.
Parque Central de Nou Barris

El parque Central de Nou Barris (en catalán Parc Central de Nou Barris) es un parque urbano que se encuentra en el distrito de Nou Barris, en la ciudad de Barcelona. Tiene una extensión total de 17,7 hectáreas, siendo uno de los parques más grandes de la ciudad. Historia y descripción Fue inaugurado en el año 1999 cuando se dio fin a la primera fase de construcción (1997-1999) con 77.986 m² de parque. Más tarde fue ampliado con una segunda fase (2000-2003) que añadió 88.652 m² de superficie al parque y su construcción finalizó en el año 2007 con una tercera fase de 10.615 m².​ Fue diseñado por los arquitectos Carme Fiol y Andreu Arriola.​ El parque fue galardonado con el premio de arquitectura International Urban Landscape Award el año 2007 en Frankfurt (Alemania).​ Dentro del parque, en lo que abarcó su primera fase, se encuentra parte del antiguo Manicomio de la Santa Cruz (inaugurado en el año 1889, diseñado por el arquitecto Josep Oriol Bernadet siguiendo las directrices del doctor Emili Pi i Molist y con capacidad para 600 pacientes)​ hoy convertido en un recinto que alberga la Biblioteca Popular de Nou Barris, el Consejo Municipal del Distrito de Nou Barris, el Archivo Municipal del Distrito de Nou Barris y una comisaría de la Guardia Urbana. Al lado se encuentra un edificio finalizado en el año 1995 llamado Fòrum Nord de la Tecnologia que está en parte rodeado por un lago, y ocupado por diferentes empresas tecnológicas, un aparcamiento subterráneo, un bar-restaurante, aulas de Barcelona Activa y el Cibernarium. Una gran zona verde, con dos lagos separados por el paseo de Fabra y Puig, fue creada durante la segunda fase del parque, la cual tiene un total de 1562 árboles y más de 500 arbustos, entre más de 30 especies diferentes; destacan chopos, acacias, magnolias, olivos, cipreses, algarrobos, encinas, pinos y palmeras. Además cabe mencionar un espacio triangular, cerca de la plaza Karl Marx, de 4500 m² con 130 palmeras de diferentes especies.​ El parque cuenta con un depósito de retención y regulación de aguas pluviales, con la función de proteger la red de cloacas y evitar inundaciones en la zona. Se encuentra entre el Paseo Urrutia y la calle Villalba dels Arcs. Cuenta con una capacidad de 18.000 m³ y una profundidad de 5,3 metros.​ En el parque también se encuentran las masías de Can Carreras (en la cual se invirtieron los 50.000 € conseguidos con premio International Urban Landscape Award del 2007) y Can Ensenya.​ También destaca parte del antiguo acueducto llamado Dos Rius que hoy pasa por encima de un lago, y que en el pasado cruzaba el torrente de Can Carreras además de unir Nou Barris con el distrito de Horta-Guinardó. Galería Véase también Parques y jardines de Barcelona Historia de la jardinería en España Fuentes de Barcelona Mobiliario urbano de Barcelona Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque Central de Nou Barris. Representación virtual del parque
Parc Central de Nou Barris

Parc Central de Nou Barris är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc Central de Nou Barris ligger 79 meter över havet. Terrängen runt Parc Central de Nou Barris är platt österut, men västerut är den kuperad. Närmaste större samhälle är Barcelona, 5,4 km söder om Parc Central de Nou Barris. Kommentarer Källor
Parc de Can Dragó

Parc de Can Dragó är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de Can Dragó ligger 44 meter över havet. Terrängen runt Parc de Can Dragó är varierad. Havet är nära Parc de Can Dragó åt sydost. Närmaste större samhälle är Barcelona, 5,5 km söder om Parc de Can Dragó. Kommentarer Källor
Parc Diagonal Mar

El Parc Diagonal Mar és una zona verda que es troba al final de l'avinguda Diagonal de Barcelona, que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou projectada per l'estudi EMBT (Enric Miralles i Benedetta Tagliabue). Descripció S'estructura a partir d'un passeig central que comença a l'entrada del carrer de Llull, i que es va formant cap a la façana marítima. A l'entrada, un espai de jardí es configura al voltant d'una gran pèrgola metàl·lica que sustenta alguns dels grans testos coberts amb decoracions semblants al trencadís gaudinià. Segons el projecte, la vegetació s'hauria d'enfilar per les estructures metàl·liques properes als testos, però això no s'ha aconseguit mai. El parc es distribueix amb una sèrie de camins amb ramificacions en totes les direccions. Hi ha una zona de jocs infantils a l'entorn d'una làmina d'aigua. Cap a la Diagonal el passeig s'eixampla per donar lloc a un estany, l'element que dona més caràcter al parc. A l'altra banda de l'estany trobem cinc turons coberts de verd i superfície arbrada, en un dels quals hi trobem plans inclinats per a patinar i tobogans. El parc està envoltant de grans torres d'habitatges, projectades dintre del mateix procés de renovació urbana arran del Fòrum de les Cultures del 2004, i els espais més propers són d'ús exclusiu per als habitants d'aquestes. Un dels elements més importants en el disseny de Miralles és aquesta relació entre naturalesa i artificialitat, entre estructures metàl·liques i vegetació, entre l'aigua i el metall o entre els edificis del voltant i el mateix parc. Alhora compleix la funció d'enllaçar el mar amb la Diagonal creuant també la Ronda Litoral a través d'un pont. Referències Vegeu també Illa de la Llum Illa del Mar Hilton Diagonal Mar
Parc Diagonal Mar

Parc Diagonal Mar je pozemek velký 14 ha, upravený jako park. Pozemek Park má obdélníkový tvar, leží v oblasti Sant Martí, v Barceloně, ve Španělsku. Park byl podle některých zdrojů dokončen v letech 1997–2000. Ale podle ostatních zdrojů byl park otevřen v roce 2002. Náklady na založení byly vyčísleny na 10 milionů dolarů (1430,39 mil. peset). Náklady na údržbu byly pro rok 2007 vypočítány na 77£ na metr čtvereční plochy parku. Park navrhl manželský tým Enric Miralles a Benedetta Tagliabue jako vyjádření inovativní a udržitelné architektury. Park se nachází na místě bývalé továrny. Je rozdělen do sedmi hlavních oblastí, společným rysem všech částí jsou vodní prvky. Park je napojen na pláž. Mezi jinými prvky byly použity obří květináče a trubkovité konstrukce. Park navazuje na Avenida Diagonal, která umožňuje přímý přístup do okolních čtvrtí. Park je branou k moři pro místní obyvatele a návštěvníky, Parc Diagonal Mar obsahuje hřiště, vodopád, stíněná posezení, sportoviště, venkovní kavárny, mnoho interaktivních prvků a velké centrální jezero s mnoha fontánami. V důsledku dodržování zásad udržitelného rozvoje park byl upraven o tyto parametry: porézní chodníky, které minimalizují odtok vody po bouřích původní rostliny, které nejsou udržovány pesticidy mokřadní plochy kolem části jezera recyklované půdy ze surovin z přilehlé Diagonal Mar kompostování zahradního odpadu z údržby Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Parc Diagonal Mar na Wikimedia Commons (anglicky)landezine.com archiweb.cz (anglicky)unlike.net
Parc de Diagonal-Mar

Parc de Diagonal-Mar är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc de Diagonal-Mar ligger 2 meter över havet. Terrängen runt Parc de Diagonal-Mar är platt söderut, men åt nordväst är den kuperad. Havet är nära Parc de Diagonal-Mar åt sydost. Närmaste större samhälle är Barcelona, 5,0 km väster om Parc de Diagonal-Mar. Kommentarer Källor
Parc fluvial du Besòs

Le parc fluvial du Besòs est un espace naturel protégé situé dans les comarques de Vallès Occidental et Barcelonès (province de Barcelone), en Catalogne. Description Il est situé le long des 9 derniers kilomètres de la rivière Besòs, depuis le confluent avec la rivière Ripoll jusqu'à l'embouchure de la mer Méditerranée. Avec une superficie totale de 115 ha, c'est l'un des espaces verts les plus importants de la région métropolitaine de Barcelone et forme un continuum urbain des villes de Barcelone, Santa Coloma de Gramanet, Sant Adrià de Besòs et Montcada i Reixac. Le parc a été créé grâce à l'exécution du projet de récupération environnementale du dernier tronçon de la rivière Besós. Le parc est composé de trois zones : Zone à usage public : La zone fait 5 km entre Santa Coloma de Gramanet et Sant Adrià de Besòs et possède une piste cyclable. Zone humide : Ces zones sont situées au nord du parc, depuis le confluent de la rivière Ripoll, et permettent le traitement tertiaire de 30 % des eaux usées provenant de la station d'épuration de Moncada. L'embouchure : Les derniers 450 m de la rivière Besós, avant d'atteindre la mer Méditerranée, constituent l'embouchure. Il s'agit d'un espace réservé au public. Flore et faune Chaque zone du parc présente une végétation différente. La zone à usage public comprend 22 ha d'herbe, et le bord droit de cette zone du parc comprend également une plus petite zone de prairie fluviale. Le roseau est l'espèce plantée dans les 8 ha de zones humides aménagées. L'embouchure présente des parcelles de végétation adaptées à la forte salinité comme le tamaris, une végétation liée à l'eau et une parcelle de plantes méditerranéennes. La restauration environnementale a permis la création de nouveaux habitats d'intérêt pour la faune. Cette amélioration et la localisation de l'espace dans le dernier tronçon de la rivière ont permis de détecter plus de 200 espèces différentes d'oiseaux. Les poissons les plus intéressants sont l'anguille d'Europe et le chevesne. Il convient également de noter d'autres vertébrés comme la rainette verte, le crapaud calamite et la tortue de ruisseau (Mauremys leprosa ou Mauremys caspica). Galerie Voir aussi Notes et références Articles connexes Réseau des parcs de la Députation provinciale de Barcelone Parcs naturels et régionaux en Espagne Liens externes Site officiel Portail de l’Espagne Portail de l’environnement Portail de la conservation de la nature