NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Creu de terme de la Capelleta

La Creu de terme de la Capelleta és una obra d'Ulldecona (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Creu de terme situada a la banda oest de la carretera comarcal de Ulldecona-Tortosa, junt a la capella que anuncia l'ermita de la Verge de la Pietat. Està formada per una graonada de maçoneria arrebossada i emblanquinada, amb fust de pedra de perfil vuitavat a sobre, que, a la vegada, sosté una creu superior de pedra. El fust té a la part superior un capitell esculturat, i, tot i que avui resta força esborrada, es pot identificar en dos del seus costats una mena d'escuts a base de registres de rectangles amb un cercle al mig. La creu és recent, però malgrat no estar esculturada el seu perfil vol imitar la forma de les creus gòtiques. Referències
El Ferragut

El Ferragut és una obra de les Preses (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil orientat a ponent amb teulada a dues vessants. El material de construcció és pobre i les llindes són de fusta a les finestres i a les portes posteriors. A la planta baixa hi ha les quadres i s'accedeix a la casa per unes escales de pedra treballada. En una finestra hi figura la data de 1761. A la part dreta hi ha un forn i al darrere un pou i dues entrades petites. A la dreta de la casa i separades d'aquesta hi ha una pallissa i una era. Història Documentada per primera vegada el 1183. Antigament s'anomenava "Mas Fons". La seva construcció data del segle xv, si bé va ser ampliada diverses vegades, principalment durant el segle xviii. Referències
El Mur (Sant Pere de Ribes)

El Mur és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Casa situada a mestral de l'Hospital de Sant Camil. És un edifici aïllat de planta quadrangular amb coberta d'estil anglès, a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El cos central sobresurt en alçada amb una coberta pròpia que es repeteix a la façana principal i posterior; és a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. L'accés a la casa es fa a través d'una escala exterior, que condueix a un porxo suportat per pilars. Totes les façanes segueixen el mateix esquema compositiu, on ressalten els grans finestrals amb fusteria pintada de color blanc. A la façana de llevant hi ha un petit cos adossat de forma poligonal i un sol nivell d'alçat. El ràfec està acabat amb cabirons. L'acabat exterior és arrebossat de color terrós. La casa queda envoltada per un mur perimetral, amb una porta on hi consta "EL MUR MCMXXIV". A peu del camí que porta a la casa hi ha un corral antic. Història Va ser construïda l'any 1924 per encàrrec del poeta Fernando Maristany. Era utilitzada com a segona residència, pel que en tenien cura els masovers, la família Soler i Duran. Amb l'esclat de la Guerra Civil, aquests darrers van marxar a viure a Can Mestre. L'any 1937 va ser utilitzada com a residència dels alts comandaments militars del bàndol republicà, entre els quals destaca el general Enrique Líster, cap de l'Onzena Divisió i del Cinquè Cos de l'exèrcit republicà. És conegut que a la casa hi celebraven grans festes i s'hi vivia amb gran fastuositat, mentre al poble hi escassejaven els productes de primera necessitat. Amb l'arribada de l'exèrcit nacional, la casa va ser desocupada i va romandre tancada fins a l'any 1952, quan se'n van fer càrrec Josep Martí i Àngels Guillaumes. L'antic masover, Joan Soler, va morir afusellat al Camp de la Bóta la primavera del 1939. Referències
Escoles Tolrà

Les Escoles Tolrà és una llar d'avis de Cabrils (Maresme). L'edifici, construïda per ser una escola, és una obra eclèctica inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Edifici Edifici rectangular de tres plantes elevat sobre el conjunt de la població, molt a prop de l'església. Malgrat ésser construït el 1904 (sufragades les despeses per la família Tolrà) conserva l'estil eclecticista i historicista propi de les construccions oficials del darrer quart del segle xix. Fins no fa gaires anys era l'escola de monges per a nenes de les concepcionistes. Referències
Església de Santa Maria Estrella del Mar

L'Església de Santa Maria Estrella del Mar és una obra al poble de Garraf (a l'antígua Quadra de Garraf, actualment municipi de Sitges), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Petita església moderna del poble de Garraf totalment arrebossada en blanc. Hi ha un campanar de base quadrada al costat del portal d'entrada a la façana principal. L'edifici es cobreix amb volta i teulada a doble vessant perpendicular a la façana principal. Referències
La Boada (les Preses)

La Boada és un edifici de les Preses (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici situat en un turonet a 300 m de les Preses. És cobert amb teulada a doble vessant i orientat a sud-est. A la part dreta té dos contraforts degut als desnivells de l'emplaçament. A la façana principal hi ha un portal de pedra treballada, sobre el que hi ha un matacà. A la dreta hi ha una finestra renaixentista molt erosionada. Com a edificis auxiliars hi ha dos pallisses i davant la casa hi ha l'era. Història Forma part del barri de Can Boades, del que treu el nom. Documentada al segle xiii (1278). El primer document és de l'any 1250. Durant els segles xvi i xvii viu temps d'esplendor i es renova. Al segle xvii l'hereu Boada es casà amb la pubilla de Can Ribas de Bescanó i desapareix el nom, que no torna a aparèixer fins ben entrat el segle xviii en que l'habitaran els Boades de Bas. Referències
La Fageda (les Preses)

La Fageda és un edifici de les Preses (Garrotxa) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici civil, orientat a sud-oest i amb teulada a dues vessants. A la paret lateral de la dreta hi ha una galeria i les parets són irregulars. Tot i que està formada per diferents cossos, es conserva una gran harmonia. L'estrada es fa a través d'unes escales de pedra que formen una plataforma. A sota hi ha les quadres i davant hi ha una era i una cabana. Història Sembla que el nom de la casa s'escau per la seva situació en un petit bosc de faigs. El 30 de maig de 1329 Arnau Fageda fa de testimoni, junt amb d'altres a la parròquia de Les Preses, d'una concòrdia pactada entre el vescomte Pere de Sant Feliu i Fra Bernat e Sant Benet. Referències
La Fassina (Olivella)

La Fassina és una obra d'Olivella (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba al ben mig del Parc del Garraf al camí que va de Sitges a Olivella, passada la cruïlla que porta a Jafra i que ve de Sitges a la Plana Novella. Descripció Aquesta masia consta d'un cos principal i altres secundaris adossats als costats. Té planta baixa i pis i les cobertes són a dues vessants. Les finestres del primer pis són allandades amb ampit i les de la planta baixa són d'arc de mig punt amb dovelles. Història La Fassina, pertanyent inicialment al patrimoni de can Marcer, era antigament coneguda com a Masia de la Font. A mitjan segle xix va ser una destil·leria d'aiguardent (una fassina), propietat de la família Torrents, de Vilanova. Ha estat totalment restaurada modernament. Referències
La Jueria Grossa de Domeny

La Jueria Grossa de Domeny és una obra renaixentista del poble de Domeny, al municipi de Sant Gregori (Gironès), protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici de planta quadrangular amb un pati interior. Parets portants de pedra morterada, amb carreus ben tallats a les obertures i cantonades de les façanes. Es desenvolupa en planta baixa, planta principal i golfes. La coberta és de teula àrab. Història El bisbe de Girona tenia dues masoveries a Domeny, una seria aquest edifici anomenat Joheria de Sant Gregori o Joheria grossa de Domeny, ja que pertany al poble i a la parròquia de Domeny. L'altra seria la Joheria petita situada a Domeny. L'edifici que ens ocupa és la Joheria Gran i hauria estat construït vers els segles XVI-XVII, això es confirmaria segons J. Calzada per l'escut existent encara avui a la llinda de la porta principal, a dues cantonades de l'edifici i a la llinda de la porta de la galeria del pati inferior, del bisbe Jaume Cassador, que degué ser el constructor de la casa i que fou bisbe de Girona entre 1584-1597. Segons Botet i Sisó el bisbe Margarit venia a estiuejar a aquesta "jueria". No especifica quin Margarit era, l'oncle o el nebot, encara que per l'època cal pensar que seria el nebot, ja que abans no hauria estat arranjat per a una estada episcopal. Referències Enllaços externs «La Jueria Grossa de Domeny». entari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural.
La Sala de Santa Bàrbara

La Sala de Santa Bàrbara és una obra de Montagut i Oix (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil situat al vessant nord de la muntanya de Santa Bàrbara de Pruneres, accessible des de la carretera de Castellfollit de la Roca a Oix, km 7 i escaig, mitjançant una pista forestal d'uns 5 km. Edifici cobert de teulat a dues vessants, amb molts afegits a la construcció primitiva. Referències
Les Casetes d'en Portacreu

Les Casetes d'en Portacreu és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia situada entre el nucli de les Torres i la urbanització Mas Alba, a xaloc del nucli de Ribes. És un edifici de planta quadrangular i tres crugies. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El frontis presenta tres portals d'arc pla arrebossat, dels quals el de llevant condueix al celler. Aquest cos presenta menys alçada a la part posterior, on hi ha una obertura d'arc rebaixat per on es dipositava el raïm als cups. Entorn els portals de la façana hi ha diverses finestres d'arc pla arrebossat, distribuïdes de forma aleatòria. A la façana de garbí hi ha adossat un cos de planta baixa i coberta a una sola vessant, de les mateixes característiques que el que s'adossa a la façana posterior. Des de la façana lateral s'accedeix al celler, on hi ha un interessant cup de pedra. A l'interior, l'embigat de fusta original ha estat substituït per un de nou. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. Història Per les característiques constructives de la masia, hem de situar els seus orígens entorn el segle xix. Referències
Mas Català (Cabrera de Mar)

El Mas Català és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un volum de tres crugies/cossos perpendiculars a la façana principal. El cos central consta de planta baixa, planta pis i golfes; cobert per una teulada a dues vessants amb frontó a la façana principal, planta baixa i planta pis per als dos cossos laterals, coberts d'una teulada a dues vessants amb aiguavessos paral·lels a la façana principal. Posteriorment la masia s'amplia al costat est amb la construcció de la masoveria i un magatzem agrícola. Elements arquitectònics renaixentistes, historicistes, neogòtics i modernistes. Història Aquesta masia és documentada des de l'any 1294. Segurament fou construïda entre els segles xvi i xviii i va ser reformada amb criteris historicistes per Joaquim Bassegoda i Amigó el 1902, després que la casa fos adquirida per la família Ordeig. Referències
Mas Cuadrell

El Mas Cuadrell és un edifici de Sitges (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia de planta baixa i pis. Porta amb dovelles que actualment està emblanquinada, com la resta de la façana. Posteriorment foren afegits un cos de mes alçada. Les obertures son rectangulars, menys la porta que està formada per un arc rodó. Les cobertes son a dues vessants i de teules. Es troba també en el conjunt una sèrie de construccions secundaries per cobrir les necessitats agropecuàries. Referències
Mas Gili

El Mas Gili és un edifici de Montgat (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia de tipus basilical, formada per una planta baixa, un pis i un cos central més elevat i cobert per una teulada de dos vessants. A la façana, conserva un portal adovellat d'arc de mig punt, i una finestra treballada en forma d'arc conopial lobulat, d'estil gòtic. Conserva també altres obertures amb les llindes i brancals de pedra, així com un rellotge de sol. L'accés al recinte de l'edifici està format per una porta reixada de ferro, entre dos pilons construïts en la seva totalitat amb maó, i sobre la qual s'inscriu la data de 1889. A l'interior es conserva una premsa de vi de l'any 1713. Referències
Mas Palau (Vilanova i la Geltrú)

El Mas Palau és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La finca de Mas Palau comprèn dues masies amb coberta a dues vessants amb capcer a la façana lateral, amb construccions complementàries adossades. La masia original és de planta rectangular i es compon de planta baixa i una planta pis. Consta de tres crugies perpendiculars a la façana amb l'escala a la crugia central i l'accés a una arcada apuntada a les laterals. S'accedeix a l'interior mitjançant un portal d'arc de mig punt adovellat. La masia nova és de planta rectangular i té planta baixa, una planta pis i golfes i el carener és paral·lel a la façana principal. A més, té dos cossos laterals de planta baixa i terrat superior. El portal és d'arc rebaixat i té dos finestrals amb llinda a banda i banda. A la planta pis té tres balcons i tres ulls de bou lobulats a les golfes. El coronament és amb cornisa i el parament és llis. Història La tradició popular relaciona la construcció de la casa sobre un palau moro del turó del Juí del Moro. Al segle XIV, era anomenat com a mas de Guillem Mas, que conservà el nom del propietari anys més tard de la mort, doncs el 1567 va ser de Miquel Llampayes i el 1570 de Bernat Palau i també era dit així. Al 1575, passà a mans de Magí Urgellés, que el denominà mas del Palau, nom que ha perdurat fins avui dia. Referències
La Quintana (les Preses)

la Quintana és un mas a l'est del nucli de les Preses (la Garrotxa). Es tracta d'un edifici civil orientat a sud amb teulada a dues vessants. A la part davantera hi ha un pati envoltat per un mur. Per la part del darrere i adossada a la casa hi ha una masoveria, una era i una pallissa. El mas Quintana fa honor a la seva situació i el seu topònim és apropiat, ja que està rodejat de camps. Per la seva morfologia no sembla una construcció gaire antiga. La única única data que existeix, una llinda datada l'any 1769. La del segle xviii permet fer la hipòtesi que l'actual construcció data d'aquest segle, si bé presenta moltes modificacions posteriors. Referències
Mas Ricard (Vilanova i la Geltrú)

El Mas Ricard és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La masia de can Ricard es compon de planta baixa, pis i golfes. La major part té una coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana, una altra part té un terrat. Hi ha cossos de diferents alçades i la façana és el producte de la juxtaposició d'aquestes construccions annexes. Descripció Els Ricart es documenten des de l'any 1533, que tenien com una de les propietats el corral d'en Ricart, que després es conegué com corral del Tort. Als segles XVIII i XIX passà per diverses mans i al 1887 va ser adquirida per Joan Soler Suau, àlies 'Sans de Gornal', que comprà també Solicrup. El mas ha estat reformat diverses vegades. Referències
Mas Terrillo

El Mas Terrillo és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un casal de cinc cossos/crugies perpendiculars a la façana principal amb planta baixa, planta pis i golfes. Amb un cos adossat a l'est en planta baixa i galeria porticada en la planta pis. L'edifici principal està cobert amb teulada a dues vessants amb aiguavessos a la façana principal i façana posterior. Prop de l'edifici hi ha la capella de Sant Marçal. El conjunt presenta a les façanes uns magnífics esgrafiats d'ordre clàssic i barroc, rematats amb una cornisa amb llinda i a sobre un acroteri a les quatre façanes. Aquests esgrafiats reprodueixen columnes jòniques, garlandes i hidries amb elements florals. La decoració del conjunt reprodueix una composició i elements clàssics i barrocs que ordena l'edifici en planta baixa, planta pis i golfes. Aquest tipus de decoració esgrafiada és pròpia dels edificis noucentistes. Història El terme Terrillo es refereix molt probablement a un ofici relacionat amb la terra i el transport d'aquesta amb carros. Abans de l'actual masia n'hi havia una de més antiga on el senyor es dedicava al transport de terra (d'aquí el nom). El 1860 el besavi de l'actual propietari, el Sr. Marcial Pérez y Huergo de Logroño, es va casar amb una Capdevila d'una família de Mataró, i van comprar l'antiga casa petita de pagès. Totes les façanes estan esgrafiades del 1943-1945 i són semblants a una casa de Ripoll que es diu casal de Rama, fet per Raimon Duran i Reinalds. El 1947 es construeix la capella que hi al costat de la masia, la de Sant Marçal, que commemora el besavi Marcial. Abans de la capella hi havia un oratori dins la mateixa masia, que era aproximadament de principis del segle xx. A principis del segle XX hi ha una reforma de Borrell. Durant la Guerra Civil uns militars russos republicans s'hi van instal·lar, ja que l'actual propietari conserva uns plànols i mapes militars on hi ha marcats els fronts de retirada republicana del Maresme, així com llibres militars russos. Aquesta casa apareix mencionada en un padró del 1894-1895. Referències
Mas Vendrell (Olivella)

El Mas Vendrell és un edifici d'Olivella (Garraf) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un mas format de diferents cossos per a funcions diferents. Es troben cobertes a un i dos vessants. Actualment està molt fet malbé el conjunt. Originàriament l'habitatge tenia planta baixa i un pis i les construccions annexes solament planta baixa. Prop d'aquest mas es troba la font que porta el nom de "Font de Mas Vendrell". Referències
Mas de l'Esquerrer de Baix

El Mas de l'Esquerrer de Baix és un edifici de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Està ubicada damunt la platja del Prat, actual Platja Llarga. Descripció Es tracta d'una masia amb una torre de defensa. La masia original és de planta baixa, pis i golfa amb coberta a dues vessants de carener perpendicular a la façana principal a la qual se li ha adossat una galeria d'arcades de mig punt i dos cossos laterals que fan funció de celler. La torre de defensa, amb fitxa a part, és de planta quadrangular i sobresurt de les edificacions. La façana principal està dominada per una galeria de planta baixa d'arc carpanell i una altra galeria superior d'arc de mig punt. La façana lateral té arcs de mig punt i balcó a la planta pis, acabada amb un porxo amb arcs de mig punt amb columnes a planta baixa i terrat superior. Història Antic 'Mas del Vivier' documentat al 1413. Simeó "Squerrer del mas Viver" hi vivia el 1487, quan "la quadra del Viver" ja era d'un beneficiat eclesiàstic al 1497. La família Llanussa conservà el mas durant les disputes per incloure el lloc a Vilanova en detriment de Cubelles i el 1750 passà a formar part de Vilanova. En un inventari del 1758 diu que la casa està derruïda i el porxo de la porta data del 1763, any que s'hi feren unes reformes. Al 1850 el propietari Josep Rosell i Serracan va restaurar i modifcar l'edifici tal com el coneixem avui dia. La masia va ser propietat dels descendents d'Eduardo Alfonso, president de la RENFE als anys quaranta i la família la va vendre al 1999 als propietaris del camping Platja Vilanova, que l'han restaurat per darrera vegada. Es conserva documentació detallada de les diverses successions familiars del mas des del 1413 fins a l'actualitat, recollides per Vicenç Carbonell. Referències
L'Antiga

L'Antiga és una masia de les Preses (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa situada al peu de la serra del Corb. És un edifici civil amb teulada a dues vessants. El material emprat és d'origen volcànic i pobre. Està orientada a sud. Està formada per diferents cossos, el més antic el de la part de baix. L'any 1881 s'apujà un sostre. La planta baixa està destinada a corts. Tot i que trobem forces obertures no hi ha cap element arquitectònic remarcable. Història La primera documentació data del 4 de juliol de 1560, quan es fa públic l'arrendament de Bartomeu de Montagut a l'honorable Esteve de Collferrer de la Torre dels Masó i totes les seves pertinences. Això es realitzà a la plaça de Les Preses, i entre d'altres, hi assistí com a testimoni "Antiga, pubilla de dit mas". Referències
Les Gleies (Olot)

les Gleies és un mas al veïnat olotí de Sant Cristòfol les Fonts (la Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Es tracta d'una masia de planta rectangular i coberta a dues aigües amb carener perpendicular a les façanes laterals. Construïda amb pedra volcànica petita i pedra tallada amb carreus grans a les cantonades i obertures. Cal destacar les obertures de punt rodó i arcs rebaixats que formen el porxo al costat de migdia i llevant. Referències
Can Nadal (Teià)

Can Nadal és una masia a la vila de Teià (al Maresme) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una masia de planta baixa, pis i golfes, coberta amb una teulada de dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana principal. Conserva la porta original, d'arc de mig punt adovellat, al costat d'una altra de factura moderna. Destaca el ràfec de la teulada, de gran volada, i les llindes, brancals i llindars de les finestres, treballats amb pedra ben escairada, polida i amb motllures. Lateralment té altres edificis annexos. Referències
Masia de Can Sant Hilari

La Masia de Can Sant Hilari és una obra de Montgat (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia de planta baixa i pis. Està coberta amb una teulada de dos vessants i el carener perpendicular a la façana. El vessant esquerra representa el doble de la llargada del vessant dret, això trenca la simetria de l'edifici. La façana té a la planta baixa la porta principal allindada i dues grans finestres quadrangulars; al primer pis hi ha tres finestres amb l'ampit motllurat. Destaca la gran xemeneia blanca situada a l'angle esquerra de la teulada. Referències
Can Tosca

Can Tosca és una masia al sud de Cabrils al cantó esquerre de la riera. Les proporcions del front i de tota la façana és gran. Senzillesa dels elements. Els angles de la casa té tres cossos i dues plantes. Al seu interior hi ha una cuina molt ben conservada així com un forn de pa. Portes amb arcs de pedra. La finestra principal de la façana és de tipus coronella amb la columneta prima de pedra de Girona. Història Antoni Tolrà, passamaner, ciutadà de Barcelona a l'any 1612 deixa el dret de patronat a Joan Tolrà, pagès, germà seu. Els darrers beneficiats i patrons són del 1733 presentats per Francesc Tolrà, pagès del veïnat del Sant Crist. Del 1816 al 1844, Josep Vehils i Roure, presentat per Josep Avellà, pagès de la parròquia de Cabrils; i Josep Tolrà el 1844 presentat per Domènec Tolrà i Avellà. Referències