NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Breda

Santa Maria de Breda és una antiga església parroquial situada a la plaça de la Vila de Breda (Selva), reconvertida en seu de l'Ajuntament i del Museu Municipal Josep Aragay. Està inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història i descripció La primitiva església romànica va ser construïda entre el 870 i el 1038. El 1162, Guillem, bisbe de Girona, confirmà el lligam amb el monestir de Sant Salvador, el qual comportà algunes disputes entre monjos i rectors. En aquest segle es construí un nou temple d'una nau amb volta apuntada i un absis semicircular, la volta del qual, d'un quart d'esfera, conserva vestigis de pintures murals romàniques. A l'exterior, l'absis està decorat amb un fris d'arcuacions cegues llombardes. En reformes posteriors se li van afegir dues capelles laterals amb volta de creueria, que formen un transsepte. Adossat al costat de migdia del temple hi ha el campanar vuitavat, començat a construir el 1790 gràcies al rector Agustí i Coll, ja que l'original estava en molt mal estat de conservació. Està format per dos cossos, amb obertures d'arc apuntat. Hi ha dues campanes: la petita, que dona els quarts, data del 1771, i la gran, del 1631. La sagristia, també del segle xviii, fou enderrocada el 1961 en una reforma. Arran de la Desamortització de Mendizabal (1836), l'església passà a ser la seu de l'ajuntament del poble i s'hi afegiren dos pisos sobre la nau, de manera que a hores d'ara consta de planta baixa i dos pisos. Al centre de la façana principal hi ha la porta d'entrada d'arc rebaixat, i a sobre, un balcó al primer pis. Al segon pis, dos grans finestrals que continuen a la façana lateral esquerra. El temple també va servir d'escola, seu d'una entitat bancària i el 1974, la zona del presbiteri va ser habilitada com a seu del Museu Municipal Josep Aragay. Referències Bibliografia Pladevall, Antoni. Guies Catalunya Romànica, La Selva. Barcelona: Pòrtic, 2000. ISBN 84-7306-637-5.
Iglesia de Santa María (Breda)

La iglesia de Santa María de Breda está situada en la comarca catalana de La Selva y adaptada actualmente como ayuntamiento y sala de exposiciones. Nombrada por primera vez en el año 1038 en la fundación del monasterio de Sant Salvador de Breda, siendo la iglesia parroquial del núcleo de población hasta la desamortización del siglo XIX. La iglesia original románica tenía una nave y un ábside semicircular, la nave con cubierta de bóveda apuntada y el ábside de cuarto de esfera. Se conservan vestigios de pinturas murales originales. En reformas posteriores se le añadieron dos capillas laterales que forman un transepto. Por el exterior el ábside está decorado con un friso de arcuaciones ciegas lombardas. La iglesia está situada en el centro del pueblo. Fue reformada por última vez en el año 2012, porque la piedra estaba demasiada gastada y se debió reforzar. Bibliografía Pladevall, Antoni (2000). Guies Catalunya Romànica, La Selva (en catalán). Barcelona, Pòrtic. ISBN 84-7306-637-5.
Iglesia de Santa Eugenia de Berga

La iglesia de Santa Eugenia de Berga, está situada en el centro del pueblo de Santa Eugenia de Berga, en la comarca de Osona. Construida en el siglo XI, es de estilo románico. Fue ampliada durante el siglo XII, y posteriores reformas en el año 1664 modificaron su planta con la creación de dos naves laterales. En la restauración del año 1955, se procedió al derribo de las capillas para retornar a su estructura primitiva. Consta de planta de cruz latina con una nave única cubierta con bóveda de cañón, encabezada por un transepto donde se abren tres ábsides semicirculares con los altares dedicados a Santa Cecilia (el de la izquierda), en Santa Eugénia (el central) y a Santiago (el de la derecha). En la intersección de la nave y el transepto se levanta una cúpula sobre trompas, formando un cimborrio en el exterior, de base octogonal, sobre el que se levanta un campanario de torre de dos pisos con ventanas dobles en el primer cuerpo y triples en el segundo. Destaca la portalada de acceso, en la fachada de poniente, con arquivoltas decoradas con motivos vegetales y dos pares de capiteles también esculpidos. En el Museo Episcopal de Vich se conservan restos de pinturas murales y dos lipsanotecas románicas de este templo. Véase también Bienes de interés cultural de la comarca de Osona Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias Bibliografía M. Lluïsa Ramos, Catedrals monestirs i grans edificis religiosos, 2005, Barcelona, Geoestel, ISBN 84-96295-15-X. (en catalán) Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa Eugenia de Berga.
Ficosa

Ficosa International S.A. – hiszpańskie przedsiębiorstwo z siedzibą w Barcelonie. Działa w branży samochodowej, zajmując się rozwojem i produkcją komponentów do samochodów osobowych i ciężarowych. Jest jedną z wiodących hiszpańskich firm tej branży, posiada zakłady w Europie, Azji, Ameryce Płn. i Ameryce Płd., zatrudnia ponad 7000 pracowników (2009). W Polsce posiada zakład w Dąbrowie Górniczej, produkujący m.in. lusterka samochodowe dla klientów takich jak Fiat, IVECO, Volkswagen, Skoda, PSA.
El Morell

El Morell (spanisch Morell) ist eine katalanische Gemeinde mit 3.811 Einwohnern (Stand: 2025) in der Provinz Tarragona im Nordosten Spaniens. Sie liegt in der Comarca Tarragonès. Die Gemeinde besteht aus zahlreichen Einzelsiedlungen. Geographische Lage El Morell liegt etwa zehn Kilometer nördlich vom Stadtzentrum von Tarragona und knapp 85 Kilometer westsüdwestlich von Barcelona am Francolí in einer Höhe von ca. 100 m. Durch die Gemeinde führt die Autovía A-27. Bevölkerungsentwicklung Sehenswürdigkeiten Martinskirche (Iglesia de San Martín) Reste der alten Befestigungsmauern Rathaus, ehemaliges Herrenhaus der Familie Montoliu Persönlichkeiten Gerard Garriga (* 1993), Fußballspieler Weblinks Einzelnachweise
El Morell

El Morell település Spanyolországban, Tarragona tartományban. El Morell El Rourell, Vallmoll, Els Garidells, Perafort, La Pobla de Mafumet, Vilallonga del Camp és La Selva del Camp községekkel határos. Lakosainak száma 3811 fő (2025). Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
El Morell

El Morell é um município da Espanha, na comarca do Tarragonès, província de Tarragona, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 5,92 km² de área e em 2021 tinha 3 732 habitantes (densidade: 630,4 hab./km²). Limita com os municípios de El Rourell, Vallmoll, Els Garidells, Perafort, La Pobla de Mafumet, Vilallonga del Camp e La Selva del Camp. Referências
Эль-Морель

Эль-Морель (исп. El Morell) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Таррагона в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Таррагонес. Занимает площадь 5,92 км². Население — 3 395 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Официальная страница Архивная копия от 5 сентября 2011 на Wayback Machine Información general (en catalán) Datos estadísticos
El Morell

El Morell är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Tarragona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 3 514. Arean är 5,9 kvadratkilometer. El Morell gränsar till El Rourell, Vallmoll, Els Garidells, Perafort, La Pobla de Mafumet, Vilallonga del Camp och La Selva del Camp. Terrängen i El Morell är platt. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör El Morell.
Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública de la Generalitat de Catalunya

El departament de Politiques Digitals i Administració Pública va ser un dels departaments de la Generalitat de Catalunya, creat pel Govern de Catalunya 2018, i successor del Departament de Governació, Administracions Públiques i Habitatge. Actualment forma part del Departament d'Empresa i Treball amb rang de secretaria. Funcions Li corresponen les funcions: L'impuls d'estratègies i avaluació de les administracions públiques i del sector públic, així com la seva estructura i dimensionament, organització, funcionament, coordinació i desenvolupament de l'administració electrònica, la formació del personal al servei de les administracions públiques i la funció pública. Les telecomunicacions i la societat digital. Les polítiques de ciberseguretat i de serveis d'identificació electrònica, i d'identitat i confiança digital. La confecció i la direcció de les polítiques d'innovació del sector de les tecnologies digitals avançades referents a les ciutats intel·ligents, dades massives i tecnologies del mòbil. Qualsevol altra que li atribueixin les lleis i altres disposicions. Resta adscrit al departament l'Escola d'Administració Pública de Catalunya. Llista de Consellers Notes Referències Enllaços externs Departament de Polítiques Digitals i Administració Pública de la Generalitat de Catalunya - Lloc web oficial
Sant Esteve de les Pereres

Sant Esteve de les Pereres és una església romànica que es troba al llogaret de les Pereres pertanyent al municipi de Fontanals de Cerdanya a la comarca de la Baixa Cerdanya. Història Esmentada a la fi del segle x a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell. Va patir com quasi totes les esglésies de la zona el saqueig per part de les tropes càtares l'any 1198. Va ser abandonada després dels danys soferts el 1936, poc després es va enfonsar la part central de la nau. L'any 1992 va ser restaurada. Edifici La construcció data de la meitat del segle xii, als murs de la nau s'aprecia clarament fileres d'opus spicatum fins a una alçada d'uns 2,80 metres des d'aquí les fileres són de carreus més grans allargats i sensiblement treballats formant murs d'1,50 metres de gruix. Dos arcs torals de mig punt divideixen la nau en tres trams. A les reformes del segle xviii es van obrir dues capelles laterals a tots dos costats i una fornícula per situar l'antiga pica baptismal d'immersió. L'absis semicircular és més petit que la nau, té una finestra de doble esqueixada i arc circular de dovelles treballades rudimentàriament. A la façana de ponent de la mateixa amplada tenia un campanar de cadireta de dues obertures que va ser remodelat a la reforma del segle xviii, quan també es va traslladar la porta d'entrada a aquesta mateixa façana. Vegeu també Art romànic de la Baixa Cerdanya Bibliografia Ventosa i Serra, Enric. Les esglésies romàniques de la Cerdanya. Barcelona: Farell, 2004. ISBN 84 95695 39 1.
Iglesia de San Esteban (Les Pereres)

La iglesia de Sant Esteve de les Pereres, se encuentra en la entidad de población de Les Pereres perteneciente al municipio de Fontanals de Cerdaña de la comarca de la Baja Cerdaña (España). Historia Está documentada a finales del siglo X en el acta de consagración de la Seo de Urgel. Sufrió, como casi todas las iglesias de la zona , el saqueo por parte de las tropas cátaras en el año 1198. Fue abandonada después de los daños sufridos en 1936. Con motivo de este abandono se derrumbó la parte central de la nave. En el año 1992 se procedió a su restauración. El edificio La fecha de su construcción está datada de mitad del siglo XII. En los muros de su nave se aprecia claramente hileras de opus spicatum hasta una altura de unos 2,80 metros a partir de esta medida las hileras son de piedras más grandes, alargadas y sensiblemente trabajadas formando muros de 1,50 metros de grueso. Dos arcos torales de medio punto dividen la nave en tres tramos. En reformas del siglo XVIII se abrieron dos capillas laterales en ambos lados y un orificio para poner la antigua pila bautismal de inmersión. El ábside semicircular más pequeño que la nave tiene una ventana estrecha trabajada rudimentariamente. En la fachada de poniente tenía un campanario de espadaña de su misma anchura, con dos aberturas que fue remodelado en la reforma del siglo XVIII, cuando también se trasladó la puerta de entrada a esta misma fachada. Bibliografía Ventosa i Serra, Enric (2004). Les Esglésies romàniques de la Cerdanya. Farell Editors. ISBN 84-95696-39-1.
Mataró Parc

Mataró Parc es un centro comercial ubicado en la parte norte de la ciudad de Mataró (Barcelona) España, inaugurado el 12 de junio del 2000.​ Previamente a su apertura, sufrió algunos problemas con los permisos municipales, hecho que retardó su apertura.​ El centro cuenta con más de 140 000 m² de superficie comercial, y un aparcamiento con una capacidad para 3500 vehículos. Se calcula que aproximadamente recibe 15 millones de visitantes al año. Establecimientos destacados Alcampo:​ Hipermercado con una superficie de más de 7000 metros cuadrados. Kinépolis: Complejo de multicines compuesto por 12 salas de proyección. En el año 2009 se implantó la tecnología Real D en este cine, conjuntamente con el estreno de la película Monstruos contra alienígenas. Se abrió un año después de la apertura del centro. Media Markt: Tienda de electrónica con una superficie de 2000 m². Sustituyó la tienda de electónica de la quebrada Eldo. Además cuenta con una gran variedad de tiendas de primeras marcas textiles, cómo Cortefiel, Mango o Zara, y una zona de restaurantes, entre los que destaca McDonald's o Foster's Hollywood. Véase también Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Mataró Parc.
L’Ametlla de Mar

L’Ametlla de Mar (auf Spanisch La Ametlla de Mar) ist eine Gemeinde in der katalanischen Provinz Tarragona in Spanien. Bei einer Fläche von 67,14 km² beträgt die Einwohnerzahl 7.446 (Stand: 2025). Die Stadt ist auch unter dem Namen La Cala bekannt. Obwohl an der touristisch geprägten Costa Daurada gelegen, bleibt L’Ametlla de Mar vom Fischfang geprägt. Im Stadtteil Calafat befindet sich die permanente Motorsport-Rennstrecke Circuit de Calafat. Persönlichkeiten mit Verbindung zu L’Ametlla de Mar Christian Hasse (* 1931), deutscher Maler Weblinks Information der Generalitat de Catalunya Einzelnachweise
L’Ametlla de Mar

L’Ametlla de Mar település Spanyolországban, Tarragona tartományban. L’Ametlla de Mar El Perelló, Tivissa és Vandellòs i l’Hospitalet de l’Infant községekkel határos. Lakosainak száma 7446 fő (2025). Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
L'Ametlla de Mar

L'Ametlla de Mar è un comune spagnolo di 5 015 abitanti situato nella comunità autonoma della Catalogna e conosciuto anche con il nome di La Cala. Per tale ragione i suoi abitanti sono denominati caleros (calero al singolare). Fino al 1891 ha fatto parte del comune di el Perelló. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su L'Ametlla de Mar Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ametllamar.cat. (CA) L'Ametlla de Mar, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
L'Ametlla de Mar

L'Ametlla de Mar is een gemeente in de Spaanse provincie Tarragona in de regio Catalonië met een oppervlakte van 67 km². L'Ametlla de Mar telt 7.102 inwoners (1 januari 2016). Deze gemeente kent naast L'Ametlla de Mar (met haven) zelf meerdere plaatsen/dorpen waaronder: Calafat (jachthaven en circuit), Sant Jordi d'Alfama (jachthaven), Les Tres Cales, Cala Nova, Roques Daurades en L'Estany. Demografische ontwikkeling Bron: INE, 1897-2011: volkstellingen Opm.: Tot 1897 behoorde L'Ametlla de Mar tot de gemeente Perelló Foto's
L'Ametlla de Mar

L'Ametlla de Mar (em catalão e oficialmente) ou La Ametlla de Mar (em castelhano), também conhecido como La Cala e, no passado como La Cala de l'Ametlla, é um município da Espanha na comarca do Baixo Ebro, província de Tarragona, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 66,9 km² de área e em 2021 tinha 7 131 habitantes (densidade: 106,6 hab./km²). Demografia Referências
Л’Амеллья-де-Мар

Л’Амеллья-де-Мар (кат. l'Ametlla de Mar) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Таррагона в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Баш-Эбре. Занимает площадь 66,87 км². Население — 7071 человек (на 2007 год). Население Примечания Ссылки Официальная страница
L'Ametlla de Mar

L'Ametlla de Mar är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Tarragona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 7 688. Arean är 67 kvadratkilometer. L'Ametlla de Mar gränsar till El Perelló, Tivissa och Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant. Terrängen i L'Ametlla de Mar är platt åt sydväst, men norrut är den kuperad. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör L'Ametlla de Mar.
Església de Sant Josep Oriol (Barcelona)

L'Església de Sant Josep Oriol és un temple de culte catòlic situat als carrers de la Diputació i de Villarroel, al barri de l'Antiga Esquerra de l'Eixample de Barcelona. Història El dia de Nadal del 1907, el cardenal Casañas va fer públic l'anunci del projecte per a erigir un temple dedicat a Josep Oriol en uns terrenys de 3.800 m² oferts per Magdalena Modolell i Freixas (1848-1915), fervent devota del sant. L'escriptura de donació es va signar el 3 d'abril del 1909, any de la canonització. La primera pedra del temple, projectat per l'arquitecte Enric Sagnier i Villavecchia, es va col·locar el 27 de juny del 1915, i fou inaugurat el 10 d'octubre del 1926, tot i que les obres del campanar del rellotge i de la façana foren completades el 1930 pel seu fill Josep Maria Sagnier i Vidal-Ribas. El 23 de març del 1931, festa del sant, va ser consagrat pel bisbe Manuel Irurita. Des del 1918 hi havia una capella provisional al carrer de Villarroel, en els locals que havien de ser destinats a escoles parroquials i que actualment ocupen diverses dependències. El 15 de maig del 1936 va ser anomenada Basílica menor pel papa Pius XI, essent la cinquena de Barcelona que assolí aquest títol. L'església va ser incendiada el mes de juliol del mateix any, i va ser reconstruïda un cop acabada la Guerra Civil espanyola, tardant uns 12 anys. El 1965 s'hi van celebrar per primera vegada misses en català i el 1982 se'n van restaurar els campanars. Edifici Consta de tres naus i creuer. La façana, amb dues torres bessones, és d'aspecte renaixentista. S'obre amb un triple portal d'arcs de mig punt i una galeria amb cinc obertures. Entre elles hi ha un fris de mosaic venecià, colorista, que commemora la canonització de Sant Josep Oriol i l'ofrena del temple, d'Eliseu Querol. Aquest temple representa una innovació estilística de la seva època, ja que en lloc d'utilitzar els estils medievalistes habituals llavors, com el neogòtic o el neoromànic, es basà en la tipologia basilical romana de naus separades per columnes amb arcs, posteriorment molt usat en la postguerra. En la decoració interior destaquen els mosaics, obra de Lluís Bru. A més de l'església, el conjunt incloïa un teatre i unes escoles. Referències Bibliografia Barjau, Sergi et al. Sagnier arquitecte: Barcelona 1858-1931. Barcelona: Antonio Sagnier, 2007, p. 350-353. ISBN 978-84-612-0215-7. Lligadas Vendrell, Jaume «La Torre Modolell, els valors patrimonials d'un edifici del segle XIX». I Trobada de Centres d'Estudis i d'Estudiosos d'Eramprunyà [Gavà], 25-10-2008, p. 11-22. Vegeu també Casa Sagrera (Barcelona) Casa Modolell Can Modolell (Viladecans)
Basilica of Saint Joseph Oriol

The Basilica of Saint Joseph Oriol is a basilica in Barcelona, Catalonia. History Construction of the church began in 1915, under the architect Enric Sagnier. The church was officially opened in 1926 although the works of the clock tower and facade were not completed until 1930. On 15 May 1936 it received the title of minor basilica granted by Pope Pius XI. It was the fifth church of Barcelona to receive this title. The church was burned in July 1936, and was rebuilt after the end of the Spanish Civil War. The reconstruction of the temple was slow, taking about 12 years. References
Basílica de San José Oriol

La basílica de San José Oriol es un templo católico situado en el barrio del Ensanche de Barcelona, en el número 145 de la calle Diputación (entre las calles Conde de Urgel y Villarroel). Historia El proyecto de la iglesia fue anunciado en 1907 por el cardenal Casañas, para erigir un templo dedicado a san José Oriol, ante su futura canonización, que tuvo lugar en 1909. La construcción se inició en 1915, obra del arquitecto Enric Sagnier i Villavecchia, y se inauguró oficialmente en 1926, aunque las obras del campanario y de la fachada no se completaron hasta 1930; las obras fueron finalizadas por Josep Maria Sagnier i Vidal, hijo de Enric. El 23 de marzo de 1931, fiesta de San José Oriol, fue consagrado por el obispo de Barcelona Manuel Irurita.​​ El 15 de mayo de 1936 recibió el título de Basílica menor, concedido por el papa Pío XI.​ Fue la quinta iglesia de Barcelona que consiguió este título.​ La iglesia fue incendiada el mes de julio de 1936, y fue reconstruida una vez acabada la Guerra Civil. La reconstrucción del templo fue lenta, tardando unos doce años. En 1965 se celebraron por primera vez misas en catalán. En 1982 se restauraron los campanarios.​ El edificio El templo consta de tres naves y crucero. La fachada, con dos torres gemelas, es de aspecto renacentista. Se abre con un triple portal de arcos de medio punto y una galería con cinco aberturas. Entre ellas hay un friso de mosaico veneciano, colorista, que conmemora la canonización de San José Oriol y la ofrenda del templo, posiblemente de Enric Querol.​ Este templo representa una innovación estilística de la época, ya que en vez de utilizar los estilos medievalistas habituales entonces –como el neogótico o el neorrománico-, se basa en la tipología basilical romana de naves separadas por columnas con arquerías, posteriormente muy utilizado en la posguerra. En la decoración interior destacan los mosaicos, obra de Lluís Bru. Además de iglesia, el conjunto comprendía un teatro y unas escuelas.​ Véase también Anexo:Basílicas de Barcelona Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Basílica de San José Oriol.
Basilique Saint-Joseph-Oriol de Barcelone

La basilique Saint-Joseph-Oriol est une église catholique située dans le quartier de l'Eixample à Barcelone. Histoire Le projet de l'église a été annoncé en 1907 par le cardinal Casañas, pour ériger un temple consacré à saint José Oriol, avant sa future canonisation, qui a eu lieu en 1909. La construction a débuté en 1915, œuvre de l'architecte Enric Sagnier i Villavecchia, et a été inaugurée officiellement en 1926, bien que les travaux du campanile et de la façade aient été complétés jusqu'en 1930 ; les travaux ont été terminés par Josep Maria Sagnier i Vidal, fils d'Enric. Le 23 mars 1931, fête de San José Oriol, l'édifice a été consacré par l'évêque de Barcelone Manuel Irurita. Le 15 mai 1936 l'église a reçu le titre de basilique mineure, accordé par le pape Pie XI. Elle était la cinquième église de Barcelone à avoir obtenu ce titre. L'église a été incendiée en juillet 1936, et a été reconstruite une fois la guerre civile espagnole achevée. La reconstruction a été lente, durant quelque douze années. En 1965 ont été célébrées pour la première fois des messes en catalan. En 1982 les deux campaniles sont restaurés. Le bâtiment L'église a un plan à trois nefs et une croisée. La façade, avec deux tours jumelles, est d'aspect Renaissance. Outre l'église, l'ensemble comprenait également un théâtre et quelques écoles. Références Source de traduction (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Basílica de la Merced (Barcelona) » (voir la liste des auteurs). Portail du catholicisme Portail de Barcelone Portail de l’architecture chrétienne