NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Valldecerves

Valldecerves és una masia del municipi de Querol (Alt Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La masia està formada per un conjunt d'edificacions integrades en una estructura complexa que inclou una petita església romànica dedicada a Sant Jaume. Són construccions de pedra vista i cobertes de teula a una o dues vessants. L'edifici principal d'aquest conjunt és de planta rectangular i de dos pisos d'alçària. Una construcció amb porta allindanada dona accés a un petit pati on s'obre la porta de l'habitatge, d'arc de mig punt adovellada. La resta d'obertures, irregularment distribuïdes, són en general rectangulars. Tot i no haver estat possible localitzar cap documentació que permeti situar l'origen concret de Cal Valldecerves, fonts orals la consideren com una de les més antigues de la zona. Recentment ha estat objecte d'obres de restauració i és utilitzada com a segona residència. Referències Bibliografia Diversos autors: Gran Geografia Comarcal de Catalunya 1982 Enllaços externs «Valldecerves». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Vallfogona (la Pobla de Lillet)

Vallfogona és una masia del municipi de la Pobla de Lillet (Berguedà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia coberta a dues vessants i amb carener perpendicular a la façana, orientada a migdia. La masia fou construïda en un terreny molt desnivellat i respon a un senzill edifici de la zona muntanyosa de la comarca; les finestres són de reduïdes dimensions i es conserven rústegues llindes de fusta, tot i que algunes foren reformades al segle xix i la fusta fou substituïda per emmarcaments d'obra vista. A la primeria del segle xx es va reparar el teulat estabilitzar l'estructura, però el 2009 era en molt mal estat. Història El lloc de Vallfogona és documentat des de l'any 985, concretament quan es va consagrar l'església de Sant Cristòfol, Santa Susanna i Sant Nazari de Vallfogona; l'església fou parroquial durant tota l'època medieval i el rector servia també a l'església veïna de Santa Maria de Falgars. L'edifici va abandonar-se al segle xv i encara no s'han localitzat les restes. L'any 1354 ja és documentat el Mas de Vallfogona (mas Serra de Vallfogona) que al segle xvii fou totalment reconstruït. Referències
Sant Pere de Castellnou d'Oluges

Sant Pere de Castellnou d'Oluges és l'església parroquial de Castellnou d'Oluges, al municipi de Cervera (Segarra), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya Descripció Església feta de paredat de pedres mal col·locades i de diferents mides. A l'interior de l'edifici es veu primerament el cor sota d'un arc carpanell. Presenta una nau central amb capelles laterals, en dues d'elles hi ha dos sarcòfags gòtics: 1- Caixa que descansa sobre dos blocs de pedra. La part frontal està ricament esculpida amb una mena de figures trilobades emmarcades en motllures llises. La tapa reprodueix els mateixos motius que la caixa, però a més té l'escut nobiliari i la figura d'un castell. 2- Caixa de pedra en la qual es poden veure dos escuts nobiliaris, dins els quals hi ha la imatge d'un castell amb tres torres, la central més alta que les laterals i amb tres portes corresponents a la zona central, que queden separades per panys de paret. Entre els dos escuts de la caixa hi ha un relleu rodó. A la tapa hi ha tres escuts idèntics als dos laterals de la caixa. El sostre presenta volta d'aresta, amb claus que se situen a l'encreuament dels nervis. Els murs laterals presenten contraforts i petites obertures. A la capçalera, al costat dret, hi ha el campanar de planta quadrada amb quatre obertures. La porta d'accés a l'església és rectangular i ve situada al fons d'un llindar botzinat format per un sistema de motllures cadascuna de les quals presenta una triple incisió que limita dos cordons, el superior dels quals és més ample que l'inferior. A la llinda observem una motllura amb relleu que es recolza en dues mènsules amb decoració anàloga a la de la resta de la porta. A sobre d'aquesta hi ha un frontó limitat sobre un arc rebaixat que descansa en dues cartel·les. Al centre, dos lleons sostenen l'escut de la família que devia ajudar en la construcció de l'església. A l'esquerra hi ha l'escut d'un castell amb dues torres i a l'altre costat un amb una creu damunt una bola. Per damunt de tota l'estructura hi ha un escut romboïdal amb un motiu recurrent: un castell amb tres torres. Notícies històriques L'església parroquial de Sant Pere, refeta al s. XVI, conserva dos sarcòfags de pedra de les famílies Oluja i Castellnou. No en queda res del retaule que obrà durant el primer terç del s. XVI el pintor Joan Pau Guardiola, dit “lo Mut”. Les referències heràldiques de la façana són una característica especial del poble de Castellnou d'Oluges. Referències
Iglesia de San Pedro (Castellnou de Olujas)

La iglesia de San Pedro (en catalán: església de Sant Pere) es un templo católico situado en la plaza Mayor de Castellnou de Olujas, en la comarca de La Segarra, provincia de Lérida, Cataluña, España. La fecha de construcción es desconocida, pero se sabe que fue restaurada durante el siglo XVI​ y que durante todo este tiempo, ha sufrido alguna pequeña remodelación. Características La iglesia sólo tiene una sola nave.​ En el interior podemos encontrar los sarcófagos de piedra de las familias Oluja y Castellnou.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Pedro. Información sobre la iglesia en Pueblos de Cataluña
Ajuntament d'Agramunt

L'Ajuntament d'Agramunt és un edifici del municipi d'Agramunt (Urgell) declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció Substituint l'anterior edifici comunal, a la plaça de l'Església, s'edificà la nova Casa del Consell de la Vila. Prengué la forma d'una construcció quadrangular amb planta baixa, pis i golfes. La seva façana consta d'un nivell inferior que s'obre a la plaça a partir d'una porxada d'arcs de mig punt sobre pilars pilars quadrangulars i un pis noble emfasitzat amb triple balconada. La balconada central, més destacada, és una porta allindanada, envoltada per un lleu encoixinat a saltacavall al centre del qual es disposa en relleu l'escut de la vila, sostingut per minyons a la manera de les tipologies siscentistes. Les golfes són marcades per una galeria d'obertures de mig punt sobre pilars quadrats, separada del pis inferior per una cornisa. Completa l'ornamentació de l'edifici l'encoixinat de les cantoneres on s'alternen blocs rectangulars i romboidals. Per les seves característiques, l'Ajuntament d'Agramunt es relaciona tradicionalment amb els de Cervera i Manresa, i especialment amb el primer, a causa tant de la solució de l'emmarcament de les obertures principals amb dovellatge a saltacavall amb escut sobre la clau, com de la divisió entre s cossos horitzontals de l'alçat de la façana, amb un cos de finestres-galeria sobre cornisa al nivell de les golfes, així com pel seu emmarcament, amb l'encoixinat de les cantonades. César Martinell suposava que l'Ajuntament d'Agramunt era obra de Francesc Puig, escultor i autor documentat de l'Ajuntament cerverí cap a l'any 1682, si bé un major grau d'elaboració en els detalls i la composició d'Agramunt fan pensar en aquest darrer cas en una cronologia més avançada. Això no obstant, el conjunt de Cervera palesa una més directa i coherent interpretació de la lògica dels elements que empra, que no trobem a Agramunt, on l'encoixinat ha perdut entitat i relleu en favor de les raons ornamentals, la qual cosa permet la seva utilització en la balconera central: més que un element tectònic, és aquí una decoració significant, al servei de l'enaltiment de l'àrea noble. Tal opinió comportaria, si més no, pensar en una mà diferent de la d'en Puig, i que, tenint present el model de Cervera, l'Ajuntament d'Agramunt és datable amb posterioritat, fins i tot ja dins cronologies del segle xviii. Referències
Ajuntament de Sentmenat

L'Ajuntament de Sentmenat és un edifici del municipi de Sentmenat (Vallès Occidental). L'obra està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici de la Casa de la Vila forma part del conjunt de la plaça porticada, constituïda per arcs de mig punt (cinc als costats laterals i cinc al costat de la façana, a més dels tres de la Casa de la Vila). L'ajuntament, és un edifici de planta i dos pisos amb teulada a quatre vessants i torre superior, també amb coberta a quatre vessants. A la façana principal hi ha, al fons del porxo, la porta d'accés allindanada i dues finestres de la mateixa tipologia. Damunt dels arcs del porxo hi ha, al primer pis, un balcó corregut de tres obertures rectangulars i, al segon pis, tres finestres rectangulars. Totes les obertures són emmarcades en pedra. A la part superior hi ha un ràfec sobresortint. La torre del Rellotge, centrada, té base quadrada i pilastres adossades de tipus clàssic. Referències
Ca n'Alzina (Sabadell)

Ca n'Alzina o Ca n'Alsina és una masia del municipi de Sabadell, a tocar de Polinyà (Vallès Occidental), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia amb característiques típiques del grup II (Danés). Ca n'Alzina presenta una planta rectangular, estructura dividida en tres crugies, planta baixa i pis. La planta baixa té un gran portal d'accés d'arc rodó de mig punt i adovellat a cada costat sengles finestres la de l'esquerra arrebossada i la de la dreta amb pedres d'emmarcament. Al pis, tres obertures de finestres rectangulars de diferents mides. La finestra que dona a la crugia central accentua l'eix de simetria a la façana. A la llinda té gravada una data (1609 i Pere Joan Alsina) possiblement commemora una reestructuració. La coberta de teules àrabs i ràfec d'escàs voladís, és a dos vessants i carener perpendicular a la façana. Posteriorment, s'han fet treballs de restauració i recuperació que en l'actualitat han donat com a resultat la conservació de la masia. S'han respectat les primigènies estructures, tant a l'interior com a l'exterior. Al costat esquerre o ponent s'ha afegit un cos que no era propi de la primera edificació, però per motius de l'explotació de la masia, s'ha dedicat a estables per a bestiar. A la façana principal es conserva un pedrís i un abeurador per als animals, elements també característics i habituals d'aquests tipus de masia amb bestiar. Referències
Can Baiona (Viladecavalls)

Can Baiona és una masia del municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una masia de planta basilical amb planta baixa, un pis i golfes. A la planta baixa s'obre la porta d'arc de mig punt adovellat que es troba desplaçada cap a l'esquerra respecte a l'eix central de la façana. Al primer pis s'obren tres obertures rectangulars i a les golfes una galeria de tres arcs de mig punt, el central més ample que els laterals. A aquest cos s'adossen altres edificacions que tenen funcions agrícoles com corrals, galliners, magatzems... creant un conjunt força gran. És una masia datada del segle xvi que pertanyé a la família Baiona. L'any 1842 la superfície de les seves terres ocupava 229 quarteres. Referències
Can Boixeres (Viladecavalls)

Can Boixeres o Buxeres és un gran casal situat a dalt d'un turó, al municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental), catalogat com a bé cultural d'interès local. Història Va ser construïda durant el primer terç del segle xx per Lluís Maria Buxeres i Fabré (†1981). Era fill del comerciant de productes colonials Joan Buxeres i Bultó (†1935), que el 1895, juntament amb el seu germà Francesc d'Assís (†1924) i Josep Font i Ginebra, havien fundat la societat de comerç colonial Buxeres Germans i Font. El 1936, a l'esclat de la Guerra Civil, el seu oncle Enric Buxeres i Bultó fou assassinat a la torre. Descripció És de planta de creu grega amb cossos afegits als encreuaments formant un quadrat. La teulada és a quatre vessants i els colors de les teules fan un dibuix geomètric. El parament és de pedra petita irregular unida amb mortes i les obertures, totes rectangular, estan emmarcades per una motllura. En un costat hi ha un cos annex de planta semicircular i un pis on les partes de tancament són de vidre. A l'angle nord-est hi ha una torre-mirador annexa. Aquesta torre és de planta quadrangular i té el parament igual a la resta de l'edifici. S'obre una finestra emmarcada per una motllura a cada planta. A la part superior unes grans mènsules aguanten el mirador: un cos quadrangular envoltat per una galeria tancada per una barana de balustres; sobre la barana hi ha dos parells de columnes dòriques per cara que aguanten un fris llis sobre el qual hi ha la teulada a quatre vessants. Referències Vegeu també Can Buxeres Casa Joan Buxeres i Bultó Cristalleria Buxeres Casa Josep Antoni Buxeres Bibliografia Oliver-Bonjoch, Joan «Can Buxeres a l'Hospitalet, la transformació d'una masia en una residència patrícia». Butlletí de la Reial Acadèmia Catalana de Belles Arts de Sant Jordi, núm. 12, 1998, p. 45-49.
Can Ferrers de Baix

Can Ferrers de Baix és una masia del municipi de Matadepera (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La masia de Can Ferrers de Baix es troba en un bon estat de conservació i està integrada en una de les moltes urbanitzacions nascudes en el darrers anys a Matadepera. Aquesta masia presenta la disposició típica de les cases de pagès dels voltants, amb la casa principal seguint una distribució basilical, amb una nau central i dues naus laterals. Així mateix succeeix amb l'alçat, la planta baixa, el pis o planta noble i, sota teulada, les golfes. El mas es troba dins d'un barri o un clos tancat al qual s'accedeix a través d'una porta coberta amb una petita teulada amb vessant a dues aigües. La teulada de la casa, també a dues aigües, és perpendicular al frontis. El ràfec mostra una petita decoració geomètrica a tot el voltant. Les finestres de les façanes laterals presenten els llindars de pedra. A la part posterior de la casa s'aixeca un altre cos annex al principal, la porta, de forma arquitravada, s'obre a l'exterior del clos. En els murs encara podem veure una filera de petites finestres, com espitlleres, que evidencien la seva funció defensiva. La factura dels murs, excepte el frontis que és arrebossat, és de petits còdols barrejats amb morter, reservant les pedres més grans per a les cantoneres de l'edifici. A la part annexa hi havia l'oficina d'informació de la urbanització "Les Pedritxes" i es desconeix si roman avui dia. Història Sota el nom de Can Ferrers es coneixen dos masos. Can Ferrers de Dalt va ser el mas originari, datat a les darreries del segle xiv. Posteriorment, i en una data desconeguda es construí Can Ferrers de Baix, possiblement pel mal estat del casal primitiu, tots dos sota la propietat de la mateixa persona i amb la mateixa extensió de terres i zones de cultiu. Avui dia els dos masos formen part de la urbanització "Les Pedritxes", promoguda pel seu actual propietari, Antoni Barata. La documentació existent no fa referència específica a cap d'aquests dos masos, sinó que adreça el nom genèric de Can Farrés. Referències
Can Garriga (Viladecavalls)

Can Garriga és una masia del municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una masia de planta baixa i un pis amb la teulada a doble vessant i el carener perpendicular a la façana principal. Una escalinata porta a les dues portes d'arc de mig punt que s'obren a la planta baixa; una d'elles té visibles part de les dovelles de pedra. Al primer pis s'obren quatre obertures rectangulars. La façana està arrebossada i pintada. Referències
Can Montllor de Dalt

Can Montllor de Dalt o Can Montllor de la Muntanya és una masia al costat del Torrent de Can Montllor al terme municipal de Sentmenat (el Vallès Occidental) catalogada a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una masia de proporcions asimètriques, formada per dos cossos posats en angle recte coincidents i amb un pati comú. El cos principal, de solució asimètrica, és de més alçada que el lateral, que presenta un aspecte de cos afegit, i adossat per necessitats d'ampliació. La façana principal presenta un portal de molt senzilla factura, sense adovellat i una superfície del mur estucat fins al teulat. La paret lateral dreta rep tota la importància estètica i arquitectònica. La segona planta presenta tres finestres amb elements goticitzants, essent una d'elles més significativa que les altres, situada en el que va ser, abans de la modificació de les estructures arquitectòniques, l'eix de simetria de la façana. Les altres dues finestres que la flanquegen, també reuneixen elements ornamentals goticitzants, malgrat que molt més senzills, en una d'elles totalment desapareguts. Tot fa suposar en un desdibuixament del tipus arquitectònic corresponent a la masia clàssica de Josep Danés del grup II de la seva classificació, en favor d'una ampliació inicial i d'una obligació de variar l'orientació de la casa degut al desnivell que s'aprecia davant d'aquest lateral i que segurament no existia en el seu inici. El carener seria en aquell perpendicular, com és habitual, a la façana. El teulat és d'escassa inclinació. El ràfec només sobresurt en la façana lateral esquerra (posteriorment el frontis de la casa). Referències
Can Padró (Sentmenat)

Can Padró és una masia del municipi de Sentmenat (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia que compren un conjunt volumètric format per diferents elements arquitectònics juxtaposats, intercalant els àmbits destinats a habitacles amb els laborals. La façana presenta diversos aspectes quant a l'estat de conservació: la part lateral esquerra manté, juntament amb els antics elements gòtics (finestra amb decoració de cresteria i emmarcament de pedra) restes de l'antic estucat, mentre en la mateixa façana i immediatament a continuació, la façana està arrebossada i amb balcó cobert amb arc escarser, amb funcions més de tipus estètic que funcional. En els laterals (ponent i llevant), les parets són de pedra i morter. La façana de ponent té una galeria porxada que forma part d'un dels costats adossats (elements adossats a la construcció inicial a causa de les ampliacions funcionals). Aquesta galeria, situada sota la teulada d'un sol aiguavés, s'allarga fins a formar sis arcades sostingudes per columnes, i la seva funció és d'assecador i ubicació del bestiar. Gairebé tota la resta d'elements adossats són també per a aquestes funcions. El carener es manté perpendicular a la façana principal i el ràfec és d'escassa sortida. Referències
Can Puig (Castellbisbal)

Can Puig és un edifici del municipi de Castellbisbal (Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici aïllat de planta rectangular cobert a dues aigües de planta baixa, primer i segon pis. Les obertures estan col·locades simètricament i molt ordenades. Destaca un cos quadrangular adossat a la façana nord de dues plantes amb la teulada plana, cosa que permet disposar d'una terrassa al segon pis i també d'un espai de galeria porticada formada per arcades rebaixades recolzades sobre pilars a la planta baixa i al segon pis. A l'interior destaca els sostres amb volta catalana amb rajoles. Hi ha també les restes de l'antic estable que estan situades al nord de la finca que es troben en ruïnes. El cos antic de la masia és el celler que es va reutilitzar com a cuina. La masia actual és un edifici nou aixecat sobre les estructures de l'antic mas. Història La masia té origen al segle xiv o XV, tot i que les primeres fonts documentals daten del segle xviii, podria ser que per un canvi de nom. La casa va ser reedificada el 1848 i l'edifici actual respon a aquell moment. La casa va restar abandonada a mitjan segle xx i restaurada el 1995. Referències
Can Sanahuja (Viladecavalls)

Can Sanahuja és una masia del municipi de Viladecavalls (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Els segles xviii i xix la heretat és coneguda com a Heretat Marcet després del matrimoni de na Maria Sanahuja amb en Domingo Marcet del Mas i Palet l'any 1757. En aquests temps la masia se situava al terme municipal d'Ullastrell. Compta amb una capella construïda el 1806 en honor de Sant Salvador. A més la masia és fortificada. Descripció És una masia de grans dimensions amb planta basilical. En un lateral hi ha un cos afegit amb galeries i una torre. Hi ha decoració en totxo vist i ceràmica vidriada. Al voltant de la casa hi ha l'antiga era tancada per un mur. En aquest mur es troba un gran portal que pertany al desaparegut palau del Vescomte de Santa Coloma, del carrer Ample de Barcelona: és una porta d'arc de mig punt amb grans dovelles i a la clau hi ha pintada una magrana. La porta està flanquejada per dues fileres de carreus verticals encoixinats i el conjunt està coronat per un porxo amb teulada a dues vessants. Referències
Can Santvicenç

Can Sant Vicenç és una masia annexada a la capella de Sant Vicenç de les Roquetes (municipi de Sant Julià de Ramis, el Gironès) que antigament era el convent. Protegida com a bé cultural d'interès local està quasi tota ensorrada i només resta dempeus la façana (crugia de la façana). L'accés és per porta de llinda plana amb inscripcions "DOMIHS PROR / S VICENTI DE RUPE". Al damunt hi ha una finestra de llinda plana amb un motiu floral gòtic, bisellada per un quart de canya i amb un ampit sortint de formes escairades. La façana es clou amb un ràfec força sortit. L'interior, per l'entrada, dona a l'escala que puja a la sala. Tot el darrere que dona a la muntanya està ensorrat i ple de vegetació. La finestra té un festejador amb espitllera. El ràfec té restes de calç blanca formant triangles. Per l'interior de la masia, a la planta pis, s'accedeix al cor de Sant Vicenç. Notes
Can Torrella de Baix

Can Torrella de Baix és una masia del municipi de Matadepera (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La masia de Can Torrella de Baix segueix la tipologia de la forma basilical tan habitual en aquests indrets. El frontis però, presenta una solució asimètrica deguda possiblement a la situació de la casa en un terreny amb marcat desnivell. Aquest desnivell també ha provocat la juxtaposició d'edificis. La porta d'entrada és d'arc de mig punt adovellat. Algunes finestres, tant al frontis com als laterals, són fetes també amb els llindars de pedra. El carener de la teulada és perpendicular al frontis i el ràfec presenta una senzilla decoració amb motius geomètrics. A la façana lateral dreta, en un nivell més baix, s'obre una altra porta. Actualment, en una de les dependències de la casa, hi ha un restaurant instal·lat en el mateix lloc on antigament es reunien els caçadors. El mas va ser remodelat i condicionat després d'ésser comprat pel senyor Blanch l'any 1923. Per voluntat d'aquest mateix propietari es construí una capella d'estil romànic al mas, on s'instal·là l'altar procedent de l'antiga església parroquial de Matadepera (Can Roure), que era arraconat en una de les dependències del mas. La capella s'advocà a Sant Joan i fou beneïda el 10 de juliol de 1925. Història Can Torrella de Baix fou la nova casa de Can Torrella de Dalt. Començà la construcció a final de segle xiv en el lloc on els propietaris tenien un forn de vidre i un d'obra. Pocs anys després, el mas originari de la família, Can Torrella de Dalt fou venut a Francesc Mata que, aprofitant dependències de l'antic edifici, va construir la Mata Xica. Les propietats de Can Torrella de Baix van passar a mans del senyor Vallès i Mitjans l'any 1901, el fill del qual va vendre la propietat al senyor Blanch i Romeu el 30 de novembre de 1923. Actualment la propietat pertany a la família Fontanals. Cap al 1930 hi feu una estada Francesc Cambó, amic de la família Blanch. Referències