NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Mas del Gasull

El Mas del Gasull o Mas del Gassull, és una obra del municipi de Reus (Baix Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat a la vora dreta del barranc de la Font dels Capellans, entre el camí de la Bassa Nova i el Passeig de la Boca de la Mina. Es tracta d'una edificació aïllada, un habitatge unifamiliar de dues plantes. És de planta rectangular amb l'eix de simetria en sentit sud-est nord-oest. Està format per planta baixa, pis i golfes. Presenta una torre de planta quadrada a l'angle sud, corresponent a la caixa d'escala. L'accés principal és a la façana sud-est. Les obertures estan compostes ordenadament segons l'eix principal (algunes finestres són simulades). Hi ha un balcó damunt de la porta principal i una terrassa a la façana posterior. Les baranes presenten balustres. Els acabats exteriors són en forma d'estucat alternant faixes horitzontals d'obra vista amb faixes llises a la planta baixa, i simulant obra vista al primer pis. Les obertures estan emmarcades i té una coberta inclinada de fort pendent a la part central, la torre i la part nord-est, amb teula plana ceràmica i careners vidriats. A la resta el terrat és a la catalana. El mirador de la torre està decorat interiorment amb motius geomètrics. Hi ha fusta al frontó sud-est. Història El mas era de la família de Fèlix Gassull i Roig, dedicat a la comercialització d'olis, que havia fet societat amb el seu germà, propietari de la Casa Gasull. La primera datació, 1895, correspon a la construcció de la tanca al Passeig de la Boca de la Mina, sense firma. Cap als anys setanta s'hi va instal·lar l'«Escola Mowgli». Referències
Mas Gual (Vilaür)

Mas Gual és una masia del municipi de Vilaür (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al sud del nucli urbà de la població de Vilaür, a tocar del terme. S'hi accedeix des del carrer del Rec. Descripció És una masia de planta més o menys rectangular formada per diversos cossos adossats, corresponents a diferents ampliacions. El nucli original de la masia està situat a la banda de llevant i consta de tres cossos rectangulars, amb les cobertes a un sol vessant i distribuïts en una planta baixa i pis, amb una terrassa a la part superior. Davant la façana sud presenta un porxo amb teulada d'un vessant, sostingut per pilars bastits amb maons i amb un embigat de fusta interior. Les obertures presents a l'edifici són majoritàriament rectangulars, les de la façana sud bastides amb maons i les de l'est emmarcades amb carreus de pedra. També hi ha un gran portal d'arc rebaixat bastit amb carreus ben desbastats de diverses mides. A la cantonada sud-est de la masia hi ha adossat el forn, de planta circular i construït amb pedra de diverses mides, sense desbastar, lligada amb abundant morter de calç. A la part de ponent de la masia hi ha adossats tres cossos rectangulars més, amb les cobertes de dues vessants i distribuïts en dues plantes, resultat d'ampliacions més recents. La masia és bastida amb pedra de diverses mides lligada amb morter, amb carreus a les cantonades. Ha estat objecte d'una restauració recent. Història Consta l'existència d'un antic mas documentat al segle xiii, encara que la construcció actual és del segle xvii amb reformes i ampliacions posteriors. L'edifici ha estat objecte d'una restauració recent que ha respectat el caràcter i l'estructura original. Referències
La Forcarà

La Forcarà o la Folcrà és una masia entre les poblacions de Sant Joan de les Abadesses i Sant Pau de Segúries (el Ripollès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura És una masia de grans dimensions, de planta rectangular, amb planta baixa, dos pisos i golfes. Té la teulada de dos vessants i presenta una façana, al sud, amb galeries de diferents proporcions a cada pis. Mentre a la planta baixa hi ha tres grans arcades que fan de porxada, al primer pis n'hi ha quatre, al segon també n'hi ha quatre de més esveltes i, finalment, dues a les golfes. Actualment la casa està dividida a l'interior en dos habitatges diferents: el dels amos i el dels masovers. A la part de llevant hi ha un cobert afegit, igual que a ponent. Història Al setge de la Força de Girona, durant la Guerra Civil (1462-72), trobem un tal Martí Folcrà, defensor de la reina. La casa apareix als fogatges del 1479 i de 1515, malgrat que l'actual construcció dati del segle xvii, segons es desprèn d'una llinda descoberta fa poc (1697) i d'una de les bigues de la sala principal del primer pis (1674). La darrera gran reforma de la casa tingué lloc als anys 1960 i consistí a adequar els baixos com a garatges i adobar la façana sud. Actualment es troba en molt bon estat de conservació i és segona residència, al mateix temps que explotació agrícola i ramadera important. Referències
La Torre (Avinyonet de Puigventós)

La Torre és una masia del municipi d'Avinyonet de Puigventós inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Mas situat a uns dos quilòmetres al sud-oest de la població a l'altre costat del Manol. Es troba al costat de la carretera que comunica Figueres i Besalú. En el cos principal hi ha un portal d'arc de mig punt amb grans dovelles i dues finestres d'obertures rectangulars amb decoració renaixentista. En la part superior hi veiem un matacà. Al centre del portal hi veiem la data 1541. D'aquest edifici també hem de fer incís en les finestres sobretot les del primer pis, com la de sobre la porta, renaixentista, amb un frontó a cadascun dels extrems dels quals hi trobem dos caps que suporten un guardapols. Al costat d'aquesta finestra trobem una altra del mateix estil però de dimensions menors i amb una decoració més senzilla. A l'altre costat de la finestra més gran es troba un rellotge de sol. Tota aquesta façana ha estat restaurada recentment. Aquest cos principal de la casa té una alçada superior a la resta de la construcció. Al costat esquerre el cos s'ha allargat en època moderna, però conservem de l'original una porta amb una gran llinda amb decoració floral. El cos de la dreta té com a element més destacat una llinda amb una inscripció en llatí. Aquest cos no segueix la línia de la construcció sinó que és perpendicular a la resta de la casa. La façana lateral de la casa conserva encara les parets en pedra, així com algun contrafort, a diferència de la façana principal que està totalment arremolinada. Referències
La Vila de Llaés

El Mas de la Vila o la Vila de Llaés és un mas fortificat en el veïnat de Llaés al terme de Ripoll protegit com a bé cultural d'interès local. La Vila de Llaés està dividida en dos cossos ben diferenciats: un de primitiu amb una estructura quasi medieval i l'altre de tipus netament barroc i datat al segle xviii. L'edifici es troba en estat de degradació degut a l'abandonament, perquè només és habitat pels seus propietaris a la temporada estival. Els masovers viuen en un edifici independent. A la casa gran hi ha una galeria coberta, els pilars de la qual els formen uns atlants llaurats de forma rústica i primitiva. També hi ha alguna porta amb arc de mig punt. És d'interès la capella dedicada a la Mare de Déu del Roser, erigida el segle xviii. A la part primitiva de la masia hi ha algunes llindes datades als segles xv i xvi. Al segle xviii el propietari decidí renovar-la. Començà les obres edificant mig cos nou d'estil barroc amb una gran galeria coberta, amb la intenció que quan hagués acabat aquest el completaria amb l'altra meitat simètrica sobre la part vella de la casa, però morí abans i les obres quedaren interrompudes. Referències «Mas la Vila de Llaés». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
Les Cols

Les Cols és una masia d'Olot protegida com a bé cultural d'interès local. Durant la Guerra Civil va servir de caserna. És un gran casal de planta rectangular amb el teulat a dues aigües i les vessants vers les façanes principals. S'utilitzaren carreus ben escairats per fer les obertures i els angles de l'edifici. Té baixos, planta noble i pis superior. La porta principal és a la façana oest i a la llinda presenta la inscripció de la data de 1779 i dibuixos estilitzats. La façana més remarcable és la sud: els baixos tenen tres grans arcades de mig punt; la planta noble presenta dues arcades de punt rodó sostingudes per columnes de base quadrada i capitells trapezoïdals i al pis superior hi ha sis arcades de mig punt. Tot el conjunt està voltat per un alt mur amb porta d'entrada d'arc de mig punt i petit teulat a dues aigües. Des del maig de l'any 1990 s'hi ha establert el restaurant «Les Cols», l'únic d'Olot que va obtenir dues estrelles Michelin, sota la direcció de Fina Puigdevall. El 2005 va experimentar una transformació i ampliació considerables, tot i conservar els elements essencials per l'estudi d'arquitectes RCR, s'hi van afegir un menjador i uns pavellons que serveixen d'hotel, obra que va contribuir a fer-les guanyar el premi Pritzker. Referències
Les Cols

Les Cols es una masía de Olot, provincia de Gerona, en un sector agropecuario y de importancia interés local. Durante la Guerra civil española sirvió de cuartel.​ Se trata de una gran casa rectangular con tejado a dos aguas e inclinado hacia las fachadas principales. Se utilizaron sillar muy cuadrados para hacer las aberturas y las esquinas del edificio. Tiene una planta baja, un primer piso y un piso superior. La puerta principal está en la fachada oeste y el dintel lleva la inscripción de la fecha de 1779 y diseños estilizados. La fachada más destacada es la sur: la planta baja tiene tres grandes arcos de medio punto; la planta principal tiene dos arcos de medio punto sostenidos por columnas de base cuadrada y capiteles trapezoidales, y la planta superior tiene seis arcos de medio punto. Todo el conjunto está rodeado por un alto muro con una puerta de entrada en arco de medio punto y un pequeño tejado a dos aguas.​ Desde mayo de 1990, el restaurante Les Cols, único restaurante de Olot que ha recibido dos estrellas Michelin,​ está establecido bajo la dirección de Fina Puigdevall.​ En 2005 sufrió una considerable transformación y ampliación, manteniendo los elementos esenciales para el estudio de los arquitectos RCR, se añadió un comedor y pabellones para servir de hotel,​ obra que contribuyó a la obtención del Premio Pritzker.​​ Referencias Enlaces externos
Mas Llong

Mas Llong o Llonch és un edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya a uns tres quilòmetres al NO del poble de la Jonquera, format per diferents cossos, alguns dels quals estan totalment en ruïnes. Tots els edificis són en paredat de pedres irregulars, de planta rectangular, amb teulat de teules de dos vessants en tota la construcció, exceptuant un tram de l'habitatge a on la coberta és a un vessant, a manera de torre. El primer dels cossos que hi ha, és l'antiga pallissa, i tot i que la façana principal està en bon estat, la resta de murs, així com la coberta està derruïda. Pel que fa a l'habitatge, és de planta baixa, pis i golfes, amb una escala exterior, per accedir al primer pis, suportada per un porxo que dona pas a una porta d'accés al primer pis. Al costat d'aquest porxo hi ha una petita construcció, que servia com a estable. Les obertures de l'habitatge són carreuades, i algunes de les finestres tenen un ampit força destacat. La part de la façana més allunyada de la pallissa no compta amb planta golfes, i el teulat d'aquest és a un vessant i està orientada cap a la façana lateral i no a la principal com a la resta de les cobertes de l'edifici. Tant la façana lateral com la posterior compten només amb una obertura de petites dimensions. Referències
Mas Margall (Port de la Selva)

Mas Margall és una masia del municipi del Port de la Selva inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat a ponent del nucli urbà de la població del Port de la Selva, a escassa distància de la carretera GIP-6041 dins del quilòmetre sis, en un dels vessants del puig Margall. Masia aïllada de planta més o menys rectangular construïda en un terreny en pendent, amb alguna part excavada retallant la roca de granit natural. Consta de tres cossos adossats, amb les cobertes enrunades i distribuïda en planta baixa i pis. La façana principal, orientada a migdia, presenta una obertura d'arc rebaixat amb les lloses allargades disposades a sardinell, destinada al bestiar i situada a la planta baixa. Davant del parament hi ha una lliça delimitada per un mur de traçat irregular, bastit amb la tècnica de la paret seca. La façana de llevant presenta una porta directa al pis, a causa del desnivell existent, que permet l'accés a l'habitatge. A la façana de tramuntana es conserven unes estretes obertures a manera d'espitlleres i una porta amb un arc de descàrrega a la part superior, però totes són tapiades. La façana de ponent presenta un contrafort de reforç i, a l'extrem sud-est, hi ha el cos més tardà que integrava el forn de coure pa. Actualment, aquesta part de la construcció està força enrunada. L'edificació destinada a estables i magatzems, situada a la banda de ponent de la construcció i formada per dues crugies, és oberta a migdia mitjançant dues grans arcades bastides amb lloses de pedra disposades a sardinell, i recolzades sobre pilars. La crugia de llevant conserva dues tramades d'una volta d'arestes de pedra morterada, amb restes de l'encanyissat original. Al costat hi ha una petita estança veïna coberta amb una volta de canó, amb restes de l'encanyissat primitiu. A l'interior de l'edifici també hi havia sostres embigats, tot i que actualment s'han perdut. La construcció és a base de rebles lligats amb morter de calç, amb predomini total del granit. A pocs metres de distància al nord hi ha una font, actualment reformada. Presenta un arc rebaixat bastit amb lloses disposades a sardinell i unes escales de pedra que permeten accedir a l'interior. Història El Mas Margall és emplaçat dins l'antic territori del monestir de Sant Pere de Rodes. Antigament era conegut com a mas Alzina. El 1671 fou establert en emfiteusi a favor d'Esteve Feliu de la Vall i, més tard, a Francisco Morell i Mates. El 1776 pertanyia a Joan Subiré. Apareix documentat a partir del cens de 1787 i formava part de les possessions del Monestir de Sant Pere de Rodes. A causa de la llei de Desamortització dels béns eclesiàstics del 1835 aquest mas passà a poder de l'Estat i fou subhastat segons consta al B.O. de la província de Girona de l'any 1844. El Mas Margall, amb casa, paller, era i 150 vessanes de terreny erm, fou adquirit per Agustí Tiffi, francès resident a Figueres. L'any 1900 va ser ocupat pels consorts selvatans Romà Corcoll i Llúcia Gran. Durant aquest segle va caure en un abandonament progressiu i actualment presenta un estat ruïnós. Referències
Mas Moncanut

Mas Moncanut és una masia del terme de l'antic poble de l'Estela, actualment al municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada al sud-oest del petit nucli de l'Estela, que es troba al nord-oest del municipi de Cabanelles al qual pertany. Està ubicat a l'esquerra del camí de Sant Martí Sesserres a Albanyà. Masia de grans dimensions formada per tres grans cossos adossats que li proporcionen una planta més o menys rectangular. L'edifici principal presenta la coberta de teula de dues vessants i està distribuït en planta baixa, dos pisos i golfes. Majoritàriament, la construcció presenta obertures rectangulars emmarcades amb carreus de pedra i amb les llindes planes. Les finestres tenen els ampits motllurats. A la façana principal, orientada a migdia, destaca el portal d'accés a l'interior, amb una llarga inscripció gravada a la llinda força malmesa. A la banda de llevant hi ha adossat un altre cos rectangular, distribuït en dues plantes, destinat als usos agrícoles. De la façana principal cal destacar una gran arcada oberta de mig punt, bastida en pedra desbastada disposada a sardinell. Al pis hi ha alguna petita finestra d'arc rebaixat bastida en pedra també. A la banda de ponent hi ha un altre cos destinat als usos agrícoles. És rectangular, coberta d'un vessant i distribuït en una sola planta. Presenta dues arcades de mig punt obertes per accedir a l'interior. Són de diferent mida, estan bastides en pedra, tot i que arrebossades, i es recolzen damunt pilars quadrats bastits amb carreus ben desbastats. A l'interior, la mateixa tipologia de voltes es repeteix dues vegades i, al fons de l'estança, hi ha una crugia en paral·lel a l'habitatge a la que s'accedeix mitjançant un arc de mig punt adovellat amb les impostes motllurades, que es recolza als murs laterals. La crugia està coberta per una volta d'aresta arrebossada. Els murs d'aquesta estança són bastits amb pedra ben desbastada disposada en filades regulars, indicant-nos així la possibilitat que aquesta part de la construcció sigui més antiga que la resta. La resta de la construcció és bastida en pedra sense treballar lligada amb abundant morter de calç, i amb carreus a les cantonades. Història Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles, la masia fou construïda vers el 1700 amb ampliacions i reformes posteriors. Referències
Mas Nou (Santa Bàrbara)

El Mas Nou és un mas del terme municipal de Santa Bàrbara, a la comarca catalana del Montsià. Està situat a 45 metres d'altitud, en el sector nord-est del terme, i també al nord-est de la població de Santa Bàrbara, a l'oest del barranc de Pelós. És a migdia del Mas de Picard, al nord-est del Mas de Soquet i al nord del Mas del Corderer. Referències Enllaços externs El Mas Nou en el seu entorn a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Mas Oliver (Badalona)

El Mas Oliver o Can Ribó és una antiga masia del barri de Canyet de Badalona, catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Segons el fogatge de 1553, hi residia un tal Joan Oliver. Al segle xviii, Eulàlia Oliver es va casar amb Bernat Mas, i posteriorment, el propietari era Pau Mas Oliver, constructor de carros i cotxes, que donaria nom a la masia (Can Mas Oliver). El 1835, amb motiu de l'incendi de Sant Jeroni de la Murtra, els propietaris hi van guardar la imatge del Sant Crist. La finca va acabar en mans de la família Ribó, que van ser també propietaris de l'antiga Corderia Ribó, a Canyadó. Les obres de reforma i ampliació de la casa es van fer el 1930, i se n'encarregà l'arquitecte Joan Padrós i Fornaguera. Arquitectura És una masia de tipus basilical, amb planta baixa, pis i golfes. A la planta baixa trobem el portal d'arc de mig punt, amb dovelles totes de la mateixa mida i ben treballades. A banda i banda hi ha una finestra rectangular amb reixes. El primer pis compta amb un balcó amb finestres rectangulars a cada banda amb ampit i dovelles de pedra. Les golfes tenen tres finestres iguals d'arc de mig punt, fetes amb maons. La façana ha estat emblanquinada, presenta uns petits fanals a cada banda de la porta i un rellotge de sol a l'esquerra del balcó. La teulada, realitzada amb teula àrab, té un ampli ràfec. A la construcció original, se li afegiren uns cossos laterals de dues plantes, el de l'esquerra sobresurt de la resta de l'edifici. La planta superior és de doble terrassa. Al voltant de la casa hi un jardí orientat al mar. D'altra banda, l'interior de la casa té objectes i mobiliari de gran valor, principalment un dels dormitoris i una sala isabelina. L'antic celler ha estat restaurat conservant les bótes, i les quadres s'han convertit en garatges. Referències
Mas Pairet (Roses)

Mas Pairet és un mas del municipi de Roses (Alt Empordà). Tant la masia com el molí estan inclosos en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situat a l'esquerra de la riera de la Trencada, al costat del camí que penetra vers la capçalera de la vall. A l'altre costat del camí, vora el marge de la riera, hi ha les ruïnes de la casa-molí. Masia La masia és de planta rectangular que consta de planta baixa i una d'alçada, amb teulada de doble vessant sobre les façanes més llargues. Està construïda en un terreny amb desnivell, de manera que la primera planta per la banda sud, queda arran de terra. La façana principal, orientada a ponent, presenta dues portes d'arc rebaixat fets amb llosetes de pissarra, a sardinell. A la planta pis hi ha tres finestres amb balconades. Les portes donen als espais de la planta baixa destinats al bestiar, amb sales cobertes amb voltes rebaixades de pedra i morter, i de maó disposat a pla. Els pis s'estructura a base d'estances situades als costats de la sala menjador central, amb accés directe per la façana de llevant a causa del desnivell del terreny. D'aquesta façana destaca el rellotge de sol esgrafiat, amb data de 1879, tot i que força degradat. A l'extrem hi ha un cos afegit avui parcialment en ruïnes. La construcció està bastida en pedra sense treballar lligada amb morter de calç. Molí Edifici que presenta una planta irregular formada per tres cossos quadrangulars construïts a dos nivells, atès el desnivell pronunciat del terreny. Els cossos són rectangulars i de petites dimensions, el més proper a la riera era el molí pròpiament, i l'altre la casa del moliner. A la planta baixa d'ambdues estructures hi ha voltes de pedra lligades amb morter, amb algun sector conservat. A la part exterior de l'edifici encara s'observa la bassa rectangular i alguna altra estructura relacionada amb el funcionament del molí. La construcció està formada per uns murs de pedra de diverses mides lligats amb morter de calç, amb totes les teulades enfonsades. Les parets es mantenen encara en bona alçada, però en un estat de degradació molt avançada. Història Aquest mas és documentat en un testament del 1849 com a propietat de Joaquim Pairet. L'any 1896 va passar per compra a la família Coll, propietaris del Mas d'en Coll, casa pairal propera. L'any 1986 es van arranjar les teulades de la casa i es va consolidar el sector sud que estava enrunat. Aquestes obres foren imprescindibles per continuar essent habitat pels masovers. És tradició que a l'esplanada del mas s'hi feia un mercat de bestiar al qual acudien els ramaders de la rodalia. Referències
Mas Palou (Roses)

Mas Palou és una masia en un planell enlairat, al costat nord de la riera de la Trencada al municipi de Roses (Alt Empordà). Sembla que el mas antigament s'hauria anomenat mas Callol, el qual és citat l'any 1634 en referència a un censal que es pagava al monestir de Banyoles, que hauria estat creat l'any 1582. Les notícies posteriors arrenquen del 1871, quan n'era propietari Pere Palou. L'interior de l'edifici ha estat reformat i adaptat, l'any 1983, al nou ús de casa de colònies estivals per a escolars. L'any 2008 es va restaurar i rehabilitar per utilitzar-lo com a hotel (casa rural). Edifici catalogat a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, de planta rectangular, format per diversos cossos adossats, amb la distribució interior força alterada degut a les reformes dels últims temps. L'edifici principal, a l'oest, és de planta rectangular, de planta baixa i pis, amb la coberta de teula de dos vessants sobre els murs més llargs. La façana principal té dues portes que han estat reformades i tres finestres al pis, alguna de les quals amb els arcs rebaixats de maons disposats a sardinell. A la planta baixa hi havia les quadres, els estables, els magatzems..., mentre que al pis superior hi havia l'habitatge dels masovers. Cap a la banda nord, un portal obert al mur dona pas a una altra construcció més petita, també de dues plantes, unida a la casa principal per un cos o cobert que era destinat a quadres. En aquest edifici hi havia les corts, els corrals, el paller i el graner. Tots els murs de la construcció són arrebossats i encalcinats. Referències