NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Josep Obrer (Massanes)

Sant Josep Obrer de Massanes és una església del moviment Modern de Massanes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós situat al barri de l'Empalme. D'una sola planta rectangular, amb un porxo rectangular a la façana principal. El cos principal té una coberta a doble vessant i en teula àrab, mentre que la coberta del porxo és a quatre vessants. El porxo és amb arcades de mig punt, igual que la porta d'entrada, que a més està acompanyada a banda i banda per una finestra d'estil romànic. A la part superior de l'església, hi ha un ull de bou amb vitralls (molt deteriorats) i un campanar d'espedanya. Cal dir que el pes dels murs queda repartit per uns gran contraforts que hi ha als laterals. La façana està realitzada en maó arrebossat i pintat. Història El senyor Vilaseca tenia el projecte de construir una església a l'Empalme, però malauradament morí durant la guerra. A més, la família Vilaseca s'encarregà de comprar totes les imatges, i el veïnat s'encarregà del mobiliari. Actualment resta fora de culte i està bastant deteriorada. Està situada al costat d'unes antigues cases modestes de ferroviaris, també incloses a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Referències
Sant Llop de Viabrea

Sant Llop de Viabrea és una església romànica de Riells i Viabrea (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Llop de Viabrea està situada en el turó de Sant Llop, a 246 metres d'altitud, entre la riera de Sant Llop i la de Riells. Es tracta d'una petita ermita d'origen romànic amb la façana orientada a ponent precedida per un pati tancat al qual s'hi accedeix per unes escales. La façana principal té un portal d'entrada refet el 1606. A sobre hi ha una capelleta i, més amunt, un ull de bou. El conjunt està coronat per un campanar d'espadanya de dos ulls d'arc de mig punt. La construcció és d'una nau rectangular, lleugerament romboidal, que podria datar dels segles X o XI, capçada per la part de llevant per un absis semicircular, molt irregular, que s'obre per mitjà d'un simple plec, exterior i interior. Té una finestra d'una sola esqueixada, rectangular a l'interior, formada per quatre carreus i espitllerada a l'exterior. Al mur de migdia hi ha dues finestres cronològicament posteriors a l'edifici primitiu. Al mur de tramuntana té quatre cossos adossats que, des de l'exterior, semblen una nau lateral afegida. A l'interior trobem la nau coberta amb volta de canó de rajols probablement del segle xvii. Al costat de l'església, però a un nivell més baix, es troba el cementiri municipal de l'any 1982. Història Durant l'edat mitjana, la població es concentrava al voltant de la parròquia de Sant Esteve de Sabruguera, que posteriorment es coneixerà com a Sant Llop de Viabrea i la primera notícia documental data de l'any 941. Es tracta d'una antiga parròquia rural documentada de 1246 en una butlla del papa Innocenci IV a favor del monestir Sant Salvador de Breda. Al segle xiv formava part del vescomtat de Cabrera, dins la batllia de n'Orri. A causa de l'escàs poblament va passar a ser sufragània de Riells entre els segles xvi i xviii. L'any 1508 es va afegir a l'altar de Sant Esteve un segon altar, aquest dedicat a Sant Llop, i en pocs anys va passar a ser-ne el titular. L'any 1957 passa a pertànyer al Bisbat de Girona. L'ermita tenia un important retaule del segle xvii dedicat a sant Llop, sant Esteve i sant Sebastià que va ser destruït l'any 1936. L'última restauració va ser realitzada l'any 1982. L'ermita de Sant Llop va tenir ermitans fins als anys 30 del segle xx. El 1984, l'ajuntament va aprovar habilitar l'ermita com a residència per a un seminarista, Josep Badia, però va ser-hi poc temps. Referències
Santa Eulàlia de Vallcanera

Santa Eulàlia de Vallcanera és una església amb elements barrocs i neoclàssics de Sils (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici actual és del segle xviii, però rde l'edifici romànic primitiu en resten els absis, amagats per l'edifici adossat de l'antiga rectoria. La façana és acabada amb una cornisa ondulada a la part superior i una creu de ferro fotjat. La porta principal, d'entrada al temple, és d'arc rebaixat, i al damunt, centrada a la façana, hi ha una finestra circular, a mode de petita rosassa. El parament, pintat recenment, només deixa vistes les pedres cantoneres de carreus regulars, les parets són arrebossades i pintades de color crema. Al mur del costat dret es deixa veure un gran arc de mig punt de pedra cegat. Destaca el gran campanar, de planta quadrada, acabat amb coberta de volta i amb obertures amb arc apuntat, les parets de les quals formen una base octogonal. Al capdamunt del campanar, uns merlets dentats i de forma triangular decoren la torre. L'interior de l'església és d'una sola nau amb dues capelles laterals a la banda esquerra, cap a la dreta. Encara es conserva la pica baptismal de pedra del segle xvi. El que havia sigut la rectoria, és una casa que està adossada a llevant del temple, i és de la mateixa època que l'església. Es tracta d'un edifici de dues plantes i golfes amb estructura basilical, vessants a laterals i cornisa catalana. Totes les obertures són de llinda monolítica i rectangular i hi ha una espitllera sobre la porta d'entrada. Actualment no s'utilitza com a rectoria sinó com a casa particular. Història L'acta de consagració de l'església que nasqué com a sufragània de Caldes de Malavella, data del 969. Des del 1245 va passar a ser propietat del priorat de Sant Pere Cercada. En la visita pastoral de l'any 1935, consta que el temple tenia l'altar major dedicat a la seva patrona Santa Eulàlia, d'estil renaixentista i dues capelles al costat esquerre, una dedicada al sant Crist i l'altre a la Verge del Roser. Al costat dret dues més dedicades a Sant Isidre i a la Mare de Déu de les Victòries. Hi havia una pica baptismal de pedra gòtica del segle xvi. El mas adossat era la rectoria fins a l'any 1972. Referències
Can Vilardell Vell

Can Vilardell Vell és un conjunt format per una masia i una capella a Mataró (Maresme) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici civil Masia formada per un conjunt d'edificacions de diversos períodes, dels quals destaca el cos principal i davanter, format per una planta baixa, pis i golfes. Està cobert per una teulada de dues vessants amb el carener perpendicular a la façana que no coincideix amb l'eix de simetria de l'edifici. Les obertures principals presenten la llinda, l'ampit i els brancals realitzats amb carreus de pedra, de la mateixa manera que els angles de l'edifici. Destaca una espitllera sota la finestra central i un finestral gòtic amb la llinda treballada en forma d'arc conopial lobulat. Hi ha una capella barroca adossada al mur dret i un edifici de grans dimensions adossat a la part posterior de l'edifici. Capella Petita edificació adossada per la banda esquerra al cos principal del conjunt de Can Vilardell Vell i per la part posterior a una altra construcció. De planta rectangular, coberta per una teulada de doble vessant. Aquesta construcció o coronament que combina les línies concavoconvexes i amaga la teulada. En realitat aquesta façana cavalca damunt la façana de la masia i distorsiona les dimensions reals de l'edifici. Presenta una porta d'accés i dues finestres ovalades típiques del període arquitectònic en què es construí. Referències
Sant Crist de Balasc

El Sant Crist de Balasc és una petita església de Santa Susanna (Maresme). Descripció Capelleta situada a les hortes baixes de Santa Susanna, a la banda de mar de la carretera del Maresme. Probablement va ser construïda després de la guerra civil; anteriorment devia existir una capelleta al mateix indret, ja que els temples existents al terme, la capella de Santa Susanna i l'església parroquial nova de Santa Eulàlia es troben lluny de la plana baixa. Es una construcció petita amb teulada a doble vessant i campanar d'espadanya d'un sol ull. A la façana principal s'obre una porta d'arc apuntat. El ràfec de la teulada està decorat amb una cornisa de dents de serra que recorre tot l'edifici. A l'interior hi ha quatre esglaons on es posen els rams de flors que es donen com ofrena al Sant Crist, representat amb una gran escultura a la paret. Referències
Mare de Déu de Montcorb

La Mare de Déu de Montcorb és una església de Riudarenes (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici d'una sola nau, absis semicircular, porxo a l'entrada i sagristia de planta quadrada al costat dret. Té la coberta a dues aigües i un campanar d'espadanya d'un sol ull sobre la porta d'entrada. El parament exterior és de maçoneria pintat de blanc excepte els angles de carreus vistos. La façana té una porta rectangular emmarcada amb pedra i un òcul al capdamunt. Al costat esquerre hi ha una petita finestra també emmarcada amb pedra. El porxo està sustentat per tres pilars i té coberta de bigues de fusta. A l'interior la coberta de la nau és de volta molt rebaixada i l'absis de volta de quart d'esfera. Tot l'interior és pintat de blanc. Hi ha un altar de marbre d'estil neoclàssic amb una reixa de ferro forjat al davant. Història Segons la bibliografia consultada la capella va ser fundada el 25 de novembre de 1251 per Pere d'Hostalric i la seva esposa Sibil·la, propietaris de la casa Montcorb, amb el permís del bisbe de Girona, Berenguer de Castellbisbal com a filial de la parròquia de St. Martí de Riudarenes dotada de prevere i escolà. Tanmateix, la llinda té la inscripció: "Capella edificada en 1123. Nostra Senyora de Montcorb patrona de casa Soler. Restaurada 1875. Reedificada en 1900". L'edifici actual és el de 1900 restaurat fa relativament pocs anys, entre 1988 i 1997. La imatge de la Verge va ser amagada durant la Guerra del Francès i restituïda posteriorment. Durant la Guerra civil desaparegué definitivament. L'any 1732 rebé la visita pastoral del bisbe Baltasar Bastero. Al llarg del segle xviii els capellans beneficiats eren sovint de la família dels Manresa de Montcorb propietària del lloc. El 1900 va ser restaurada i l'any 1981 patí un incendi que destruí el porxo. Referències
Santa Maria de Seva

Santa Maria de Seva és una església amb elements romànics, barrocs i historicistes de Seva (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Santa Maria de Seva es troba al centre del nucli antic de la població de Seva. La construcció del segle xi, d'una nau i absis semicircular, sofrí múltiples intervencions, especialment en el segle xvii que es transforma tota la capçalera. Ens trobem amb un edifici barroc amb vestigis d'època romànica dels quals destaca el campanar de torre. En el mur de migjorn, clarament sobrealçat, es conserva el fris d'arcuacions de tipus llombard. L'any 1915 es va fer la portalada neoromànica. El campanar es troba adossat a l'angle nord-est. És de planta quadrada i es divideix en sis pisos. En cadascun d'aquests nivells s'obren diverses finestres. En els tres nivells inferiors s'obren finestres d'esqueixada. En el quart pis trobem una finestra d'arc de mig punt en tres de les cares. En els dos darrers pisos trobem una finestra geminada, amb doble columna amb capitells esculpits amb motius geomètrics, a cadascun dels murs. El campanar de Seva es caracteritza per l'absència de d'arcuacions, bandes i frisos, tan habituals en el segle xi. La torre és rematada per merlets esglaonats moderns. Referències
Santuari de la Mare de Déu del Padró

El Santuari de la Mare de Déu del Padró és una església de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós orientat a ponent, i situat dintre de l'agregat de Santa Margarida de Vallors. Té una sola nau rectangular, i una edificació annex, construïda posteriorment i la sagristia. La coberta és a doble vessant en teula àrab. Porta d'entrada adovellada i en arc de mig punt i a cada costat una finestra amb ampit, brancal i llinda de pedra. A la part superior hi ha un ull de bou amb una reixa. L'altar compta amb la imatge de la Verge del Padró, del s. XVII, de tradició gòtica i formes abarrocades. Se celebra un concorregut aplec el tercer diumenge de juny. La devoció a aquesta marededeu té diversos Goigs dedicats. Corona l'edifici un campanar d'espadanya. El més destacable són uns contraforts que hi ha a la part sud, que semblen fets amb les pedres de l'antic temple. Els murs estan construïts amb carreus granítics mig escairats. Història L'església apareix documentada el 1285 però l'edifici actual respon a una reforma del 1520 i a una ampliació del 1619. L'edifici annex es construí el 1833. La placa de la façana del 1978 fa referència al bisbe Salvi Huix (1877-1936), natural de la zona. Referències
Santa Maria de Mansolí

Santa Maria de Mansolí és una església romànica de Sant Hilari Sacalm (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Antiga església parroquial aïllada, situada als afores del nucli urbà de Sant Hilari, dins una propietat privada, al costat esquerre de la carretera Sant Hilari-Osor. L'església consta d'una sola nau rectangular, està coberta per una teulada a doble vessant. A la façana principal, hi ha la porta d'entrada an arc de mig punt format per dovelles, sobre la qual hi ha una finestra espitllera. La façana està coronada per un campanar d'espadanya, amb una obertura en arc de mig punt voltejada de maons, i coronat per una teulada petita. Història L'església apareix ja esmentada el 1038 tot i que l'estructura actual dataria dels segles XIII-XIV. Segons els Goigs de l'ermita, els malalts que buscaven curar-se amb les aigües de la propera Font Picant també demanaven la protecció en aquesta ermita a la Mare de Déu de Mansolí. A finals del segle xix passà a ser propietat del marquès de Montsolís a canvi de donar fons per construir l'església de Mansolí Nou el 1895, enderrocada el 1989 pel seu mal estat. L'edifici fou restaurat el 1970. Referències
Can Morat

Can Morat és una masia de Riudellots de la Selva (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici és de tres naus, dues plantes, vessant a laterals i cornisa catalana simple. El portal és adovellat i al costat esquerre hi ha una finestra emmarcada amb pedra amb la llinda decorada amb un element floral inscrit en un triangle, igual que les dues laterals del primer pis. Les tres finestres d'aquest primer pis són rectangulars típicament renaixentistes amb guardapols. L'obertura central, més grossa, i la de l'esquerre presenten culs-de-llàntia als extrems del guardapols, mentre que la de la dreta té dos caps d'angelets. El mas ha estat dividit en quatre habitatges amb accessos independents. A la dreta del portal principal, probablement on hi havia una altra finestra, ara hi ha una porta amb llinda de fusta que mena a un dels habitatges en força mal estat. A la part del darrere hi les altres dues habitacions que ocupen part del cos principal i els cossos afegits. La façana lateral presenta una llinda amb la data 1574. A l'interior la sala central conserva la volta de rajols plans en forma d'espiga de peix i el paviment de toves original. La cuina també conserva la volta situada transversalment respecte a la de la sala central. Referències
Santa Anna de Mont-ral

Santa Anna de Mont-ral és una església romànica de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós. Capella annexionada al mas Santa Anna. De nau única, amb petit creuer, sense absis i cor als peus de l'església. Al braç dret del creuer s'obre la sagristia. -el presbiteri és de forma quadrada. L'interior és cobert amb volta un xic apuntada i ha estat escatada deixant la pedra vista. El portal d'entrada està situat a migdia i és d'arc de mig punt i allindat. Ha estat restaurant recentment. A ponent hi ha un petit campanar d'espadanya sense campanes. A migdia s'obre una finestra al mur. L'estat de conservació és bo per bé que es troba envoltada per altres construccions que dificulten la visibilitat. Els sarcòfags gòtics de pedra, es troben adossats a l'interior dels murs de tramuntana i de migdia de la nau de la capella. El sarcòfag del mur de tramuntana, té relleus de pedra i està sostingut per mènsules. A la part central observem uns agnus dei amb decoracions flordelisades, quadrifolis i calats. A banda i banda, s'hi descriuen registres quadrats en els quals hi figuren unes formes florals i una creu grega. El relleu està envoltat per inscripcions referents als beneficiats que regentaven la capella i la confraria. El sarcòfag del mur de migdia és de dimensions més petites, i està esculpit amb baix relleu. Hi figuren inscripcions i un escut semblant al de l'altre sarcòfag. Història Els antics propietaris de Mont-ral varen edificar dalt un puig a prop de la casa una capella consagrada pel bisbe Ramon d'Anglesola l'any 1190 i dedicada a Santa Maria. Anys més tard es passà a conèixer per Santa Anna de Mont-ral. Li resta l'antiga edificació del romànic tardà amb presbiteri quadrat i un petit creuer, ampliada més tard amb la sagristia i el campanar d'espadanya. A l'interior hi ha làpides d'antics enterraments gòtics. Hi havia també una pintura mural de la fi del romànic, representant el calvari, que es conserva al Museu Episcopal de Vic. Referències
Sant Cristòfol de Vespella

Sant Cristòfol de Vespella és una església barroca de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós. Església de nau única amb capelles laterals i sense absis. La façana és orientada a migdia, és de gran alçada i presenta un portal d'arc rebaixat de pedra amb un òcul al damunt i a la part superior hi ha un frontó amb un petit òcul. A ponent de l'església hi ha el campanar adossat a la nau, el qual és de torre i cobert a quatre vessants amb un penell al damunt. A la part dreta de la façana hi ha la rectoria adossada. L'interior és pintat. La construcció és de pedra arrebossada i pintada, L'estat de conservació és força bo. Història Aquesta església fou construïda al 1752 amb unes línies pròpies del barroc neoclàssic. L'església de Sant Cristòfol venia a substituir-ne una altra situada en un serrat que es troba al davant de 'actual temple. Es traslladà de la muntanya al pla, de l'antiga no en queda més rastre que alguns carreus dels fonaments que es deixen entreveure al mig de l'herba. La rectoria és convertida en casa de colònies. Referències
Santa Fe de Vilagelans

Santa Fe de Vilagelans és una església romànica de Gurb (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós. Capella de nau única coronada amb absis semicircular. Està orientada amb l'absis a llevant i el portal es troba a la part de ponent, és d'arc de mig punt amb doble rebaix, amb un òcul al damunt i la façana es culmina amb un petit campanaret d'espadanya. L'edificació és arrebossada i emblanquinada. L'interior és cobert amb volta de canó i les parets són pintades. Es troba en un estat força bo de conservació malgrat que a tocar l'absis s'hi hagi construït una piscina. Història Capella romànica dedicada a Santa Fe, existent ja al 1248 i situada a uns cinquanta metres del Castell de Vilagelans. Encara que l'església conservi la planta romànica ha sofert moltes transformacions. Al davant de la capella hi ha una taula d'altar abandonada. Referències
Ermita de Santa Perpètua

Santa Perpètua és una ermita romànica al terme de Santa Cecília de Voltregà (Osona) prop del termenal amb Gurb i de Sant Bartomeu del Grau. Capella Ermita de petites dimensions, d'una sola nau, de capçalera plana amb campanar d'espadanya adossat sobre la façana principal. És coberta a doble vessant. L'única obertura és un ull de bou que hi ha sobre la portalada, en forma d'arc de mig punt, que s'obre a la façana principal. A l'interior hi ha el cor i un altar de pedra adossat a l'absis, adaptat a les noves exigències de culte (post-conciliar). Pou Estructura de planta rectangular recolzada a una de les façanes o murs laterals de la capella, coberta a una sola vessant, amb teula àrab. Té una sola obertura quadrada orientada a la part posterior de l'ermita i tancada amb una porta de fusta. La raó principal de la seva existència seria la necessitat de recollir aigua de la pluja. Es va fer mitjançant un canal que va des de la teulada fins al pou, travessant la façana principal. L'escassetat d'aigua és deguda a que l'ermita està situada a una considerable altura, allunyada de les masies i de les rieres. Història Santa Perpètua està situada sobre una de les elevacions que rodegen Gurb de la Plana, i és un dels extrems que assenyala o delimita el municipi. Pertany a la demarcació de Vespella. L'ermita està documentada el 1356, malgrat que d'aquesta època només en resta l'estructura de la planta. Degut a l'increment de la devoció popular, seria reconstruïda durant el segle xvii o XVIII, alterant la coberta, possiblement de volta de canó, i afegint-hi el cor. Actualment s'ha refet la canalització que condueix l'aigua de la pluja al pou, que travessa la façana principal. Referències
Ca l'Artau (Sant Julià del Llor i Bonmatí)

Ca l'Artau és un mas proper al nucli de la Cellera de Ter, però administrativament adscrit al terme municipal de Sant Julià del Llor i Bonmatí (la Selva). Sant Julià del Llor és un poble rural de masies disperses, i aquesta n'és una de les antigues. S'ha datat del segle XVI-XVII. Durant la segona meitat del segle xx s'ha afegit una construcció nova al sector del nord-oest. Antiga masia formada actualment per dos habitatges i diversos coberts. La part original del mas és un edifici de tres plantes i dues crugies cobert a doble vessant a façana. La façana està arrebossada i pintada de blanc. La planta baixa té un portal antic (segle xvii) amb forma d'arc de mig punt, adovellat, de pedra sorrenca i arrebossat i pintat. A aquest portal s'hi accedeix per uns quants escalons. A més, hi ha un portal rectangular que fa funció d'accés al garatge. Adossat a la part esquerra de l'edifici original hi ha una construcció que només ocupa dues de les tres plantes de la casa i està coberta amb un teulat d'un vessant. A la planta baixa d'aquest adossat hi ha una finestra rectangular emmarcada de pedra. El primer pis conté dues finestres de permòdols de mida mitjana i el segon pis està format per un gran badiu d'obra i rajol format per dos sectors amb tres i quatre finestres contínues. El ràfec és fet amb bigues de formigó armat que sostenen l'emergència del sostre. Referències