NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parc naturel du delta de l'Èbre

Le parc naturel du delta de l'Èbre (en espagnol : Parque natural del Delta del Ebro et en catalan : Parc natural del delta de l'Ebre) se situe à l'embouchure de l'Èbre, dans la province de Tarragone, en Espagne. Sa superficie totale est de 7,736 ha. Ceci fait du delta de l'Èbre la plus grande zone humide de Catalogne et l'une des plus importantes d'Europe occidentale (après le parc naturel régional de Camargue en France et le parc national de Doñana, également en Espagne). Il accueille beaucoup d'espèces d'oiseaux différentes. Histoire Ce milieu a été utilisé pour la riziculture (47 % du territoire dans les années 1980, via un vaste réseau de canaux d'irrigation permettant le contrôle des niveaux d'eau en saison de culture). Déclaré parc naturel en août 1983, il a été agrandi en 1986. Il a été reconnu site Ramsar le 26 mars 1993 et fait partie de la réserve de biosphère des Terres de l'Èbre. Il accueille de très nombreuses espèces typiques des zones humides, notamment un projet de conservation de la tortue d'Hermann. Le parc semble également encore abriter une population d'arvicola sapidus , une espèce menacée et disparue ou en régression dans presque toute l'Europe ; elle a été retrouvée dans le système lagunaire de la lagune de l’Encanyissada. État, pression menaces Les principales menaces pesant sur le parc sont la dégradation des habitats et des milieux (eau, air, sol) à cause notamment des pollutions agricoles et industrielles (véhiculées par l'air et l'eau). Les oiseaux migrateurs peuvent aussi y être victimes de saturnisme aviaire, à la suite de l'ingestion de grenaille de plomb. Comme tous les milieux naturels il est concerné par la problématique des espèces exotiques envahissantes (corbicules par exemple ) Voir aussi Liens externes Ressources relatives à la géographie : Common Database on Designated Areas Service d'information sur les Sites Ramsar World Database on Protected Areas Site officiel Bibliographie Dufour O (2011), Recherche d’indices de présence du campagnol amphibie, Arvicola sapidus, dans la lagune de l’Encanyissada, delta de l’Èbre, Catalogne (PDF, 19 p) Ibàñez, C., Canicio, A., Day, J. W., & Curcó, A. (1997), Morphologic development, relative sea level rise and sustainable management of water and sediment in the Ebre Delta, Spain. Journal of Coastal Conservation, 3(1), 191-202. Ruiz, X., Oro, D., Martinez-Vilalta, A., & Jover, L. (1996). Feeding ecology of Audouin's Gulls (Larus audouinii) in the Ebro delta. Colonial Waterbirds, 68-74 (résumé). Ruiz-Olmo, J., Blanch, F., & Vidal, F. (2003). Relationships between the red fox and waterbirds in the Ebro Delta Natural Park, NE Spain. Waterbirds, 26(2), 217-225 (résumé). Notes et références Portail de la conservation de la nature Portail de l'ornithologie Portail de la Catalogne
Natuurpark Delta de l'Ebre

Het Natuurpark Delta de l'Ebre (Catalaans: Parc Natural del Delta de l'Ebre/Spaans: Parque natural del Delta del Ebro) is een natuurpark in Catalonië in Spanje. Het natuurpark werd opgericht in 1983 en is 7.736 hectare groot. Het natuurpark omvat de delta van de Ebro met moerasgebied en watervogels. Externe link Officiële website
Parque Natural del Delta del Ebro

Parque Natural del Delta del Ebro är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Tarragona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Terrängen runt Parque Natural del Delta del Ebro är platt åt nordost, men åt nordväst är den kuperad. Närmaste större samhälle är Sant Carles de la Ràpita, 6,6 km nordväst om Parque Natural del Delta del Ebro. Kommentarer Källor
Plaça de la Creu (Molins de Rei)

La Plaça de la Creu és un conjunt arquitectònic de Molins de Rei (Baix Llobregat). El nom actualli ve donat per la creu que s'alça gairebé al bell mig seu. La creu actual és una reproducció de l'antiga creu de terme, situada estilísticament entre un gòtic tardà i principis del renaixement, ja que va ser destruïda als inicis del segle xix, durant la Guerra del Francès. Les restes de la creu original es conserven al Museu Municipal i és a partir d'elles que se n'ha fet la reproducció, inaugurada l'any 2007, que substitueix una creu moderna alçada l'any 1944. La plaça l'envolta un sòcol, que correspon a les restes de l'antiga plaça del mercat. L'any 1890, les transaccions de venda es portaven a terme en aquesta plaça, però a cel obert, amb només algun cobert de fusta. A partir d'aquesta data, l'arquitecte municipal Antoni Rovira i Rabasa dissenya un edifici amb parades a l'interior i al seu voltant, un mercat diari que perdurà fins al 1935, data en què va ser enderrocat i s'inaugurà el nou mercat. A la plaça hi ha uns altres elements significatius, com la llinda de la portalada d'una de les cases, la número 9, on es poden apreciar les restes d'un probable escut de pedra dels Requesens. Es considera que aquesta portalada havia estat una de les entrades als jardins del palau de Requesens. Dins la plaça hi ha la font del Patufet, que data de 1954, d'un estil figuratiu popular. Representa el personatge del Patufet en fosa de bronze als Tallers Bechini de Barcelona. Actualment, la plaça és un dels vèrtexs urbanístics entre el carrer Major i el carrer Rafael Casanova, antic camí reial. Referències Enllaços externs Web Oficial Turisme Molins de Rei Arxivat 2018-04-28 a Wayback Machine.
Plaça Espanya - Plaça de la Bàscula (Molins de Rei)

L'any 1763 s'inicià la construcció a Molins de Rei del pont anomenat Pont de Carles III i la carretera general N-II, que comunicaria Tarragona amb Barcelona per la serra de l'Ordal. La nova xarxa viària va aportar a Molins de Rei impuls econòmic, una nova situació estratègica com a centre de comunicacions i possibilità l'expansió del teixit urbà. En l'actual plaça de la Bàscula, des de 1768 hi havia estat establert l'Hostal d'en Roca. Als anys trenta s'enderrocà l'edifici per permetre la urbanització de la plaça, en l'adequació de la qual hi intervingué l'arquitecte Joan Gomà Cuevas. Prop de la plaça de la Bàscula, al carrer de la Raseta, hi havia dos grans pilons de pedra, un a cada costat de la carretera, que servien per posar-hi una cadena i impedir el pas de carruatges amb la intenció de fer-los pagar un impost de circulació. Més tard, es traslladà a la cruïlla entre la carretera i el passeig Pi i Margall, i s'obrí una oficina de recaptació coneguda com el Portazgo, col·loquialment anomenada el “Pontasgo”. Posteriorment es traslladà als Quatre Camins. Aquest cànon es va haver de pagar fins a final dels anys setanta del segle xix. Va ser objecte d'una remodelació l'any 1982. El seu nom oficial era plaça d'Espanya, però des de l‘any 2001 se li afegeix el nom de plaça de la Bàscula. Referències Enllaços externs Web Oficial Turisme Molins de Rei Arxivat 2018-04-28 a Wayback Machine. La Vanguardia: Molins de Rei mejora la plaza de la Bàscula Llobregat Digital: La reforma de la carretera de Molins de Rei es farà mitjançant la participació ciutadana
Plaça de Catalunya (Molins de Rei)

La Plaça de Catalunya és la plaça més antiga de Molins de Rei. Històricament s'anomenava simplement “la Plaça” i amb aquest nom apareix en el cadastre de 1732. L'any 1854, la plaça s'anomena Plaça de la Constitució i no tenia les dimensions actuals: era més reduïda i ocupava l'espai existent entre la façana de l'Ajuntament i unes cases, actualment enderrocades, situades enfront seu. L'any 1887 es redactà el projecte d'eixamplament de la plaça, que es va executar l'any 1895. S'enderrocà l'illa de cases central i d'aquesta manera adquirí la seva fisonomia actual pel que fa a les dimensions. En la dècada dels anys 20 se li donà el nom de Plaça de Catalunya. En aquesta plaça hi ha la Casa Consistorial des del segle xix i l'edifici de Ca n'Ametller. La nissaga dels Ametller ja consta documentada a Molins de Rei des del segle xv. L'edifici actual té els seus antecedents pels volts del segle xvii. Ha patit diverses remodelacions, les més significatives de les quals són les del segle xix, quan el casal s'amplià i s'enriquí amb connotacions senyorials al gust modernista de l'època, i la del segle xx, quan passa a ser propietat municipal. Hi destaca l'esgrafiat de la façana i la simetria de l'ordre compositiu de les finestres i balcons. Referències
Biblioteca de Ponent

La Biblioteca del Ponent és una de les biblioteques municipals de Sabadell. La gestiona l'Ajuntament de Sabadell en conveni amb la Diputació de Barcelona i forma part de la Xarxa de Biblioteques Municipals de la província de Barcelona i del Sistema de Lectura Pública de Catalunya. Situada a la plaça d'Ovidi Montllor, 5, al barri de Can Rull, és un equipament del Districte 4 de Sabadell i la seva àrea d'influència s'estén als barris la Concòrdia, Can Borgonyó, Can Rull, Cifuentes, Via Alexandra, Can Llong i Castellarnau. Amb una superfície útil de 1.981 m2, es va inaugurar el 27 de febrer de 2011. Està situada a la planta baixa del Complex Alexandra, un edifici plurifuncional on hi ha també 168 habitatges i que és obra dels arquitectes Eduard Freixas, Rafael Gálvez i Ricard Perich. Una construcció eficient energèticament, per la qual cosa va guanyar el premi d'Habitatge Social de Catalunya 2012 pel sistema de climatització per geotèrmia i per plaques d'energia solar de les quals disposa. Disposa d'un fons més de 45.000 documents. Té un fons especial relacionat amb el món dels esports, ja que ben a prop de l'edifici hi ha uns quants clubs esportius, centres d'esports i associacions esportives. Disposa també d'un fons cinematogràfic de cinema policíac i thriller i conserva els documents que fan referència al municipi de Sabadell (col·lecció local). Referències
Biblioteca del Sud

La Biblioteca del Sud és una de les biblioteques municipals de Sabadell. La gestiona l'Ajuntament de Sabadell en conveni amb la Diputació de Barcelona i forma part de la Xarxa de Biblioteques Municipals de la província de Barcelona i del Sistema de Lectura Pública de Catalunya. Situada al passeig dels Almogàvers, 49, al barri de la Creu de Barberà, és un equipament del Districte 6 de Sabadell. Inaugurada el 19 d'abril del 2010, té una superfície total construïda de 1.726 m², distribuïda en tres plantes. A la planta baixa hi ha l'àrea infantil –amb la Bebeteca, un espai per a les famílies i on els nadons poden gaudir de la primera aproximació al món dels llibres– i l'àrea d'oci –amb el Racó Gastronòmic i el fons especial dedicat a la cuina i la gastronomia–. A la primera planta s'ubiquen les àrees de lectura, de coneixement, d'informació i referència, la zona d'internet i una aula d'adults reconvertida en una sala d'estudi. Finalment, a la planta soterrani hi ha l'auditori amb capacitat per a més de 100 persones, on s'ofereixen tota mena d'activitats culturals, i una sala jove on els adolescents a partir de 14 anys poden gaudir d'un espai adaptat a les seves necessitats. La Biblioteca del Sud compta amb un fons de més de 40.000 llibres, més de 3.000 documents (CD i DVD) de música i cinema i més de 130 subscripcions a diaris i revistes. Referències
Parc Central del Vallès

El Parc Central del Vallès està situat a cavall dels municipis de Sabadell i Barberà del Vallès. Urbanitzat el 1986, té una superfície d'unes 20 hectàrees. Dins el parc hi ha la Granja del Pas, avui reconvertida en el Centre de Divulgació Mediambiental (DIMA), un espai que inclou instal·lacions solars, eòliques i de geotèrmia demostratives i diferents laboratoris i aules taller. Des del 2018, al parc hi ha una àrea de jocs infantils, de 1.400 m2, amb quatre espais diferenciats. Del 1986 al 2012 de la gestió se n'encarregava el Consorci del Parc Central del Vallès, format pels ajuntaments dels dos municipis propers. Referències
Hilton Barcelona

Hilton Barcelona is the first Hilton hotel in Spain. The hotel is located at the Barcelona's main avenue, Avenida Diagonal. History In the early 70's the mayor of Barcelona was Josep Maria de Porcioles, a clever politician who took full advantage of the construction fever of developmentalism. During his long term (1957 - 1973) he undertook urban projects destined to transform Barcelona into a city that could host a new Universal Exhibition like the one that in 1929 had radically changed the city. Porcioles believed that for his projects, the city needed more luxury hotels, so he granted a license to the Hilton hotel chain to build a large and modern skyscraper in the heart of the Diagonal. The problem was that the concession was illegal, since it exceeded by 40% the limits indicated by the law for volumetric and building heights. The courts ordered Hilton to demolish the excess of the building that was illegal, which meant cutting half a skyscraper and compensating the city with a millionaire amount. The Hilton didn’t do it, and the litigation lasted years, until the Democracy (1980), when an agreement was reached that saved the building. A private company bought the building and converted it for sanitary uses, the courts accepted the exchange and the Hilton became the Barcelona Hospital. Instead of suites, they had to put in operating rooms, the luxurious halls were replaced by waiting rooms, waiters replaced by nurses and guests by patients. A few years later, Hilton managed, legally to build another hotel, located just across the road, where the current Hospital was planned. Finally, in 1990, before Barcelona Olympics, Hilton Barcelona opened as an 11-storey building. Building Nowadays the hotel has 290 rooms, including 14 suites, it is 45.00m in height and includes 14 floors above ground and 5 more below. Hilton Barcelona has been renovated in 2012 with an investment of 23 million euros and the designer of the renovation in the lobby was the Italian architect and designer Matteo Thun. References
Torre de Cartellá

La Fuerza de Cartellá es el nombre que históricamente ha tenido una masía conocida actualmente como Mas Cartellá, situada al pie de la Autovía del Nordeste, en el término de Massanet de la Selva con el límite con el de Vidreras. Son destacables la torre de defensa, reformada después de los destrozos que sufrió a raíz de la primera guerra carlista, y el patio interior con la capilla de Santiago que tiene una bonita fachada renacentista.​ Historia Se menciona su existencia con el nombre de Torre felonía en un documento de 1079. El 1160 fue cedida por el conde Ramón Berenguer III al vizconde Guerau II de Cabrera. La castellanía fue dada por los Cabrera a Massanet, de los cuales pasó a Bernardo de Cartellá en 1213. Durante siglos permaneció en manos de la familia Cartellá,​ y de ahí tomó el nombre. En 1702 Felipe V de España concedió a su propietario Pere de Cartellá el título de marqués de Cartellá.​ En 1865 murió sin descendencia la última marquesa de Cartellá, Josefina de Sarriera y de Copons. El Mas Cartellá se subastó y fue adquirido por José Cabañas, hacendado de Lloret de Mar, y la ahijada Julia Soler se casó con otro hacendado lloretense, Joan Manuel Albertí. Estos fueron sus propietarios hasta el año 1924 que se lo vendieron al médico barcelonés Víctor Conill Montobbio. Actualmente es propiedad de sus descendientes.​ Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Torre de Cartellá. Artículo "La Força de Cartellà tremola (I)" por Antoni Cruzado i Alorda del "Taller d’Història de Maçanet de la Selva" Archivado el 27 de septiembre de 2010 en Wayback Machine. — PDF (en catalán) Fotografías aéreas de la Força de Cartellà en "Lafototeca.cat" (en catalán) Inventario de bienes de la Torre de Cartellá del año 1568 en el "Taller d’Història de Maçanet de la Selva" Archivado el 27 de septiembre de 2010 en Wayback Machine. — PDF (en catalán) Imágenes Véase también Bienes de interés cultural de la comarca de La Selva Bienes de interés cultural de la provincia de Gerona Referencias
Teatro Clavé

El Teatro Clavé de Tordera (Barcelona, España) es la infraestructura cultural de referencia del municipio. De propiedad municipal, está gestionado por una fundación integrada por representantes de diferentes sectores de la sociedad. Se inauguró en dos fases. El 26 de abril de 1998 abrió parcialmente, con la presencia del poeta Miquel Martí y, un año más tarde, el 25 de abril de 1999 el equipamiento se inauguró oficialmente. El proyecto artístico del Teatro Clavé gira alrededor de dos ejes de proximidad: la difusión cultural y la formación artística. Enlaces externos Web del Teatre Clavé (en catalán)
Sant Vicenç de Cabdella

Sant Vicenç de Capdella és església parroquial, romànica, del poble de Cabdella, en el terme municipal de la Torre de Cabdella (Pallars Jussà) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Està situada damunt d'una roca, a la part més alta del poble. Descripció L'església de Sant Vicenç de Capdella està situada sobre una roca a la part més elevada del poble. És d'una sola nau, amb volta de canó, absis semicircular orientat a llevant que té una finestra de mig punt de doble esqueixada i arcuacions llombardes molt planes de doble relleu, de pedra tosca (diferent de la resta de la pedra), que recorden les esglésies de la Vall d'Aran i la Vall de Boí. La nau és coberta amb voltes d'aresta entre arcs torals i l'absis és amb volta de quart d'esfera. A l'interior s'han descobert restes de pintura mural romànica. L'accés de la façana de ponent presenta una portalada de dos arcs de mig punt en degradació. El campanar de torre de planta quadrada, una capella i la sagristia són afegits posteriors. Al Museu d'Art de Catalunya es conserva una imatge talla de Crist, que ha perdut la policromia, de la segona meitat del segle xii, procedent d'aquesta església. Numerada amb MAC 3.936 del seu inventari, hi ha una imatge de fusta que representa Jesucrist clavat a la creu. Al Museu Diocesà d'Urgell es conserva una lipsanoteca romànica procedent també d'aquesta església. En les excavacions dutes a terme l'any 2009 per l'equip de l'arqueòleg Albert Roig i Deulofeu s'han fet descobertes importants a l'interior del temple, com restes de pintures romàniques i altres. Està en curs d'estudi de cara a la propera restauració, i encara no es coneixen en detall totes les troballes fetes. Història El primer esment del lloc i de l'església de Capdella el trobem en l'acta de consagració del monestir de Santa Maria de Senterada que és de l'any 1042. Es troba un nou esment l'any 1131 quan el prevere de Capdella dona a Santa Maria de la Seu el delme d'una masia de la seva propietat. Al 1314 Sant Vicenç apareix com a església parroquial de l'ardiaconat de Tremp. L'any 1790, en la relació de Francisco de Zamora, es diu que l'església era en bon estat. L'any 1904, formava part de l'arxiprestat de Gerri de la Sal. Actualment depèn de l'església parroquial de Mont-ros. Referències Bibliografia CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa [et al.]. "Sant Vicenç de Cabdella". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Vicente (Cabdella)

San Vicente de Cabdella es la iglesia parroquial, románica, del pueblo de Cabdella, en el término municipal de La Torre de Cabdella en la comarca del Pallars Jussá en Lérida (Cataluña, España). Está situada sobre una roca, en la parte más alta del pueblo sobre una loma. La iglesia No se tiene constancia documental de su consagración, pero la primera noticia toponímica consta en un documento del año 1010. La iglesia formaba parte del dominio de la familia Erill y pertenece al Obispado de Urgel. La iglesia está ubicada sobre una inmensa roca de granito en una posición elevada que domina toda La Vall Fosca y que se recorta sobre el fondo de los Pirineos en una imagen de gran relieve paisajístico. La iglesia, construida con notables sillares de granito, tiene unos muros de una anchura considerable. Es de planta rectangular, con un ábside adosado a la fachada este donde aparecen las líneas decorativas y constructivas propias del románico lombardo realizadas con piedra tosca. El campanario está ubicado en la fachada sur, sobre una capilla. Es una iglesia de una sola nave, con ábside semicircular a levante. La cubierta de la nave es de arista, y la nave está reforzada con un par de arcos torales. La puerta está orientada a poniente, y presenta dos arcos de medio punto, adintelados, en degradación. En el ábside hay una ventana de doble vertiente, acabada con arco de medio punto. En el exterior, por debajo de la cornisa hay un friso de arcos ciegos, que recuerda a las del Valle de Bohí. La fábrica es bastante primitiva, aunque muy bien construida, pero la manera de cortar y disponer los sillares hacen pensar en una obra del siglo XII. Mantuvo la estructura original hasta que se construyeron las capillas laterales y la sacristía entre los siglos XVI y XVIII, hecho que se puede observar en un análisis detallado de la composición de la sillería de las diferentes fachadas. En el Museo Nacional de Arte de Cataluña se encuentra una imagen de madera que representa Cristo clavado en la cruz, perteneciente a esta iglesia. En el Museo Diocesano de Urgel se conserva también una lipsanoteca románica procedente también de esta iglesia. En las excavaciones llevadas a cabo en el año 2009 por el equipo del arqueólogo Albert Roig i Deulofeu se han hecho descubrimientos importantes en el interior del templo, como restos de pinturas románicas y otros. Está en curso de estudio y aún no se conocen en detalle todos los hallazgos realizados. Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Lérida Bibliografía CASES I LOSCOS, Maria Lluïsa [et al.]. "Sant Vicenç de Cabdella". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (en catalán)(Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 (en catalán) Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Vicente. Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Miquel de Montadó

Sant Miquel de Montadó és una altra església, a més de la parroquial de Santa Anna, situada en el poble de Montadó, de l'antic terme de Benavent de la Conca, integrat actualment en el d'Isona i Conca Dellà. Només se'n conserven unes filades i uns munts de pedres, que tot just permeten endevinar-ne el perímetre. No se'n coneix documentació suficient per aportar-ne dades. De tota manera, per la seva advocació a sant Miquel, sembla associada a una construcció defensiva, potser situada en aquest indret. Podria tractar-se de l'origen de la parròquia, més endavant, i en una altra església, dedicada a santa Anna, com hem dit anteriorment (la devoció a santa Anna és força més moderna que la de sant Miquel). Bibliografia GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Miguel (Montadó)

Sant Miquel de Montadó es otra iglesia, además de la parroquial de Santa Ana de Montadó, situada en el pueblo de Montadó, del antiguo término de Benavent de la Conca, integrado actualmente en el de Isona y Conca Dellá. Sólo se conservan unas hileras y unos montones de piedras, que apenas permiten adivinar el perímetro. No se conoce documentación suficiente para aportar datos. De todos modos, por su advocación a San Miguel, parece asociada a una construcción defensiva, quizás situada en este lugar. Podría tratarse del origen de la parroquia, más adelante, y en otra iglesia, dedicada a Santa Ana, como se ha indicado anteriormente (la devoción a Santa Ana es bastante más moderna que la de San Miguel). Bibliografía GAVÍN, Josep M. (1981). Pallars Jussà (en catalán). Barcelona: Arxiu Gavín, (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Panareda Clopés, Josep Maria; Rios Calvet, Jaume; Rabella Vives, Josep Maria (1989). El Paisaje Editorial, ed. Guia de Catalunya (Barcelona:Caixa de Catalunya. edición). ISBN 84-87135-01-3 (Castellano). ISBN 84-87135-02-1 (Catalán).. Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya