Fàbrica Coma Cros

La Fàbrica Coma Cros és un conjunt d'edificis fabrils de Salt (Gironès) catalogat com a bé cultural d'interès local. Descripció És un conjunt d'edificis de diferents èpoques i de grans dimensions que van conformant un patí interior amb un túnel d'accés. Oficines i casa del director: edifici de 4 plantes, de caràcter més urbà i amb una escala noble. Nau Kropotkin: el nom prové de quan fou confiscada a la Guerra Civil per la CNT. És un edifici de tres plantes i golfes de 1.850 m² cadascuna. Té coberta a dues vessants i grans obertures en totes les façanes. L'estructura interior de les plantes és de sostre de revoltons sostingut per columnes de fosa. A les golfes trobem un espai admirable amb una estructura d'arcs de maó massís i claraboia central amb bigues de fusta de nova construcció. Nau de la zona nord: edifici de tres plantes que connecta la Kropotkin amb la mitjana i de llevant. Edifici de la caldera i cemeneia: es troben a l'interior del pati, amb la xemeneia de planta octogonal feta de maó massís. Nau mitjana: es troba al darrere de la casa del director. Té 3 plantes amb obertura al pati interior. Nau de llevant: gran sala diàfana d'aproximadament 400 m², amb estructura d'arcs mig punt de formigó amb tensors de ferro a cada base d'arc i obertures entre pilastres a la banda est i finestrals a nord. Història El 1846 es va constituir la societat Ramió i Cia, que el 1855 construí dues fàbriques al veïnat. El 1861, Pere Ramió instal·là una fàbrica a la travessera de Sant Antoni. Posteriorment, va passar a mans d'Oliveras i Cia, i el 1866, després de l'anomenada «fam de cotó» produïda per la Guerra Civil americana (1861-1865), va ser adquirida per la societat Coma, Ciuró i Clavell, fundada el 1850 a Barcelona per Joan Coma i Xipell (†1896), de Tremp, Erasme Ciuró i Auter (†1886), de Granollers, i Jaume Clavell i Isern (†1895), de Mataró. Aleshores tenia pues de filar i 80 telers mecànics, moguts per la força hidràulica, i el 1870 s'hi produí una vaga. El 1893, la societat es va reconstituir com a Coma, Clivillés i Clavell amb l'entrada a la gerència de Joan Coma i Cros i de Narcís Clivillés i Clavell i Santiago Clavell i Planas, nebots d'Erasme Ciuró i de Jaume Clavell. El 1910, el primer va quedar com a únic propietari de l'empresa, que seria coneguda com a Coma i Cros. Fins al 1923 la fàbrica fou ampliada, es modificà el traçat de la séquia i es construí la central elèctrica. Entre el 1919 i el 1922 se succeïren diferents vagues, i el 1924 s'hi produí un incendi en un dels edificis. El 1969 s'hi feren obres d'ampliació i la fàbrica fou adquirida per Indústries Burés, propietat de la família Juncadella, que el 1990 la vengué al grup Torras-Kio. El 1995 fou adquirida per l'Institut Català del Sòl, i després del seu tancament el 1999, va ser cedida a l'Ajuntament de Salt, que la rehabilità com a equipament cultural. Aquest va ser inaugurat el 2006 com a Factoria Cultural Coma Cros. Referències Vegeu també Parc de Can Solei i Ca l'Arnús Casa-fàbrica Jordà Passatge de la Pau Bibliografia Cabana, Francesc «De Coma, Ciuró i Clavell a Joan Coma i Cros, a Salt». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Grup Enciclopèdia, 1992. Enllaços externs «Fàbrica Coma Cros. Factoria Cultural Coma Cros». Espais recobrats. Els nous usos del patrimoni industrial català.