NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Salvador de la Torre de Fluvià

Sant Salvador de la Torre de Fluvià és una església del municipi de Cubells (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Salvador es troba al centre del petit nucli de la Torre de Fluvià, situat a 2,5 quilòmetres al sud-est de Cubells. Es tracta d'un edifici aïllat que consisteix en una església d'una sola nau, orientada d'est a oest i amb una capella rectangular adossada a la cara sud i un campanar d'espadanya sobre la façana principal. L'església està emplaçada en el vessant sud del turó, a cavall d'un fort desnivell, de manera que la façana nord, a nivell de la plaça de Catalunya, que s'obre ben bé al centre del poble, resulta de poca alçada. Des del carreró adjacent a la façana nord cal descendir uns 3 m per unes escales per arribar al nivell del carrer de l'Església, que mena directament a la porta. La façana sud i la capella adjunta fonamenten a la part inferior del desnivell, a uns 4 m per sota del nivell de circulació de l'església. Aquesta localització fa que l'edifici, de poca grandària, es vegi ofegat a la banda nord i oest pels edificis circumdants, mentre que a l'est i al sud ofereix visibilitat completa. L'edifici està fet amb aparell irregular de carreus de gres de mides diferents lligats amb morter de calç. La teulada és a doble vessant, amb ràfec d'un nivell de teula i un de rajola plana. La façana principal, encarada a ponent, conté l'únic accés en forma de portalada d'arc de mig punt de dovelles, gairebé amagada entre el talús septentrional i els habitatges de la banda sud. En la dovella clau hi ha inscrita la data de '1706', que es considera la data fundacional de l'església, malgrat estigui bastida sobre un edifici anterior d'origen romànic. A sobre de la porta hi ha una senzilla finestra rectangular. Una cornisa convexa de pedra sense cap ornamentació marca la diferència entre el cos de la nau i l'espadanya, de coronament triangular i amb dos ulls d'arc de mig punt i un petit òcul a sobre. L'espadanya es dreça sobre un cos rectangular, també a doble vessant, que s'eleva sobre la resta de la nau. La capella que s'adossa a la nau a la cara meridional presenta dues petites obertures d'arc de mig punt i, a la capçalera, recta, només hi ha una petita espitllera. L'interior es troba totalment reformat. Història No es disposa de documentació històrica relativa al passat de l'església de Sant Salvador, de la qual només es pot afirmar amb seguretat que no tingué mai la categoria de parròquia sinó que depengué, com en l'actualitat, de la parròquia de Sant Pere de Cubells. El poble de la Torre de Fluvià ha estat lligat històricament al lloc de Cubells, juntament amb el qual formà part de del 1330 del marquesat de Camarasa. És en aquest sentit que hi ha la suposició que l'església s'alça sobre els fonaments d'un edifici anterior, probablement romànic. L'església resultà força damnada durant la guerra civil de 1936-39 i fou reconstruïa posteriorment amb l'ajuda dels veïns del poble. Referències
Sant Antoni Abat de Renant

Sant Antoni Abat de Renant és una església de Renant, al municipi d'Oliola (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una nau de construcció molt senzilla i de planta rectangular. Està feta amb carreus de pedra. A la façana hi ha la porta d'accés amb arc rebaixat i al damunt hi ha un ull de bou i a la part superior una espadanya, que trenca una mica amb la senzilla construcció de l'església, amb una petita campana. A la part exterior hi ha contraforts. La teulada és a doble vessant. Història L'església de Sant Antoni Abat és el temple parroquial de Renant, donada al poca gent que viu actualment a Renant tan sols es diu missa un vegada a l'any, pel primer diumenge d'octubre. Aquesta església fou construïda pel senyor Llogaret per poder ésser el centre religiós. Actualment a Renant tan sols hi viu una família i es aquesta la que es troba al càrrec de l'església. Referències
Sant Sebastià del Gos

Sant Sebastià del Gos és una església parroquial del nucli homònim, al municipi d'Oliola (Noguera), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està ubicada en una zona oberta al nord de la carretera C-14, a uns 100 m al nord de la masia de Cal Mallol i a 1 km a l'est del nucli. Història S'emmarca en la tradició de les tipologies romàniques, però construïda en una època i un llenguatge formal dins del gòtic tardà, com l d'altres esglésies de la comarca, com Sant Miquel del mas Pinós (Tiurana). Cada 17 de novembre s'hi celebra la diada del Gos. Descripció Es tracta d'un temple d'una sola nau de petites dimensions (13,5 m x 6 m) i orientada d'est-nord-est a oest-sud-oest, capçada a llevant per un absis semicircular i amb la façana d'accés a ponent amb campanar d'espadanya. Al sud hi ha una capella lateral. Darrere la capçalera hi té el cementiri, els murs del qual s'adossen al mur lateral nord i a la capella lateral sud, de manera que l'absis queda integrat en l'espai funerari. Està construïda amb aparell de carreus rectangulars ben escairats de gres disposats en filades ben horitzontals. La teulada de la nau és a doble vessant, feta actualment amb teula àrab. En canvi la coberta de l'absis és de lloses de pedra. Les façanes estan rematades amb una cornisa de pedra motllurada sota el ràfec. La façana principal està caracteritzada pel campanar d'espadanya, gairebé de la mateixa amplada que la façana, de dos ulls d'arc de mig punt i acabat en forma triangular aguda. La porta, en el centre axial de la façana, és d'arc adovellat, amb l'extradós de mig punt i l'intradós apuntat i amb la directriu motllurada formant una mena d'arquivolta senzilla. L'única obertura d'aquesta façana és una senzilla finestra rectangular a sobre de la porta. Al centre del mur septentrional hi té un contrafort i al sud hi ha adossada una capella lateral de construcció posterior a l'església i que havia fet funcions de sagristia i inclús d'habitatge parroquial, actualment inutilitzada. L'interior es resolt amb una volta de canó. L'absis, de la mateixa amplada que la nau, s'obre a aquesta mitjançant un senzill arc presbiteral. Referències
Sant Joan de Torreblanca

Sant Joan de Torreblanca és una església de Torreblanca al municipi de Ponts (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Temple d'una nau, de planta rectangular amb edifici annex al mur nord i fossar que l'envolta per la part posterior i de migjorn. Té un portal adovellat fent arc de mig punt i amb un bordó. Una rosassa oberta a un carreu quadrat, il·lumina el cor, i un senzill campanar de cadireta remata el carener de la coberta,que antigament era a des vessants i ara només té una. Per fer-la s'ha emprat teula àrab. Història Al poble hi ha llindes amb dates que van des de 1769 fins al 1869. Referències Enllaços externs «Sant Joan de Torreblanca». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Sant Pere de Preixens

Sant Pere de Preixens és l'església parroquial, d'estil neoclàssic, de Preixens (la Noguera) protegida com a bé cultural d'interès local. L'església parroquial de Sant Pere, situada en un lloc elevat, és una petita construcció molt simple, que queda encaixada entre els edificis adjacents. L'església de Sant Pere és a la part alta del nucli de Preixens, a l'est de l'edifici de l'ajuntament i al sud del turó dominat pel castell de Preixens. L'edifici es troba aïllat, situat en un pla intermedi entre el castell i la plaça Major (plaça de l'Església), amb la porta encarada a l'oest i la capçalera situada sobre el desnivell que separa aquest pla del carrer que voreja el nucli per l'est (Carrer del Corral Nou). Es tracta d'una església de petites dimensions, d'una sola nau, amb campanar de base quadrada i teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. Aquesta, feta amb carreus de gres bastant regulars, està dominada per la portalada d'accés i la torre del campanar a la dreta, feta amb el mateix aparell. La porta està emmarcada per un arc de mig punt de nou grans dovelles de la mateixa mida resseguides a l'exterior per un guardapols motllurat que inclou un escut (actualment llis) sobre la dovella clau. A sobre d'aquest escut, s'obre una espitllera de petites dimensions acabada en arc rodó. L'aparell és de carreus regulars en tot el seu conjunt, i molt restaurat en la part posterior de l'edifici. La façana presenta una progressiva disminució de la mida del carreu, el qual, a l'alçada de l'obertura sobreposada a la porta, varia en la seva qualitat L'accés a l'església és un arc de mig punt, emmarcat per un conjunt de grans dovelles resseguides per un guardapols que inclou l'escut situat al seu damunt. Aquest marc, desproporcionat respecte a les dimensions de l'obertura, marca l'eix de simetria, juntament amb la finestra d'arc de mig punt. La coberta a dues vessants de la nau de l'església no és visible a la façana per la inclusió en un costat d'un campanar de planta quadrada, que en trenca la simetria. El campanar quadrat i amb quatre obertures també acabades en arcs de mig punt, està rematat per un teulat a quatre vessants (piramidal) sobre un ràfec de tres nivells de rajola i teula. Després del primer terç en sentit longitudinal des de la façana principal, l'edifici s'eixampla a banda i banda, probablement per encabir a l'interior un creuer amb volta per aresta, aixecat sobre pilastres i decorat segons el cànon neoclàssic. Referències
Sant Joan de Térmens

Sant Joan de Térmens és una església de Térmens (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de nova construcció seguint les línies modernes. Obra de totxo amb una nau i capelles adossades als laterals. És una peça que s'ha col·locat dins l'esquema de l'arquitectura moderna, concretament dins el racionalisme. Història La construcció d'aquesta església és molt recent, per tal de cobrir les necessitats religioses del poble, ja que l'església vella era insuficient i es trobava en mal estat. L'edificació d'aquesta nova església fou costejada per la gent del poble i per FECSA. Referències
Sant Pere de Tiurana

Sant Pere de Tiurana era una església amb elements renaixentistes i barrocs de Tiurana (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La seva façana es va traslladar al nou poble de Tiurana. Descripció Façana a l'oest amb porta d'accés dovellada d'aresta rebaixada i d'arc de mig punt. A la clau de la volta hi ha la data de 1545 i la figura de Sant Pere de peu amb les claus. Damunt la porta hi ha una finestra circular; a la part superior hi ha el campanar d'espadanya amb tres arcs i sengles campanes, damunt de l'arc central hi ha un arc més petit i lliure que dona forma de frontó al coronament. A l'interior tenia la nau amb creuer; el tram inferior de la nau estava cobert amb una volta de llunetes i capelles a les parets; el creuer amb volta de llanternó i damunt petxines; el cos del creuer del costat de l'Evangeli amb volta damunt de petxines i llanternó. El cos de l'Epístola amb volta de creueria doble, a la clau central hi havia la data de 1745. Història La data d'edificació d'aquesta església és la de 1545, supleix l'antiga església romànica que hi havia al cementiri, al llarg dels anys de l'església de Sant Pere ha sofert diverses modificacions i restauracions. La data que trobem a l'interior de l'Església de 1745 ens indica una de les modificacions; la façana i el campanar han estat restaurats durant l'any 1980. Les reformes de Sant Pere sempre han comptat amb l'ajuda dels veïns del poble, encarregats de vetllar per la seva seguritat; també han ajudat en les obres de l'Església entitats. Referències
Sant Martí de Guardiola

Sant Martí de Guardiola és una església de Guardiola al municipi de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta rectangular feta amb carreus de pedra. Té una nau, de petites dimensions. La façana és de construcció molt senzilla, amb una porta central en arc de mig punt adovellat i un escut esculpit al capdamunt. Damunt de la porta d'accés hi ha una petita finestra rectangular. Sobre el mur s'aixeca una espadanya amb dos arcs, amb una sola campana. La paret de l'altar major dona al cementiri. Història L'església de Sant Martí fou construïda durant el segle xvii, com a sufragània. Al llarg dels anys s'han anat fent obres per procurar conservar-la. Referències
Mare de Déu dels Esclopets

Mare de Déu dels Esclopets és una ermita del municipi de Vilanova de l'Aguda (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una ermita de planta rectangular, d'una nau. A la part exterior del mur presenta dos contraforts. A la façana hi ha un porxo que uneix l'ermita amb una casa de pagès annexa, i un petit òcul circular. La porta de l'ermita, de petites dimensions, presenta al capdamunt la data 1781. La part superior de la façana es troba rematada per una cornisa decorativa, a la part superior de la qual hi ha una petita espadanya sense campana. Història L'ermita de la Mare de Déu dels Esclopets es troba a prop del poble de Ribelles, fou construïda l'any 1781 amb l'ajuda dels veïns del poble i també d'alguns veïns dels pobles de Vilalta, Alzina i Cabanabona. Fou refeta en bona part al segle xix. A l'ermita s'hi va tres vegades l'any, 25 de març el 23 d'abril (per demanar per la collita), i 27 de setembre (en acció de gràcies). Referències
Sant Salvador de Vilalta

Sant Salvador de Vilalta és una església neoclàssica del poble de Vilalta, a Vilanova de l'Aguda (Noguera) És al centre del nucli i afronta amb la plaça de l'Església. L'església, amb rectoria adossada, té una planta en forma de creu llatina i cos alt i esvelt. Des del 2017 és protegida com a Bé cultural d'interès nacional, en la categoria de Monument Històric. Descripció La façana principal presenta un cos avançat en què s'obre una porta en arc rebaixat, mentre que als costats hi ha dues portes cegues més de dimensions més petites, també amb arc rebaixat. Sobre del portal d'entrada, encara en el cos avançat, hi ha una fornícula amb la figura de Sant Salvador i una placa amb la data i detalls de la construcció. Per sobre del cos avançat, ja en la façana principal, hi ha un petit rosetó. A part dreta de la façana s'hi adossa un campanar de torre, amb dues espitlleres a diferents de la façana meridional. Sota la seva coberta de teula, a quatre vessants, s'hi obre un ull a cada façana. La façana de migdia presenta dos alts contraforts, entre els quals s'hi ha construït una font amb la inscripció "Font de Vilalta, 1.986". A l'extrem dret superior d'aquesta façana s'hi obren dues finestres geminades amb sengles arcs de maons de mig punt separades per un pilar de maons; una està apuntalada. Més a l'esquerra hi ha una altra finestra també amb arc de maons rebaixat, però en aquest cas ha estat paredada. Més avall hi ha dues finestres carreuades rectangulars superposades. A la façana de ponent hi ha sis finestres, dos per pis, les dels dos pisos inferiors són rectangulars i carreuades, mentre que les del pis superior són coronades per un arc rebaixat de pedres de tendència ortogonal. El parament de l'església és de pedres de mides mitjanes d'irregulars dimensions, amb carreus a les cantonades. La teulada de la nau és de teula àrab a doble vessant, amb un ràfec de maons i teules. L'església disposa d'una cúpula ben proporcionada, d'estil neoclassicista, còpia exacta de la de la capella de la Universitat de Cervera, amb un rosetó ovalat a cada façana. L'altar major té una gran riquesa constructiva. Història L'església de Sant Salvador, com ens indica la placa que hi ha damunt de la portalada fou construïda entre els anys 1812 i 1813 a costa dels barons Francisco Xavier Duran i Descallar i Maria Rosa Moner i Barda per «la utilitat espiritual i temporal del seus vassalls». Referències
Sant Nazari de la Garriga

Sant Nazari de la Garriga és una església romànica d'Oristà (Lluçanès) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció La capella de Sant Nazari està situada dins l'antic terme del castell d'Oristà, en un lloc de difícil accés anomenat La Garriga. La capella és d'una sola nau amb absis semicircular. L'interior de l'església és més baix que el terreny exterior, per la qual cosa cal baixar tres graons. Les parets són de carreus regulars, més ben tallats a la part baixa que a la superior. Coberta de volta apuntada a la nau i de quart d'esfera a l'absis. A la façana de ponent hi ha l'accés per una porta adovellada, una finestra en forma de creu i està coronada per un esvelt campanar d'espadanya de dos ulls. Situades davant la capella de Sant Nazari, encara es conserven les restes de diverses edificacions que corresponien a la cel·la de l'ermità de la capella i d'un molí d'oli per a ús d'aquesta. Les restes conservades corresponen a la part inferior dels murs, fets amb pedres tallades regularment lligades amb morter. Del molí es conserven dues moles, una situada davant l'església i l'altre fent de cantonera a la banqueta que recorre l'exterior de la capella. Història L'església apareix documentada el 1284 quan el rector d'Oristà Berenguer de Vilarnau feu un acord amb Ramona de ciutat, deodonada de Sant Nazari de la Garriga de la parròquia d'Oristà, i amb tots els seus successors, deodonants de l'esmentada església de Sant Nazari, amb motiu d'unes compres que Ramona havia fet per la capella. L'any 1686 el bisbe Antoni Pasqual constatà que no tenia ni fonts baptismals, ni sagrari ni fossar, era vinculada a la parròquia de Sant Andreu d'Oristà i sols s'hi deia missa cada quinze dies. El bisbe tornà a visitar-la el 1692 i manà emblanquinar-la interiorment. El 1746 s'hi deia missa tots els dies de festa i mantingué el culte fins al 1936. Actualment s'hi diu missa una vegada l'any. Referències
Sant Sebastià d'Oristà

Sant Sebastià d'Oristà és una església d'Oristà (Lluçanès) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església d'una sola nau, sense absis i amb el teulat a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana principal. Murs de pedres irregulars arrebossats per l'exterior i enguixats per l'interior. A la part esquerre de la façana, que presenta una porta amb llinda i un petit ull de bou, hi ha adossat un petit campanar de planta quadrada que s'alça per sobre l'església i es cobreix amb una teulada a quatre vessants de forma piramidal. Al portal d'entrada hi ha una llinda amb la data 1522 i damunt seu, una dovella inserida a la paret amb un relleu de Sant Cristòfol. L'església fou reconstruïda el segle xviii aprofintant antics elements com aquesta dovella. Història L'església de Sant Sebastià possiblement és l'herència de l'antiga capella de Sant Cristòfol, documentada des del 923. Enderrocada pels terratremols del segle xv, es concedeix al rector d'Oristà poder construir de nou l'església a l'antic puig de Sant Joan. L'edifici havia de contenir un altar dedicat a Sant Cristòfol i un altre dedicat a Sant Sebastià. A partir del 1600 ja s'anomena de Sant Sebastià. El 1686 s'hi deia missa cada diumenge. No hi havia fonts baptismals, ni sagrari, ni fossar. Hi havia un altar dedicat a Sant Roc i un altre a Sant Sebastià. El 1692, a més de repetir-se l'ordre de renovar els retaules de papers, es manava confeccionar ornaments i enrajolar la capella. El 1737 es disposa dir missa sols per Sant Sebastià i Sant Roc. Referències
Santa Maria de la Torre (Oristà)

Santa Maria de la Torre és una església amb elements historicistes d'Oristà (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós de notables dimensions amb planta rectangular i teulada a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Portada rectangular de pedra treballada amb un arc de mig punt i timpà, situada a la façana principal. A sobre hi ha una finestra de doble esqueixada rematada amb un arc de mig punt que conté un timpà, solució que repeteix la de la porta. A nivell de teulada hi ha un fris d'arcs de mig punt cecs, a la manera de les esglésies romàniques. Adossat a la paret dreta i a la part posterior de l'església, hi ha la torre-campanar de base quadrada, arrebossat i amb cantoneres de pedra picada, cobert a quatre vessans. Història El 18 de març de 1241 Guillema de Tornamira disposava en testament que se l'enterrés a Santa Maria de Turre. Dita església fou renovada el segle xviii i ampliada el segle xx. El 1804 fou anomenat un vicari, i el 1855 es feu una instància per a erigir-la en parròquia independent, cosa que s'aconseguí el 1877. Referències
Santa Maria Mitjancera del Brull

La capella de Santa Maria Mitjancera és una obra del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Petita capella de planta quadrada amb teulada àrab d'una sola vessant. Té el campanar afegit a la part nord, en forma d'espadanya que puja damunt la petita sagristia adossada. Els seus murs són de pedra excepte el de llevant, o façana principal, que és de fusta. S'accedeix al seu interior per dues portes que es troben a llevant, quedant el petit altar a aquesta façana. La seva capacitat és reduïda. A la façana principal es pot veure un banc de pedra entre les dues úniques obertures. Al seu interior es venera una imatge de la Verge. Història Hi ha poques notícies sobre la capelleta, ja que és de construcció recent, cap a 1960. Hom hi celebra un aplec anual. Forma una unitat juntament amb la casa que duu el mateix nom. Tan sols és oberta al culte quan la casa de recés és habitada. Pertany a la parròquia del Brull. El projecte data del 20 d'octubre de 1960. La capella va ser beneïda el 22 d'agost de 1961 per Mn. Joan Colom, rector de Tona, i Mn. Narcís Casanovas i Pujol, el seu responsable actual. Referències
Sant Cristòfol de la Castanya

Sant Cristòfol de la Castanya és una església romànica del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Al vessant sud del Puig Ventós del massís del Montseny, a una alçada de 922 mts. trobem la petita església de Sant Cristòfol de la Castanya formant conjunt amb la rectoria adossada, ara una casa particular. Consta d'una sola nau coberta amb volta de canó apuntada reforçada per tres arcs torals. Ha desaparegut l'absis romànic, substituït per una capçalera de planta trapezoïdal. Entre aquest absis i el campanar de torre es bastí la sagristia al segle xvii. S'accedeix per la porta original d'arc de mig punt, situada al mur de migjorn. El campanar de torre de planta quadrada adossat al mur de migdia, data del segle xii i conserva una finestra geminada amb columna i capitell mensuliforme. Història Es tenen notícies documentals d'aquesta església dels anys 1025, 1047 i 1050. Sabem que el 1082 va ser consagrada pel bisbe de Vic Berenguer Seniofred de Lluçà, a petició de R. Folc, vescomte de Cardona i senyor del Brull. Al seu interior es conservava un retaule fet expressament pel pintor Bertran Badia, que va ser posteriorment substituït per un altre de barroc, cremat durant la Guerra Civil. La seva acta de dotació data del 7 de juny de 1082 i es conserva a l'Arxiu Episcopal de Vic. La Castanya mai havia estat parròquia, sinó que depengué des dels seus orígens de Sant Martí. Referències