NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Vinader (Castelldefels)

Can Vinader és una obra del municipi de Castelldefels (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Antiga masia que ha estat bastant reformada per habilitar-la com a indústria. És de planta rectangular i coberta a dues vessants. Destaquen com a elements originaris la porta de marès vermella, adovellada i d'arc de mig punt, que està coronada per una finestra amb brancals i llinda d'una sola peça treballada. Les finestres situades a banda i banda d'aquesta sembla que anteriorment eren espitlleres. L'arc de marès vermella, que forma part de la porta de la tanca que l'envolta, prové de l'interior de l'edifici. Història Sembla una construcció del segle xvi o anterior, que dona nom al turó que hi ha darrere seu. Està documentada en el fogatge del 1553 on consta el nom de "Vídua Vinadera". Després d'haver estat enrunada molt de temps, va ser rehabilitada i passà a ser seu de l'empresa de jardineria "Jarfels, S.A.". Referències Enllaços externs Can Vinader Arxivat 2010-06-21 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Capella del Remei (Manresa)

La Capella del Remei és una petita capella barroca del primer quart del s.XVII que es troba al municipi de Manresa (Bages). Està protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església d'una sola nau d'estructura rectangular amb capçalera lleugerament còncava. El sostre està cobert amb una volta en forma de canó, enguixada, que reposa directament sobre els murs laterals. La capella mesura 8'5 m de llarg per 6'5 m, d'ampla aproximadament. L'interior és a pedra vista excepte el sostre, el cor és posterior a l'època de construcció de l'edifici. A ambdós costats dels murs s'obra una fornícula d'estructura rectangular. El portal, a migdia, presenta forma allindanada; sobre d'aquest hi ha una petita fornícula amb la imatge de la verge del Remei. La façana acaba amb un campanar d'espadanya força enlairat amb relació a l'alçada general de la capella. Dues finestres de mig punt i adovellades a l'est i un ull de bou al sud són els punts d'il·luminació del recinte. L'aparell és obrat amb carreus ben disposats en filades, i solament presenta arrebossat a la part alta del lateral dret exterior. Història Va construir-se dins el primer quart del s.XVII (abans de 1621), en el lloc conegut fins llavors com "Altiplà" o "Roquer d'Amigant", i que a partir d'aquest segle es començà a conèixer amb el nom de "raval del Remei". Una clàusula testamentària del 18-VIII-1621 revela el nom del fundador: el ballester manresà Gaspar Picalquers, que l'escollí com a sepultura d'ell i de la seva família. El 2-VII-1627 els seus familiars cediren la capella als Trinitaris, però diferents ordes religiosos de la ciutat s'oposaren a l'establiment d'una nova ordre a Manresa; i així el 2-VI-1632 aconseguien de Roma l'expulsió dels Trinitaris d'aquell lloc. El capítol de la Seu reclamà els drets sobre la capella en estar aquesta dins la seva parròquia i n'aconseguí la cessió el 26-V-1637. El 1861 s'hi feren algunes reformes. Sofrí les conseqüències de la Guerra Civil. El febrer del 1986 fou acabada la seva restauració. Avui es troba en molt bon estat de conservació i és una capella que té vida. Referències
Casa del Raganer

La Casa del Raganer es troba al bell mig del Torrent del Reganer a Olesa de Montserrat i actualment està en ruïnes. Fou construït al segle xvii. Actualment l'accés és enrevessat i està força aïllat de l'entorn, actualment el camí més fàcil està tallat per unes edificacions i finques privades que barren el pas. A l'entorn de la casa també hi ha un important bosc de llorers, conegut com a Lloreda del torrent del Reganer. És visible des del Camí del Samper. Orígens i història El topònim de la zona ja surt documentat el 963: [...]per ipsam serram de Ragenario [...], però amb els anys s'ha oficialitzat com a Raganer. Aquesta referència històrica apareix en el document de venda per part del comte Miró, que fou publicat per Pere de Marca a partir d'una copia autèntica feta l'any 1651 a Montserrat. La casa es construeix en els anys posteriors a la compra del terreny el 1646 per part del pagès Pau Sastre als hereus d'en Salvador Carreras. Posteriorment s'hi traslladà a viure amb la seva família. Esdevenint amb els anys com a Casa del Raganer, tot i que també va ser coneguda com la Casa del Bessons, ja que un descendent va tenir bessonada. La casa va romandre habitada fins al 1834, quan la familia l'abandonà per tornar a viure al poble. Descripció La casa està envoltada per dos torrents, que fan el terreny irregular. Assentada sobre un sòcol inclinat de pissarra, es aixecada amb pedra de llicorella i morter de calç, assolint unes dimensions de 18 de llarg i 6,2 metres d'ample. Disposava de forn de pa, cup, trull, celler i cuina, la qual cosa la feia una casa d'explotació agrícola autosuficient. També disposava d'un primer pis on es devien trobar els dormitoris, tot i que ja no en queda rastre. El forn de pa, restaurat pel CMRO, estava realitzat amb volta de totxo. A les parets encara resten els punts on s'encastaven les bigues que sostenien el trull. La mola de pedra (110 cm de diàmetre) encara resta esplèndida entre les parets de la casa. Actualment, a part dels elements restaurats, només es mantenen en peu les parets laterals fins a 2 metres d'alçada com a molt, i es pot veure la base de l'escala que portava al pis superior. En els voltants es trobava la Font del Raganer, que actualment resta perduda, però que devia abastir la masia. Referències
Escola Proa

L'Escola Proa és una escola concertada del barri de La Bordeta, de Barcelona, de la que en són titulars els pares i mares, mitjançant, actualment, l'Associació de Pares Bordeta-Sant Medir. Cobreix des de l'Educació Infantil fins al Batxillerat, en les modalitats de Científic-tecnològic, Humanístic-social i Artístic. Fou fundada el 1966, en ple franquisme, com a escola catalana i de pedagogia activa, alternativa a l'ensenyament oficial de l'època i amb voluntat d'enllaçar amb la pedagogia catalana anterior a la guerra. Va néixer per iniciativa d'un grup de pares del barri, encapçalats per Josep Espinàs, que es varen constituir com a delegació a La Bordeta del moviment denominat Escola Activa de Pares de Barcelona, que era una versió catalana de l'entitat francesa École des parents, i que en aquells moments inicials actuaven amb el suport de la parròquia de Sant Medir Es va instal·lar a l'edifici de la Fundació Garcia Fossas, al carrer d'Almeria, en virtut d'un conveni amb aquesta entitat benèfica. La direcció pedagògica de l'escola fou encarregada a la mestra Concepció Vandellós, amb qui els pares fundadors varen contactar a través d'Alexandre Galí. D'aquesta manera, l'escola enllaçava amb la línia educativa del que foren l'Escola Montessori i la Mútua Escolar Blanquerna. La direcció del batxillerat la va assumir Oriol Vergés, que l'exercí durant cinc anys. Referències
Pont de la Frau

El pont de la Frau, o pont de l'Afrau, és un aqüeducte de Lladurs (Solsonès) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació El pont creua la profunda rasa de Cirera, al sud del terme municipal. L'indret és emboscat i només s'hi pot accedir a peu o en BTT. Per anar-hi cal prendre el trencall asfaltat que hi ha al km. 2,5 de la carretera LV-4241-b (de Solsona a Sant Llorenç) (42° 00′ 51″ N, 1° 30′ 46″ E). Està indicat. Als 600 metres, passada la masia de la Ribereta, s'ha de deixar el vehicle i continuar a peu. El camí, ben fressat, baixa al peu de la rasa i la ressegueix fins a arribar al pont. Hi ha 1 km. de distància. Descripció Pont de la Frau, destacat aqüeducte, avui en desús. Està format per 6 grans i altes arcades, dues d'aquestes són de punt rodó i la resta són d'arc apuntat i un xic més reduïts. Història A l'antiga conducció d'aigües des de la Mare de la Font (de la qual resta un Pont, el pont dels Frares) obra probablement del tombant del segle xiii-XIV. El nivell de l'aigua no era suficient i la instal·lació s'havia fet vella. El bisbe Lassala donà les aigües de la Font de Lladurs, que li pertanyia, i s'inicià aleshores (entre el 1776 i 1779) una obra admirable, a base de canals de pedra i els corresponents aqüeductes, entre els quals es destaca el de la Frau. Anomenat així pel lloc on està situat, consta de 6 arcades; la central d'uns 35 metres d'alçada i uns 14 metres de llum, tot fet amb pedra picada i d'1,60 m d'ample al cim. Per fer aquestes obres l'ajuntament rebia préstecs particulars. Referències
Sant Francesc de Paula de Manresa

Sant Francesc de Paula és un temple i antic convent a la ciutat de Manresa (Bages) protegit com a bé cultural d'interès local. Església de planta rectangular amb cantonada, amb dues mitgeres. Forma part de la trama urbana. Té una nau amb cinc arcs torals i voltes de quatre punts entre ells. Capelles laterals amb voltes d'aresta, cor al tester que comunica amb el trifori aixecat damunt les capelles i absis rodó amb cambril. Façanes: la principal formada per un cos més elevat i dues laterals simètriques que es corresponen a l'estructura interna de l'edifici. S'hi accedeix mitjançant un atri de tres arcs rodons, al damunt dels quals apareixen finestrals neoromànics. Arcuacions cegues en el capcer i en la línia divisòria del primer pis. Destaca el portal de segle xvii dins l'atri. Façana lateral quasi cega. Història 1638: construcció de l'església i del convent dintre muralles. 1641: s'instal·len els religiosos mínims franciscans. 1683: Benedicció de l'església. 1835: els frares franciscans abandonen el convent. 1848: ocupat per les monges de l'ensenyança. 1895: decoració neoromànica. Façana. 1909: incendiada. 1978: l'església passa a mans de l'Orfeó Manresà. Referències
Santa Maria de la Molsosa

Santa Maria de la Molsosa és l'església parroquial de la Molsosa (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al nucli de la Molsosa s'hi va per la carretera asfaltada que surt del km 8,2 de la carretera de Calaf a Vallmanya (41° 46′ 36″ N, 1° 30′ 36″ E). Està indicat. S'hi arriba en 3,3 km. L'any 1925, com que hom trobava l'antiga parròquia de la Molsosa de difícil accés, es va decidir de construir una nova església a prop de les escoles i de la casa del comú. El seu principal promotor fou Mn. Ramon Puigpelat, fill de La Molsosa i ecònom del Carme de Barcelona, el qual va encarregar el projecte de l'obra a l'arquitecte Enric Sagnier. La nova construcció es feu prop de la casa de la Passada. Església de planta rectangular i campanar de torre, de planta quadrada. A la façana de ponent hi ha el portal d'entrada, precedit d'un pòrtic amb tres arcs de mig punt. Al mur de migdia hi ha adossat l'edifici de la rectoria i altres dependències auxiliars. Tant el campanar com el pòrtic d'entrada, van ser construïts uns anys més tard que la resta de l'església, concretament l'any 1952. Referències
Plaça d'Espanya (Barcelona)

La plaça d'Espanya és una gran plaça circular situada a la intersecció viària de la Gran Via de les Corts Catalanes, els carrers de Tarragona i de la Creu Coberta, i les avingudes de la Reina Maria Cristina i del Paral·lel. Sota la plaça hi ha l'Estació d'Espanya, un intercanviador de les línies L1 i L3 del Metro de Barcelona i Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC). Història En el Pla Cerdà, la plaça d'Espanya era un simple espai lliure a la cruïlla de les vies que comunicaven Barcelona i les poblacions del Baix Llobregat, prop de l'antiga creu de terme de la ciutat. Després d'un primer projecte per a urbanitzar la plaça de Josep Amargós el 1915, finalment Josep Puig i Cadafalch i Guillem Busquets se'n van encarregar de les obres, que van ser continuades per Antoni Darder des del 1926. Puig i Cadafalch i Busquets van dissenyar un conjunt monumental de forma circular, entorn d'un hemicicle format per una columnata d'estil barroc, inspirada en la plaça de Sant Pere del Vaticà de Bernini. Monuments i edificis A la plaça s'hi troben alguns edificis d'interès: la plaça de toros de les Arenes (actualment un centre comercial) i les torres venecianes de la Fira de Mostres de Barcelona, que imiten el campanar de Sant Marc a Venècia. Enmig de la plaça trobem la font de la Plaça d'Espanya, obra de Josep Maria Jujol (1929). La proposta inicial de la comissió del govern de Primo de Rivera era construir un Monumento a la Raza Hispana, però al final es van decidir per la proposta de Jujol. El seu nom original és "Font dels Tres Mars", ja que el seu autor hi volgué simbolitzar els tres mars que envolten la península Ibèrica, o Espanya. Aquesta al·legoria està representada per tres grups escultòrics tallats en marbre blanc que simbolitzen els rius Ebre, Tajo i Guadalquivir. Les tres figures en bronze representen la navegació, la salut pública i l'abundància i foren realitzades pels germans Miquel i Llucià Oslé. La font es va sotmetre a una intensa restauració amb motiu dels Jocs Olímpics de 1992. Imatges Referències Vegeu també Història de Barcelona Urbanisme de Barcelona Arquitectura de Barcelona Art públic de Barcelona Eix de l'Exposició de 1929 a Montjuïc Bibliografia Fernàndez Gonzàlez, Guillem «La Plaça d'Espanya de Barcelona: Un capítol rellevant dins de la conjuntura urbana de Montjuïc». 3W Revista Bibliográfica de Geografía y Ciencias Sociales, 973, 30-04-2012. Grandas, M. Carmen. L'Exposició Internacional de Barcelona de 1929. Sant Cugat del Vallès: Els llibres de la frontera, 1988. ISBN 84-85709-68-3. Guia temàtica Plaça d'Espanya - Biblioteca Oriol Bohigas (Escola Tècnica Superior d'Arquitectura de Barcelona)
Plaça d'Espanya

La Plaça d'Espanya (in spagnolo Plaza de España) di Barcellona è una delle piazze più significative della capitale catalana e fu costruita durante l'Esposizione Universale del 1929 su un progetto realizzato da Josep Puig i Cadafalch e Guillem Busquets ed eseguito da Antoni Darder. La piazza si trova ai piedi del Montjuïc, all'incrocio tra la Gran Via de les Corts Catalanes, l'Avinguda del Paral·lel, Carrer de la Creu Coberta e Carrer de Tarragona. Nel centro della piazza si trova la Font màgica progettata da Josep Maria Jujol nel 1928 in omaggio all'acqua. Ciascun gruppo scultoreo rappresenta infatti uno dei mari e degli oceani che bagnano le coste spagnole: il Mar Mediterraneo, insieme al fiume Ebro rappresentato come un giovane atletico circondato da giovani; l'Oceano Atlantico, insieme ai fiumi Tago e Guadalquivir rappresentati come due anziani con le loro rispettive corti di giovani; il Mar Cantabrico, insieme a un gruppo di adolescenti che simboleggiano i fiumi corti e rapidi del suo bacino idrografico. Il simbolismo continua con le tre grandi colonne (che rappresentano la Religione, le Arti e l'Eroismo) e con le personificazioni agli angoli della Navigazione, della Salute Pubblica e dell'Abbondanza. Galleria d'immagini Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su plaça d'Espanya
Plaça d'Espanya

Plaça d'Espanya (Catalaans en officieel, Spaans: Plaza de España) is een plein in het zuidwesten van de stad Barcelona. Met 34.000 m² is het het op een na grootste plein van Spanje, na de Plaza de España in Madrid, en voor de Plaça de Catalunya in Barcelona. Centraal op het plein bevindt zich sinds 1929 een monumentale fontein, een ontwerp van Josep Maria Jujol. Het is een rond punt waar grote verkeersaders bijeenkomen; Carrer de la Creu Coberta (het verlengde van de Carretera de Sants), Carrer de Tarragona, Avinguda del Paral-lel en de belangrijkste, Gran Via de les Corts Catalanes. Het plein is een ontwerp van Ildefons Cerdà, als onderdeel van het Eixample-project. De Gran Via verbindt het plein met de pleinen Plaça de la Universitat en Plaça de Catalunya. De brede rechte laan Avinguda de la Reina Maria Cristina loopt naar het Museu Nacional d'Art de Catalunya op de berg Montjuïc. Onder het plein bevindt zich het gelijknamig metrostation, bediend door de lijnen 1, 3 en 8 van de metro van Barcelona, de S-lijnen van de voorstadspoorweg van Barcelona en de R-lijnen van de Rodalies Barcelona. Aan het plein bevindt zich het complex van de Fira de Barcelona, een hele reeks beurs-, tentoonstellings- en conferentiezalen. Het geheel werd gebouwd voor de Wereldtentoonstelling van 1929 naar een ontwerp van Pedro Domenech, Josep Puig i Cadafalch en Lluís Domènech i Montaner. De organisatie Fira de Barcelona heeft sinds 2008 een tweede locatie met tentoonstellingszalen en congresfaciliteiten meer ten zuidwesten, aan de Gran Via ter hoogte van Plaça Europa, onder meer gekend als de locatie van het jaarlijkse Mobile World Congress. Aan de noordzijde van het plein bevindt zich het Rockmuseum.
Plaça d’Espanya

Plaça d’Espanya (hiszp. Plaza de España) – jeden z głównych placów w Barcelonie, w dzielnicy Montjuïc, u podnóża wzniesienia o tej samej nazwie. Z powierzchnią 34 tys. m² jest drugim co do wielkości placem w Hiszpanii. Plac położony jest u zbiegu kilku ważnych szlaków komunikacyjnych Barcelony – Gran Via de les Corts Catalanes, Avinguda del Paral·lel, Carrer de la Creu Coberta i Carrer de Tarragona. Należy do największych placów na terenie miasta. Historia Plac został wytyczony w 1715 r. na miejscu dawnego miejsca straceń po tym, jak dawna szubienica miejska została przeniesiona na teren nieistniejącej już Cytadeli. W 1915 r. przeszedł generalną przebudowę w związku z organizacją przez miasto Wystawy Światowej, w 1918 r. wzniesione zostały Cztery Kolumny, zaprojektowane przez Puig i Cadafalcha i symbolizujące cztery paski na fladze katalońskiej. W dziesięć lat później zostały one rozebrane na rozkaz Miguela Primo de Rivery w ramach akcji usuwania wszystkich symboli autonomii katalońskiej. Obiekty położone na placu Przy Plaça d’Espanya znajdują się m.in.: Narodowe Muzeum Sztuki Katalońskiej (Museu Nacional d'Art de Catalunya), wzniesione według projektu Josepa Amargosa fontanna wzniesiona według projektu Josepa Marii Jujola, z rzeźbami Miquela Blaya, z napisem „Hiszpania poświęcona Bogu” Wieże Weneckie – 47-metrowe wieże na drodze prowadzącej do MNAC Arenas de Barcelona – dawna arena walk byków, wzniesiona w 1900 w stylu mauretańskim, obecnie zaadaptowana na centrum handlowe. Przypisy Bibliografia Opis na A View on Cities. aviewoncities.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-09-21)].
Plaça d'Espanya

A Plaça d'Espanya (em espanhol: Plaza de España; em português: Praça da Espanha) é uma praça situada na cidade de Barcelona, mais especificamente no distrito de Sants-Montjuïc, na comunidade autônoma espanhola da Catalunha. Localiza-se no cruzamento de importantes vias da cidade, que constituem uma rotatória que delimita a praça. Possui uma área de aproximadamente 34 mil m², sendo uma das maiores praças da Espanha. A Plaça d'Espanya foi inaugurada em 1929, tendo sido construída para a Exposição Internacional de Barcelona de 1929. A urbanização do entorno da praça ficou a cargo do arquiteto catalão Josep Puig i Cadafalch, que optou por seguir um estilo clássico com influências barrocas. Sob a praça situa-se a Estação Plaça d'Espanya, em funcionamento desde 1926 e que atende às seguintes linhas do Metrô de Barcelona: Linha 1, Linha 3 e Linha 8. Além da Linha 8, a estação também atende às demais linhas da Linha Llobregat–Anoia como terminal. No centro da praça situa-se um grande chafariz idealizado pelo arquiteto catalão Josep Maria Jujol, um dos principais colaboradores de Antoni Gaudí. A fonte é uma grande alegoria que homenageia a água. Com 33 metros de altura, é composta por diversos materiais, como bronze, ferro forjado e mármore. Em frente à praça, na direção da Avinguda de la Reina Maria Cristina, situam-se duas torres gêmeas, conhecidas como Torres Venezianas, as quais são semelhantes ao Campanário de São Marcos, situado em Veneza, Itália. Ambas as torres possuem 47 metros de altura e base quadrangular com 7,2 metros de lado. Foram projetadas pelo arquiteto catalão Ramon Reventós e concebidas como porta de entrada para a Exposição Internacional de Barcelona de 1929. Da praça, entre as torres, tem-se vista para o Palácio Nacional de Montjuïc, que sedia o Museu Nacional de Arte da Catalunha. Pontos de interesse Os seguintes pontos de interesse situam-se nas redondezas da Plaça d'Espanya: Arenas de Barcelona Escola Francesc Macià Estação Plaça d'Espanya do Metrô de Barcelona Fira de Barcelona Fonte Mágica de Montjuïc Hotel Catalonia Barcelona Plaça Museu Nacional de Arte da Catalunha Parc de Joan Miró Torres Venezianas Ver também Sants-Montjuïc (distrito) Barcelona Catalunha Exposição Internacional de Barcelona de 1929 Estação Plaça d'Espanya Referências Ligações externas «El web de la ciutat de Barcelona | Ajuntament de Barcelona» (em catalão). Portal da Cidade de Barcelona «Inici. gencat.cat» (em catalão). Portal da Comunidade da Catalunha
Площадь Испании (Барселона)

Площадь Испании в Барселоне (исп. Plaza de España, кат. Plaça d’Espanya) — одна из основных площадей столицы Каталонии, достопримечательность города. Расположена у подножия горы Монтжуик. Описание Площадь была построена к Всемирной выставке в Барселоне в 1929 году по проекту Жозепа Пуч-и-Кадафалка и Гиллема Бускетса, а закончена Антони Дардером. Имея площадь 34 000 м2, площадь занимает второе место в Испании после площади Испании в Мадриде и перед площадью Каталонии в Барселоне. В центре круглой площади находится огромный и высокий монумент-фонтан с многочисленными скульптурами. У площади расположена реконструированная в торгово-рекреационный комплекс Арена Барселоны, гостиница «Каталония Барселона плаза», Дворец коммуникаций и транспорта, главный павильон выставочно-ярмарочного комплекса «Фира Барселона». От площади к огромному и знаменитому вечерним свето-музыкальным шоу Волшебному фонтану и величественному Национальному дворцу с Национальным музеем искусств Каталонии на горе Монтжуик идёт широкая эспланада — авенида Королевы Марии-Кристины, в начале которой стоят две симметричные 47-метровые Венецианские башни и затем другие павильоны комплекса «Фира Барселона». Площадь является важным транспортным узлом города; посредством туннеля её пересекает улица Гран-Виа; в площадь упираются улица Креу Коберта, проспект Параллель, проспект Королевы Марии Кристины и Таррагонская улица. Под площадью расположены станции метро «Эспанья» линий L1, L3 и L8, а также станции городских электричек.
Plaça d'Espanya

Plaça d'Espanya (spanska: (la) Plaza de España, ”Spanientorget”) är ett stort cirkulärt torg i korsningen av Gran Via de les Corts Catalanes, carrer de Tarragona och carrer de la Creu Coberta, samt avenyerna del la Reina Maria Cristina och Paral·lel. Torget ingår i den ursprungliga Cerdà-planen som förband Barcelona med samhällena i Baix Llobregat, och fick sin nuvarande utformning inför expositionen 1929. Det ritades av den modernistiske arkitekten Josep Puig i Cadafalch. Under torget ligger tåg- och tunnelbanestationen Estació d’Espanya, trafikerad av tunnelbanelinjerna L1 och L3 samt Kataloniens lokaltåg (FGC). Historia I den ursprungliga stadsplanen av Ildefons Cerdà för Barcelonas expansion var Plaça d'Espanya tänkt som en öppen yta vid korsningen av vägarna som förband Barcelona och samhällena i Baix Llobregat, nära det gamla stadsmärket i form av ett kors. Efter Efter ett första urbaniseringsförslag av Josep Amargós år 1915, gick uppdraget slutligen till Josep Puig i Cadafalch och Guillem Busquets, och arbetena fortsattes från 1926 av Antoni Darder. Puig i Cadafalch och Busquets utformade ett monumentalt cirkulärt torg med ett halvcirkelformat parti av barocka kolonnader, inspirerat av Petersplatsen i Vatikanen, ritad av Giovanni Lorenzo Bernini. Bildgalleri Referenser