Can Rosés (Cornellà de Llobregat)

Can Rosés és una antiga colònia tèxtil de Cornellà de Llobregat, situada al costat del Canal de la Infanta per aprofitar-ne l'energia hidràulica, que amb el creixement urbanístic de la població va quedar absorbida dins el nucli urbà. Una part del conjunt arquitectònic, concretament el bloc de 16 habitatges unifamiliars disposades en filera, de planta baixa i pis, està catalogat com a bé cultural d'interès local. Història El 1852, el fabricant Rafael Ramoneda i Farrell va adquirir en emfiteusi a Joaquim Cebrià i Vilella un salt d'aigua al Llobregat. Va morir el 1854, i aquell mateix any, els seus fills Rafael, Miquel, Pere i Josep Ramoneda i Matas hi van establir una fàbrica de filats i teixits de cotó moguda per una roda hidràulica i una màquina de vapor de 8 CV, sota el nom social de Rafael Ramoneda i Germans. El 1863, van adquirir en emfiteusi a Eusebi Sarriera i Mas una masia propera. El 1868, la fàbrica, juntament amb la maquinària i la masia, va sortir a subhasta pública, essent adquirides el 1870 per Josep Rosés i Ricart i Josep Masriera i Vidal, que havien constituït dues societats: Rosés i Masriera, dedicada a la fabricació de puntes de París, i Tomàs, Rosés i Cia, dedicada a la filatura i teixits de cotó. La fàbrica es convertiria en la colònia industrial situada més avall del riu, que combinava la força hidràulica amb la de vapor (300 CV), i el despatx era situat al carrer de Fontanella, 12-14 (actualment plaça de Catalunya, 18). A l'Exposició Universal del 1888, Rosés i Cia obtingué una medalla de bronze pels cabdells de cotó per als llumins fosfòriques i la cereria. El 1898 morí Josep Rosés i Ricart, essent succeït pel seu fill Ramon Rosés i Feliu. Els seus tres fills s'anaren incorporant a l'empresa: Tomàs, Manuel i Antoni Rosés i Ibbotson, aquest darrer casat amb una filla d'Enric Turull i Comadran, industrial llaner de Sabadell. El primer va ser enviat pel seu pare a Anglaterra, on treballà en una fàbrica de filats i teixits de cotó, i arribà a ocupar el càrrec de director d'una filatura que tenia 137.000 pues. Al seu retorn i sota les ordres del seu pare, introduí millores en la qualitat i la productivitat de la fàbrica de Cornellà. El 1908, la fàbrica metal·lúrgica es va traslladar a Badalona, i el 1914, Ramon Rosés deixà en mans dels fills el negoci, que prendria el nom de Rosés Germans. Morí el 1921 i la societat es dissolgué en comprar Tomàs Rosés la part dels germans. El 1941 es constituí la societat anònima Cotonera Tomàs Rosés, amb participació de la cinquena generació de la família. Finalment, la fàbrica tancà als anys 1960. Descripció És un dels cinc grans elements de patrimoni industrial de Cornellà, al costat de Can Vilumara, Can Suris, Can Bagaria i la Central de Bombeig d'Aigües de Barcelona. Alguns dels elements característics de la colònia ja han desaparegut, com per exemple el salt d'aigua. El més remarcable del que es conserva són les tres fàbriques de pisos i els habitatges dels obrers. Es tracta d'un conjunt industrial de morfologia bàsica, és a dir, formada pel sector de producció i un reduït espai d'hàbitat, sense més serveis. Al carrer de Víctor Pradera hi ha diverses naus en un estat de conservació no és gaire bo, i tot i que alguna de les naus alberga activitat, la major part està abandonada. Responen a la tipologia de fàbrica de pisos, amb murs de maó, en alguns llocs vist i en altres, revestit de morter de calç. Les cobertes són de teula àrab a duess vessants. Projectats el 1919 per l'arquitecte Andreu Calzada i Echevarria, els habitatges dels obrers es troben al carrer dels Alps, al sector Millars, al final del passatge Rius i Taulet, entre l'Escola de Formació Professional i el Reial Canal de la Infanta. Són un exemple únic a Cornellà de les colònies obreres del finals del segle xix i començaments del segle xx. Tenen un petit jardí privat i un altre de públic, i eren destinades als encarregats de la fàbrica. El conjunt es compon de disset habitatges unifamiliars de planta i pis, disposats en filera. Presenten una façana homogènia, de gran unitat compositiva, modulada rítmicament per les obertures, els baixants i les jardineres. Les obertures, d'arc carpanell, estan emmarcades amb una motllura. La coberta de teula a dos vessants, amb el carener paral·lel a la façana, reforça l'horitzontalitat dominant del conjunt. A la part posterior dels pisos hi ha l'espai per als horts. Referències Vegeu també Casa-fàbrica Ramoneda Casa-fàbrica Rosés Obrador Masriera Bibliografia Cabana, Francesc «Els Rosés. Puntes de París». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Grup Enciclopèdia, 1992. Cabana, Francesc «Rafael Ramoneda i els Rosés a Cornellà». Fàbriques i empresaris. Els protagonistes de la Revolució Industrial a Catalunya. Grup Enciclopèdia, 1992. Enllaços externs «Fàbriques de Can Rosés». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.