Castell de Foixà

El castell de Foixà (Baix Empordà), és un edifici declarat bé cultural d'interès nacional. Fou el centre d'una baronia, dita varvassoria, que la família d'aquest nom tingué en feu pels comtes d'Empúries. Història El primer senyor varvassor fou Guillem de Foixà (mitjan segle xii), succeït pels seus fills Bernat, que morí sense descendència, i Arnau, la signatura del qual (Arnaldi de Fuxano) figura al Liber feudorum maior en documents del 1192, 1199 i 1200. És versemblant que aquest senyor, que el 1212 era marmessor del vescomte Jofre de Rocabertí, ja tingués un castell, les primeres referències del qual apareixen les Rationes decimarum dels anys 1279 i 1280: pro capella castri de Fuxano. El seu fill Bernat II (mort vers el 1259) tenia en feu pel bisbe de Girona, els delmes del castell de Foixà, de Gaüses i Viladasens. El seu germà Arnau fou senyor de Cornellà, feu que passà després al seu nebot Arnau II (†1292), fill de Bernat II, que vengué els seus drets sobre Gaüses a Arnau de Saminyana, amb l'aprovació dels seus germans. Es casà amb la germana de Ponç de Gualba, bisbe de Barcelona, i fou també senyor de l'Armentera. El seu fill Alemany de Foixà i de Gualba va participar en la campanya d'Almeria (1309-1310) al costat de Jaume II, i fou veguer de Barcelona i el Vallès (1311). El seu fill Bernat Guillem de Foixà i de Saportella (†1362) participà en l'expedició a Sardenya al costat de l'Infant Alfons i fou tutor de les filles de Dalmau Ramon de Xatmar i de Berenguer, fill de Bernat d'Orriols, senyor d'Albons. El 1383, el seu fill Bernat Alemany de Foixà i de Porqueres, casat amb Caterina d'Orriols i d'Albons, va haver de suportar l'atac contra el castell del comte Joan I d'Empúries. El setge, segons Santiago Sobrequés, fou molt dur, ja que els atacants feren ús de bombardes, que projectaven bales de pedra, bastides mòbils i altres ginys de guerra. El rei Pere el Cerimoniós intervingué a favor de Bernat Alemany, cosí de la muller del rei, i el comte d'Empúries hagué de rescabalar-lo pels danys que li havia causat. El seu fill Arnau de Foixà i d'Orriols (mort cap al 1432), fou senyor de l'Armentera, lloc cedit per Ramon de Xatmar per una qüestió de censals. Casat amb Beatriu de Boixadors, fou succeït pel seu fill Bernat Guillem de Foixà i de Boixadors, que el 1439 hagué de retornar l'Armentera a Ramon de Xatmar per una sentència reial. El seu fill Lluís Benet de Foixà-Boixadors i de Cruïlles fou rebel a Joan II durant la Guerra Civil catalana i els seus béns foren confiscats i donats al seu cunyat Juan de Salcedo. La vídua d'aquest, Elisabet de Foixà-Boixadors, els donà al castlà d'Amposta, però el rei li retornà el feu, que comprenia també el castell de Boixadors (1478-1480). Lluís Benet fou succeït pel seu fill Joan de Foixà-Boixadors i de Santmiquel, i aquest pel seu fill Bernat Alemany de Foixà-Boixadors i de Cruïlles, que tingué un litigi amb el comte d'Empúries perquè el lloctinent general de Catalunya havia embargat la jurisdicció de Foixà (1529). El succeí el seu fill Galceran de Foixà-Boixadors i d'Escales (†1601), que guanyà el litigi pel castell de Boixadors amb Gaspar de Vilanova, net d'Aldonça de Foixà-Boixadors i de Santmiquel. Va tenir una única filla, Jerònima de Foixà-Boixadors i de Xatmar (†1622), que el 1590 es va casar amb Sever de Salbà i de Vallseca i fou succeïda pel seu fill Galceran de Foixà-Boixadors-Salbà (mort cap al 1639). Fou succeït pel seu fill Tomàs de Foixà Boixadors-Salbà i de Xatmar, i aquest pel seu germà Bernat, que també morí sense descendència. Aleshores, la successió passà a Vicenç Domènec de Xatmar i de Copons (†1755), besnet d'Agnès de Salbà, filla de Jerònima, que adoptà el cognom Foixà-Boixadors. El seu fill Joan Francesc de Foixà-Boixadors i de Copons (†1800) es va casar amb Miquela de Balay de Marignac i foren pares d'Ignasi de Foixà-Boixadors i de Balay de Marignac, que fou succeït pel seu fill, el tinent coronel Narcís de Foixà i d'Andreu (1782-1843). Aquest es va casar en primeres noces amb Clara de Revilla, amb qui va tenir Marià de Foixà i de Revilla (†1863), i en segones amb Maria Francesca de Miquel i de Blondel, amb qui va tenir Narcís de Foixà i de Miquel (†1866), també tinent coronel, que succeí el seu germanastre i el 1866, poc abans de morir, rebé el títol de comte de Foixà. Casat amb Maria del Carme de Bassols i de Foixà, Narcís fou succeït pel seu fill Enric de Foixà i de Bassols (1842-1910), que fou governador civil de Ciudad Real i es casà amb Nieves Rodríguez de Arellano y Armendáriz, marquesa d'Armendáriz, amb qui tingué Narcís de Foixà i Rodríguez de Arellano, tercer comte de Foixà. El castell passaria a mans de Francesc de Foixà i Lasarte, que entre finals del segle xix i principis del xx va fer reformar la capella i el palau. Va morir sense haver fet testament, i el 1934, un jutge va declarar hereus uns cosins germans seus, que abans de la Guerra Civil es vengueren el castell. Un dels compradors va ser el pintor Josep Maria Mascort, que el vengué a Josep Ensesa i Gubert, propietari de l'Hostal de la Gavina a S'Agaró, responsable de l'espoli de mobiliari, documents i les dues tombes de l'església. Després del conflicte, el castell passà a mans del madrileny Agustín de Foxá y Torroba, quart comte de Foixà, que no tenia rendes suficient per a mantenir-lo. A principis dels anys 1970, la seva filla Nieves de Foxá y Larrañaga el va vendre al Banco Urquijo, que el 1972 el vengué a l'interiorista Antoni Bonamusa i la seva esposa Irene Mir, que el van restaurar completament. Arquitectura La població de Foixà està dividida per la riera de Foixà en dos nuclis principals: un és el de l'església, i a l'altre, el castell al cim d'un turó allargat artificialment cap al nord, des d'on es dominen gran part de les terres de l'antic comtat d'Empúries. Les parts més antigues del recinte, construïdes al segle xiii, són un talús i la muralla, que encercla el barri de la Vila. A l'interior del recinte hi ha un palau, format per dos cossos en forma de «T»: el més llarg, que s'estén en direcció N-S, l'altre, més curt, perpendicular, aproximadament al centre de l'anterior, al seu costat de ponent. La façana principal del palau té una portada adovellada amb l'escut dels Foixà (segle xix). A l'interior, es destaquen dues petites estances, cobertes amb volta de canó, que hom anomena la Presó. També són notables les cavallerisses, el celler i nombroses sales cobertes amb volta d'aresta. La volta de la cuina és de forma de palmera. A l'angle SE s'alça una torre semicircular, que a la seva part inferior es converteix en absis de la capella del castell, dedicada a Sant Marc. A l'interior d'aquesta, uns grans esvorancs assenyalen el lloc on hi havia uns sepulcres gòtics, que actualment es troben a l'església de Nostra Senyora de l'Esperança de s'Agaró: una làpida de Bernat Guillem de Foixà (†1362), amb la figura jacent del cavaller, i un sarcòfag de Guillem de Foixà (†1459) i el seu fill fra Alemany (†1476). Referències Vegeu també Castell d'Orriols Castell de Boixadors Castell de les Pujades Bibliografia DDAA. Castell de Boixadors. Sant Pere Sallavinera. Memòria d'arqueologia i història. Servei de Patrimoni Arquitectònic Local (SPAL). Diputació de Barcelona, setembre 2008. ISBN 978-84-9803-584-1. Enllaços externs «Castell de Foixà / Baix Empordà». Catalunya Medieval.