Can Sala (Horta)

Can Sala és una antiga torre d'estiueig situada al número 9 del carrer de Campoamor (antiga Rambla de Cortada), al barri d'Horta de Barcelona, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C). Història El 1864, Marià d'Oriola-Cortada i d'Ibáñez-Cuevas, comte de la Vall de Merlès, va establir en emfiteusi cinc solars de 30 pams d'ample de la seva finca i 1 ½ ploma d'aigua de la mina de Can Cortada a Pau Maria Grases i Casanovas, que, tot seguit, va demanar permís per a aixecar-ne la tanca, segons el projecte del mestre d'obres Joan Soler i Cortina. Grases hi va fer construir una casa i el 1866 va vendre la finca a l'empresari manresà Ramon Sala i Brugués per 5.400 escuts (1.040 del dret a recuperar-la de Manuel Agut i Sabaté i 4.360 de la revenda d'aquest). El 1871, Sala va obtenir del comte l'establiment d'un solar i ¼ de ploma d'aigua a l'altra banda de la rambla de Cortada, i el 1876 va demanar permís per a construir-hi una cotxera amb façana al carrer, segons el projecte del mestre d'obres Frederic Farreres. Ramon Sala i Brugués fou un dels fundadors de la naviliera Línea de Vapores Tintoré SA (1852-1915) i també soci de la fàbrica d'estampats de J. Lucena i Cia (1873-1884) a Sant Martí de Provençals. Va morir el 9 d'agost del 1883 i fou succeït pel seu fill Ramon Sala i Perera, casat amb Aymée Bordes. El 1900 va fer construir la tanca de ferro forjat que encara existeix, i el 1919 va fer engrandir la casa, encarregant l'obra a l'arquitecte Josep Masdéu i Puigdemasa, que va afegir una galeria vidriada arrodonida a la planta baixa i al primer pis de la façana posterior. Hi havia també una capella dedicada a la Mare de Déu de Montserrat, i quan a la dècada del 1930, Ramon Sala va vendre la casa a Pere Manén i Artés, va fer donació de la imatge a l'església de Sant Joan d'Horta, situada just enfront de la casa, però va ser destruïda durant la Guerra Civil junt amb la resta del mobiliari. El 1939, la casa va ser llogada a l'Acadèmia Martín, que va funcionar fins al 1988. Aleshores, la casa fou divida en quatre apartaments, on viuen diferents famílies. Descripció És un edifici aïllat de grans proporcions envoltat de jardí, com un volum cúbic de planta baixa i dos pisos del qual sobresurt una torrassa. Els elements ornamentals són de caràcter historicista, i la coberta es fa molt present al ràfec, al frontó sobre l'eix d'entrada i a la mateixa torrassa. Al jardí, que era molt gran, hi havia arbres de diverses espècies i un estany d'aigua amb peixos, que s'omplia amb una petita cascada bastida en una de les parets laterals, i també unes vies i un trenet on la canalla podia seure. Tot això va desaparèixer quan s'hi construïren diverses cases per als fills del senyor Manén i se'n retallà considerablement la superfície. Originalment, la finca arribava fins al carrer d'Horta, que quedava a un nivell molt més baix, per la qual cosa s'hi bastí un mur de contenció sobre el qual hi ha una pèrgola amb arcs de mig punt i una balustrada, des de la que hom podia contemplar el poble. Actualment, l'heura que cobreix en algunes parts les arcades li dona un aspecte decadent. Referències Vegeu també Casa Josepa Bartra de Canela Casa-fàbrica Subirà-Obiols Casa-fàbrica Lucena Casa-fàbrica Vermell-Martí Casa Pau Maria Tintoré Bibliografia Martín, Carme «Breu història de la casa Sala, torre d'estiueig d'un navilier». El Pou, publicació del Grup d'Estudis de la de la Vall d'Hebron i la muntanya Pelada, núm. 12, desembre 2022, p. 60-61.