NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pallissa del Mas de Santaeugènia

La Pallissa del Mas de Santaeugènia és una obra de Tagamanent (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa perpendicular al mas de Santa Eugènia. Una escala exterior, davant de la façana, condueix a la porta d'entrada d'arc de mig punt adovellada, quedant així a l'alçada del primer nivell. En el llenç de mur que conforma l'escala s'inscriu, també, un arc de mig punt adovellat i obert. Dues finestres a la façana, la de dalt allindada i motllurada, mentre que la de sota té ampit de pedra amb una escletxa en posició vertical. La teulada és a dues vessants i amb ràfec a la catalana; resta molt reformada. El cos de la dreta és posterior, però segueix la tipologia de la casa. Edifici molt restaurat. Història La part més antiga data del segle xvi. Per altra banda, sabem que la pallissa es feu una mica després que el mas. Per més informació vegeu fitxa del mas Santa Eugènia. Referències
La Vila (Tagamanent)

La Vila és una casa de Tagamanent (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa en ruïnes de la qual queden restes de parets i una torre de cinc pisos, amb teulada a quatre vessants amb finestres quadrades i allindades i pedres cantoneres. S'observen, en els llenços dels murs que resten dempeus, forats per encastar bigues de fusta. Presenta sota el ràfec una decoració de petits arquets. Referències
Can Maçana (el Bruc)

Can Maçana, o Can Massana, és una obra del Bruc (Anoia) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Casal fortificat de grans dimensions, de planta rectangular i tres plantes d'alçada. Els murs són de pedra. Està orientada al sud i la coberta és de teula àrab a dues vessants. Al costat i a la dreta hi ha un mur de defensa amb espitlleres. A sobre l'entrada, a la clau de l'arc, hi ha un escut gravat pertanyent a un dels priors montserratins amb la data de 1791. Història Fou possessió de Montserrat als segles xviii i xix, fins a la desamortització. Estigué fortificada durant les guerres carlines. Esdevingué també hostal. Es troba al coll de Can Maçana, a poca distància del Castell de la Guàrdia de Montserrat, al punt de sortida de la carretera de Montserrat. És el punt principal d'accés als camins i les agulles de roca d'aquest sector de Montserrat on els monòlits i les formes verticals conformen un laberint únic. Referències
Cal Sabaté

Cal Sabaté és una casa de Vallbona d'Anoia (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de pedra i teules, amb sostre a dues vessants i amb diferents estructures afegides a la construcció més antiga. Presenta algun contrafort, portal adovellat i va estar reformada. Història Aquesta família de la pagesia enriquida es esmentada des del segle xvi (1512-14 aproximadament).J. Castellà dona la genealogia d'aquesta família. Segueix sent de la família Sabater, que conserva un arxiu molt important. Referències
Cal Borrull

Cal Borrull és una casa gòtica de Piera (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de Planta rectangular, en un principi estava format per tres naus amb arcades gòtiques, actualment sols queden dues d'aquestes naus, ja que la tercera ha estat enderrocada, les parets laterals es troben restes d'arcs tapiats. És important destacar la finestra gòtica que està a la façana principal de la casa, ha estat posada aquests darrers anys, però els capitells no són gòtics. (descoberta quan es va fer la restauració). Història No existeix cap document que ens parli de l'antiguitat de la casa, si bé aquesta pot datar dels segles xiii i xiv-XV, ja que fou llavors quan el poble va créixer del seu nucli inicial -als voltants del castell- entre el carrer del Sol i la riera. D'aquestes dates són les arcades gòtiques que es conserven a la planta baixa, la resta de la casa ha estat restaurada aquest segle. Referències
Casa Àngel Rodríguez

La Casa Àngel Rodríguez és una obra de Parets del Vallès (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa aïllada, fent cantonada, amb jardí. És de planta concentrada i consta de quatre cossos de diferents alçades, un d'ells de planta baixa amb coberta a tres vessants, limitat per un ampli porxo de quatre arcs de punt rodó que emfasitzen l'entrada. L'edificació es distribueix en planta baixa i pis. La coberta és complexa, amb teula àrab, els vessants acaben amb una treballada imbricació de peces ceràmiques vistes pintades de color blanc. Del costat nord de la coberta sobresurt una torre de planta quadrada amb coberta a quatre vessants, rematada amb una hídria ceràmica. Les façanes estan arrebossades i pintades de color blanc. Els buits de la torre estan emmarcats amb peces de ceràmica vistes. La tanca de peces ceràmiques, recolzada en un doble sòcol, de paredat comú i aplacat, limitat per pilars. Història El 30 de novembre de 1947, Àngels Rodríguez demana permís per a construir una casa, que acompanya amb plànols realitzats per l'arquitecte García de Alcañiz. Referències
Plaça Clavé (Cardedeu)

La Plaça Clavé és una plaça pública de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Plaça de caràcter rectangular, encara que de forma irregular, forma part del centre de la vila. En ella hi van a parar els carrers de Sant Antoni, la Diagonal Fivaller, el carrer Teresa Oller, el carrer Vilaseca i el de Baix; per la part nord encaixa amb la pl. de l'Església. Els edificis que l'envolten són de diverses èpoques: des de la finestra del forn del 1550 fins a modernes edificacions de diverses plantes d'alçada. Al centre de la plaça hi ha un monument als cors Clavé i un pas pels transeünts. La plaça té una densa circulació, i exerceix la funció de distribució de tot el trànsit del centre de la vila. Història Aquesta plaça es va inaugurar l'any 1932, després d'enderrocar diverses cases i edificis i pudent ajuntar l'antiga pl. Llovins i la pl. Vella. L'existència de la pl. Vella data des dels orígens de la Vila; hi havia un porxo que fou enderrocada a l'any 1877 per facilitar el pas dels carros. La plaça dels Llovins es construí l'any 1899, enderrocant velles edificacions a la cantonada del c/ de Sant Antoni, junt al dels Srs. Granès-Espinach. A L'any 1930 els veïns aportaren 20.250 pts. per la construcció de la nova plaça. Des de llavors a la pl. Clavé s'ha vingut fent el mercat. En els darrers temps la plaça s'ha transformat per complet: a la banda de llevant, després de l'enderroc d'un ampli edifici del segle xviii, s'hi aixecà un bloc de pisos, mentre a la banda de ponent s'enderrocà una casa de pisos de principis del segle xix, per bastir-hi en el seu lloc un edifici de quatre planta. Referències
Plaça Sant Joan (Cardedeu)

La Plaça Sant Joan és una plaça pública de Cardedeu (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Plaça d'estructura rectangular amb una zona enjardinada i d'esplai pels infants, circumdada per una via circulatòria de direcció única. Té una part petita, davant de la imponent façana de l'Ajuntament, amb un aparcament i un petit jardí. La plaça està voltada d'alguns dels edificis més importants de Cardedeu: la Torre Llige, actual ajuntament, la Casa Daurella, actual biblioteca, i Museu-Arxiu Tomàs Balvey, la Casa Lluís Llibre i d'altres construïdes o reformades als voltants del temps en què es va fer la plaça, l'any 1915. Història El 19 d'abril de 1915, aprofitant la visita del bisbe, va tenir lloc la cerimònia simbòlica de l'enderrocament de la primera pedra de la Torre Lledó, els carreus de la qual serviren per a fer el sardinell de la plaça Sant Joan. El finestral de la torre Lledó va desaparèixer. El 14 de març de 1915, l'arquitecte municipal Raspall va presentar un pla de la nova plaça que s'exposà al públic. També es van recaptar donatius (Plec 151 de l'Arxiu municipal). Referències
Vil·la Laguarda

La Vil·la Laguarda és una obra de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'un edifici unifamiliar aïllat rodejat de jardí. L'edifici està aixecat respecte a la rasant del carrer. Es compon de planta baixa i una planta pis i sota coberta. La casa té diversos cossos de planta baixa. Les cobertes són inclinades i sobresurt una torratxa mirador de planta quadrada i coberta de pavelló. El cos davanter és de planta semicircular i petit porxo amb terrassa superior. Té un oratori adossat a la façana lateral amb coberta a dues vessants. Les parets són de paredat comú i totxo. Els forjats són de bigues metàl·liques i revoltó de rajola. Les cobertes són d'estructura de fusta, llata i rajola i teula plana. Trobem obertures amb llinda i també amb arc de mig punt amb aplacat d'ornamentació floral de ceràmica vidriada. A les cantoneres hi ha maons vistos. El ràfec sobresurt respecte de la coberta de teula plana amb imbricació de teula vidriada. Hi ha un cos de galeria semicircular amb terrassa superior i barana de fusta. L'antic oratori està coronat per una creu. Referències
Plaça dels Lledoners (Vilanova i la Geltrú)

La Plaça dels Lledoners és una plaça pública de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una plaça pràcticament rectangular amb dos carrers que la travessen, un per una de les seves cares majors i l'altre, amb l'eix lleugerament desplaçat, per una de les seves cares menors. Les façanes són força homogènies. Les cases són de finals del segle xviii i la primera meitat de segle xix. Els lledoners que envolten la plaça li donen nom. Al centre hi ha un font que substituí un antic pou comunal. Hi ha quatre fanals de ferro colat de peu situats als angles de la plaça. La fornícula amb la imatge de Sant Cristòfol ens recorda l'antic camí que sortia cap a l'ermita d'aquest sant. Història A finals del segle xv la plaça es troba dins del recinte fortificat, prop de la porta d'en Balla, a la que hi donava el camí de Sant Cristòfor. Antigament aquesta plaça rebia el nom de plaça del pou, per l'existència d'un pou públic. L'any 1931 es fan obres d'urbanització de la plaça i es col·loca la font central segons projecte de l'arquitecte municipal Josep M. Miró i Guibernau. Referències
Plaça dels Cotxes (Vilanova i la Geltrú)

La Plaça dels Cotxes és una plaça pública de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una plaça de planta gairebé quadrada, amb dos únics carrers de circulació rodada que la travessen ortogonalment. Les cares sud, est i oest presenten immobles de gran qualitat arquitectònica amb les cases Vidal i Mascaró, Junqué i Escofet (que presideix la plaça), Soler i Vidal i Ramona i Maynés. La façana nord definida per una edificació més modesta de planta baixa i dos plantes pis, composta segons eixos verticals, amb portals d'arc rebaixat i de mig punt, finestres i balcons amb llinda i coronament amb cornisa i barana de terrat llisa. Al centre de la plaça hi ha un fanal de ferro fos que es ramifica en cinc braços. Hi ha xiprers i altres espècies de vegetació. Història A l'any 1784 es beneeix dels caputxins, aleshores s'anomenava plaça dels Caputxins. L'any 1865 es construeix l'edifici d'habitatges a la cantonada del c/ Caputxins i del c/ de Cervantes segons el projecte del mestre d'obres Josep Fabrés i Fontanals. L'any 1867 la plaça pren la fesomia actual amb la construcció de la casa Junqué i el col·legi de les Puríssimes, segons projecte del mestre d'obres Josep Salvany. Referències
Central d'en Ribes

La Central d'en Ribes és una central elèctrica de la Cellera de Ter (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La central s'ha traduït en un gran edifici de planta rectangular que consta d'una sola planta, però això si d'una alçada considerable. Cobert amb un sostre pla aterrassat, l'edifici es caracteritza per la concentració de quatre grans obertures rectangulars que no han rebut cap tractament singular, però que són de grans dimensions permetent una gran entrada de llum. Sobre un terraple, trobem un immoble que en l'actualitat es troba en desús però que en origen actuava com a habitatge pels obrers, els quals treballaven en règim de tres torns. Ara bé, en l'actualitat es troba sumit en un estat de desús total, com així ho acreditra el fet que totes les obertures estiguin tapiades. D'aquest habitatge l'únic a ressaltar és la coberta de l'edifici, que s'ha traduït en la pràctica en un teulat a quatre vessants amb un ràfec accentuat, sostentat per un entramat de vigues i cairats pintats de color vermell. L'obra d'ingenieria hidroelèctrica la trobem concentrada en dos punts estratègics concrets, prenent com a referència l'edifici principal. Així davant seu trobem una gran construcció de formigó que serveix per canalitzar l'aigua destinada i emprada a generar energia. Mentre que a la part superior, és a dir sobre el terraple o nivell aterrassat al qual s'hi accedeix per mitjà d'una escala de dos trams, tenim una sèrie de canalitzacions i viaductes que distribueixen l'aigua. Història Aigües avall de la resclosa del Pasteral es va construir, a començament dels anys quaranta, un complex hidràulic que proveeix d'aigua la central de can Ribes. També en aquesta època (concretament durant l'aiguat del 18 d'octubre de 1940) van quedar destruïts el canal i la presa de Sant Julià, que proveïa d'aigua les indústries Burés d'Anglès. Posteriorment es va construir un nou canal que, des de la central de can Ribes, arriba a les turbines anglesenques. Aquest nou complex és conegut com a Pasteral II. Com a última cosa, cal destacar que en el Pasteral I hi ha la captació de les aigües que van cap a Barcelona i en el Pasteral II hi ha la de les que van cap a Girona. Referències
Can Pons-Xic

Can Pons-Xic és una masia de Sant Feliu de Buixalleu (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat situat als afores del nucli urbà de Sant Feliu de Buixalleu. L'edifici, de planta baixa i pis, està format per dos cossos rectangulars, lleugerament angulars, contraposats, amb la teulada a una vessant amb el ràfec de quatre fileres. A la façan principal, trobem la porta d'entrada a la planta baixa en arc de mig punt format per dovelles, amb carreus als brancals. Al costat esquerre hi ha dues finestres quadrangulars, i al dret tres de rectangulars verticals, totes amb llinda monolítica, brancals de carreus de pedra i ampit de pedra. Al pis, sobre la porta d'entrada hi ha una finestra amb llinda monolítica, i brancals i ampit de pedra. Al costat esquerre hi ha dues finestres d'iguals característiques. Al costat dret, hi ha una galeria amb cinc obertures en arc de mig punt separat per pilars. A la façana de la part posterior, destaquen dos contraforts que reforcen l'edifici, i la data 1863/5 que hi ha a la clau d'una porta en arc escarser. Adossat al costat dret, hi ha un petit cos de planta baixa i teulada a una vessant. Història La data inscrita en el portal ens indica que la casa fou acabada entre el 1863-1865. Referències
Villa romaine de la Llosa

La villa romaine de la Llosa est un site archéologique de la Rome antique situé dans la commune de Cambrils (comarque de Baix Camp), dans la province de Tarragone en Catalogne. La villa romaine se compose d'une maison privée appartenant à une riche famille romaine de l'époque et d'un bâtiment en pierre situé à environ 100 m. Elle est située dans le quartier de Llosa, sur la rive ouest du ravin Mare de Déu del Camí, tout près de la côte. Elle a été découverte en 1980. Ce site archéologique fournit des informations pertinentes sur l'occupation romaine des environs de la cité antique de Tarraco (l'actuelle Tarragone. En 1992, on y a découvert un ensemble de bronzes exceptionnels, exposés auMuseu Molí de les Tres Eres (ca). Comme le moulin hydraulique qui héberge le musée, le site fait partie du réseau du Musée d'Histoire de Cambrils et est ouvert au public. Archéologie Le plan de l'édifice est difficile à interpréter en raison de la conservation partielle des strates retrouvées dans le travail des niveaux géologiques de cette seconde moitié du Ier siècle av. J.-C. Ces quelques découvertes nous parlent d'un petit établissement agricole, courant à l'époque, mais avec l'élément distinctif pertinent qu'il s'agit d'un four à poterie qui fournissait aux habitants de la ville les matériaux céramiques nécessaires au stockage des différents types de produits qui y étaient produits ou consommés. La chronologie du gisement qui a été limitée entre le Ier siècle av. J.-C. jusqu'au VIe siècle apr. J.-C. De plus, on a trouvé de diverses phases d'utilisation de l'espace occupé par le gisement, depuis une fabrique possible de salaisons, dans un lieu de résidence, de fours, des restes de thermes privés ou d'une petite nécropole bas-impériale. Galerie Notes et références Voir aussi Bibliographie (ca) Remolà, Josep Anton, El Territori de Tarraco : vil·les romanes del Camp de Tarragona, Tarragona, Museu Arqueològic de Tarragona,(Col·lecció Forum : temes d'història i d'arqueologia tarragonines, 13), 2008 (ISBN 978-84-936067-1-8). (en) Ramón i Sariñena, Ester, La vil·la romana de la Llosa (Cambrils, Baix Camp), vol. 13, Tarragona, Fòrum: temes d'història i d'arqueologia tarragonines, 2007, p. 153-170. Liens externes Site officiel Portail de l’histoire Portail de l’archéologie Portail de la Rome antique Portail du patrimoine mondial Portail de la Catalogne
Pla de l'Horta

El Pla de l'Horta, és un jaciment arqueològic d'una vil·la residencial de l'època romana, està situat entre les comarques de l'Empordà, el Gironès i la Selva, seguint el curs del riu Ter. Història A primera meitat del segle II a.C. aquest indret va guanyar encara més importància perquè va convertir-se en lloc de pas de la Via Augusta. A uns 300 metres d'aquesta via hi havia una vil·la romana: la vil·la de Pla d'Horta. Aquesta vil·la romana, situada al nord de la ciutat de Gerunda, contrasta amb la de Can Pau Birol, situada al sud-oest. La vil·la de Pla d'Horta va ser descoberta l'any 1970 i la seva fundació està datada en època baix-republicana, entre finals del segle II i principis del s.I a.C., coincidint gairebé amb la fundació de Gerunda i responent a la implantació d'un nou sistema d'explotació del camp (els fundi i les villae). La vil·la segueix el model constructiu de la majoria de domus romanes. No obstant això, la vil·la va ser modificada posteriorment en diverses ocasions, sempre per augmentar els espais i el luxe. Es conserven diferents fragments de mosaics trobats en el jaciment de la vil·la, que va abandonar-se al voltant del segle v. Referències
Capella de la Ciutadella

La Capella de la Ciutadella és un temple parroquial castrense situat al Parc de la Ciutadella de Barcelona, catalogat com a bé cultural d'interès nacional. Descripció D'una sola nau, té un absis semicircular, transsepte i cúpula ovalada sobre el creuer. Té un absis semicircular que utilitza un cos cilíndric adossat, forma que no es coneixia a la Península, com també la col·locació de la torre del campanar a l'extrem longitudinal, era poc habitual. Inicialment l'església formava una illa juntament amb la capella, un pavelló annex de dos pisos, un fossar darrere l'absis i un espai de cementiri. Història Es troba al vèrtex sud de la plaça d'armes de la Fortalesa de la Ciutadella, construïda entre el 1717 i el 1748 sota la direcció de l'enginyer militar flamenc Joris Prosper van Verboom. Després de l'Exposició Universal de 1888, es van enderrocar els pavellons laterals, el mur que tancava l'illa i es van tapiar els espais entre els contraforts. Referències Enllaços externs «Església de la Ciutadella». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català. «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Capella de la Ciutadella». UPCommons.
Ullastret

Ullastret (Catalan pronunciation: [uʎəsˈtɾɛt]) is a small historic village on the Bay of Empordà located some 5 km northeast of La Bisbal d'Empordà, in Catalonia. In prehistoric times the village was probably on an island in the former 3 km2 lake, known as Llac d'Ullastret or Estany d'Ullastret, connected by a causway, but the lake dried up in the 19th century. It is home to ancient Iberian archaeological remains, in particular much of the thick walls around the village are ancient. There is a medieval church known from the 9th century, dedicated to SS. Paul and Peter. The economy is based mostly on tourism and agriculture. Gallery See also Indigetes Prehistoric Iberia References External links Government data pages (in Catalan)
Amposta

Amposta ist eine spanische Stadt im Süden Kataloniens. Sie ist der Hauptort der Comarca Montsià. Sie ist die südlichste Comarca, sowohl der Provinz Tarragona als auch ganz Kataloniens. Die Gemeinde liegt am Ebro, nahe dem Ebrodelta auf einer Höhe von 8 Metern über dem Meeresspiegel. Die Einwohnerzahl betrug 23.080 (Stand: 2025). Die Landwirtschaft, insbesondere der Reisanbau, bildet den größten Wirtschaftszweig. Gemeindegliederung Amposta: Balada El Poblenou del Delta L'Eucaliptus Favaret Sehenswürdigkeiten Sehenswert sind die Hängebrücke über den Ebro sowie die Überreste einer mittelalterlichen Burg. Zum Wandern bietet sich das ausgedehnte Ebrodelta mit den Lagunen von Tancada und l’Encanyissada sowie die Reisfelder in der von Kanälen durchzogenen Delta-Landschaft an. Sehenswert sind auch die Wasserquelle (ullals) und die Sümpfe. Amposta bildet darüber hinaus den Ausgangspunkt für Ausflüge ins Ebro-Delta und verfügt über Flussschifffahrt. Städtepartnerschaft Saint-Jean-de-la-Ruelle im Département Loiret, (Frankreich) Persönlichkeiten Mari Chordà (* 1942), Malerin, Dichterin, Autorin und feministische Aktivistin Aina Cid (* 1994), Ruderin Weblinks Website amposta.info, Stadtportal Informationen des Statistischen Bundesamtes von Katalonien Einzelnachweise
Amposta

Amposta (Catalan pronunciation: [əmˈpɔstə/amˈpɔsta]) is the capital of the comarca of Montsià, in the province of Tarragona, Catalonia, Spain, 190 km south of Barcelona on the Mediterranean Coast. It is located at 8 metres above sea level, on the Ebre river, not far from its mouth. It has a population of 23,080 (register office, 2025) . The GR 92 long distance footpath, which roughly follows the length of the Mediterranean coast of Spain, has a staging point at Amposta. Stage 30 links northwards to L'Ampolla, a distance of 16.3 kilometres (10.1 mi), whilst stage 31 links southwards to the Pont de l'Olivar, a distance of 25.4 kilometres (15.8 mi). References External links Ajuntament d'Amposta Government data pages (in Catalan)
Amposta

Amposta est une commune de la comarque du Montsià dans la province de Tarragone, en Catalogne. Géographie Amposta est la capitale de la comarque de Montsià, la plus méridionale de la Catalogne. Elle se trouve à 8 mètres au-dessus du niveau de la mer, et sur l'Èbre non loin de son embouchure Histoire Politique et administration Liste des maires Jumelage Saint-Jean-de-la-Ruelle (France) Population et société Démographie En 2012, Amposta est la 62e commune la plus peuplée de Catalogne. Enseignement Manifestations culturelles et festivités Santé Sports Économie Culture locale et patrimoine Lieux et monuments Le pont suspendu, construit de 1915 à 1921 et inauguré par Primo de Rivera. Le château médiéval. L'église de l'Assomption, construite du XVIIIe siècle au XIXe siècle. L'ermitage de la Mare de Déu del Montsià, de construction moderne mais au point de vue panoramique. Personnalités liées à la commune Joaquín Moya (né en 1932), footballeur espagnol ; José Serra Gil (1923-2002) : cycliste né à Amposta ; Pau Roselló (1990-) : escrimeur né à Amposta : Aina Cid (1994-), rameuse née à Amposta. Notes et références Voir aussi Articles connexes Comarque : Liste des comarques de Catalogne Châtellenie d'Amposta Liens externes Site officiel Ressource relative à la musique : MusicBrainz Site de la mairie d'Amposta Portail de la Catalogne