NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca is een Catalaans restaurant gelegen in Girona. Het restaurant staat in de traditie van de Catalaanse gastronomie, maar is daar een zeer actuele versie van. Het restaurant biedt plaats aan een 45-tal bezoekers. Het wordt uitgebaat door de drie broers Roca. De oudste Joan Roca is de chef kok, de middelste Josep is de sommelier en de jongste Jordi staat in voor de desserts. Waardering Het restaurant heeft sinds 2009 drie Michelinsterren. In de rangschikking van het tijdschrift Restaurant Magazine schoof het jaar na jaar vooruit met in 2009 een vijfde positie, in 2010 een vierde positie en in 2011 en 2012 een tweede plaats in de lijst van de 50 beste restaurants van de wereld. In 2013 werd uiteindelijk een eerste maal de eerste plaats behaald in deze lijst, wat in 2015 terug gebeurde. Van 2011 tot 2018 behoorde het restaurant onafgebroken tot de top drie van deze rangschikking. De chefs De drie broers Roca i Fontané werden geboren in de Catalaanse stad Girona. Hun ouders openden in 1967 in de buitenwijk Taialà een restaurant met de naam Can Roca. Joan, Josep en Jordi leerden de koksstiel deels in het ouderlijk restaurant en deels in de Culinary Arts School. In 1986 openden ze naast Can Roca hun eerste versie van El Celler de Can Roca. In 1997 verhuisden ze een eerst keer en in 2007 vond het restaurant 100m verder een nieuwe stek in de moderne nieuwbouw in het centrum van Girona. De oudste broer werkte eerder bij El Bulli (Roses, Spanje), El Racó de Can Faves (Sant Celoni, Spanje), Georges Blanc (Vonnas, Frankrijk) en La Galvia (D.F. Mexico). In het restaurant tekent hij de algemene lijnen uit en tot 2019 was hij ook manager van het restaurant Roca Moo in hotel Omm te Barcelona. Josep staat als sommelier in voor de wijnen en de bijbehorende wijnkelder van zo'n 40.000 flessen. Jordi zorgt voor de desserts. Hij publiceerde meerdere dessert kookboeken en heeft ook een eigen winkelketen met zoetigheden uitgebouwd onder de naam Rocambolesc met vestigingen in Girona, Madrid en Houston. Signatuurgerechten De wereld Een bekende culinaire compositie van het restaurant is 'El Món' of 'De wereld' met 5 gerechten uit verschillende landen. De compositie is initieel verborgen in een accordeonsfeer op een boomstronk en bevat een Koreaanse kroket, taco uit Mexico, tomaat met linzen en kruiden uit Turkije, groenten uit China en tot slot honing, zoetigheden en amandel uit Marokko. De olijfboom Een kleine bonsaistijl olijfboom wordt geserveerd met gekarameliseerde olijven opgevuld met ansjovis. Menu Bronnen
El Celler de Can Roca

El Celler de Can Roca är en restaurang i Girona i Katalonien i Spanien, som invigdes 1986 av bröderna Roca – Joan, Josep och Jordi. Restaurangen har tre stjärnor i Guide de Michelin, och har rankats på topp fem av världens bästa restauranger från 2009 till 2014. År 2015 utsågs man till världens bästa restaurang. El Celler de Can Roca var först belägen intill föräldrarnas restaurang El restaurante de Can Roca, men flyttade till ett specialbyggt hus 2007. Referenser Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör El Celler de Can Roca. El Celler de Can Roca officiell webbplats
Torre dels Frares (Vic)

La Torre dels Frares és una masia de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una masia de planta rectangular amb planta baixa, pis i golfes. La coberta és de teula àrab a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. Al costat dret hi té una torre adossada amb coberta a quatre vessants. El marc de les obertures principals, cantonades i coronament de la torre són de pedra tallada i l'acabat de la façana és arrebossat. Algunes llindes i mènsules de l'entrada principal són barroques. Sota l'escut dels carmelitans encastat a la torre hi ha la data 1642. Referències
Can Gelabert (Amer)

Can Gelabert és una masia d'Amer (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Can Gelabert és una gran masia de planta rectangular que consta de planta baixa i pis superior i que està coberta amb una teulada a dues aigües de vessants a façana. La planta baixa consta d'un gran portal adovellat d'arc de mig punt amb unes dovelles de mida gran molt ben escairades i treballades. A la clau de la volta hi ha una inscripció molt borrosa i deteriorada, cosa que dificulta extremadament la seva lectura i comprensió fins al punt que tan sols es pot desxifrar la data de "1 6 1 3", ja que la resta de lletres són incomprensibles. Al primer pis trobem dues finestres rectangulars equipades amb llinda monolítica, muntants de pedra i ampit treballat. Sota l'ampit trobem la solució prototípica que consisteix a disposar dues o tres pedres com a mesura de reforç en la sustentació de la pesant finestra. A l'esquerra hi ha una ampliació més moderna que no ha afectat l'edifici central i n'ha preservat la línia de la façana. A la façana lateral, que està fortament apuntalada per quatre poderosos i robustos contraforts, trobem una finestra de permòdols amb les impostes retallades en forma de quart de cercle. La façana posterior està projectada com una semiporxada. Pel que fa als materials utilitzats, predomina la pedra, en dues modalitats: pedres fragmentades i còdols de riu manipulats a cops de martell i lligades amb morter de calç, que componen les quatre façanes. Mentre que per l'altra trobem la pedra sorrenca localitzada específicament en els blocs cantoners de pedra, en les dovelles del portal de la planta baixa, en les llindes, muntants i ampits de les dues finestres del primer pis i en la llinda i muntants de la finestra de la façana lateral. Referències
Antiga rectoria (Tagamanent)

L'Antiga rectoria és una obra de Tagamanent (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa i capella unides i situades aprofitant el pendent del terreny. La casa és de tres pisos. La teulada amb aiguavés a la façana. Té una porta quadrada i adovellada. Dues finestres rectangulars i el porxo, al pis, orientat al riu. La capella té teulada de doble vessant amb molt poc pendent i coronat per una espadanya d'un sol ull i sota d'aquesta un petit rosetó. A la façana posterior s'observa la part original i més antiga amb dues finestres petites i una de més grossa amb la típica llinda de pedra. A les cantonades pedres més grosses. Història Sobre la porta de la capella hi ha un rombe emmotllurat amb la data 1916. Fins a l'any 1980 s'hi deia missa i la rectoria era habilitada. Actualment es lloga la rectoria esporàdicament per a activitats extraescolars, etc. Referències
Ajuntament de Riells i Viabrea

L'Ajuntament de Riells i Viabrea és una obra de Riells i Viabrea (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia readaptada com a seu de l'ajuntament de Riells i Viabrea. L'edifici és de tipus basilical, de dues plantes i golfes amb vessants a laterals. Totes les obertures són rectangulars simples excepte al pis superior que presenta tres finestres d'arc de mig punt. Sobre el portal d'entrada hi ha un balcó de barana de ferro. La façana conserva la seva fesomia original excepte pel que fa al ràfec de la teulada que s'ha refet imitant una cornisa catalana. Les altres façanes presenten més obertures de les que tenia inicialment i, a la part del darrere, s'hi ha afegit una porxada d'arcs de mig punt coberta per una gran terrassa. El parament és arrebossat i pintat de blanc i deixa al descobert les pedres cantoneres dels angles. A la part del darrere s'hi ha obert una gran plaça pública amb un gran brollador central. Es conserva l'antic pou al davant, just a l'altre costat de la carretera. Història És un mas de finals del segle xix o principis del XX que va estar sempre habitat per masovers. El primer que es coneix a principis del segle xx va ser Josep Iglesias i Planiol, que va ser alcalde els anys 1922-23. Després la seva filla, Paquita Iglesias i el seu espòs, Maties Pascual. Més tard els seus fills Josep i Maria Teresa, que van deixar la casa a la dècada dels 60, perquè va ser venuda, juntament amb els terrenys pel seu propietari, Joan Bofill, a la promotora de les futures urbanitzacions de Can Salvà, Ordenació de Riells i Viabrea. El 2 de maig de 1974, la casa i els terrenys propers (8.314 m quadrats) van ser cedits a l'Ajuntament. El dia 1 de juliol de 1978 es va inaugurar com a Casa Consistorial. El pressupost de restauració i adaptació va ser de 2.269.312 pessetes i l'encàrrec el va realitzar Construccions Jordi Illa. Posteriorment es va urbanitzar la plaça i el dia de Sant Jordi de 1994 es va inaugurar la font. Fins aquell moment l'ajuntament havia tingut diferents seus. Primer sembla que en unes dependències de Can Ferrer, al costat de Sant Martí, i més tard, a la Guingueta, una antiga casa pairal del segle xv situada prop de Breda. Referències
Ajuntament de Ventalló

L'Ajuntament de Ventalló és la casa consistorial de Ventalló (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situat dins del nucli urbà de la població de Ventalló, al bell mig del terme, formant cantonada entre la plaça Major, el carrer Mossèn Trayter i el carrer Major. Descripció Edifici cantoner de planta rectangular, amb la coberta de teula d'un sol vessant i distribuït en planta baixa i dos pisos, amb un petit altell a la part de llevant de la coberta. La façana principal, orientada a la plaça, presenta les obertures rectangulars amb els emmarcaments arrebossats i motllurats, distribuïdes regularment formant eixos verticals. El portal d'accés principal, en canvi, està bastit amb carreus de pedra desbastats als brancals i la llinda plana gravada amb la data 1780. A banda i banda d'aquesta obertura hi ha dues senzilles finestres rectangulars i un altre portal lateral de menors dimensions. Al primer pis destaquen tres finestrals amb sortida a un balcó corregut amb la llosana motllurada i barana de ferro treballat. La part central de la balconada està destacada respecte la resta de l'estructura, a mode de balcó exempt. A la segona planta hi ha tres finestres de dimensions més reduïdes que les del pis inferior. La façana està rematada per una cornisa motllurada, amb sòcol a la part inferior i emmarcada per decoracions en relleu arrebossades, a mode de carreus. Les façanes laterals són força senzilles, amb obertures sense decorar. La del carrer Major està rematada amb la mateixa cornisa motllurada que la façana principal. La construcció, tot i que bastida en còdols de pedra sense treballar lligats amb morter, presenta els paraments exteriors arrebossats i pintats. Referències
Ajuntament del Brull

L'Ajuntament del Brull és la casa consistorial del Brull (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Casa de planta rectangular, amb planta baixa i un sol pis, amb coberta de teula a dues vessants. Té la façana principal encarada al sud. L'aspecte que ofereix avui és el resultat de successives ampliacions a partir d'un cos original, respectant sempre les línies de façana i l'alçada de la casa. A la part de llevant té una altra construcció adossada mentre que per les altres parts es poden veure les façanes. L'arrebossat de les façanes visibles tan sols permeten veure els marcs i llindes de les portes i finestres. Història El cos principal a partir del qual es formaria tota la casa que avui es pot veure, data del segle xix, concretament del 1885. La seva situació prop de l'església i del camí propicià que en aquest indret es formés un petit nucli habitat. Actualment (1989) l'edifici està en la fase final de les reformes per a condicionar-la per a les tasques pròpies de l'ajuntament. Aquestes reformen han comportat l'arrebossat de les façanes, la restauració de les teulades i la remodelació de l'estructura interior de la casa. Referències
Flour Mill and Eco-Museum, Castelló d'Empúries

'The Castelló d'Empúries Flour Mill and Eco-Museum' is a factory that was open from the late 19th century and during the first half of the 20th century, built on the remains of three medieval flour mills. The museum opened to the public in 1998, following a renovation carried out by the municipality. It was converted into an ecomuseum with displays covering the flour industry in Catalonia and the great changes that took place in flour production during the second half of the 19th century. It is part of the network of Science and Technology Museums of Catalonia. References This article is partially or entirely extracted from the website "Visitmuseum" of the Agència Catalana del Patrimoni Cultural. The text was placed by the author or the person in charge of publication under the Creative Commons Attribution-ShareAlike License or a compatible license. External links Official website
Museum of Montserrat

The Museum of Montserrat showcases a selection of the most outstanding artistic and archaeological heritage at the thousand-year-old Abbey of Montserrat. The museum contains six very different collections. More than 1300 pieces are exhibited in the museum, embracing a vast chronological period. History The original basis of the Museum of Montserrat was the so-called ‘Biblical Museum’, a huge, admirable work by the monk Dom Bonaventura Ubach (Barcelona, 1879–Montserrat, 1960), who spent long periods of his life in Jerusalem and Beirut from 1906. The oldest exhibit is an Egyptian sarcophagus from the 13th century BC, whilst the most recent is a painting by Sean Scully dating to 2010. The sarcophagus forms part of the Archaeology of the Biblical East Collection, along with other objects from the cultures of Mesopotamia, Egypt, Greece, the Holy Land and Cyprus. There is also an exhibition devoted to the Iconography of Our Lady of Montserrat, which traces the changing way in which the Virgin has been represented in art over the centuries. Since 2006 the Museum of Montserrat has a new section: a collection of about 160 Byzantine and Slavic icons that is titled Phos Hilaron (joyful light). These icons presented on the environment of an oriental church where the light has an important role. The other collections are: Goldsmithery, comprising liturgical objects from the 15th to the 20th century; Painting from the 13th to the 18th century, which includes works by Berruguete, El Greco, Caravaggio, Luca Giordano, Tiepolo, etc.; and 19th and 20th century Painting, which boasts one of the finest collections of Catalan painting, including such outstanding names as Fortuny, Rusiñol, Casas, Nonell, Mir, Gimeno, Anglada Camarasa, Picasso, Dalí, etc. French Impressionist art is also represented in this section, with works by Monet, Sisley, Degas, Pissarro, etc., as well as graphic works by many of the greatest contemporary artists: Chagall, Braque, Le Corbusier, Rouault, Miró, Dalí, Picasso, Clavé, Tàpies, etc. The Museum of Montserrat is a living entity. It experiences a constant transformation and continuous and renewed exhibitions of its collection. Only a small part of it is exhibited permanently. This is why temporary exhibitions follow each other non-stop in the Pere Daura Room and the Pere Pruna Art Space. These temporary exhibitions make up the best complement to the Museum’s visitors and stand for the real efforts of this institution. On 2015 a Sean Scully art space was opened at Santa Cecilia in Montserrat. Outstanding artworks References External links Official website
Musée de Montserrat

Le musée de Montserrat présente une sélection des éléments du patrimoine artistique et archéologique millénaire de l'abbaye de Montserrat. Le musée contient six collections différentes. Plus de 1 300 pièces sont exposées, embrassant une vaste période chronologique. Architecture Histoire Expositions temporaires Carles Gabarró : Vanitas - Biblioteques, novembre 2013 - février 2014. Liens externes (ca) Site officiel Références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Museum of Montserrat » (voir la liste des auteurs). Portail de la Catalogne Portail de l’architecture chrétienne Portail des musées
Museo de Montserrat

Museo de Montserrat – muzeum sztuki w klasztorze Montserrat na obrzeżach obszaru metropolitalnego Barcelony, w masywie górskim Montserrat, posiadające w kolekcji zabytki z całej 1000-letniej historii klasztoru oraz bogatą kolekcję dzieł hiszpańskich i europejskich mistrzów malarstwa. Podstawą dla utworzenia muzeum było tzw. Muzeum Biblijne stworzone przez mnicha, brata Bonaventura Ubach. W 2006 roku muzeum zostało przyłączone do grupy muzeów Museus d'Interès Nacional do którego należą: Fundació Joan Miró, Fundació Antoni Tàpies, Museu Episcopal de Vic, Museu Marítim de Barcelona, Museu Picasso i Museu d'Art Contemporani de Barcelona. Kolekcja Zbiory w muzeum zostały podzielone na pięć różnych kolekcji, w których znajduje się ponad 1300 eksponatów. Najstarszym artefaktem w muzeum jest egipski sarkofag z XIII wieku p.n.e. i stanowi część Archaeology of the Biblical East Collection, w której znajdują się również eksponaty pochodzące z obszarów starożytnej Mezopotamii, Egiptu, Grecji, Ziemi Świętej i Cypru. Inna kolekcja poświęcona jest ikonografii Matki Bożej z Montserrat, w której można prześledzić w jaki sposób zmieniał się sposób przedstawiania Madonny w sztuce na przestrzeni wieków. W 2006 roku otworzono nowy dział: zbiór 160 ikon bizantyjskich i słowiańskich. Prócz tego w muzeum można obejrzeć kolekcje wyrobów ze złota, kolekcje obejmujące przedmioty liturgiczne z okresu od XV do XX wieku. Osobnym działem jest malarstwo europejskie; muzeum posiada obrazy malarzy tworzących od XIII do XVIII wieku, m.in. El Greca, Caravaggia oraz dzieła malarzy katalońskich (Fortuny, Rusiñol, Nonell), francuskich impresjonistów i artystów współczesnych (Chagalla, Braque'a, Miró, Dali, Picasso). Przypisy
Sant Agustí de Cervera

Sant Agustí de Cervera és una església amb elements neoclàssics i historicistes de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau, realitzada amb pedra, carreus i paredat. Suports amb contraforts interiors amb columnes adossades. Arcs apuntats dovellats. Interior amb volta de canó amb llunetes. Té cinc tram, amb el cor als peus. A la façana hi ha campanes a ambdós costats, i portada de quatre arcs apuntats i un capitell zoomòrfic. Història Antic convent d'agustinians, que fou creat l'any 1392, prova d'un relatiu despoblament, ja que s'edificaven en indrets poc habitats. Es va poder crear gràcies a uns deixa testamentària del mercader Ramon Serra (sepulcre a l'església de Santa Maria). Referències
Sant Salvador de Vergós

Sant Salvador de Vergós és una església renaixentista de Vergós, al municipi de Cervera (Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici realitzat a base de carreus de pedra que ha sofert algunes modificacions. A la façana hi ha una portalada amb dues columnetes esculpides que semblen suportar un frontispici rematat per boles. Pel damunt un ull de bou i a la part superior una espadanya doble d'obra. A l'interior, una nau coberta amb volta d'aresta, els nervis de la qual es recolzen a les parets amb cartel·les. Claus a les voltes. Té quatre trams, quatre capelles laterals i cor als peus. Història Al segle xv ja tenia categoria de parròquia. La guerra civil contra Joan II assolà les construccions escampades del seu terme i l'església restà quelcom apartada i solitària, cosa que feu decidir els veïns de Vergós a construir-ne una de nova, prop del poble i del camí ral, acabada el 1607. Hom hi portà el retaule de la vella, però els consellers de Cervera obligaren a tornar-lo al seu lloc, fins que la visita pastoral del 1626 va fer que fos incorporat definitivament al nou temple, que rebé també l'advocació de Sant Salvador. Referències
Can Grau (la Roca del Vallès)

Can Grau és un convent de clausura de l'orde de les Carmelites Descalces de la Roca del Vallès (Vallès Oriental). L'edifici és una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici molt complex resultat dels diferents canvis d'ús que ha sofert. La forma originària de la planta es rectangular, tot i que molt modificada per les ampliacions posteriors, amb tres crugies i tres plantes. A la planta pis de la façana de migdia hi ha una galeria porticada, actualment tancada amb fusteria i vidre. La façana manté un portal adovellat possiblement del segle xvii o principi del xviii. La coberta és a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Els murs són revestits amb un arrebossat llis. Història Des de la meitat del segle xix fins al darrer quart del segle xx, va ser propietat dels marquesos de Santa Isabel. El 1977 la propietat va ser adquirida per l'orde de les Carmelites Descalces, que hi instal·là un convent de clausura amb el nom de monestir de la Mare de Déu de Montserrat i de sant Josep Oriol, conegut popularment com «La Torreta». L'any 2017 la comunitat, molt minvada, desocupà l'edifici. Referències
Torre Montfort

La Torre Montfort és una obra romànica d'Arbúcies (Selva) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Descripció Es tracta d'una torre de guaita envoltada per la roca viva del turó i per un fossat excavat en el sòl. La torre és de planta circular ubicada al cim d'un turó que porta el mateix nom, situat en els límits dels termes municipals d'Arbúcies i Riells i Viabrea. El turó de 734 metres d'alçada permet una gran control de la vall de Riells del Montseny i de la part alta del terme d'Arbúcies. Es troba construïda amb pedra lligada amb morter, presenta un parament força regular, treballat a la cara vista, obra que es podria situar a finals dels segle xii inicis del XIII, en la darrera etapa del romànic. El diàmetre exterior de la torre és de 6,6 m, amb una amplada interna de murs de més d'un metre, deixant un espai interior útil d'aproximadament 4 metres. Es conserva en una alçada que en algun punt supera els 2 metres, tot i que segurament assolia els 8 quan estava en funcionament. S'hi pot apreciar encara alguna espitllera i la porta d'entrada, així com part del recinte emmurallat de planta quadrangular, avui força malmès que l'envolta. Aquesta muralla fa aproximadament uns 12 m de costa i un gruix d'uns 60 cm, adaptant el seu recorregut al desnivell del terreny. Tot i que no es coneix documentació que hi faci referència, molt possiblement es tracta d'una torre de guaita medieval dependent del proper castell de Montsoriu. Ambdues construccions mantenen contacte visual, i possiblement la torre de Montfort faria les funcions de torre avançada de control del territori per part del castell termenat. Referències Enllaços externs «Torre Montfort». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Torre del Ballester

La Torre del Ballester és una obra romànica de Castellfollit de Riubregós (Anoia) declarada Bé Cultural d'Interès Nacional. Descripció Torre de defensa situada dalt d'un turó al nord-oest, entre el riu Llobregós i el torrent de la Terrissa. És de forma cilíndrica i juntament a la torre del Raval, situada en un turó al sud, formava una línia defensiva de primer ordre del castell de Castellfollit. Fou destruïda en bona part el 1882, quan el castell fou desmantellat. Referències
Castell de Vilagelans

El Castell de Vilagelans és un edifici de Gurb (Osona) declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció En aquest lloc hi hagué el castell de Vilagelans. Sobre ell es va aixecar un casal de planta quadrada amb torrelles al segle xvi, amb la capella de Santa Fe a la vora, de planta romànica tot i que molt transformada. L'any 1920 es construí un cos annex amb torre central. Història Fortalesa. Documentat el 1012. La família Vilagelans és documentada des del 999. Foren senyors del terme de Sant Llorenç de Munt. El 1012 l'arxilevita Seniofred llega "ipsa mea torre quod est in villa Igilanus" al bisbe de Vic. L'any 1059 va ser cedida a Ponç de Cabrera. Els senyors útils del castell foren els Vilagelans, que eren castlans del castell de Gurb. Referències