NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parc Turó de la Peira

Parc Turó de la Peira är en park i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Barcelona och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 500 km öster om huvudstaden Madrid. Parc Turó de la Peira ligger 131 meter över havet. Terrängen runt Parc Turó de la Peira är platt österut, men västerut är den kuperad. Närmaste större samhälle är Barcelona, 4,9 km söder om Parc Turó de la Peira. Kommentarer Källor
Parc solar Ramon Escriche

El Parc Solar Ramon Escriche és el parc d'energia solar fotovoltaica més gran de Catalunya, (2008) i el més gran del món utilitzant la tecnologia de cel·lules fotovoltaïques de triple unió. Està ubicat a Flix (Ribera d'Ebre) La construcció va començar el 2006, amb un crèdit de 47,3 milions d'euros garantit per Caixa Catalunya. El parc està ubicat a la Devesa i té una extensió de 29 hectàrees. Es considera com un referent industrial que haurà de contribuir a la diversificació econòmica de la vila. El parc té 880 plaques i genera 8,1 megawatt. El 2008 es va decidir eixamplar la instal·lació fins a 12 megawatts (4 Megawatts addicionals) i una inversió de 30 milions amb finançament de 27 Milions garantit per Bankia (antiga Caja Madrid) i el ICF (Institut Català de Finances). El parc, propietat de tres inversors privats, és administrat per la societat Flix Solar. Permet d'estalviar cada any l'emissió d'unes 13.400 tones de diòxid de carboni. S'ha dedicat el parc a Ramon Escriche i Altabás (1920-2007), industrial i propietari de la finca de la Devesa on va crear el polígon industrial. Referències
Parròquia de Sant Bernat Calvó

La Parròquia de Sant Bernat Calvó és una església parroquial al Barri Fortuny de Reus, un barri creat als anys 1950 per acollir l'onada emigratòria andalusa, amb edificis de protecció oficial econòmics. El barri és a la carretera de Reus a Salou. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La seva església, la Parroquià de Sant Bernat Calvó a la plaça del mateix nom fou construïda amb el barri per les mateixes dates, i es dedicà al sant reusenc i bisbe de Vic Bernat Calvó. És un edifici cantoner amb una façana quadrangular feta amb maó vermellós, al damunt d'aquesta hi ha una estructura en paraboloide de formigó armat a les dues façanes. A la cantonada té una torreta circular situada sobre la base quadrada, que acull una campana i està coronada per una creu. Història La parròquia va ser important als anys seixanta perquè va donar cohesió al barri, acollint l'associació de veïns i diversos moviments polítics i sindicals. A la plaça de Sant Bernat Calvó, davant de l'església, també hi ha el monument a Marià Fortuny. El monument a aquest pintor estava situat abans a la Avenida de los Mártires, actual Plaça de la Llibertat, però quan la van remodelar es va traslladar al barri que té el seu nom. Al principi els carrers del barri tenien noms de lletres, però en l'actualitat de comunitats espanyoles i noms d'escriptors recents com Terenci Moix o Manuel Vázquez Montalbán. Referències
Pla Gaià

Pla Gaià és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada en el sector occidental del terme, a prop del termenal amb Granera, a prop i al sud-est de la fita quilomètrica número 3 de la carretera local BV-1245, de Castellterçol a Granera. Enllaços externs Pla Gaià en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Pla de Montbau

Pla de Montbau, informalment coneguda com L'esplanada, és la plaça més gran i la zona principal del barri de Montbau de Barcelona. Originalment la plaça s'inspira en les idees racionalistes provinents del Congrés Internacional d'Arquitectura Moderna, que va marcar la creació del barri de Montbau i la seva trama urbana, al final de la dècada de 1950. Urbanísticament marcada per la qualitat formal i funcional, resultat de la influència que Moviment Modern en l'arquitectura tenia sobre els joves arquitectes encarregats del projecte. La innovació es va fer a tres nivells : tipològica, formal i constructiva. El Pla de Montbau es va incloure en la primera fase del projecte del polígon d'habitatges de Montbau, aprovat el 1957 durant el mandat de l'alcalde Porcioles, i Santiago de Cruylles com a tinent d'alcalde d'habitatge i president del Patronato Municipal de la Vivienda. El Pla de Montbau es va concebre, dins del nou esperit urbanístic amb què es dissenyà el barri, com a lloc de trobada. S'adoptà l'edificació oberta, per conformar la plaça, i el cos del nucli, més o menys racionalista, amb un estany i una escultura de bronze: Ritme i projecció, obra de Marcel Martí, de 4m d'alçada i amb un pes de 1.000 kb. Va ser col·locada l'abril de 1961. El mateix artista fa una interpretació del perquè del nom de l'escultura: És una fusió plàstica amb el barri de Montbau, en el sentit del ritme del treball realitzat per donar habitatges a les persones, però habitatges moderns. Per això és una escultura que ha de fondre's amb l'arquitectura. El 2009 es remodelà la plaça mantenint els criteris de la plaça original. La renovació del Pla de Montbau va fer que la plaça recuperés la seva funció de punt de trobada i d'espai exclusiu per als vianants, per al gaudi dels veïns i veïnes que han participat activament en aquesta renovació. Es va crear una comissió de seguiment que formava part l'Associació de Veïns i Comerciants per anar perfilant els últims detalls de l'obra. Referències «Tot Montbau». Arxivat de l'original el 23 de febrer 2016. [Consulta: 19 octubre 2012]. Bibliografia Giménez i Compte, Carlota. Montbau : 50 anys: un barri de Collserola. Barcelona: Ajuntament de Barcelona. Horta-Guinardo; Agència de promoció del Carmel i entorns, sa., 2011. ISBN 978-84-9850-287-9.
Planella (Moià)

Planella és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada a prop i al nord-est de la vila, a uns dos quilòmetres de distància de Moià. És molt a prop al nord-oest de la Granoia, a ponent del camí de Ferrerons i de Cal Gira. Pel vessant de ponent de la carena on es troba discorre el Torrent Fondo, i pel seu vessant sud-est, el torrent de la Boixeria. Bibliografia Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.
Refugi de les Planelles

El Refugi de les Planelles està situat a 1.380 m, a tocar del torrent de la Coma Ermada, al nord del Santuari de Montgrony, al municipi de Gombrèn (Ripollès). Referències Enllaços externs «Planelles Montgrony». [Consulta: 11 agost 2023]. Ressenya de la recuperació del refugi a Ropollès Digital
Platges de Montgat

Les Platges de Montgat són tres platges situades al municipi de Montgat (Maresme), a la costa del Maresme. Amb una superfície de 87.000 m². Accessos Autobús: B30: Santa Coloma G. (Can Franquesa) Menorca - Tiana (Camí d'Alella) TM: Tiana (El Carmelità) - Montgat (Pl. de la Mare) N9: Barcelona (Portal de la Pau) - Tiana (Edith Llaurador) Tren (RENFE): Estació de Montgat o Montgat Nord: Línia C1 (L'Hospitalet/Aeroport - Barcelona - Mataró/Maçanet) Equipaments Els equipaments presents a la platja són: Dutxes: 21 Papereres: 70 Passeres d'accés a la sorra: 13 Zones de joc infantil: 2 Torres i cadires de vigilància: 4 Cabines sanitàries: 8 Senyals informatius: 11 Abalisament zona de bany Serveis Els serveis disponibles a la platja són: Accés de minusvàlids fins a l'aigua Salvament i socorrisme Neteja diària de la sorra Referències «Platges de Montgat». Àrea Metropolitana de Barcelona. Arxivat de l'original el 6 de novembre 2013. [Consulta: 5 novembre 2013].
Platja de s'Abanell

La platja de s'Abanell és una platja semi-urbana del municipi de Blanes (Selva) que s'estén des de la desembocadura del riu Tordera, al límit amb el terme municipal de Malgrat de Mar (Maresme), fins a la penya de sa Palomera, on limita amb la Platja de Blanes, i que marca l'inici de la Costa Brava. Malgrat que geogràficament parlant la platja està a la comarca de la Selva i província de Girona, es considera que encara no forma part de la Costa Brava, sinó que per les seves característiques es troba a la Costa del Maresme. És la platja més llarga i turística de Blanes. Orientada a l'est-sud-est, té una longitud de 2.406 m i una amplada mitjana de 21 m, formada per sorres mitjanes i gruixudes. El pendent d'entrada a l'aigua és molt fort i els fons marí de sorra. Disposa de dutxes, aparcament, lloc de socorrisme i primers auxilis, diverses guinguetes i lloguer de gandules i para-sols. També hi ha llocs que ofereixen patins de pedals, caiacs, embarcacions de vela lleugera, parasailing i creuers turístics. La major part de la platja està flanquejada pel passeig marítim, anomenat passeig de s'Abanell, fins a la zona de campings, on el passeig acaba amb un escull de pedres artificials, que en època de llevantades la platja queda dividida en dos per aquest escull. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control setmanal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Està guardonada amb la Bandera Blava, que reconeix internacionalment la qualitat de l'aigua i serveis. Referències
Plaça Galceran de Pinós (Bagà)

La Plaça Galceran de Pinós (o Plaça major) de Bagà fou construïda al segle xiii juntament amb tot el nucli antic de la Vila de Bagà. Aquesta plaça ha tingut diferents noms: de la República, Major, Reial, o popularment de les Voltes i Porxada. És el centre de la vila, no tan geogràficament, sinó com a punt neuràlgic que aplega mercats, fires i manifestacions festives. La plaça té origen en el traçat i parcel·lació de la vila feta per Galceràn de Pinós l'any 1234 en concedir la carta de fundació. És una emblemàtica plaça que en altres èpoques havia estat un important centre comercial i mercantil, i on residia la petita noblesa que acompanyava els Barons de Pinós, com els Solanell, els Foix, etc., dels quals encara es conserven els edificis. La plaça, durant la guerra dels Segadors, fou incendiada i posteriorment remodelada, amb la qual cosa perdé part dels porxos originals. Descripció Plaça porticada de planta rectangular que queda tancada per les cases medievals que la volten. Han estat més o menys transformades en diversa mesura però algunes d'elles conserven el seu aspecte noble original. És el nucli central de l'antiga població. Actualment és un espai molt actiu dins la vida del municipi; hi ha un mercat setmanal, algunes festes populars, botigues als baixos, etc. Al costat nord hi ha un passatge porticat d'estructura ortogonal que corre a un nivell més alt que la plaça, contràriament a l'oposat que és d'arcs perimetrals i que passa deprimit. Presideix l'àmbit des del fons, en una plataforma elevada, una estàtua de Galceran de Pinós, instal·lada a finals del s. XX. Algunes de les construccions no es conserven gens bé, estan molt degradades, bàsicament la pedra i els entramats de fusta amb tapial. Història La plaça té origen en el traçat i parcel·lació de la vila feta per Galceràn de Pinós l'any 1234 en concedir la carta de fundació. L'any 1290 es té notícia d'unes cessions de patis, un dels quals es trobava a la plaça. Els anys 1337, 1355 i 1360 tenim notícies on es mana que només es podia comprar i vendre a la plaça, per tant el mercat tan sols es podia fer en aquest espai. El 1386 només es podia jugar a la plaça. Hem de suposar que l'estructura porxada ja procedeix de l'edat mitjana tot i que les cases han sofert moltes variacions al llarg del temps. Tan sols es conserven elements puntuals que tenen un interès històric, a més de l'estructura general de la plaça. El conjunt de cases que limita amb el carrer Calic es troben al costat o sobre l'antiga muralla. L'any 1966 es va instal·lar el monument a Galceràn de Pinós de Josep Maria Companyó, escultor de Bagà. Referències
Plaça Verge Maria

La plaça Verge Maria, coneguda popularment com la plaça del Peix, és una plaça de Blanes situada al centre de la vila. Forma part del seu nucli antic. Fins al 1969, les dones hi compraven el peix i el marisc fresc pescat a la costa per les embarcacions de la confraria de pescadors local. La portalada que dona accés a la plaça per la muralla és considerada un bé cultural d'interès local. Referències
Plaça d'Àngel Marquès

La Plaça d'Àngel Marquès, Plaça Vella o Plaça de la Carnisseria, és un espai públic al nucli de Falset (al Priorat) hi destaquen les cases de Can Sans i Ca Tost, que han estat catalogats a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El nom de Plaça de la Carnisseria pot venir del fet que era el lloc on eren ajusticiats els condemnats a mort. Al centre de la plaça hi havia una pedra amb uns forats on s'instal·laven les forques o elements de tortura. A la fi del segle xix encara hi va haver tres execucions acusades de pràctiques de bruixeria i assassinat. Es tracta d'un espai públic de dimensions reduïdes i de planta rectangular. Un costat és porxat i l'altre només ho és en part. El conjunt és estilísticament heterogeni presenta porxos amb arcs de mig punt, apuntats i rebaixats. A la part més antiga es troben llindes de fusta en comptes d'arcs. Entre els edificis cal destacar per les seves portes la casa número 5 de l'any 1793, Ca Tost al número 17 i Can Sans al número 18. És la plaça més antiga del poble. Can Sans Habitatge entre mitgeres, de planta rectangular, bastit am maçoneria i pintat. Consta de planta, pis i golfes i és cobert per una teulada a dues vessants. A la façana trobem les obertures següents: la porta, de pedra i d'arc rebaixat amb la data 1796, una finestra a la planta baixa, tres balcons al pis i tres finestres a les golfes. Ca Tost Edifici de planta rectangular bastit de carreu la planta baixa i maçoneria arrebossada i pintada la resta. Consta de planta baixa i dos pisos, la coberta és plana. Cal destacar la portalada d'entrada, dovellada amb un fris al nivell d'impostes que recorre la façana. Referències
Plaça de Joaquim Folguera

La plaça de Joaquim Folguera és la intersecció urbana situada al revolt del carrer de Balmes a l'altura dels de Vilarós, Rubinstein i Buscarons, al barri de Sant Gervasi - la Bonanova de Barcelona (Barcelonès). El seu nom ret homenatge a Joaquim Folguera i Poal (1893-1919), poeta i crític literari català, destacat durant el renaixement literari català per la seva dedicació exclusiva a la lírica. Història A l'indret on confluïen l'antic torrent de Castanyer i la riera de Sant Gervasi, i on el segle xix hi havia l'escorxador i la casa del Registre de la Mina, va sorgir un espai obert amb la urbanització del carrer de Balmes, aprovat l'11 de juny del 1908 i replantejat el 23 de desembre del 1913. Temps abans, els terrenys adjacents propietat de Francesc Buscarons i Joan Rifé foren urbanitzats, segons el projecte aprovat el 7 de març del 1878. El 10 de febrer del 1933, la plaça fou batejada per primera vegada amb el nom de Joaquim Folguera, però el 7 de juliol del 1942, un cop finalitzada la urbanització total de l'espai, fou reanomenada per l'Ajuntament franquista en homenatge al poeta, periodista i polític espanyol Gaspar Núñez de Arce. Un cop restaurada la democràcia, es va voler recuperar l'antiga denominació de Joaquim Folguera. La substitució del poeta espanyol per un de català fou aprovat el 12 de juny de 1980 dins del programa de normalització lingüística del nomenclàtor. Des del 1953 hi ha ubica l'estació del Putxet dels Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC), servida per la L7. El 1968 fou inaugurat l'actual Mercat de Sant Gervasi en substitució de l'antic mercat de ferro del 1913, construït en el solar que ocupava la casa de la vila de l'antic municipi de Sant Gervasi de Cassoles. Des del 2010 s'hi està duent a terme un pla d'urbanització, amb motiu de la construcció de la L9. Referències Bibliografia Portavella i Isidoro. Els carrers de Barcelona: Sant Gervasi. Ajuntament de Barcelona, 2003, p. 140-141. ISBN 84-7609-800-6.
Plaça de Sant Joan (Tarragona)

Plaça de Sant Joan és una plaça del municipi de Tarragona protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Placeta molt típica de casetes petites totes elles encalcinades, les més interessants de les quals són les de la vorera esquerra, encastades a la muralla romana. També hi ha una font de moderna construcció, al mur de l'hort del Senyor Arquebisbe, que es coneix popularment com Font de la Pitja. Història Al segle xvi hi va estar situat el barri del gremi de Missatges i és per això que rep el nom de Plaça de Missatges. Durant el passat segle, a Tarragona es venia el vi pels carrers i places bagolant els venedors les sever virtuts, que a més a més, portaven un porró a fi que els compradors tastessin la seva qualitat. El 1894, per ordre de l'Ajuntament, aquesta activitat queda concentrada a l'àmbit d'aquesta placeta que des d'antic era habitada pels pagesos. L'actual nom es deu a la capelleta votiva del Sant precursor que hi ha. Referències
Plaça de Sant Joan (Lleida)

La Plaça de Sant Joan és una plaça catalogada com a monument del municipi de Lleida i inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Plaça antiga de la ciutat, clàssica, sensiblement rectangular, que és concebuda com un eixamplament de l'eix comercial que va des del Carrer Major al Carrer de la Porta Ferrissa. Com a fita molt important l'església de Sant Joan de Lleida. La resta de cases que la conformen són de planta baixa i cinc pisos que donen una alçada aproximada a la de l'església. Història Des del 1168, el temple ha estat anomenat Sant Joan de la Plaça, la qual ja existia el 1149. La Paeria a mitjans del segle xiv ja volia eixamplar la placeta de Sant Joan, petita i estreta, cosa que es feu el 1440 i, en pocs anys, aparegué una nova plaça, no tan espaiosa com l'actual. Des de l'any 1553 al 1640 s'hi celebraren justes, concursos i festes cortesanes. A les darreries del segle xviii, el corregidor Lluís Blondel feu construir, enmig de la plaça, la monumental font de les sirenes. El 1823 fou canviat el nom de Plaza Real, iniciant tota una sèrie de canvis de nom segons el parer de qui manava. En substituir l'església l'any 1895 s'eixampla la plaça tal com ara hi és. El 1976 aparegueren les restes de Sant Joan Vell, deixant esventrada la plaça. Referències Enllaços externs «Plaça de Sant Joan». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Plaça de l'Ereta (Lleida)

La Plaça de l'Ereta és una plaça catalogada com a monument del municipi de Lleida i protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Plaça antiga de la ciutat, constituïda com un buit entre les edificacions de la trama vella, esdevingué el cor del centre històric de Lleida. De quatre formades per habitatges de planta baixa i tres o quatre pisos, s'hi produeixen accessos pels quatre cantons, dos d'ells amb escales i dos de vianants i rodats. Una de les quatre façanes és constituïda per un bloc de postguerra de mala casa; tapada recentment un xic per un projecte de la història de la Plaça. Història Aquesta plaça determinà el seu traçat al segle xiii i, fonamentalment, no el veurà alterat. El tipus d'habitant era pagès i el barri era una petita era agrícola. Era coneguda com l'Ereta de Santa Cristina. A partir del segle xiv el nom religiós desapareix. Al segle xviii, Lluís de Blondel la remodelà, afegint-hi la font i els bancs. L'any 1755 hi donava l'església del Col·legi de l'Ensenyança el portal del qual fou traslladat a l'església de Sant Pere de Lleida, el 1946, ja que la Guerra Civil espanyola la va malmetre. Un bloc de pisos s'hi aixecà en el seu lloc. Vegeu també Llibreria l'Ereta Referències
Plaça del Rei (Tarragona)

La plaça del Rei és una plaça situada al sud-est del centre històric de Tarragona. S'hi troben les restes de l'antic Pretori romà, que va acollir l'emperador August i que més tard fou transformat en l'anomenat Castell del Rei, on van sojornar la major part dels reis catalans, per la qual cosa la plaça es coneix amb aquest nom des del segle xv. Hi ha també la seu del Museu Nacional Arqueològic de Tarragona i les esglésies de Natzaret i de la Trinitat, i és el lloc de reunió dels «misteris» que participen en la processó del Sant Enterrament durant la Setmana Santa. Referències Enllaços externs La plaça del Rei a la Tarracowiki Arxivat 2011-05-26 a Wayback Machine.
Poblat ibèric de la Cadira del Bisbe

El poblat ibèric de la Cadira del Bisbe és un jaciment arqueològic situat a Premià de Dalt, al Maresme, inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Es tracta d'un assentament iber establert a la falda del Turó de la Cadira del Bisbe (300 m), a la Serralada de Marina, que fou fundat per la tribu dels laietans cap a finals del segle v aC. Degué tenir el seu moment de màxima puixança entre els segles V i III aC i fou abandonat cap al segle i aC. El nucli de l'assentament estava distribuït en terrasses per salvar el desnivell. El poblat estava emmurallat i tenia una torre defensiva, la seva desaparició es data cap a l'any 200 aC amb l'arribada dels romans. Història arqueològica Fou descobert el 1929 per Joaquim Folch i Torres. Als anys 70 es van iniciar les excavacions, amb les quals es van descobrir restes de diversos habitatges, un carrer empedrat i nombroses mostres de ceràmica. Des de llavors, ha estat objecte d'excavacions per diferents associacions durant diverses campanyes arqueològiques. Referències
La Cadira del Bisbe

La Cadira de Bisbe est un site archéologique situé à Premià de Dalt (comarque de Maresme), dans la province de Barcelone en Catalogne. Il s'agit d'un site archéologique qui a été habité par la tribu ibère des Laiétans entre les VIe et IIIe siècles av. J.-C.. Il a été établi au pied du Turó de la Cadira del Bisbe (300 m), dans la Sierra de la Marina (es). Le noyau du village était réparti en terrasses pour surmonter les inégalités. Le village était fortifié et possédait une tour de guet, sa disparition remonte à 200 av. J.-C. avec l'arrivée des Romains. Fouilles archéologiques Le site a été découvert en 1929 par Joaquín Folch y Torres (es). Dans les années 1970, des fouilles ont commencé et ont permis de découvrir les restes de plusieurs maisons, une rue pavée et de nombreux échantillons de céramique. Depuis, il a fait l'objet de fouilles par différentes associations lors de plusieurs campagnes archéologiques. Notes et références Portail de l’histoire Portail de l’archéologie Portail de la Préhistoire Portail de la Catalogne