NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Лисео

Большой театр «Лисео» (исп. Gran Teatro del Liceo, кат. Gran Teatre del Liceu) — оперный театр в Барселоне, один из наиважнейших театров Испании, открытый в 1847 году. Театр «Лисео» является одним из немногих театров Европы, который построен на средства частных лиц. Базой для создания театра стала «Филодраматическая школа Монтесьйон» (исп. Liceo Filodramático de Montesión), заложенная испанским военным батальоном под командованием Мануэла Жибер-и-Санса. Изначально заведение предназначалось как для музыкального образования, так и для театральных представлений. В 1845—1847 годах было построено новое здание театра, открытие которого произошло 4 апреля 1847 года. В 1861 году театр пострадал от пожара, а в 1893 году — от террористического акта, организованного анархистом Сантьяго Сальвадором — тогда от взрыва бомбы во время представления погибли 20 человек. Своего расцвета театр достиг в 1920-е годы, в частности тогда в театре «Лисео» выступала российская антреприза Сергея Дягилева. Во время гражданской войны театр существовал благодаря поддержке городского совета, в 1939 году театр был национализирован и провозглашён «Национальным театром Каталонии». В 1955 году Большой оперный театр «Лисео» принимал Вагнеровский оперный фестиваль, обычно проходящий в Байройте. После пожара 31 января 1994 года театр был реконструирован и вновь открыт в 1999 году. Современный зал театра имеет площадь 360 м² и рассчитан на 2292 места и является вторым по величине в Европе (после Ла Скала). Примечания Литература Волкова Г. И. Liceo // Учебный испанско-русский лингвострановедческий словарь-справочник. — М.: Высш. шк., 2006. — С. 358—359. — 656 с. — ISBN 5-06-004248-0. Alier, Roger, El gran llibre del Liceu. Barcelona: Carroggio, DL 1999. Alier, Roger, El Gran Teatro del Liceo: historia artística. Barcelona: Francesc X. Mata, 1991. Alier, Roger, Historia del Gran Teatro del Liceo. Barcelona: La Vanguardia, 1983. Anuari 1947—1997 del Gran Teatre del Liceu. Recerca i recopilació: Pau Nadal. Barcelona: Amics del Liceu: Àmbit, DL 1997. Artís, Josep, El Gran Teatro del Liceo. Col·lecció Barcelona histórica y monumental. Barcelona: Aymá, 1946. Crònica il·lustrada del Gran Teatre del Liceu: 1947—1997. Barcelona: Amics del Liceu : Àmbit, DL 1997. Lloret, Teresa, Gran Teatre del Liceu, Barcelona. [Barcelona: Fundació Gran Teatre del Liceu], cop. 2002. Òpera Liceu: una exposició en cinc actes: Museu d’Història de Catalunya, 19 setembre de 1997-11 de gener de 1998, Barcelona. [Barcelona]: Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura : Proa : Fundació Gran Teatre del Liceu, DL 1997. Radigales, Jaume, Els orígens del Gran Teatre del Liceu: 1837—1847: de la plaça de Santa Anna a la Rambla: història del Liceu Filharmònic d’Isabel II o Liceu Filodramàtic de Barcelona. Barcelona: Publicacions de l’Abadia de Montserrat, 1998. Subirá, José, La ópera en los teatros de Barcelona: estudio histórico cronológico desde el siglo XVIII al XX . Monografías históricas de Barcelona, 9. Millà. 1946. Tribó, Jaume, Annals 1847—1897 del Gran Teatre del Liceu. Barcelona: Amics del Liceu: Gran Teatre del Liceu, 2004.
Великий оперний театр «Лісеу»

Вели́кий о́перний теа́тр «Лісе́у» (кат. Gran Teatre del Liceu — «Ґран Театр Лісеу», ісп. Gran Teatro del Liceo — «Ґран Театро Лісео») — оперний театр в Барселоні, один з найвизначніших театрів Іспанії, відкритий в 1847. Історія Театр «Лісеу» є одним з небагатьох театрів Європи, споруджених на кошти приватних осіб. Базою для заснування театру стала «Філодраматична школа Монтесьйон» (ісп. Liceo Filodramático de Montesión), закладена іспанським воєнним батальйоном під командуванням Мануела Жібера-і-Санса. Початково заклад призначався як для музичної освіти, так і для театральних вистав. У 1845-1847 було споруджено нову будівлю театру, що відкрилася 4 квітня 1847. 1861 року театр зазнав пожежі, а 1893 року постраждав від терористичного акту, організованого анархістом Сантьяго Сальвадором — тоді від вибуху бомби під час вистави загинуло 20 осіб. Свого розквіту театр досяг у 1920-ті роки, зокрема тоді в театрі «Лісеу» виступала російська антерприза Сергія Дягілєва. В часи громадянської війни театр існував завдяки підтримці міської ради, а на деякий час в часи Каталонської автономії і до поразки республіканців 1939 року театр був націоналізований і проголошений «Національним театром Каталонії». У 1955 Великий оперний театр «Лісеу» приймав Вагнерівський оперний фестиваль, що зазвичай проходить у Байройті. У 1994-1999 театр реконструйовано. Сучасний зал театру розрахований на 2292 місця і є другим за величиною у Європі (після Ла Скала). Примітки Посилання Офіційна сторінка
Sant Cebrià de Salàs

Sant Cebrià de Salàs és una església romànica situada al sud-oest de la vila de Salàs de Pallars, al terme municipal de la qual pertany, en un lloc solitari. Se'n té constància des del 1112 fins al 1904, any en què, en una visita pastoral, es diu que l'església està en bon estat. Es tracta d'una construcció romànica tardana, del segle xii. És en ruïnes, però els carreus que en formen les restes duen a aquella data. Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Cebrià de Salàs". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Salàs de Pallars. Sant Cebrià". Dins Pallars Jussà, III. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 33). ISBN 84-7935-740-1 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Cebrián (Salàs de Pallars)

San Cebrián de Salàs es una iglesia románica situada al suroeste del pueblo de Salàs de Pallars, en el término municipal al que pertenece, en un lugar solitario. Pertenece a la comarca catalana del Pallars Jussá en la provincia de Lérida. Descripción Se tiene constancia documental desde el 1112 hasta el 1904, año en que, en una visita pastoral, se dice que la iglesia está en buen estado. Se trata de una construcción románica tardía, del siglo XII. Está en ruinas, pero los sillares que forman los restos hacen datarla en esa fecha. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Cebrià de Salàs". Dins El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) BELLMUNT I FIGUERAS, Joan. "Salàs de Pallars. Sant Cebrià". Dins Pallars Jussà, III. Lleida: Pagès Editors, 2000 (Fets, costums i llegendes, 33). ISBN 84-7935-740-1 (en catalán) Gavín, Josep M. (1981). «Inventari d'esglésies; 8». Pallars Jussà (en catalán). Barcelona: Arxiu Gavín. ISBN 84-85180-25-9. Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Salvador del Bosc

Sant Salvador del Bosc, o de Montsec és una església romànica del segle xi, situada a més de 1.200 m d'altitud, en un replanet del Bosc de Llimiana, en ple Montsec de Rúbies. Pertany al terme municipal de Llimiana, del Pallars Jussà. Malgrat ser clarament romànica, no està documentada fins al 1758, quan consta com a capella de Santa Maria de Llimiana. Per la seva situació, sobretot, ha fet pensar a alguns estudiosos en el rastre d'un santuari precristià en aquest lloc. És d'una sola nau, coberta amb una volta de canó molt irregular que insinua un arc apuntat. Un arc presbiteral comunica la nau amb l'absis semicircular de llevant. L'única obertura del temple és la porta, a ponent, i no té cap mena d'ornamentació com tampoc la resta de l'església. És tota arrebossada, part de dins i part de fora, però els llocs on ha caigut deixa veure un aparell molt senzill i rústec. L'absis semicircular s'aixeca sobre les restes d'un absis anterior, carrat, possiblement del segle x. Entre les festes celebrades al terme de Llimiana, cal comptar amb la desapareguda de l'Aplec de Sant Miquel a l'Hostal Roig. Tot i que aquest indret és dins del terme veí de Gavet de la Conca, la fira de bestiar que s'hi celebrava anava acompanyada de l'Aplec del Sant del Bosc (o Sant Salvador del Bosc), ermita que sí que és en terme de Llimiana. S'hi pujava a migdia del darrer diumenge de setembre pel camí de les Cent Corbes. Tanmateix, no sempre es feu en aquesta data, ja que Pascual Madoz, que passà per Llimiana el 1847 el situa el 25 d'abril. Sant Salvador del Bosc té llegenda pròpia: un pastor trobà en aquest lloc una imatge de sant Salvador. La portà a l'església de Llimiana, i la posaren en una capella; l'endemà, havia desaparegut. La tornaren a trobar al mateix lloc del primer dia, i tantes vegades com la baixaren a Llimiana, tantes reaparegué en el bosc del vessant septentrional del Montsec de Rúbies. Finalment, decidiren deixar-la on l'havien trobada, en una capella feta expressament en aquell lloc. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Salvador de Montsec (o del Bosc)", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Llimiana", a El Pallars, la Ribagora i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Web del poble Institut Cartogràfic de Catalunya
Iglesia de San Salvador del Bosque

La iglesia de San Salvador del Bosque, o de Montsec, es una iglesia románica del siglo XI, situada a más de 1200 m de altitud, en un rellano del Bosque de Llimiana, en pleno Montsec de Rúbies. Pertenece al término municipal de Llimiana, del Pallars Jussá. A pesar de ser claramente románica, no está documentada hasta 1758, cuando consta como capilla de Santa María de Llimiana. Por su situación, sobre todo, ha hecho pensar a algunos estudiosos en el rastro de un santuario precristiano en este lugar. Es de una sola nave, cubierta con una bóveda de cañón muy irregular que insinúa un arco apuntado. Un arco presbiteral comunica la nave con ábside semicircular de levante. La única apertura del templo es la puerta, a poniente, y no tiene ningún tipo de ornamentación como tampoco el resto de la iglesia. Está toda rebozada, parte de dentro y de fuera, pero los lugares donde ha caído deja ver un aparato muy sencillo y rústico. El ábside semicircular se levanta sobre los restos de un ábside anterior, la calle, posiblemente del siglo X. Entre las fiestas celebradas en el término de Llimiana, es necesario contar con la desaparecida de la Romería de San Miguel en el Hostal Roig. Aunque este lugar está dentro del término vecino de Gavet de la Conca, la feria de ganado que se celebraba iba acompañada del Aplec del Santo del Bosque (o San Salvador del Bosque), ermita que sí está en el término de Llimiana. Se subía a mediodía del último domingo de septiembre por el camino de las «Cien Curvas». Sin embargo, no siempre se hizo en esta fecha, ya que Pascual Madoz, que pasó por Llimiana en 1847 lo sitúa el 25 de abril. Leyenda San Salvador del Bosque tiene leyenda propia: un pastor encontró en este lugar una imagen de san Salvador. La llevó a la iglesia de Llimiana, y la pusieron en una capilla; al día siguiente, había desaparecido. La volvieron a encontrar en el mismo lugar el primer día, y tantas veces como la volvieron a llevar a la población de Llimiana, tantas reapareció en el bosque de la vertiente septentrional del Montsec de Rúbies. Finalmente, decidieron dejarla donde la habían encontrado, en una capilla hecha expresamente en ese lugar. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Salvador de Montsec (o del Bosc)", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Llimiana", a El Pallars, la Ribagora i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enlaces externos Web del pueblo Institut Cartogràfic de Catalunya
Platja de l'Astillero (Vilassar de Mar)

La platja de l'Astillero, o platja de Vilassar, és una platja urbana de la costa del Maresme, del municipi de Vilassar de Mar (Maresme). Es localitza en el mateix nucli urbà de Vilassar de Mar. Limita al nord amb l'espigó de Llevant, que la separa de la platja de l'Almadrava, i al sud amb l'espigó de Garbí, que la separa de la platja de Ponent. Orientada al sud-sud-est, té una longitud d'uns 1.000 metres i una amplada mitjana de 20 metres, formada per sorra gruixuda i daurada amb un talús a l'entrada del mar a uns dos o tres metres del punt on trenquen les ones. El nivell d'ocupació de la platja a l'estiu és mig. Disposa de guinguetes, lavabos, font d'aigua potable i passarel·les per a persones amb mobilitat reduïda. També ofereix zones per practicar esports de platja i d'un parc infantil. Hi ha vigilància policial i punt de la Creu Roja amb ambulància. Prop de l'espigó de Llevant hi ha les instal·lacions del Club Nàutic Vilassar de Mar, dedicat principalment a la vela lleugera i la pesca esportiva. L'Agència Catalana de l'Aigua efectua un control quinzenal de la qualitat de l'aigua, durant la temporada de bany, amb el resultat d'excel·lent. Referències
Plaça de Gato Pérez

Plaça de Gato Pérez és una petita plaça del barri de Gràcia de Barcelona, a la cruïlla del carrer de Josep Torres i del carrer Tagamanent. En comparació amb la resta de places gracienques és relativament recent, atès que va ser inaugurada el 18 d'octubre de 1990; va comptar amb l'actuació del grup local Sabor de Gràcia. L'espai rep el seu nom en honor al cantautor argentí de nom artístic homònim, el qual va estar molt vinculat al barri i especialment als carrers que acullen la plaça. És al bar Petxina, ubicat a la mateixa plaça i que actualment és una fusteria, on l'artista s'intruí en la rumba catalana veient actuar els gitanos i sumant-s'hi a ells. Un altre edifici emblemàtic va ser el taller de reparacions de Harley Davidson que hi hagué en el número 11. La plaça fa 265 m² i l'envolten diversos edificis, encara que cap està numerat a aquesta, sinó que pertanyen al carrer Torres. El paviment té la particularitat de conformar una silueta de mitja guitarra a través de llambordes vermelles, rajoles de formigó i peces de granits. A l'escocell de l'únic arbre de la plaça s'hi instal·là una placa en ferro anomenada A Gato Pérez promoguda per la Unió Gitana de Gràcia el maig de 1991; actualment s'ha retirat. Ha estat el centre neuràlgic de la Festa Major de Gràcia al carrer Torres en els diferents períodes que el veïnat hi ha participat. En la dècada de 1990 van obtenir molt bons resultats amb dos primers premis (1990 i 1991) i diversos segons. Referències Bibliografia Segura i Capellades, Carme; Farré i Olivé, Eduard; Camps i Sala, Esteve. Les Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Taller d'Història de Gràcia, 2003, p. 120-122. DL B 48984-2001.
Plaça de Manuel Torrente

Plaça de Manuel Torrente, popularment coneguda com a placeta Alzina, és una plaça del barri de Gràcia de Barcelona formada pels jardins de nom homònim i un petit espai en la confluència del carrer de l'Alzina i el carrer del Robí. Atès que la placa amb el nom de la plaça és a prop de l'entrada dels jardins, encara que fora d'ella, indueix a considerar erròniament que aquests no formen part de la plaça. El fet que la zona enjardinada estigui enreixada i sigui clausurada a la nit a petició dels veïns no ajuda tampoc a dissipar-ne la confusió. El nom de la plaça és en honor a Manuel Torrente Flores, un dels tres antics propietaris dels terrenys i un dels encarregats d'urbanitzar tota la zona d'influència de la Plaça de Rovira i Trias. Inicialment, es va batejar el carrer del Torrent de les Flors com a Torrente Flores en honor a l'urbanitzador, però ràpidament l'ús popular va anar degenerant el nom i desposseint-lo del significat original. Amb els anys, l'Ajuntament es doblegà al nom d'ús comú i l'oficialitzà. Per compensar aquesta decisió, designà aquesta plaça com a Manuel Torrente el 18 d'abril de 1994. A l'espai on s'ubica la plaça hi havia hagut anteriorment la fàbrica d'estampació Imperio que donava feina a bona part del veïnat de l'entorn. Un cop clausurada l'any 1972, la nau va quedar descuidada i es va anar enrunant progressivament. L'any 1991, després de les queixes reiterades dels veïns per l'estat de l'edifici, l'Ajuntament va comprar el solar amb la intenció de construir un Casal de Joves per al barri. Llavors, s'enderrocà l'edifici i es va convertir temporalment en un solar apte per a l'aparcament lliure. El 1993 es van construir quatre plantes d'aparcament subterrànies, tanmateix, es decidí habilitar l'espai a peu de carrer com a parc a l'espera d'aconseguir el pressupost necessari per a assolir l'objectiu final. Aquest projecte fallit encara és patent per les diverses columnes de formigó per a una potencial primera planta presents a la plaça. L'espai compta amb una zona d'esbarjo infantil i durant uns anys disposà també d'una taula de tennis taula. Els jardins de Manuel Torrente no han esdevingut una àrea de gaire activitat social, a excepció d'alguns actes populars promoguts per l'Associació de Veïns i Comerciants del carrer Providència i actes de la Festa Major de Gràcia. Referències Bibliografia Segura i Capellades, Carme; Farré i Olivé, Eduard; Camps i Sala, Esteve. Les Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Taller d'Història de Gràcia, 2003, p. 126-128. DL B 48984-2001.
Bassa de Can Català

La bassa de Can Català és una antiga bassa que actualment s'aprofita per al tractament terciari natural d'aigües depurades de la depuradora del riu Ripoll al seu pas per Sabadell. Està situada a l'antic meandre i l'horta del mas de Can Català, a la riba esquerra del riu Ripoll, just davant del molí d'en Font. De la masia de Can Català només en queden les runes i és una de les masies de Sabadell que l'Ajuntament no ha conservat. La bassa actual és una zona humida destinada a aprofitar les possibilitats que ofereixen les plantes aquàtiques, que a part del seu caràcter paisatgístic i ecològic, contribueixen a millorar la qualitat de les aigües que provenen de la planta de depuració de Can Roqueta. Les espècies vegetals són: el canyís (Phragmites sp) i la boga (Typha sp.), i d'altres amb menys densitat, com el jonc (Juncus sp.), el càrex (Carex sp.) i el lliri groc (Iris pseudacorus). Les arrels d'aquestes espècies actuen com a filtre de depuració natural. El cabal màxim d'aigües depurades és de 970 m3/dia, que s'aporten al riu i contribueixen a millorar la qualitat de l'aigua, tant superficial com subterrània. La superfície que ocupa aquesta depuració és de 17.000 m2. La creació d'aquesta bassa ha fet que es retorni al riu aigua filtrada de qualitat i n'ha fet possible la renaturalització. La recuperació del Ripoll ha fet possible la reaparició de diverses espècies d'aus que hi nidifiquen, com ara l'ànec verd, el cabusset o les polles d'aigua. També s'hi han pogut observar altres espècies com el blauet, el bernat pescaire, les garcetes i l'esplugabous, com també corbs marins a l'hivern. La millora de la qualitat de l'aigua ha fet possible l'augment progressiu de la diversitat biològica i al riu hi podem trobar, a més de les aus, algunes espècies de peixos com bagres, barbs, carpes, gambúsies i perques negres. Des del punt de vista d'ordenació, l'espai disposa d'una zona de mirador amb pantalla i a la riba contrària del riu hi ha una àrea de pícnic. Referències
Llançà

Llançà (spanisch: Llansá) ist ein Ferienort an der Costa Brava in der Provinz Girona in der Region Katalonien in Spanien. Llançà liegt etwa 14 Kilometer südlich der französischen Grenze bei Portbou. Fischfang hat in dem kleinen Ort Tradition. Einige Einheimische leben heute noch davon. Der Ort wird in den Sommermonaten zunehmend vom Tourismus dominiert. Der etwa 350 Meter lange Hauptstrand ist dunkelsandig und zum Teil mit Kies durchsetzt. Daneben liegen der kleine Fischerhafen sowie ein Sporthafen. Der zerklüftete Küstenstreifen weist viele kleine und ruhige Buchten mit Strandzonen auf. Die steile und felsige Küste von Llansá ist ein beliebtes Taucherrevier. Besonderheit des Ortes sind die Mineralien. Etwa zwei Kilometer in Richtung Figueres gibt es einen Steinbruch. Dort finden sich reiner weißer Feldspat (Orthoklas) in Pegmatiten, Plagioklas, Quarz und Almandinkristalle auf Orthoklas. Das Gestein ist ordovizischer Schiefer. Kultur und Sehenswürdigkeiten In der Nähe des Ortes befindet sich die kleine romanische Kirche Sant Silvestre de Valleta. Im Ort gibt es ein Aquarellmuseum, das 1989 von Josep Martínez Lozano gestiftet wurde. Städtepartnerschaften Frankreich Pont-du-Casse (Frankreich) Söhne und Töchter der Gemeinde Isaac Viñales (* 1993), Motorradrennfahrer Weblinks LLANÇÀ (Alt Empordà) - ELEMENTS D'INTERÈS HISTÒRICO-ARTÍSTIC. In: poblesdecatalunya.cat (katalanisch) Einzelnachweise
Llançà

Llançà (Catalan pronunciation: [ʎənˈsa]) is a municipality in the comarca of the Alt Empordà in Catalonia, Spain. It is situated on the coastline of the Costa Brava, between the Cap de Creus and the French frontier and is an important fishing port and tourist centre. The N-260 connects the town with Figueres and continues on to the border at Portbou. The GR 92 long-distance footpath, which roughly follows the length of the Mediterranean coast of Spain, has a staging point at Llançà. Stage 1 links northwards to Portbou, a distance of 9.8 kilometres (6.1 mi), whilst stage 2 links southwards to Cadaqués, a distance of 20.3 kilometres (12.6 mi). Demographics References Panareda Clopés, Josep Maria; Rios Calvet, Jaume; Rabella Vives, Josep Maria (1989). Guia de Catalunya, Barcelona: Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3 (Spanish). ISBN 84-87135-02-1 (Catalan). External links Official website Government data pages (in Catalan)
Llançà

Llançà település Spanyolországban, Girona tartományban. Llançà El Port de la Selva, Vilajuïga, Garriguella, Vilamaniscle, Rabós és Colera községekkel határos. Lakosainak száma 4892 fő (2025). Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal