NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Les Berengueres (Castellcir)

Les Berengueres és una masia del terme municipal de Castellcir, al Moianès. Pertany a la parròquia de Santa Coloma Sasserra. Està situada a prop del límit nord-oest del terme, a tocar del termenal amb Moià. A la dreta de la Riera de Santa Coloma, és a ponent i bastant a prop de Santa Coloma Sasserra. Aquesta masia tenia a ran de la riera esmentada un pou de glaç, la Poua de les Berengueres, amb una bassa annexa, on es preparaven les barres de gel. A l'entorn de la masia, sobretot a la riba dreta de la Riera de Santa Coloma, s'estén el Bosc de les Berengueres. Al sud-oest es troba la Solella de les Berengueres. Al llarg dels temps, les Berengueres apareix tant vinculada a Sant Andreu de Castellcir com a Santa Coloma Sasserra, on la casa té vas propi al cementiri parroquial. Referències
Les Canals (Castellterçol)

Les Canals és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada en el sector nord-est del terme, ran mateix del termenal amb Castellcir. És a la dreta del Torrent Mal, a llevant del Molí de l'Oller i al sud-oest de les Basses. Enllaços externs Les Canals en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Les Closanes

Les Closanes és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a la parròquia de Santa Coloma Sasserra. Està situada a llevant de la vila de Moià, a migdia del punt quilomètric 31,5 de la carretera N-141c, molt a prop i a ponent de la Cova del Toll. És a la dreta del torrent del Gomar, a prop i al sud-oest de les ruïnes de la masia del Toll i al sud de la masia de Perers.
Les Costes (Guixers)

Les Costes és una masia situada a una altitud de 1.575 metres, sota el Puig de les Morreres (Port del Comte), i a un centenar de metres per sobre de Coll de Jou. A prop hi passa la pista que, de Coll de Jou, mena al Montnou ó als Prats de Bacies. La font de les Costes és a tocar de casa. Pertany al municipi de Guixers, a la comarca catalana del Solsonès. Referències
Les Fagedes

Les Fagedes és una masia catalogada com a monument del municipi de Vilanova de Sau (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Descripció Es tracta d'una masia de planta rectangular coberta a dues vessants i façana orientada a migdia amb un portal d'arc rebaixat format per dovelles i descentrat del cos de l'edificació. Consta de planta baixa i dos pisos. És de grans dimensions. A la part esquerra sobresurt un cos que fa de cobert. És construïda amb pedra i arrebossada al damunt. Els elements de ressalt són de pedra rogenca. A tramuntana hi ha un cos afegit a la masia i cobert a una sola vessant. La façana presenta restes de decoració d'estuc. L'estat de conservació és bo. Història Antic mas que apareix al fogatge de 1553 de la parròquia i terme de Vilanova de Sau, quan aquest nucli comptava només amb onze masos. Al fogatge apareix registrat JOAN FATGEDES, encara que el mas es conegui per FAGEDES. Com indica la finestra damunt el portal principal, el mas fou ampliat i reformat per Josep Fagedas al segle xvii. La llinda porta la data de 1766. El mas està destinat a activitats agrícoles i és habitat pels seus propietaris. Referències Enllaços externs «Fagedes». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Les Petges

Les Petges és una masia situada al municipi de Pinell de Solsonès, a la comarca catalana del Solsonès. És una masia del segle xviii. Està situada a 705 m d'altitud, al peu de la carretera que va de Pinell de Solsonès a Sanaüja. Història La masia es construí durant el segle xvii, sent propietat de la Codina. Concretament, fou construïda l'any 1780 per Joan Codina tal com s'indica en una inscripció situada a la dovella central de l aporta. A la mateixa època, Mamet Codina feu construir la Caseta de la Codina que és una masoveria per la qual cosa es dubta que les Petges també sigui una masoveria al ser construïda per un altre Codina als mateixos anys. A finals del segle xix principis del segle xx s'amplià afegint-hi unes golfes. Toponímicament, Mossèn Bach apunta que el nom de Petges prové d'unes petjades o les roques però no descriu el punt on es troben. Descripció És una casa de planta rectangular que consta de planta baixa més un pis superior i unes golfes. Està construïda amb pedra, les obertures de les golfes estan fetes amb totxo vell i a la façana principal es conserven parts de l'arrebossat antic. La superfície de la casa és d'uns 1.176 m². La teulada té dues vessants i està coberta amb teula vella amb doble teula a la base de tot el voladís. L'entrada principal és a la façana sud i es tracta d'una porta rectangular emmarcada per carreus i una gran llinda amb la inscripció: "Any 1780 Joan Codina". Arquitectònicament només destacar que l'ampliació a finals del XIX principis del segle xx. tal com s'observa a la façana principal. Referències
Les Planes (Guixers)

Les Planes, dita també les Planes de Canalda, és una masia actualment en procés de restauració del terme municipal de Guixers, malgrat que es troba ja a la conca de la Ribera Salada. Situada a 1.344 m d'altitud, al bell mig d'un altiplà inclinat cap al sud que s'aixeca al SW de Coll de Jou, entre la rasa de Coll de Jou (a 233 m a vol d'ocell cap a l'est) i la rasa de Puig-arnau (a 421 m a vol d'ocell cap a l'oest). Referències
Les Refardes

Les Refardes és una masia de Mura (Bages) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Està situada a 523,9 metres d'altitud, a prop de l'extrem oriental del terme, a la dreta del torrent de les Refardes. És al nord-oest de les Elies i a ponent de la Carena de les Refardes. Conjunt d'una antiga masia i un edifici modern posats perpendicularment i units per un pati i un cobert. La masia es troba a la banda de ponent, té planta baixa i pis i una planta semisoterrada, ja que aprofita el desnivell del terreny. La coberta és a doble vessant de teula àrab amb el carener perpendicular a la façana principal que s'obria a migdia, i davant la qual es va fer la casa més moderna. Els murs d'aquest edifici són de pedra i d'obra de maó, ja que va ser reformat en diferents èpoques; no presenta obertures amb elements remarcables. El cos nou es troba a la banda de llevant, de planta rectangular cobert amb teulada a una vessant amb el carener paral·lel a la façana principal que s'obre a llevant. Sembla la meitat d'una casa i està distribuïda en planta baixa, pis i terrassa coberta sota la part més elevada de la teulada. Els murs són de fàbrica de maó arrebossats amb morter de portland. Té el portal d'arc de mig punt en la façana de llevant, amb una finestra a cada costat, balcó central al pis i dues finestres, una a cada costat del balcó, de manera que s'accentua la simetria de la façana. Els brancals i llindes són imitació de pedra amb arrebossat. Els laterals de la casa també presenten finestres amb muntants de pedra. Per la banda de llevant hi han uns corrals i un cobert amb tres arcades i tres òculs recents que serveix com a garatge. Per arribar cal agafar el camí a la dreta en el P.Q.19.100 de la carretera BV-1221 de Terrassa a Talamanca. Està a uns 3.700 m. després de passar per La Vall. La casa es troba al mig de la vall del torrent de la Font del Jueu, tocant al torrent i voltada de camps de conreu. Al catàleg de les NN SS de l'Ajuntament de Mura de l'any 1990 diu que és un element d'interès relatiu però digne de conservació. Es troba dins la zona del Parc Natural de Sant Llorenç del Munt i l'Obac. Història Es tracta d'una casa que no és gaire antiga i de la que no es disposa documentació. Probablement es tractaria d'una casa de pagès petita que seria depenent d'altre masia. L'estructura visible de la casa antiga pot ser del segle xviii, tot i que podria ser anterior, però el fet de no trobar-se nomenada a documentació limita la seva cronologia. Les reconstruccions fetes són bastant modernes, de la segona meitat del segle xx. La documentació més antiga sembla del 1941, en la venda del mas en morir la propietària Concepció Moreno i LLanza (Ballbé, 1997). Referències
Les Torretes (edificis a Calella)

Les Torretes són unes construccions protegides com a bé cultural d'interès local a mig camí dels nuclis de Sant Pol de Mar i Calella (al Maresme). Es troben sobre un turonet al costat del mar (anomenat precisament les Torretes), al sud del nucli urbà de Calella, i són visibles des de tota la platja. Arquitectura Són edificis de planta quadrada. La primera de les torretes, de més cap al mar, no és tan alta com l'altra; edificada amb moltes espitlleres, s'hi nota una estructura militar. Hi ha vestigis d'un fossat a l'entorn. La segona torreta, emplaçada pocs metres més cap a la banda de muntanya, és de tipus civil. Totes dues tenen dos pisos i terrat. La construcció és tota de pedra –maçoneria– arrebossada. Història Les torretes, o torres òptiques, foren construïdes pel servei de transmissions com a telègrafs òptics. Funcionaven per mitjà d'un sistema de senyals. La primera fou edificada l'any 1848, i era servida per un destacament de tropa; la segona fou bastida l'any 1857, i era utilitzada per funcionaris paisans, però amb prou feines va entrar en funcionament, perquè el 1861 arribava el tren de vapor a Calella. Les torretes, en complet abandó, exposades a les inclemències de la natura i a la falta de civisme, han acabat en estat de ruïna. El 25 de maig de 1988 van ser incorporades al Pla Especial de Protecció i Conservació del Patrimoni Artístic de Calella 24/02/1982). Darrerament han estat restaurades i apuntalades per afermar-ne les restes. Vegeu també Telegrafia òptica Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya Referències «Les Torretes». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 23 abril 2012]. Enllaços externs Informació de l'Aj. de Calella sobre les Torretes
Las Torretes

Las Torretes son unas construcciones protegidas como bien cultural de interés local a medio camino de los núcleos de San Pol de Mar y Calella (el Maresme). Se encuentran sobre una colina junto al mar (llamado precisamente las Torretas), al sur del núcleo urbano de Calella, y son visibles desde toda la playa.​ Arquitectura Son edificios de planta cuadrada. La primera de las torretas, de más hacia el mar, no es tan alta como la otra; edificada con muchas aspilleras, se nota una estructura militar. Hay vestigios de un foso en el entorno. La segunda torreta, situada a pocos metros más hacia el lado de montaña, es de tipo civil. Ambas tienen dos pisos y azotea. La construcción es toda de piedra -maçoneria- rebozada. Historia Las torretas, o torres ópticas, fueron construidas por el servicio de transmisiones como telégrafos ópticos. Funcionaban por medio de un sistema de señales. La primera fue edificada en 1848, y era servida por un destacamento de tropa; la segunda fue construida en 1857, y era utilizada por funcionarios paisanos, pero apenas entró en funcionamiento, para que en 1861 llegaba el tren de vapor en Calella. Las torretas, en completo abandono, expuestas a las inclemencias de la naturaleza y la falta de civismo, han acabado en estado de ruina. El 25 de mayo de 1988 fueron incorporadas al Plan Especial de Protección y Conservación del Patrimonio Artístico de Calella 02/24/1982). Últimamente han sido restauradas y apuntaladas para afianzar los restos. Referencias Enlaces externos Les Torretes de Calella Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Las Torretes.
Les Tàpies (Calders)

Les Tàpies és una masia del municipi de Calders, al Moianès. És un gran casal situat a un pla, prop del límit amb Artés, amb Navarcles i amb la parròquia rural de Sant Pere de Viladecavalls, on pertanyia. És en el vessant sud-est de la Serra de les Tàpies, al nord-oest del Canadell i al nord del Manganell. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció S'observen murs que tanquen la lliça i el mas al cantó del migdia. Als baixos hi ha una porxada, amb arcs de mig punt que sostenen la galeria del primer pis. Els baixos són majoritàriament en volta, amb molta construcció de tàpia i tova. Guarda encara el celler, situat a la part nord de la casa, el molí de moldre olives, les tines, premsa. I totes les dependències típiques de la masia catalana, com una galeria a migdia i ponent. Hi ha un gran campanar que enllaça, per mitjà d'un pont cobert, amb la capella, situada a la part nord el mas. Hi ha dos cossos residencials: un pels propietaris i l'altre pels masovers. Aquest posterior al nucli de la casa, i adossat a l'est. El material constructiu utilitzat als baixos és majoritàriament tapia i tova; i la resta és reble i maó. Història La primitiva no estava ubicada al lloc de l'actual masia, sinó prop d'ella. La família tàpies es troba documentada ja el 1290, segurament el topònim deriva del tipus de material en què estava construïda la casa. Conserva un estable on es diu que hi feien estada els animals de bast quan baixaven els ramats de la muntanya. Conserva també en perfectes condicions el molí d'olives, amb la corresponent pica rodona de pedra picada. El 1880 s'hi va fer una capella sota l'advocació de la verge Immaculada; el gran campanar data del 1881, el pont passadís que els uneix és posterior. Vegeu també Capella de la Immaculada Concepció de les Tàpies Referències
Les Vinyes (Marfà)

Les Vinyes és una masia del terme municipal de Castellcir, a la comarca catalana del Moianès. Pertany a l'enclavament de la Vall de Marfà, antiga parròquia de Sant Pere de Marfà, que tingué ajuntament propi entre el 1812 i el 1827, abans d'unir-se en primera instància amb Santa Coloma Sasserra i després, el 1847, amb Castellcir. Està situada en el sector oriental de l'enclavament de la Vall de Marfà, prop del límit amb Moià, al nord de la masia del Saiolic i a llevant de la casa de Marfà. És a l'interior d'una península formada pels meandres del Torrent de la Fàbrega i de la Riera de Castellnou just abans que s'uneixin per formar la Riera de Marfà. És l'únic indret on el terme de la Vall de Marfà -Castellcir- passa al marge dret del Torrent de la Fàbrega i a l'esquerre de la Riera de Castellnou. L'accés més practicable per a aquesta masia és des de la Coma de Sant Jaume, masia del terme municipal de Moià situada a ponent de la Carretera de Castellterçol a Moià (C-59), aproximadament a mig camí entre aquestes dues poblacions. Està documentada des del 1497. Referències Bibliografia GARCIA-PEY, Enric. Castellcir. Recull onomàstic. Barcelona: Societat d'Onomàstica - Institut Cartogràfic de Catalunya, 2005. (Col·lecció Monografies, núm. 29). ISBN 978-84-393-6858-8 RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0. Enllaços externs Les Vinyes en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Llera (Lladurs)

Llera és una masia situada al poble de Lladurs, al municipi del mateix nom, al Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Descripció Masia de planta rectangular amb petites construccions adossades posteriorment, teulada a doble vessant i orientada nord-sud. Té planta baixa i dos pisos. Façana principal a la cara est, amb porta d'arc de mig punt i adovellada, on es veuen dos tipus de construcció diferents: la part dreta, amb la porta i parament de carreus irregulars i la part esquerra, també amb parament de carreus irregulars, però alternats amb restes d'opus spicatum, possiblement la part més antiga de la casa. En el punt d'unió dels dos tipus de construcció, es forma un semi angle obert. Hi ha obertures petites a les quatre cares de la casa, amb llindes de pedra picada i tallada. Notícies històriques Pel tipus de construcció (opus spicatum), podem deduir que l'origen d'aquesta masia és medieval, construint posteriorment la nova edificació aprofitant parets de la primitiva. Ermengol III, comte d'Urgell, va cedir el "castell" de la Llena l'any 1050 amb la casa anomenada Villa de Febo a Joquetz Guillem. La masia està documentada des de 997 Referències Enllaços externs Fototeca del Solsonès: Article referit a aquesta masia
Lluïsos de Gràcia

Los Lluïsos de Gràcia (en español, Luíses de Gracia) es una asociación cultural y deportiva catalana sin ánimo de lucro del barrio de Gracia de Barcelona fundada en 1855. Los objetivos básicos de esta entidad son la formación de los jóvenes y los niños en su tiempo libre y ofrecer a los adultos actividades que puedan servir para su formación y su ocio. Secciones de la asociación Los Lluïsos de Gràcia tienen diferentes secciones para niños que trabajan valores socializadores, de respeto y de crecimiento a través de actividades culturales (como el teatro o el canto coral, deportivas (como el baloncesto o el tenis de mesa) y de ocio (con el centro recreativo y el club excursionista). Sección de baloncesto La sección de baloncesto de los Lluïsos de Gràcia se fundó en 1945 y empezó a participar en campeonatos de la Federación Catalana de Baloncesto en 1958. Existe también una escuela de baloncesto cuyos equipos juegan en la pista de los Lluïsos de Gràcia que fue la primera pista cubierta de la ciudad de Barcelona cuando se inauguró el 6 de octubre de 1962.​ En la actualidad, el primer equipo masculino juega en la Liga EBA del Grupo C y el equipo femenino juega en el Grupo 4 de la Copa Catalunya. Uno de sus principales rivales es el CB Pedagogium, aunque actualmente se encuentra en un período de desaparición debido a la licitación de su pequeño pavellón deportivo. Sección coral La sección coral de los Lluïsos de Gràcia se fundó en 1961 bajo el nombre de Coral Cantiga. Habitualmente realiza conciertos a capella o con instrumentos y, en ocasiones especiales, ha realizado otro tipo de espectáculos entre los que destacan: Alma ausente (1998)​ Propuesta poética y musical basada en textos de Federico García Lorca en motivo del centenario de su nacimiento con canciones, recital de poesía, guitarra y danza poética. Suite Tirius (1999) Estreno mundial de esta pieza de Feliu Gasull en el Palacio de la Música Catalana. Gent de bella anomenada (2002)​ Sobre poesía catalana, de Ausiàs March a Salvador Espriu en el marco del Festival Grec en la Plaça del Rei de Barcelona. Poema de Nadal (2003) Obra de Josep Maria de Sagarra con la participación de Esteve Polls. Caloma. Des de Mallorca a L'Alguer (2003)​ Los Lluïsos de Gràcia acompañaron a Maria del Mar Bonet en este espectáculo en el Teatre Nacional de Catalunya. Club excursionista El club excursionista de los Lluïsos de Gràcia, Agrupament Escolta Lluïsos de Gràcia, se fundó en 1957. Forma parte de Minyons Escoltes i Guies de Catalunya y en 2007 recibió la Medalla de Honor de Barcelona. Centro recreativo El centro recreativo de los Lluïsos de Gràcia se fundó en 1939 por Mossèn Muñoz con el nombre Esplai GMM. Es miembro de Esplac. Referencias
Malacara

Malacara es una entidad de población española del municipio leridano de Estarás, en la comunidad autónoma de Cataluña. Historia A mediados del siglo XIX, el lugar, ya por entonces perteneciente al municipio de Estarás, contaba con una población censada de 18 habitantes.​ Aparece descrito en el undécimo volumen del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz de la siguiente manera: En 2022 tenía una población censada de 9 habitantes.​ Referencias Bibliografía Madoz, Pascual (1848). «Malacara». Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar XI. Madrid. Wikidata Q115624375.
Casa Domènec Sitjas

La casa Domènec Sitjas és un edifici situat als carrers de la Portaferrissa, 11 i d'en Bot, 2 de Barcelona. Com que no està catalogat, li correspon la categoria D (bé d'interès documental) atorgada per defecte a tots els edificis del districte de Ciutat Vella. Història El 1781, Mercè de Quintana i de Potau, casada amb Fausto de España y Rebollar, cavaller de l'Orde de Sant Jaume i natural de Selaya, va demanar permís per a fer-hi una claveguera i obrir-hi finestres, i novament el 1786, ja vídua, per a remuntar-hi un pis i fer-hi un terrat. La casa va ser heretada pel seu fill Ignasi Maria d'España i de Quintana, regidor perpetu de Barcelona, i després pel fill d'aquest, Baltasar d'España i de Molinés. El 1817, el seu procurador Joan Baptista Tarragona va demanar permís per a fer reformes a la façana. El desembre del 1866, el constructor Domènec Sitjas i Margenat (El Masnou, 1837-1903) va demanar permís per a enderrocar l'edifici i reconstruir-lo de nova planta, segons el projecte del mestre d'obres Narcís Nuet. Tanmateix, l'arquitecte municipal Josep Artigas hi va emetre un informe desfavorable, per la qual cosa Sitjas va presentar un segon projecte, que s'hagué d'ajustar a les alineacions aprovades. Però les disputes no acabaren aquí, ja que una inspecció del setembre del 1867 va denunciar un excés d'alçada a les golfes del nou edifici i imposà al propietari una multa de 30 escuts. Descripció Es tracta d'un edifici en cantonada de planta baixa, entresol, tres pisos i golfes. A banda dels elements ornamentals propis de l'academicisme eclèctic, cal destacar-hi la simbologia maçònica present en el grup escultòric situat sobre la porta principal, que representa dos nens: un d'ells porta un compàs a la mà dreta i una paleta a l'esquerra, mentre que l'altre té un cartabó a la mà dreta i un regle graduat a l'esquerra. Altres elements d'aquest tipus serien les columnes salomòniques dobles que divideixen els balcons de la façana principal en dues meitats, els capitells en forma d'escaire dels brancals, i l'escala, amb dos trams de set esglaons cadascun. Referències Vegeu també Casa España Passatge de Magarola
Mare de Déu de Castellgermà

La Mare de Déu de Castellgermà és una capella del terme municipal de Sarroca de Bellera, al Pallars Jussà. Està situada a l'antic poble de Castellgermà, abandonat de fa temps, aturonat al nord de Xerallo, a la dreta del riu de les Esglésies. Referències Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu de Far

La Mare de Déu de Fa és una ermita del poble d'Espui, en el terme municipal de la Torre de Cabdella, del Pallars Jussà. Està situada a considerable alçada en un contrafort oriental del Tossal de la Collada Gran, damunt de la vall del Flamisell. És al sud-sud-oest d'Espui i al nord-oest d'Aiguabella. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Mare de Déu de Montserbós

La Mare de Déu de Montserbós, altrament dita Santuari de les Capelles és un santuari d'origen romànic situat a 986 m d'altitud, prop del Tossal Gros, a ponent de Montllobar i, per tant, a prop del Pont de Montanyana. És dalt d'un turó que domina la carretera C-1311, que li fa pràcticament tota la volta. Pertany a l'antic terme de Fígols de Tremp, integrat actualment en el de Tremp, de la comarca del Pallars Jussà. Anteriorment, havia pertangut a l'ajuntament de Castissent. A prop seu hi ha una altra ermita romànica, també dedicada a la Mare de Déu, coneguda com a ermita de les Capelles. Pascual Madoz en parla breument en el seu Diccionario biográfico..., del 1845. Esmenta la població que es diu que hi havia hagut al cim d'aquest lloc, les restes de la qual es conservaven, i que ell dona per segur que són el precedent històric del poble de Castissent. Bibliografia BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 MADOZ, Pascual. Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar. Madrid: Establecimiento Literario-Tipográfico, 1845. Edició facsímil Articles sobre El Principat de Catalunya, Andorra i zona de parla catalana del Regne d'Aragó al <<Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar>> de Pascual Madoz. V. 1. Barcelona: Curial, 1985. ISBN 84-7256-256-5 PAGÈS, M. "Tremp. Fígols de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.