NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Club Natació Granollers

El Club Natació Granollers (CN Granollers) és un club poliesportiu de Granollers, fundat el gener de 1967. Des del principi, el club estava especialitzat en natació. Amb Josep Bernaus com a primer president, l'entitat de seguida va inaugurar instal·lacions esportives consistents en dues piscines, un frontó i una pista de voleibol. El voleibol, el salt de trampolí i l'escafandrisme són alguns dels primers esports que va promoure. Diversos esportistes del club que han participat en finals estatals de natació, natació sincronitzada i waterpolo han obtingut medalles. El 2013, tres de les sincronistes del club, Laia Pons, Meritxell Mas, i Cristina Salvador, van aconseguir medalles al Campionat del món de natació de Barcelona. El 2014 va anunciar que faria un gran centre de sincronitzada a les Franqueses. L'octubre de 2017 el president del Club, Eduard Escandell, va rebre una placa commemorativa de la Federació Espanyola de Natació pels 50è aniversari de l'entitat. Palmarès 2 Campionat d'Espanya de natació sincronitzada per equips: 2008-09, 2009-10 Referències
Club Natació Tàrraco

El Club Natació Tàrraco és una destacada entitat esportiva de la ciutat de Tarragona inaugurada l'any 1963. Història El Club Natació Tàrraco es va fundar a la ciutat de Tarragona el 23 d'octubre de l'any 1963. En un primer moment la seu estava a la part alta de la ciutat, prop de les muralles, però de seguida es va adquirir la finca de Cal Tomaca, que els facilitava la natació. La piscina es va inaugurar l'any 1964, amb un partit d'exhibició de waterpolo entre el Club Natació Barcelona i el Club Natació Sabadell, i l'any següent es va fer la piscina coberta. D'entre els seus nadadors d'aquell moment, que van participar en competicions internacionals, destaquen Sílvia Fontana Solà i Ramon A. Duch. Rafael Nadal Company va ser l'ànima del club durant els seus primers 45 anys de vida. Les instal·lacions es van renovar els anys 1988, quan es va inaugurar una nova piscina coberta, i 2002. L'any 2015 es va posar de manifest la necessitat de renovar la coberta de la piscina de competició, que estava en mal estat, i es va iniciar una campanya de recollida de diners. Finalment les obres es van fer a finals d'aquell mateix any. D'entre els certàmens que ha organitzat destaca el Campionat d'Espanya de natació sincronitzada de l'any 2004. Seccions La secció més destacada l'entitat és sens dubte la natació i les seves disciplines, des de l'escola fins a la natació en aigües obertes. Destaquen igualment les seccions de natació sincronitzada i hoquei subaquàtic i compta també amb seccions de salvament i socorrisme, triatló, senderisme, atletisme, tennis de taula, judo i aikido. Algunes de les seccions competeixen en l'àmbit estatal i els seus esportistes han format part de diferents equips estatals absoluts i han participat en Jocs Olímpics, Campionats del Món i d'Europa, obtenint rècords d'Espanya absoluts en diferents modalitats. L'any 2010 tenia més de 3.200 socis i el 2013 uns 1.700, 300 dels quals federats en natació, waterpolo i natació sincronitzada. Premis i distincions L'any 1966 el Club Natació Tàrraco va obtenir la medalla al mèrit esportiu de la Federació Catalana de Natació. La mateixa Federació va nomenar-lo Millor club de Catalunya l'any 2014. Referències Enllaços externs Web oficial
Club Nàutic Bétulo

El Club Nàutic Bétulo és un club nàutic de Badalona, que rep el nom de l'antiga denominació romana de la ciutat. Va iniciar la seva activitat l'any 1973. Es troba a la vora del mar, a la platja de Badalona. Es va bastir sobre les instal·lacions dels antics Banys Maricel. El club té una escola de vela, reconeguda per la Federació Catalana de Vela en la formació de futurs regatistes. També organitza anualment el Campionat de fotografia submarina. Les activitats principals d'aquest club són el windsurf, la vela lleugera, rem amb llagut, caiac, motonàutica i submarinisme. Referències Enllaços externs Web del Club Nàutic Bétulo Arxivat 2008-10-06 a Wayback Machine.
Club Nàutic Salou

El Club Nàutic Salou (CNS) és un club nàutic de Salou. Té seccions de vela esportiva, pesca esportiva i rem. El 20 d'abril de 1964 es redactaren els estatuts del club i el 6 de setembre del mateix any es presentà el club al públic. L'any 1968 s'obtingué l'autorització per construir el Port Esportiu de Salou, que s'inaugurà el 8 de juliol de 1969. El 1981 s'inaugurà la piscina del club. El 1984 organitzà el Campionat d'Europa de 470 de vela i el 1986 el campionat del món de la mateixa especialitat. El club també organitza les regates del Rei en Jaume. Presidents 1964 - 1974: Antoni Pedrol Rius 1974 - 1979: Modest González Ribas 1979 - 1983: Joaquim Oliva Valls 1983 - 1987: Heliodoro Bertomeu Gil 1987 - avui: Godofredo Domínguez Fernández Referències Enllaços externs Web oficial del club
Reus FC Reddis

Reus Futbol Club Reddis known simply as Reus FCR, formerly known as Club de Fútbol Reddis, is a Spanish football team based in Reus, in Catalonia. Founded in 1922, they play in the Segunda Federación – Group 2, holding home matches at the Estadi Municipal de Reus. History The team was founded in 1922 under the name FC Catalunya, later in the 1930s it would change its name to Catalunya Nova. At the end of the Spanish Civil War, the club underwent a name change again and was renamed CD Nacional, finally in 1941 it adopted the name Club de Fútbol Reddis, with which it is known. During most of its history, CF Reddis was the second most important club in the city of Reus, due to the prominence of CF Reus Deportiu. Since while Reus Deportiu played national competitions such as Segunda División, Segunda B and Tercera División, Reddis remained in the regional categories of Catalan football, between 2010 and 2015 Reddis functioned as a reserve team for Reus Deportiu. In 2018 a financial crisis began for Reus Deportiu, finally the team was liquidated in October 2020 after not being able to settle its debts, so CF Reddis became the main team in the city. During 2021, conversations began between CF Reddis and the youth football branch of CF Reus Deportiu for the creation of a unique club project. Finally, in the summer of 2022, the Reddis members' assembly approved the proposal and the team was renamed Reus FC Reddis. In addition, the team began to use the colors red and black as the main colors, leaving the traditional white and blue as secondary colors. The team also moved to the Estadi Municipal de Reus. In May 2023, Reus FCR were promoted to the Tercera Federación after beating Cambrils UCF and securing the championship of the Primera Catalana – Group 3, in this way the team was able to access the national categories of Spanish football for the first time in their history and return the city of Reus to national football leagues after an absence of four years. In April 2025 Reus FCR was promoted to Segunda Federación. Club background Fútbol Club Catalunya (1922–1930s) Fútbol Club Catalunya Nova (1930s–1939) Club Deportivo Nacional (1939–1941) Club de Fútbol Reddis (1941–2022) Reus Futbol Club Reddis (2022–) Season to season 2 seasons in Segunda Federación 2 seasons in Tercera Federación Current squad As of 7 February 2026 Note: Flags indicate national team as defined under FIFA eligibility rules; some limited exceptions apply. Players may hold more than one non-FIFA nationality. Notes References External links Official website (in Catalan) Futbol Regional team profile (in Spanish)
Reus FC Reddis

Reus FC Reddis is een Spaanse voetbalclub uit Reus in de regio Catalonië. De club heeft als thuisstadion het Camp Nou Municipal. Geschiedenis De club werd tijdens het jaar 1922 als FC Catalunya boven het doopvont gehouden. Later in de jaren dertig zou de club haar naam veranderen in Catalunya Nova. Aan het einde van de Spaanse Burgeroorlog onderging de club opnieuw een naamswijziging en kreeg het de naam CD Nacional. Uiteindelijk nam de club in 1941 de naam Club de Fútbol Reddis aan. De ploeg was steeds de tweede ploeg van de stad, na CF Reus Deportiu. Deze laatstgenoemde ploeg kwam aan de top van zijn roem door vanaf seizoen 2016-2017 voor de eerste maal in haar ge-schiedenis in de Segunda División A te spelen. Tijdens haar debuut op het professionele behaalde de ploeg een mooie elfde plaats gevolg door een veertiende plaats tijdens het tweede seizoen. Tijdens het derde seizoen liep het op financieel vlak helemaal mis. Op 18 januari 2019 werd de club geschorst en vervolgens uit competitie genomen vanwege betalingsachterstanden. Het seizoen 2019-2020 werd Reus inge-schreven in de Tercera División, maar zou geen enkele wedstrijd spelen. Op 23 oktober 2020 viel het doek over de ploeg. De rechtbank ontbond de ploeg nadat de eigenaar geen plan kon voorleg-gen om de schuld, ingeschat rond de 9 miljoen EURO, af te lossen. En dit betekende het startpunt van de samenwerking tussen de twee ploegen van de stad. In 2022 werd de tweede belangrijkste ploeg van de stad, CF Reddis samen gevoegd met de jeugdploeg van CF Reus Deportiu en de nieuwe entiteit werd Reus FC Reddis genaamd. Ze gingen wel verder onder de inschrijving van CF Reddis. Voor de eerste uitrusting werd geopteerd voor de kleuren van de verdwenen ploeg CF Reus Deportiu en voor de tweede uitrusting werd daarentegen geopteerd voor de kleuren van CF Reddis. De ploeg koos als thuishaven het Camp Nou Municipal. Vanaf seizoen 2022-2023 startte de ploeg in de Primera Catalana, de plaats die CF Reddis had verkre-gen nadat ze op het einde van het seizoen 2021-2022 kampioen werden van de Segunda Catalana. Dit eerste seizoen werd onmiddellijk een succes aangezien de fusieploeg kampioen werd. Daardoor speel-de de ploeg vanaf seizoen 2023-2024 in de Tercera Federación. De ploeg eindigde op een achtste plaats in de eindrangschikking. De ploeg werd op het einde van het seizoen 2024-2025 weer kampioen en speelde zo vanaf seizoen 2025-2026 Segunda Federación. Op het einde van dit seizoen kon de ploeg zich voor de eindronde plaatsen . Erelijst Tercera Federación: 2024/2025 Externe links https://www.reusfcreddis.com/
Col·legi Ildefons Cerdà (Centelles)

El Col·legi Ildefons Cerdà és un monument noucentista de Centelles (Osona) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català. Descripció Es tracta d'un conjunt de tres naus unides per un altre edifici per la banda del darrere. Les dues naus laterals són de pedra rectangular i la central és un pavelló de major alçada destinada a capella. És notòria l'austeritat en el treball dels diferents elements i els pocs que hi ha estan realitzats amb materials senzills com les totxanes. Les bases dels edificis són de pedra, així com el mur que encercla l'escola on hi ha una entrada de ferro forjat. Hi ha un equilibri entre les formes rectilínies i les circulars que tenen un caràcter més decoratiu. Aquest col·legi és un clar exemple d'estil noucentista. Porta el nom del famós enginyer i urbanista, nat en una de les masies del terme. L'edifici recull les característiques necessàries de tota escola: grans finestrals, pati espaiós i mur de seguretat. En l'aspecte formal cal destacar la seva austeritat així com la puresa i simplicitat dels seus diferents elements. Referències Enllaços externs «Col·legi Ildefons Cerdà». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Col·legi Claret de Sabadell

El Col·legi Claret de Sabadell, antigament anomenat Cor de Maria, és un col·legi concertat pel Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya situat al barri del Centre de Sabadell (Barcelona). És un dels Col·legis Claret fundats per l'orde dels Fills de l'Immaculat Cor de Maria, creada l'any 1849 per sant Antoni Maria Claret i Clarà. El centre imparteix l'ensenyament en les etapes de Llar d'infants, Educació Infantil, Primària i Secundària. També ofereix servei de menjador, transport escolar, acollida matinal i de tarda, activitats extraescolars i casal d'estiu, entre d'altres. Història L'any 1899 els claretians arriben a la ciutat de Sabadell. Com a fet important, aquell mateix any l'actual Església de l'Immaculat Cor de Maria passa a formar part del col·legi. L'escola estava situada inicialment situada al carrer de la Creueta i posteriorment es va traslladar a l'actual edifici del carrer de Sallarès i Pla i del carrer del Jardí. L'edifici primitiu del carrer del Jardí és l'antic Despatx Sallarès, fàbrica tèxtil dels Sallarès; de fet unes majòliques a la façana encara ho recorden: «Sucesor de D. y C. Sallarés. Casa fundada en 1838» (Dolors Sallarès era la mare de Joan Oliver, Pere Quart). El nom del carrer ve del jardí de la casa familiar de Pere Oliver, avi de l'escriptor Joan Oliver i constructor del Casal Pere Quart. L'immens jardí dels Oliver ocupava l'espai interior de la gran illa que formaven la Rambla, el carrer de Lacy, el de Sallarès i Pla –aleshores, Argüelles– i el del Jardí A l'inici el col·legi era exclusiu per als nois, però més tard les noies també hi van poder accedir. Durant la dècada passada també s'hi va construir el nou edifici que acull, entre d'altres, la llar d'infants, la nova biblioteca i la nova secretaria. L'any 2007 els claretians es van acomiadar de la ciutat de Sabadell i el col·legi continuà la seva activitat. Referències Enllaços externs Col·legi Claret de Sabadell AMPA del Col·legi Claret de Sabadell
Comajuncosa

Comajuncosa és una masia del municipi d'Olius inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Gran masia de planta rectangular i teulada de doble vessant. Orientada nord-sud. La façana principal, es troba a la cara sud, molt reformada al segle xviii i posteriorment, amb porta rectangular, gran balconada i una finestra d'arc de mig punt a la part superior, les llindes són de totxos. Planta baixa, pis i golfes; la planta baixa amb sòl de pedra i sostre de bigues. Queden restes de l'antiga construcció (mur est i nord). L'era de batre de davant de la casa, està empedrada, amb lloses irregulars i sense tallar. Construcció: parament de carreus irregulars, excepte a les cantonades que són escairats i de pedra picada. La façana principal ha estat arrebossada. Història Comajuncosa, surt ja en la documentació del segle xii (1112). Guillem de Comajuncosa comprà una feixa de Marcús el 1250 i el 1380, Pere de Comajuncosa arrendà el mas de La Font, que estava erm i no rendia res, al prior de Santa Maria de Solsona, per 50 ss. de cens anyal; 25 per Santa Maria d'agost i els altres per Sant Martí. També li posa per condició que no tingués altre senyor que el prior. Referències Enllaços externs Comajuncosa, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Comes Nou

Comes Nou és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada al nord del terme de Moià, a prop del límit amb l'Estany. És a llevant del Serrat del Llamp i al nord-oest de l'Empedrat i de la carretera C-59, al nord de la masia de Comes Vell. Bibliografia Ajuntament de Moià. Pla Especial del catàleg de les masies i cases rurals de Moià. Ajuntament de Moià.
Convent de la Visitació (el Guinardó)

El Convent de la Visitació és un edifici situat als carrers de l'Arc de Sant Martí, 97-101 i de Llobet i Vall-llosera, 12 del barri del Guinardó de Barcelona. Història i descripció El 1893, les religioses Serventes de la Passió, fundades el 1886 a Vic per Teresa Gallifa i Palmarola es van instal·lar a l'Asil de Santa Isabel, al carrer de Martí, 18, i el 1931 es van traslladar al Guinardó. El convent, projectat el 1924 per Damià Vives, és fet de maó vist, tret del sòcol. L'església, situada una mica a l'esquerra del centre de la façana principal, està revestida en estuc blanc, simulant carreus, en estil neoromànic. La seva tasca és la protegir dones embarassades en dificultats (en els primers temps, casades, però després també mares solteres) i a donar-lis acolliment durant els dos primers anys de vida de l'infant, per a la qual cosa, el 1972 van fer construir la casa Maternal Mare Teresa, just al davant del convent (carrer de Llobet i Vall-llosera, 14). Referències Enllaços externs «Convent de Nostra Senyora de la Visitació». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Corral de Carrió

El Corral de Carrió era un corral de pastura del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà, situat a l'antic poble de Vilamolera. Estava situat al nord del despoblat de Vilamolera i de l'ermita de Sant Salvador de la Serra, al lloc conegut com los Corrals. Etimologia Es tracta d'un topònim romànic modern de caràcter descriptiu: fa referència al nom de la casa del seu propietari. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya; cal fer dos passos d'aproximació
Corral de l'Ensenyat

El Corral de l'Ensenyat és un corral ramader del terme municipal de Tremp, a l'antic terme de Fígols de Tremp, al Pallars Jussà. Està situat a la part oriental del territori de Prullans, al sud-est de Casa Ensenyat. Està situat al cim d'un turonet, que fa que destaqui en el seu entorn. Enllaços externs Corral de l'Ensenyat al web de l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Cotxeres de Santa Eulàlia

Les cotxeres de Santa Eulàlia són un edifici catalogat com a bé cultural d'interès local de l'Hospitalet de Llobregat. Descripció Es tracta d'un conjunt format per les cotxeres (tres naus) i l'edifici d'oficines annex. En total, quatre llargs mòduls esglaonats que ressegueixen el pendent del terreny al costat de la via del tren. Les cotxeres són tres naus d'una planta amb coberta poligonal. Tot el llarg de la façana està recorregut per arcs de mig punt com si fossin pòrtics; per sobre hi ha un fris llis dins del qual es troben les mènsules que aguanten la cornisa que corona la façana. L'edifici de les oficines consta de planta baixa, cinc pisos i golfes. Està format per dos cossos en creu grega però un dels cossos queda inscrit dins de l'altre, així que a nivell de façana no sobresurt. Les teulades són a doble vessant, arrodonides, i la del cos més curt és més alta que la del cos llarg. La façana que dona a les vies està dividida en tres mitjançant unes pilastres motllurades. El cos central està coronat per un frontó mixtilini. Les façanes curtes també estan coronades per un frontó similar però més petit. Les obertures són totes rectangulars i segueixen un ritme regular. Rematant les pilastres de les cantonades hi ha una escultura d'un lleó aguantant un escut amb les sigles FMB (Ferrocarril Metropolità de Barcelona). Història Van ser construïdes el 1922 per al mateix temps que el Ferrocarril Metropolità Transversal de Barcelona, l'estació terminal del qual era Bordeta, actualment inutilitzada, just a l'altra banda de la Riera Blanca, ja al municipi de Barcelona. El perllongament de la línia 1 i l'augment de vagons per cada tren i el major moviment ha fet que calgués construir-ne unes de més grans al final actual de la línia, encara que aquestes no han quedat inutilitzades del tot. L'edifici de cinc plantes va ser reformat a mitjans dels anys 1960 i continua funcionant com a oficines de la companyia. Referències Vegeu també Cotxeres del metro de Barcelona
Dispensario Antituberculoso de Reus

El Dispensario Antituberculoso es un antiguo equipamiento sanitario de Reus (España). Se trata de un edificio novecentista, obra de Juan Rubió y Bellver, inscrito como Bien Cultural de Interés Local (BCIL) en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña con el código IPA-9837.​ Historia El origen del dispensario está ligado a la política sanitaria llevada a cabo por la Mancomunidad de Cataluña, que en 1923 planteó la creación de un sanatorio antituberculoso en la zona del Campo de Tarragona. El Ayuntamiento de Reus cedió unos terrenos municipales, pero la obra quedó aplazada con la llegada al poder de Primo de Rivera, que puso fin a la Mancomunidad. La Diputación Provincial de Tarragona recogió la necesidad a instancias del consistorio reusense y en 1927 se iniciaron las obras por Juan Rubió y Bellver, que había sido arquitecto-jefe de la Mancomunidad y había redactado el proyecto de 1923. Se inauguró en 1928 y asumió la dirección el doctor Jaume Sabater Vallés. El centro tuvo varias denominaciones a lo largo de su historia: Dispensario Antituberculoso (1928), Dispensario Antituberculoso y de las Enfermedades del Tórax (1946) y finalmente Centro de Prevención y Control de la Tuberculosis. Debido a la progresiva erradicación de la enfermedad en España la sala de enfermos tuberculosos se cerró en 1971. El dispensario cerró definitivamente en 1992. Arquitectura Es un edificio en esquina, de planta rectangular, compuesto por dos cuerpos diferenciados, acceso central, jardín delantero con cierre de piedra y reja de hierro. La fachada principal está compuesta simétricamente a partir de una puerta con arco de medio punto, dos ventanas rectangulares con columna central y remate formado por frontón escalonado y escudo. La puerta de acceso tiene un porche adosado con dos pilares de piedra, cubierta a dos aguas con estructura de madera. La fachada lateral tiene tres ventanas con columna central y frontón. En el interior, nave con tres crujías desiguales y pasillo central. La cubierta es de teja árabe a dos vertientes. Los muros son de mampostería y de piedra.​ El coronamiento, de forma escalonada, es similar al de la Casa Serra, del arrabal de Santa Ana, obra también de Juan Rubió y Bellver. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Dispensario Antituberculoso de Reus.
Dolmen de Sant Amanç

El dolmen de Sant Amanç o de la Rovira és un sepulcre de fossa neolític del model de cista recoberta per lloses, situat al terme de Calders (Moianès), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. El sepulcre estava format per quatre lloses conformant un espai interior d'1,70 m de llarg per 0,55 m d'ample i 0,80 m d'alçada. S'hi van trobar tres fragments de ceràmica llisa, sense decoració, un fragment de crani, una mandíbula inferior i diverses dents d'adult. El jaciment va ser descobert per Joan Surroca el 1960 i publicat per Ricard Batista. Bibliografia BATISTA, Ricardo: «Calders», a Notas de arqueología de Cataluña y Baleares, Ampurias, núm. 24, 1962. DAURA, A; GALOBART, J, PIÑERO, J: L'arqueologia al Bages, Centre d'Estudis del Bages, Manresa, 1995, p. 30-31. MUÑOZ, Ana M: La cultura neolítica catalana de los "sepulcros de fosa", Publicaciones eventuales, 9, Univesidad de Barcelona, Barcelona, 1965. Referències
Dolmen de Sant Amanç

Le dolmen de Sant Amanç est un site archéologique mégalithique qui se situe dans la commune de Calders, dans la province de Barcelone en Catalogne (Espagne). Il est inscrit à l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne depuis 1994. Description C'est un sépulture néolithique à fosse de type ciste recouvert de dalles de pierre. Le tombeau était composé de quatre dalles formant un espace intérieur mesurant 1,70 m de long sur 0,55 m de large et 0,80 m de haut. Trois fragments de poterie lisse, sans décoration, un fragment de crâne, une mandibule et plusieurs dents d'adulte ont été trouvés. Le site a été découvert par Joan Surroca en 1960 et publié par Ricard Batista. Notes et références Voir aussi Bibliographie BATISTA, Ricardo, Calders, a Notas de arqueología de Cataluña y Baleares, Ampurias, núm. 24, 1962. DAURA, A., GALOBART, J., PIÑERO, J., L'arqueologia al Bages, Centre d'Estudis del Bages, Manresa, 1995, p. 30-31. MUÑOZ, Ana M., La cultura neolítica catalana de los "sepulcros de fosa", Publicaciones eventuales, 9, Univesidad de Barcelona, Barcelona, 1965. Articles connexes Mégalithisme Liste des sites mégalithiques en Catalogne Liens externes (es) « Dolmen de Sant Amanç », sur lavanguardia.com (en) « Dolmen de Sant Amanç », sur geocaching.com Portail du mégalithisme Portail de l’archéologie Portail de la Catalogne