NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Pere de Sudanell

Sant Pere de Sudanell és una església barroca de Sudanell (Segrià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici situat al nucli urbà amb la façana oberta a la plaça de l'ajuntament. Amplia església de tres naus, la nau central és més ampla i alta, amb un cimbori de maó d'influència aragonesa al creuer. Als peus de la nau hi ha el cor. Hi ha un altar major i sis capelles. La decoració gloval segueix uns patrons barrocs molt classicitzants. Façana amb un tester curvilini suportat per pilastres i un portal amb una fornícula, a la part superior, emmarcada per volutes. El campanar, integrat a la façana, és de secció quadrada. Sobre el mirador es sobreposa, de manera inconnexa, un cos octogonal cobert per una cúpula amb volta. Història El retaule major gotico-renaixentista, el del Roser i el dels Dolors foren cremats durant la Guerra Civil. Referències Enllaços externs «Sant Pere de Sudanell». Patrimoni arquitectònic. Consell Comarcal del Segrià.
Santa Creu de Torrefarrera

Santa Creu de Torrefarrera és una església neoclàssica de Torrefarrera (Segrià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Església de tres naus que arriben a la mateixa altura. Les naus laterals són més petites i amb la part corresponent al creuer més oberta. Els arcs faixons es marquen a l'exterior en una mena de contraforts. Significació purament arquitectònica dels elements decoratius. Reforçament de la dimensió horitzontal, amb repetició de cornises i frontons, i campanar reduït al mirador. Sòcols de carreus regulars de filada i la resta de pedra picada col·locada irregularment. Història Al darrer terç del segle xviii es posa de manifest que l'església ha quedat petita i que cal construir-ne una altra. A inicis de 1773 els mestres d'obres Marià Bicarri i Josep Codolosa van inspeccionar l'església vella i en van certificar el seu estat ruïnós. Es reuniren a la casa del Comú de la vila de Torrefarrera tots els caps de casa amb el notari Francesc Lamarca per tal d'establir les aportacions que caldria fer per poder construir el nou temple. El mestre d'obres Isidre Roigé va fer els plànols i el plec de condicions al 1793. La traça fou enviada a la Real Academia de Bellas Artes de San Fernando de Madrid que no va trobar el disseny gens encertat. Com que al voltant de Lleida no hi havia cap arquitecte acadèmic, ni de la de San Fernando de Madrid, ni la de Sant Carles de València, des de l'Acadèmia de Madrid es va nomenar el 26 de gener de 1794, a l'arquitecte Antonio Losada perquè projectés els plànols del temple de Torrefarrera. No es conserven notícies documentals del procés constructiu, ja que amb la Guerra Civil van desaparèixer molts documents. La data que apareix al basament de la creu que hi ha la part superior de la façana, 1799, indica segurament l'acabament del temple. Referències
Sant Pere de Sora

Sant Pere de Sora és una església neoclàssica de Sora (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La part més antiga correspon a la nau central i a les capelles de la banda de tramuntana. Sobre l'arc de mig punt de la primera capella hi ha la data de 1622. El campanar també a la banda de tramuntana es feu en dues etapes (1665-1752), té 4 cantoneres de pedra picada. El terrat i la coberta es feu el 1752. Al campanar s'hi conserven unes campanes fetes al curs de 1723 i 1769. D'altres posteriors renovacions es feren al llarg del segle XIX: construcció de la capella fonda l'any 1881, el nou accés amb dos tancat i creu de pedra l'any 1892 i la decoració interior l'any 1896. Història Situada a 716 m d'alçada a la part nord del raval de Sora. Les notícies sobre l'església i la parròquia es donen a partir de l'any 960. Al segle xii pagava tributacions a l'església de Vic i l'any 1280 pagava un delma a Roma. Tenia com a sufragànies: Sant Joan, Sant Pere el Puig i Sant Pere el Pla. La seva rectoria alberga colònies d'estiu i no es conserva cap element artístic d'interès al cremar-se els retaules en l'última Guerra Civil. Referències
Sant Joan del Noguer

Sant Joan del Noguer és una església romànica de Sora (Osona) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella de planta rectangular, d'una sola nau, sense absis, amb coberta de volta apuntada a l'interior i lloses planes a l'exterior de la teulada. Té una finestra de doble esqueixada a la paret de ponent i una altra a la paret de migjorn, al costat dret del presbiteri. La porta, formada per un arc de mig punt, s'obre al mur de migdia. Tota l'església està construïda amb carreus grans tallats amb cura i que queden ben conjuntats entre ells. L'interior de la volta està enguixat. Està abandonada i el seu estat de conservació és lamentable. Història La primera documentació de l'església és del 1245, quan Beatriu de Posa llega en testament dos sous a l'església del Noguer. Notícies posteriors denoten la presència de culte, la vinculació als propietaris del mas Noguer i al rector de Sant Pere de Sora que hi celebrava missa diverses vegades l'any. La visita pastoral del 1686 diu que està dedicada a Sant Joan Baptista i a Sant Joan Evangelista. Tot i que es troba sense culte des del 1936 i està abandonada, encara presenta validesa. Referències
Sant Joan del Prat

Sant Joan del Prat és una capella amb elements romànics i barrocs de Taradell (Osona) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció La capella de Sant Joan del Prat està situada a la part de tramuntana de la masia el Colomer. La nau és de planta rectangular coronada amb absis semicircular, i està orientada com les esglésies romàniques, amb l'absis situat a llevant. És coberta a dues aigües i té el campanar d'espadanya al damunt. A la part de tramuntana hi ha uns grossos contraforts que aguanten el mur. La façana té un portal rectangular datat el 1752 i un òcul amb vitralls. L'interior és cobert amb volta un xic aplanada. L'església és arrebossada de blanc, tanmateix, a la part de l'absis s'endevina una finestra romànica, avui tapiada, i a la part de migdia, les dovelles de l'antic portal que descriuen un arc de mig punt. Al davant mateix s'hi forma una placeta. A l'altar de la capella hi ha un retaule de Sant Joan del Prat del segle xviii (1783) del taller dels Ral. Història La primera notícia que tenim és la donació que feu un tal Dalmau el 1099 de la capella de Sant Joan del Prat al monestir de Sant Tomàs de Riudeperes. Als segles XIII-XIV la trobem encara sota el domini dels agustins de Sant Tomàs. Un prepòsit d'aquest monestir dona a Pere Serra, rector de Santa Maria de Mont-rodon la capella de Sant Joan del Prat, puix que la capella era propietat d'aquella comunitat per trobar-se dins de les terres de Sant Joan del Munt, alou de Sant Tomàs. Sembla que al segle xiii el mas Colomer era el benefactor de la capella. El 1391, després de la pesta negra que produí una greu despoblació, en tenia cura na Maria, viuda d'Arnau Vilaseca. Com s'ha pogut observar pels llibres de visites pastorals, a finals del segle xvii fou restaurada, ja que la volta amenaçava ruïna. Durant la Guerra de Civil, fou profanada i posteriorment restaurada. Referències
Sant Roc de Mata-solana

Sant Roc de Mata-solana és una església de Gavet de la Conca (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat al mig del poble, abandonat. Capella d'una sola nau, sense absis extern, amb campanar d'espadanya d'un sol ull i teulada a doble vessant. Porta quadrada, amb els angles arrodonits i rosetó a sobre. Referències
Sant Jaume de Merea

Sant Jaume de Merea és una església del poble de Merea, al municipi de Gavet de la Conca (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una sola nau, amb tribuna als peus i escala d'obra per accedir-hi, a l'esquerra. L'altar no té absis. La coberta és de volta de canó i la teulada és de doble vessant, de teules. El campanar d'espadanya amb un sol ull i cobert a doble vessant, està coronat per una creu de ferro. A la façana hi ha la porta principal d'arc de mig punt adovellat i dues finestres quadrades, una d'elles sobre la porta. A la dreta hi ha una font encastada al mur. Història L'amo de la casa Comiols era enterrat al terra de l'interior de l'església. Hi havia la llosa de la seva tomba, però en restaurar el terra es taparen les lloses amb ciment. Edifici datat a la dovella de la porta: IHS / ANI / 1636. Referències
Mare de Déu de la Ribera

La Mare de Déu de la Ribera és una església barroca de la Pobla de Segur (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta basilical de tres naus amb absis semicircular. Nau central amb cor i l'orgue a sobre l'entrada. Naus laterals a dues altures amb galeries aèries. Coberta de teula i a dues vessants. A la part del creuer la teulada pren més altura, donant major amplada a aquesta part de l'església. El campanar, situat a l'extrem oest, és de base quadrada aixamfranada a la part superior. Darrere l'absis hi ha una capelleta dedicada a la Mare de Déu de Ribera, on s'accedeix per escales laterals. Història En el segle xiii es produeix la trobada al riu Noguera Pallaresa de la imatge de la Mare de Déu. En el 1936 es destrueix la imatge, reproduïda posteriorment per l'escultor local en Joan Borrell i Nicolau (1940). Referències
Santa Coloma de Benés

Santa Coloma de Benés és una església de Sarroca de Bellera (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església aïllada, d'una sola nau amb voltes d'aresta. Ha estat molt modificada. La façana principal de ponent-migjorn s'ha arrebossat i blanquejat, rematant-la amb una petita [[0.839911 42.122844espadanya]], a sobre de l'òcul que il·lumina al cor. Història L'any 1976, es conservava un campanar amb quatre obertures i les cobertes de teula àrab Referències
Sant Joan Baptista de les Esglésies

Sant Joan Baptista de les Esglésies és una església de Sarroca de Bellera (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una nau amb capelles laterals i sagristia. La porta té l'arc rebaixat i un òcul il·lumina el cor, que dona accés al campanar, aixamfranat a les quatre cantonades amb campanes a les finestres. La coberta, de la volta d'aresta a l'interior, és de dos vessants i amb teula àrab, mentre que la coberta del campanar és vuitavada i amb lloses de pissarra. Referències
Sant Pere de Manyanet

Sant Pere de Manyanet és una església del poble de Manyanet, al municipi de Sarroca de Bellera (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta rectangular amb capelles i sagristia als laterals. La porta té un arc de mig punt i òcul il·lumina el cor i galeries laterals. La coberta de dues vessants és més baixa als costats. És interessant la base del campanar per les finestres espitllerades de tipus més antic. El campanar, aixamfranat a les cantonades té quatre finestrals amb campanes i la coberta vuitavada és de lloses de pissarra. Una part de la coberta s'ha reparat amb fibrociment (uralita). Referències
Sant Víctor de Senterada

Sant Víctor de Senterada és una església de Senterada (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella de l'antic cementiri, enlairat a sobre d'un roquís que domina al poble. És una nau amb volta de canó rebaixada i absis semicircular, amb arc triomfal. La façana d'accés, a ponent, té una petita porta amb òcul superior. La coberta de dues vessants cobreix també l'absis. Està dedicada a sant Víctor I, Papa i màrtir del segle ii i té uns Goigs dedicats en motiu de la restauració de l'ermita de l'any 1988. Referències
Sant Llàtzer de Vic

Sant Llàtzer de Vic és una església de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici religiós. Capella dedicada a Sant Llàtzer, patró dels leprosos. Petita capella de nau única amb absis marcat. Als peus de la capella hi ha el cor; és coberta amb volta de canó i el presbiteri és decorat amb pintures. A la part esquerra hi ha la sagristia adossada al mas. La façana es troba orientada a ponent, té el capcer triangular coronat amb un petit campanar d'espadanya i conserva la campana. El portal és d'arc de mig punt i dovellat. Al damunt hi ha un òcul que, junt amb unes finestres rectangulars situades a la part baixa del mur de ponent, són els únics elements que il·luminen la capella. La capçalera, a llevant, està adossada al mas. Bastida amb pedra i arrebossada al damunt. L'estat de conservació és regular. Història Abans del 1530 es va erigir en aquest mateix indret, a frec del camí ral de Vic a Sant Julià de Vilatorta, un oratori dedicat a Sant Llàtzer. Al 1530 Jaume Alzines o aulines, paraire, manà que s'hi erigís una capella dedicada al mateix sant. Al 1534, el fuster Antoni Micó hi feia un retaule. Al 1544 s'hi erigia un mas al costat com a residència per al capellà custodi i lloc d'acolliment per als vianants. Al 1878, en construir la parròquia de la Mercè de Calldetenes, passà a dependre d'ella. Referències
Sant Martí de Sentfores

Sant Martí de Sentfores és una església amb elements romànics i barrocs del terme de Sentfores, al municipi de Vic (Osona) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici religiós. Antiga església parroquial de Sant Martí de Sentfores. La planta és de nau única amb la capçalera orientada a llevant però amb l'absis mutilat. L'antic portal de migdia està tapiat, d'aquest mateix mur sobresurt la capella fonda. Als peus de l'església queden les escales de l'antic cor i és en aquesta part on la nau encara conserva la coberta de volta d'ogiva. També en queda algun fragment a la part del presbiteri. A la part de tramuntana hi ha un campanar de torre adossat a la capella i cobert a quatre vessants. A la volta i als murs laterals hi resten fragments d'estuc que decoraven l'interior de l'església. Els sarcòfags, situats al sòl de la nau, estan descoberts i la vegetació cobreix el temple, que es troba en un llastimós estat d'abandó d'ençà que es varen treure algunes teules de la teulada i el sostre es va ensorrar. Història Església consagrada al 18-12-1151 pel bisbe Pere de Redorta. La parròquia es troba citada ja al 900 tot i que els seus orígens poden ser anteriors, als albors de la nostra reconquesta i motivats per la repoblació del país. Parròquia i Castell apareixen sincrònicament. Tenia com a sufragànies Sant Pere de Salliforas i Santa Cecília, que es troba al costat del mas Fontarnau, es coneix per Santa Margarida i ha estat molt restaurada. Aquesta església va perdre les seves funcions en erigir-se la moderna església de la Guixa, que es beneí l'any 1878. D'aleshores ençà s'ha anat deteriorant. Referències
Santa Maria de Copons

Santa Maria de Copons és una església barroca de Copons (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció S'ha accedeix per una gran escalinata. És d'una planta ample i alta, amb 3x3 capelles laterals. L'interior és una cúpula de petxina aguantada per 2 trompes a petxina. El campanar és molt esvelt i de planta octogonal, coronat per finestretes de mig punt sobremuntades d'una barana. Història A l'arxiu de Bagà hi ha un document que cita que l'any 1356 en Francesc de Puigbachó era el rector de Copons. Correspon a l'època de major prosperitat i expansió de Copons, com fou el segle xviii, gràcies a l'activitat comercial de la vila. Va ser l'època d'expansió urbanística d'aquest centre. Referències
Sant Joan de la Fortesa

Sant Joan de la Fortesa és una església de Sant Pere Sallavinera (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Petit edifici de planta rectangular, amb una capella i la sagristia annexes al costat de migdia. A la façana de ponent hi trobem la porta d'entrada i una petita finestra, sobre les quals s'alça un campanar d'espadanya doble. Volta de canó lleugerament a punxada. Alguns murs conserven part de l'arrebossat. Història Desconeixem la data de construcció d'aquesta església, però sabem que l'edifici actual va esser refet al segle xvii, i darrerament ha estat restaurat. Referències
Església de la Sala

L'Església de la Sala és una església romànica de Sant Mateu de Bages inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció "Amb el caràcter de domus se'ns representa La Sala, mencionada des del segle xii i avui -transformada des del segle xvii en una simple casa de camp- en ruïna, bé que amb prou tossa per a mostrar, encara, algunes de les estances. A la capella romànica, de la Sala -dedicada a la Verge Blanca- rebé culte una imatge d'alabastre, del segle xiv, fa anys desapareguda; ja en els nostres dies, ha desaparegut, també, un dels rústics capitells de la portada, llevat per algun desaprensiu... La capella està abandonada i amenaça ruïna". L'absis de l'esglesiola demana l'atenció, en particular. Referències
Ermita de Sant Climent

L'Ermita de Sant Climent és una església de Badalona inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada dalt del Turó de Sant Climent, que juntament amb el turó de Sant Onofre forma el Serrat de les Ermites. Descripció Petit edifici de planta rectangular amb capçalera semicircular, volta arrodonida per l'exterior i coberta de rajoles de terrat. A la façana principal té la porta d'entrada, rectangular amb pedres d'emmarcament lateral i llinda de fusta. Damunt hi ha una petita obertura rectangular quasi d'espitllera. L'acabament de la façana és en forma de frontó rodó amb els extrems rectes amb conjuminació de la recta i la corba. Al bell mig, i de fàbrica de maó vist, hi ha un cos que segueix la tipologia superior de la façana per a la ubicació de la campana. El parament de l'ermita és de pedres sense treballar ben disposades fins a omplir tot l'espai del mur, fins i tot utilitzant l'ús del reble. Història Capella situada entre els termes de Montcada, Badalona i Santa Coloma de Gramenet. Edificada l'any 1673 en virtut d'un acord pres anys enrere per la comunitat de Sant Jeroni de la Murtra. És dedicada a Sant Climent, advocat de l'aigua. En aquelles èpoques mancava l'aigua a Sant Jeroni, Santa Coloma, Vallençana i Reixac. Durant alguns anys s'hi celebrava una processó. Referències
Església de Sant Joan Baptista (Sant Adrià de Besòs)

L'Església de Sant Joan Baptista és una obra de Josep Maria Sagnier i Vidal a Sant Adrià de Besòs (Barcelonès) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció L'església és de planta basilical amb tres naus. A l'interior trobem a una banda el baptisteri i a l'altre les escales per accedir al cor i la torre del campanar. Al fons hi ha el presbiteri de forma poligonal i a l'esquerra la capella del Santíssim. L'estructura de parets i pilars és de maó. Les cobertes inclinades són de teula àrab. Les motllures i elements decoratius són de pedra artificial. L'església va quedar inacabada: els tancaments exteriors estan sense revestir i el pòrtic d'estil neobarroc no es va arribar a fer. El coronament, constituït per un joc de corbes típic de l'arquitectura barroca, també va quedar inacabat. La façana lateral es compon per un primer cos longitudinal, continu i cec, i un segon cos enretirat que té finestres amb vitralls. Història El barri de Sant Joan es va començar a construir a inicis del segle xx, al mateix temps que es va posar en marxa la fàbrica Baurier. En un inici s'anomenà urbanització Font i Vinyals, nom del propietari d'aquelles terres. Ràpidament s'hi van instal·lar més indústries: la "Borra", la "Celo"... Els fidels del barri de Sant Joan eren acollits per la parròquia de Sant Adrià. Posteriorment es va construir l'església de Sant Joan Baptista, entre 1940-50, sobre terres cedides per la família Baurier. Referències
Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú

Sant Cristòfol de Vilanova i la Geltrú és una ermita de Vilanova i la Geltrú (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció L'ermita de sant Cristòfol es de planta de creu llatina i absis rectangular. La nau, els braços del creuer i absis estan coberts amb volta de canó i llunetes cegues i arcs torals. Al creuer trobem una volta de quatre punts. A sota del cor trobem el nàrtex. El campanar és de cadireta i d'una sola arcada. A cada lateral hi ha cossos adossats que consten de planta baixa i planta pis. Aquests estan connectats amb l'ermita i fan les funcions d'habitatge i sagristia respectivament. Tenen coberta a dues vessants. Les parets de càrrega són de pareda comú. La façana principal té una porta central d'arc rebaixat i brancals de pedra. Al damunt d'aquesta trobem un petit rosetó. La teulada presenta un ràfec de teula. Les obertures laterals corresponen a l'habitatge, hi ha un balcó suportat per mènsules i finestres. Hi ha una imatge de sant Cristòfol de mosaic a trencadís. Referències
Can Boet

Can Boet és una masia neoclàssica de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Masia situada a l'extrem sud del barri que duu el mateix nom, molt a prop de l'autopista del Maresme i del clos arqueològic on fins no fa gaire temps hi havia la torre i la masia de Can Llauder. Can Boet pertany al primer grup de masies, segons la classificació de Bonet i Garí, amb teulada a dues aigües perpendiculars a la façana. La masia és del segle xviii, amb elements neoclàssics afegits a la façana. No ha sofert cap modificació. Can Boet és de les poques masies que resten en la fèrtil plana baixa de la riera d'Argentona, actualment en fase d'expansió industrial. Can Boet es un equipament municipal per a la gestió del patrimoni cultural del museu de Mataró i incorpora el centre d'interpretació del jaciment arqueològic de la vil·la romana de Torre Llauder i el Centre de Documentació del Parc del Montnegre i el Corredor. Referències
Can Català (Mataró)

Can Català és una masia barroca de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici civil. Masia de planta rectangular, formada per uns baixos i dos pisos i coberta per una teulada a doble vessant amb el carener perpendicular a la façana. Destaca la façana barroca, interessant per la seva capçalera o coronament, de maó, que combina les línies concavoconvexes. Totes les obertures excepte les que han estat realitzades posteriorment presenten llinda, ampit i brancals realitzats amb carreus de pedra, de la mateixa manera que els angles de l'edifici. A la façana principal presenta tres obertures a cada planta. A la part posterior hi ha un cos annex, que és un celler cobert amb una teulada de tres vessants. Història Malgrat que l'obra major que es conserva avui és barroca, hi ha documentació des del segle xiv. Referències
Can Torres (Mataró)

Can Torres és una masia de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici civil. Construcció de planta baixa i dos pisos, cobert amb teulada de tres vessants. Destaca l'ús dels carreus de pedra en el portal d'arc de mig punt dovellat que marca l'eix de simetria del conjunt, així com en totes les llindes, llindars i brancals de les obertures i als angles de l'edifici. Al voltant de les finestres, l'arrebossat del mur encara perfila les formes clàssiques del segle xviii, realitzades amb lliscat de calç. El volum de les finestres minva amb l'alçada. Sobresurt un ampli voladís de teules. A l'interior, els embigats estan ben conservats, encara que alguns sostres han estat substituïts per voltes. És remarcable el celler, amb dos arcs sostinguts per una pilastra amb capitell i base. A la part de dins de les finestres hi ha festejadors. Posteriorment s'han afegit construccions annexes al cos principal i s'ha modificat la dimensió de les finestres superiors. Història L'arquitectura de la casa es pot datar a l'època del gran conreu de la vinya i de l'exportació del vi. El gran celler i la construcció donen a entendre que l'edifici es va construir a finals del segle xvii. Referències