NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Sadurní de Clará

La Iglesia de San Sadurní de Clará (en catalán: Sant Serni de Clarà) reconstruida en el siglo XVII sobre una iglesia románica anterior, se encuentra situada el municipio de Avià, protegida como bien cultural de interés local.​ Descripción Iglesia de es de planta rectangular, con la puerta y el campanario orientado hacia oriente, construida de sillares sin desbastar de varios tamaños unidos con mortero. Está cubierta a dos aguas con teja árabe. En la fachada destacan tres oberturas dispuestas flanqueando la puerta y en su zona superior y, como en la puerta, son adinteladas. Interiormente está estructurada en una sola nave con el techo de madera, pero probablemente tenía bóveda de cañón. La puerta es adintelada y en ella está gravada la fecha de 1667 con una ornamentación con figuras zoomorfas afrontadas. A los pies hay un campanario de espadaña, hoy destruido en la zona central.​ Historia Las primeras noticias del lugar de Clarà y del castillo de Clariano son el acta de consagración de la iglesia de San Martín de Avià, en el 907. El 1003 se tienen noticias de la iglesia dedicada en St. Sadurní que el conde de Oliba cedió, junto con Santa Maria de Avià, en el monasterio de Santa María de Serrateix. En el siglo XVII el edificio románico fue sustituido por la actual construcción.​ Durante la Guerra civil española el edificio fue dañado y se abandonó el culto en él. A principios de los noventa del siglo XX, después de una campaña de limpieza, el Departamento de Política Territorial y Obras Públicas de la Generalidad de Cataluña otorgó un crédito para poder iniciar su restauración.​ Referencias Bibliografía Diversos Autores (1994). El Berguedà (en catalán). Barcelona: Generalitat de Catalunya. Direcció General de Patrimoni Cultural. ISBN 8439326718. Enlaces externos
Sant Serni de la Llena

Sant Serni de la Llena és l'església romànica de la parròquia de La Llena, entitat de població del municipi de Lladurs, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Situació L'església s'aixeca a la capçalera de la Rasa de Socarrats, a la solana de la Serra de la Llena, presidint un extens conjunt de camps de conreu. La rectoria està adossada al sud-oest de l'església. S'hi va per la carretera LV-4011, de Solsona a Cambrils, que s'inicia al punt quilomètric 100,8 de la C-26 (Solsona - Bassella) (42° 0′ 41″ N, 1° 29′ 19″ E). Es passa per l'Hostal de Cirera i al cap de 5,9 km. (42° 3′ 13″ N, 1° 28′ 3″ E) es troba el desviament a la Llena (indicat), on hi mena amb menys d'un kilòmetre. Descripció És una construcció d'una nau (7,20 x 16,50 m) i absis semicircular. La nau és coberta amb volta de canó. La porta es troba al mur sud, té dos arcs de mig punt en degradació. Hi ha finestres a l'absis i al mur sud de la nau, de doble esqueixada i arc de mig punt monolític. El parament és de carreus de diferents mides, treballats en punta i en fileres. Posteriorment (segles xvii-xviii) s'hi van fer diverses modificacions i es van construir dues petites capelles laterals, que sobresurten a l'exterior, i una petita torre de campanar, avui desapareguda. El frontis és coronat per un campanar d'espadanya de dues obertures. Notícies històriques Església esmentada en l'Acta de Consagració i Dotació de la Catedral d'Urgell l'any 839, però d'aquesta època ja no es conserva res. Està sota l'advocació de Sant Serni o Sant Sadurní. Referències Enllaços externs Sant Serni de la Llena, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Sant Serni de Montellà

Sant Serni de Montellà és una església de Montellà i Martinet (Cerdanya) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una construcció de pedra i maçoneria amb coberta de teula àrab. La nau principal és de volta d'aresta incompleta i la que conforma el creuer és de volta de canó. Té quatre trams i cor als peus construït en pedra. Els cossos que constitueixen el creuer són de maçoneria, el del costat de migdia de forma circular i el de ponent cúbica. Als peus hi ha la portada, d'arc de mig punt amb carreus de pedra i fornícula amb sant Serni. Hi ha un òcul a la façana principal, que presenta un tractament de paraments inadequat. La torre campanar és a la capçalera de dos cossos amb pedra i maçoneria i coberta de pissarra, amb penell a la coronació. Història Ha estat restaurada de manera totalment inadequada, sense cap estudi aprofundit de la construcció. Referències
Sant Serni de Montesquiu

Sant Serni o Sant Sadurní de Montesquiu és una església romànica del poble de Montesquiu, dins de l'antic terme d'Orcau, de l'actual municipi d'Isona i Conca Dellà. Al llarg de la història, fins i tot entre els estudiosos locals, és freqüent la confusió entre aquesta església, situada uns 300 metres al nord-oest del petit nucli de Montesquiu, amb la parroquial de Sant Urbà, de vegades també anomenada de Sant Serni. Aquesta església sembla que no ha estat mai parroquial, sinó que era una capella lligada amb la casa Regant. És un edifici de nau única, coberta amb volta de canó i amb absis semicircular a llevant, com la major part d'esglésies romàniques. A l'absis hi ha només una finestra, que mira cap al sud, per tal de donar més llum a l'interior. La porta és a ponent, i té un portal senzill amb dovelles de pedra tosca. L'aparell de la resta de l'església és de petits carreus no gaire regulars. Deu tractar-se d'una oba molt senzilla del romànic rural del segle xii. Bibliografia BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Sadurní de Montesquiu", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-85194-56-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Serni de Noves

Sant Serni de Noves és una església del municipi de les Valls d'Aguilar protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Atesa l'existència pretèrita d'un castell a Noves -així resulta de l'apartat següent-, és imaginable que aquesta afilada torre-campanar servís originàriament de guaita -la qual cosa és versemblant, per la situació estratègica pròxima al riu Segre-, si no decididament era un element important del castell en tant que torre principal. Actualment és un edifici religiós d'una nau coberta amb volta de canó. Construcció rústega de pedres sense fer filades. La porta es troba al campanar, el pis baix del qual fa de vestíbul de l'església. Esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell l'any 839. Història S'esmenta "Novas" el 839. Arnau Mir de Tost comprà el castell de Noves al bisbe de la Seu i, uns anys després, el deixà en testament a la filla Letgardis i al net Gerau de Cabrera (s.XI). Al segle xvii, "Noves", amb altres llocs propers, restava inscrit en la vegueria de Puigcerdà i, essent "del senyor Rey", "diuense aquestos llochs lo segon quarter del Vescomtat de Castellbò". Referències
Sant Silvestre del Mor

Sant Silvestre del Mor, o Sant Silvestre d'Almor, és una església del municipi de Sant Ferriol (Garrotxa) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Sant Silvestre del Mor es troba en molt mal estat de conservació i està mig enderrocada. La seva arquitectura, originalment romànica, va modificar-se en gran manera durant el segle xviii. L'actual porta adovellada s'obrí al costat del ponent i es va refer l'absis semicircular existent a llevant, el qual presenta diversos fragments de rajols encastats entre els carreus de pedra. Està mancada d'obertures. El teulat també va ésser refet més recentment. Damunt seu hi ha una espadanya a la qual s'hi accedia des d'un edifici annexionat. Història L'església de Sant Silvestre del Mor ja surt esmentada l'any 977 com "Sancti Silvestri de Mauro" quan, el bisbe -i comte- Miró, la donà al monestir de Santa Maria de Besalú. Aquesta donació la confirmarà, l'any 998, el papa Gregori V, citant l'església a la butlla amb el nom de "Sancti Silvestri deç Mor" i la seva denominació quedà en "Sant Silvestres Desmor" en la venda de la jurisdicció parroquial i el seu terme, feta, l'agost de 1392, pel rei Hug de Santa Pau. Referències
Iglesia de San Silvestre (El Mor)

La iglesia de San Silvestre es un edificio situado en la entidad de población española de El Mor, en la provincia de Gerona. Descripción El edificio se encuentra en la entidad de población de El Mor del municipio español de San Ferreol, perteneciente a la provincia de Gerona, en la comunidad autónoma de Cataluña.​ Se menciona como iglesia parroquial del lugar en el segundo volumen del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz, en la entrada correspondiente a «Almor», donde aparece descrita con las siguientes palabras:​ Referencias Bibliografía Madoz, Pascual (1845). «Almor». Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar II. Madrid. p. 173. Wikidata Q115624375.
Sant Vicenç de les Corts

Sant Vicenç de les Corts és una església del municipi de l'Escala (Alt Empordà),inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada a l'oest del nucli antic de la població de l'Escala, a uns 200metres a llevant del veïnat de les Corts, a tocar la riba dreta del Rec del Molí o Ter Vell, molt prop del molí d'en Dou. Es tracta de les restes conservades de l'antiga església de Sant Vicenç, envoltades d'abundant vegetació. En concret, es manté dempeus la meitat nord de l'absis i, gràcies als treballs d'excavació, el traçat del mur lateral nord de la nau i una petita part de la necròpolis que l'acompanyava. Tota la part sud de l'edifici, tant de la nau com de la capçalera, es troben sota el terraplè que forma el marge artificial del Rec del Molí. El mur de la nau es manté en un tram d'un metre de llargada per uns dos metres d'alçada, prop de l'angle de la capçalera. La resta de l'estructura conserva poques filades de pedres. Està bastit amb pedres petites quadrangulars, ben escairades, disposades formant filades regulars. L'àbsis, de planta semicircular, manté l'alçat original. Al centre es pot veure un dels muntants, i l'arrencada de l'arc, d'una finestra. L'arc posseeix una marcada banqueta. Per la part nord s'adossa exteriorment a un mur posterior. L'aparell és de petites pedres bastament escairades, de forma rectangular, que formen filades seguides. Estan travades amb argamassa i s'hi veuen pel mig nombrosos trossos de terrissa romana. A la part alta, fragments de tègules col·locades horitzontalment, formen una filada que ressegueix tota la part conservada de l'absis. Les excavacions dutes a terme a l'interior de la nau han posat al descobert un paviment en opus testaceum, sota el qual hi aparegueren dues sepultures. De fet, la necròpolis va aparèixer a la part septentrional del temple. Història Sant Vicenç era una església d'una nau i absis semicircular, del període romànic (segles X-XI) i sembla que havia tingut transsepte. A la part septentrional de l'església hi ha la necròpolis. En les excavacions aparegueren nombrosos enterraments. La major part són de lloses clavades amb coberta de pedra arenosa o de pissarra. També n'hi ha de pedres i argamassa. Dins l'habitació situada al nord de l'absis hi ha dos sepulcres de caixa, de pedra arenosa, rectangulars, amb cobertes de doble vessant. Les cobertes tenen tres prominents ressalts a cada banda, un a cada extrem i un al centre. Són idèntics als que aparegueren a l'entorn de la basílica de la Neàpolis. Els treballs arqueològics també documentaren reformes, amb un enrajolat del s. XVI. Aquestes troballes demostren que pervisqué, potser només com a necròpoli, fins a èpoques molt avançades. Referències Enllaços externs «Sant Vicenç de les Corts». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Sant Vicenç de Mollet

Sant Vicenç de Mollet és l'església parroquial de Mollet del Vallès (Vallès Oriental). Està protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici de tres naus. La central, molt ampla, està sostinguda per arcs de mig punt. El campanar és de torre quadrada, amb un cos superior de finestrals d'arc de mig punt on hi ha les campanes i coronat per uns rellotges. L'edifici és de tipus basilical. Història La primera referència és de 993, quan Ermengarda "Bona Dona" i Na Eldregodo donen a Sant Cugat terres i horts que tenen a Parets i que limiten amb l'església de "Sant Vicenç i Santa Leda" L'església destruïda el 1936 era d'estil gòtic i havia estat decorada el 1530 amb uns retaules de l'escultor i tallista renaixentista Martí Diez de Liatsasolo. Només resta el campanar. De l'interior de l'església, es conserva una pintura a l'oli sobre tela realitzada l'Abril de l'any 1914 per l'artista català Joaquim Mir i Trinxet on es mostra l'interior de l'edifici religiós. A la zona esquerra en primer pla, s'observen dues figures assegudes sota un arc, darrera les quals trobem un altre personatge que puja les escales. A la zona dreta de la composició, podem observar l'altar i el retaule que decoraven el lloc. Aquest quadre forma part de la col·lecció de la Fundació Municipal Joan Abelló a Mollet del Vallès. L'edifici fou bastit després de la guerra i es cobriren els panys de paret, segons el projecte de Francesc Folguera, de rajols vermells (l'interior és decorat de pintures de Jaume Busquets i Mollera, Francesc Vidal i Gomà, Joan Abelló i Prat i amb escultures de Manel Martí i Cabré i de Francesc Juventeny). Referències «Església de Sant Vicenç». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 abril 2012]. Enllaços externs Església parroquial de Sant Vicenç i Rectoria Arxivat 2016-03-04 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Sant Vicenç de Verders

L'ermita de Sant Vicenç de Sarriera o de Verders és una església romànica al bosc de Can Deu, al municipi de Sabadell, catalogada com a bé cultural d'interès local. Descripció Presenta característiques preromàniques i llombardes. La porta principal dona a l'oest i la lateral al sud, i ambdues tenen un arc de mig punt, i a sobre de la primera hi ha una petita obertura amb les mateixes característiques. Té una sola nau amb volta de canó i un absis semicircular decorat amb arcuacions llombardes damunt d'una finestra central de doble esqueixada. Actualment, tota la teulada és de lloses, tot i que abans només n'hi havia a l'absis. La coberta, de teula, és a dues vessants i de teula. Història Originalment era al sud del poble de l'Esquirol, al costat del mas Verders, del que es va convertir en magatzem. El 1962, quedà submergida dins del pantà de Sau, i entre finals del 1973 i inicis del 1974, aprofitant el baix nivell de les aigües, fou desmuntada pedra a pedra i reconstruïda al darrere de la masia de Can Deu. Les obres es dugueren a terme amb l'ajut econòmic de la Caixa de Sabadell i sota la direcció de l'arquitecte Camil Pallàs, del Servei de Catalogació i Conservació de Monuments de la Diputació de Barcelona. Referències Enllaços externs «Ermita de Sant Vicenç de Verders». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català. «L'ermita salvada de les aigües del pantà de Sau». Conèixer Catalunya (blog). Antonio Mora Vergés, 02-03-2008.
Sant Vicenç d'Albarca

Sant Vicenç d'Albarca és una església d'Albarca, al municipi de Cornudella de Montsant (el Priorat) declarada Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Construïda amb carreus molt regulars, l'església de Sant Vicenç presenta una sola nau amb quatre capelles laterals, dues a cada banda, i a la capçalera un absis romànic amb finestra de doble esqueixada que, juntament amb petits sectors dels murs, és l'única part conservada de l'obra original. La nau, d'estil renaixentista, és coberta per una volta de canó de mig punt i unida al presbiteri per un gran arc triomfal. La façana és dividida en dos registres per una petita cornisa horitzontal que enllaça amb el campanar, situat a la dreta de l'edifici. Al registre inferior els angles són fets de carreus encoixinats. La portada renaixentista que centra el cos de l'església és emmarcada per una motllura i coronada per un frontó. El registre superior és centrat per un ull de bou. El campanar, de base quadrada, consta de tres cossos. El superior, amb obertura de mig punt, té cobertes de pavelló. Història L'església de Sant Vicenç està situada al poble d'Albarca, petit nucli emplaçat a 815 m d'altitud al lloc on s'uneixen el Montsant amb les muntanyes de Prades. És un edifici d'origen romànic. Apareix esmentat per primera vegada el 1151, amb motiu d'una donació feta per Ramon de Cervera i la seva muller Ponceta a "Petro capellano de Pinós". A inicis del segle xvii fou refet en gran part (hi consta la data del 1612). Referències Enllaços externs «Sant Vicenç d'Albarca». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Vicenç de Besalú

Sant Vicenç de Besalú és una església del municipi de Besalú (Garrotxa) voltada per carrers i oberta a una petita plaça, exempta de qualsevol altra edificació. És una construcció declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És un temple de tres naus amb creuer i tres absis semicirculars. La nau central és coberta amb volta seguida de canó apuntat i les laterals amb volta de quart de cercle, que se sostenen sobre grans pilars de secció quadrangular. Al mur de migdia s'obre una portada, d'arc rodó, d'un romànic tardà molt elaborat, amb decoració abundant als capitells i les arquivoltes. Al mur de ponent, o façana principal, s'obre un altre portal, força senzill, que ja podem qualificar de gòtic. És format per un arc de mig punt adovellat, emmarcat per un guardapols i dos parells de columnes amb capitells, de regust gòtic. Damunt d'aquesta porta hi ha un finestral ogival, que conté un rosetó i quatre petits arcs rodons. La decoració de l'absis és encara romànica, amb arcuacions cegues sota un fris de dents de serra. A la dreta de la façana s'aixeca el campanar, obra segurament del segle xvii, i format per un cos superior de planta octogonal, amb obertures d'arc de mig punt a quatre de les cares. Història L'església de Sant Vicenç era originàriament la parròquia de Besalú, funció que ara comparteix amb l'església de l'antic monestir de Sant Pere. És documentada ja el 977, en què el comte Miró Bonfill la cedeix a l'església de Santa Maria. Si bé el seu origen és, doncs, anterior, l'edifici actual correspon a la tercera o quarta reedificació de l'església, feta probablement al pas dels segles XII al XIII, amb alguns elements ja característics del gòtic. En una visita pastoral del 1420 se'ns diu que tenia nou altars. En època gòtica es construí una capella adossada al costat nord. A ponent d'aquesta s'edificà a inicis del segle xviii la capella dels Dolors, enderrocada els anys 1960, en una restauració que retornà a l'edifici la simplicitat que no tenia abans de l'incendi del 1936. Referències Enllaços externs «Sant Vicenç de Besalú». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya.
Sant Vicenç de Cabanes

Sant Vicenç és una església al nucli de Cabanes (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situada al bell mig de la plaça de l'Església. el temple és d'una sola nau amb creuer, capelles laterals i capçalera poligonal. La nau, el creuer i les capelles estan coberts per voltes de canó amb llunetes i arcs faixons, mentre que el presbiteri presenta una volta poligonal amb llunetes. Les voltes s'assenten damunt d'una cornisa motllurada, sostinguda per pilastres adossades als murs laterals. L'absis és al centre del creuer, avançat respecte al baldaquí que recull la imatge de Sant Vicenç. Aquesta part està coberta amb una volta de mocador, amb la part central decorada. La sagristia, situada al costat del presbiteri i coberta amb una volta de mirall, presenta la data 1805 gravada a la llinda de la porta d'accés. Als peus del temple hi ha el cor, sostingut per una volta rebaixada. La façana principal presenta un gran portal d'arc rebaixat emmarcat per dues pilastres, que sostenen un entaulament damunt del qual hi ha una fornícula rematada per un frontó triangular. A l'interior de la fornícula hi ha la imatge de Sant Vicenç, instal·lada de nou l'any 2004. Al damunt del portal hi ha una gran rosassa adovellada. A l'extrem nord-oest de la façana hi ha el campanar, de planta quadrada amb el cos superior octogonal i rematat amb barana d'obra. Hi ha quatre obertures d'arc apuntat a la part superior, i un rellotge i una finestra emmarcada en pedra més avall. A l'interior del temple hi ha diverses imatges escultòriques i es conserva una pica baptismal de pedra amb peu, decorada amb motius geomètrics i vegetals, i datada al segle xvii (16?4). També cal destacar el baldaquí del presbiteri, data al segle xviii. La construcció és bastida amb pedra desbastada disposada formant filades més o menys regulars, amb alguna refecció feta de maons. Història La primera referència escrita de l'església dedicada a Sant Vicenç es troba documentada l'any 1070 en una donació feta al monestir de Vilabertran, amb la denominació "parròquia de Sant Vicenç". Es creu que la primera dedicada a Sant Vicenç fou construïda en el s. XI i es trobava a l'interior del castell; si bé després amb la consolidació del nucli urbà va funcionar com a parròquia. Posteriorment és mencionada els anys 1279 i 1280 i 1362 sota altres noms com "ecclesia de Cabanis" i "Santi Vicencii de Cabanes". Així i tot, l'actual església no va ser construïda fins a principis del segle xix, després que un gran aiguat destruís l'altra església del poble, la dedicada a Sant Maurici. Les obres d'aquesta nova església parroquial comencen l'any 1803. Quinze anys després es cobreix la teulada i el 22 de gener de 1820 queda beneïda. L'any 1927 es varen reformar les teulades i la volta de la nau, i el 1997 es procedeix a una restauració general de l'edifici. Cal mencionar que a l'interior de l'església es pot apreciar una pica baptismal dels segles XVI-XVII i un baldaquí del segle xviii. Referències
Sant Vicenç de la Creu Alta

Sant Vicenç de Jonqueres (Creu Alta) és una església catalogada com a monument del municipi de Sabadell (Vallès Occidental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Aquesta església va venir a substituir l'antiga església de Sant Vicenç de Jonqueres situada al marge dret del riu Ripoll, sent inaugurada el 10 de novembre del 1889. Descripció És un edifici religiós de tipus església parroquial. Les façanes combinen l'obra vista i l'arrebossat. La façana principal està flanquejada per dues torres, la del cimbori té uns baixos relleus de terra cuita obra de Camil Fàbregas. Destaca l'interior on hi ha pintures i escultures de la Capella del Sagrament, l'arc triomfal i els relleus de l'altar amb temes de l'Evangeli i de les Sagrades Escriptures, obres també de Camil Fàbregas. L'escultor Salanguera hi té una imatge del Sagrat Cor. Altres talles són de Camps Arnau i Juventeny. Les vidrieres són d'Oriach Rovira. Història L'església pertany a l'antic terme de Sant Vicenç de Jonqueres (la Creu Alta), el qual s'incorporà a Sabadell l'any 1904. El 1936 l'església va ser cremada i fou reconstruïda el 1945, per Josep Vila i Juanico, i consagrada pel Dr. Narcís Jubany el 12 d'octubre de 1956. El 25 de maig de 1999 es va inaugurar la nova façana amb l'atri i l'acabament del campanar amb tres noves campanes i el rellotge actual. Referències Enllaços externs Sant Vicenç de la Creu Alta Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament