NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Pere de la Curullada

Sant Pere és l'església parroquial del poble de la de la Curullada al municipi de Granyanella (la Segarra) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És dalt d'un turó al costat de les restes del Castell de la Curullada. En el moment de la construcció, al poble de la Curullada es realitzen importants obres arquitectòniques com ara la remodelació del castell. Té planta rectangular, amb una capella adossada a la part esquerra de l'edifici, mentre que a la part dreta hi trobem la sagristia la qual queda perfectament adossada i integrada a l'església. També es pot observar un campanar de forma quadrangular, que sobresurt del teulat a dues aigües pel costat esquerre de l'edifici, i amb obertures amb arc de mig punt per poder situar les campanes al seu interior. El mur està realitzat amb paredat i carreus de pedra local molt ben treballats situats a les cantonades i a la porta principal de l'església, amb una estructura allindanada, sobre la qual apareix una petita fornícula, coronada amb forma de petxina, que devia allotjar el sant a la qual està dedicada l'església. Per sobre d'aquesta, apareixen dues obertures per il·luminar l'interior del temple, una de circular situada a la meitat de la façana, i una altra de quadrada a sota de la teulada. La pila d'aigua beneïda, és una reconstrucció a petita escala de la pica baptismal trobada a l'exterior de l'església. Presenta una cornisa superior doble que limita el brocal, una franja excavada i una segona cornisa. Per sota d'aquesta, uns dotze lòbuls donen caire de flor que suporta la part superior. Es recolza en un peu lleugerament retorçat. La pica baptismal és de grans mides i feta de pedra. Presenta en un dels costats, restes d'haver estat adossada a una paret. Hi consta un brocal en forma de cornisa, una faixa excavada i una segona cornisa, el conjunt dels quals delimiten la part superior de la pica. Una vintena de sòcols limiten uns relleus en forma de lòbuls. Malauradament, la posició mig enfonsada de la pica, avui dia transformada en test, impedeix parlar de la seva base. Referències
Sant Pere de la Força

Sant Pere de la Força, o Sant Piri, o del Roc, és la Capella de la Força de Tor, antic castell del poble de Tor, en el terme municipal d'Alins, a la comarca del Pallars Sobirà. Es troba damunt i al nord del poble, dalt de la roca que el domina per aquell costat, i que li dona nom. És a l'extrem d'un esperó de roca, al nord-oest del castell. Està separada de les restes del castell per un vall excavat a la roca. Era una església romànica, de la qual es conserven força restes, sobretot el mur de ponent, que té fileres d'opus spicatum i l'arrencament d'un campanar d'espadanya de dos ulls, i restes dels altres murs perimetrals. La planta era rectangular, la capçalera de la qual només es podrà definir a partir de les necessàries excavacions arqueològiques en aquella zona del temple. Era la primitiva església parroquial del poble de Tor, fins que el segle xv es traslladà el culte a l'església de Santa Maria, actualment Sant Pere de Tor, Bibliografia Adell i Gisbert, Joan-Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Pere (o Piri) del Roc de Tor». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Pladevall, Antoni; Castilló, Arcadi. «Estaon». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Pere de la Força en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Pere de les Cases d'Alcanar

Sant Pere de les Cases d'Alcanar és una església de les Cases d'Alcanar (al municipi d'Alcanar, Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És sufragània de la parroquial d'Alcanar i és de planta rectangular amb només una nau, sense capelles. Els murs, fets de maçoneria arrebossada, a l'interior es divideixen en quatre sectors mitjançant pilastres, amb capitells de tipus corinti, que es corresponen amb els quatre trams de la volta. Una imposta sostinguda per petits permòdols decoratius recorre els murs diferenciant-los de la coberta; a sobre, petites finestres amb arc de mig punt, volta de creueria sexpartida, determinada per arcs de mig punt i dividida en quatre trams pels arcs torals que es recolzen a les pilastres dels murs laterals. A l'exterior, la façana és rectangular i té una espadanya a sobre; la porta té una llinda emmarcada amb pedra, i a sobre una fornícula, amb emmarcament d'inspiració clàssica, que aixopluga la figura de sant Pere. Al nivell superior hi ha motllura decorativa. Al presbiteri de l'església hi ha pintures i tapissos decorant els murs: al costat de l'Evangeli hi ha una pintura de la Verge del Remei, i una de la Pesca Miraculosa al de l'Epístola. Al mur del fons, tres tapissos representen Jesús sobre les aigües, el Petó de Judes i la Verge i el Nen rodejats d'àngels. Història El 1757, el Bisbe manà a l'Ajuntament d'Alcanar reparar l'ermita de Sant Pere del Mar. Devia tractar-se d'un edifici anterior a l'actual que, si per aquestes dates ja estava malmès, devia haver estat construït des de feia temps. No sabem si l'emplaçament era el mateix que el de l'actual, ja que algunes opinions apunten cap a una antiga torre ubicada on ara hi ha l'església. Només hi ha dues referències concretes: una és la data "1862" gravada sobre la porta d'accés, i, l'altra, és de l'any 1865, ja que se sap que van ser acabades les obres. L'any 1862, el nucli de les Cases va ser organitzat com a població encara que hi havien hagut pescadors instal·lats des de feia molt de temps. També s'ha trobat documentada una "iglesia del mar" del 1871, que encara estava incabada, ja que "calia mirar com construir la teulada". Abans s'ha dit que l'església s'aixecà al solar on, en principi, hi havia hagut una torre fortificada. Aquesta es va fer en honor de Felip V i era coneguda com a torre de Sant Felip o Sant Pere, del segle xviii. Hi ha testimonis que encara se'n recorden d'haver vist la base d'una torre quadrada a la part central superior de la plaça de l'església que desaparegué en pavimentar tot el sector. El 1944 es col·locà l'actual rellotge. El bisbe manà treure la maquinària del rellotge el 1959, però això no es va fer fins a 1994, quan el rector Mn. Joan Ferre va tornar a donar l'ordre amb la idea d'ampliar el cor. Actualment, aquesta església és parròquia. Referències Enllaços externs «Sant Pere de les Cases d'Alcanar». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Pere de les Cigales

Sant Pere de les Cigales, o Sant Pere d'Oriols, és la capella de la masia de la Torre d'Oriols, del terme municipal Santa Maria d'Oló, a la comarca del Moianès. És una petita capella d'una sola nau, construïda vers el segle xviii. Està situada a 525 metres a l'oest-sud-oest de la masia de la Torre d'Oriols, dalt d'un turonet, a prop del límit nord-oest del terme municipal i del termenal amb Sant Feliu Sasserra. Bibliografia GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6. Enllaços externs La Torre d'Oriols en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Pere de les Destres

Sant Pere de les Destres és una església del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura És una església de planta rectangular d'una única nau, amb una petita sagristia de planta quadrada adossada al mur lateral dret. Té volta de canó en l'interior i teulada a dues vessants en l'exterior. A la façana es troba la porta d'accés d'arc de mig punt i una petita obertura circular en la part superior, únic punt d'il·luminació de l'església. Un petit espadat s'aixeca en el vèrtex de la façana. L'obra, de pedra, està arrebossada i pintada. Història Originàriament romànica, l'església de Sant Pere tenia el cementiri al seu costat, on eren enterrats els habitants de les Destres, Masbarrat i els veïnats de Cal Canonge i Mas d'en Palau. Aquesta funció es perllongà fins a la construcció d'un nou cementiri al costat de la nova església de l'Albà, de la qual depenia. Apareix documentada l'any 1388. L'any 1888 s'hi van fer obres de condicionament i en l'actualitat apareix molt transformada. L'any 1983 es va pintar exteriorment. Referències «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012]. Enllaços externs Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona
Sant Pere de Llessui

Sant Pere de Llessui era l'església parroquial romànica del poble de Llessui, en el terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic municipi de Lessui. Tenia el caràcter d'església parroquial, i en depenien la sufragània de Sant Julià de la Torre, que actualment fa les funcions d'església de Llessui, i la capella de Sant Salvador de Llessui. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Les seves restes estan situades a l'extrem nord de Llessui, en el mateix camí d'entrada al poble des de la Torre i la carretera de Sort. Només queden dempreus el campanar i els peus de la nau. La resta (interior de les naus, absis i cripta) està adequada per a la visita, però només queden drets alguns fragments de les naus perimetrals i de l'absis. Església d'una nau flanquejada per capelles, estava coberta amb volta d'aresta i rematada, a llevant, per un gran absis semicircular externament dividit en tres sectors per dues bandes llombardes, sense decoració d'arcuacions. Als sectors laterals s'obre respectivament una finestra atrompetada cegada a l'interior per l'altar barroc. Al sector central de l'absis hi ha una finestra visible, de característiques molt similars, però situada a un nivell inferior arran de terra, donat el fort desnivell del terreny, que actualment es troba tapiada, L'altura de la nau és força superior a la de l'absis. Una ampla coberta de llicorella a dues aigües cobreix la nau, les capelles laterals i altres dependències annexes a costat i costat de la primera. Al costat sud, i com ja s'ha sit pel fort desnivell del terreny, per sota l'església existeix una arcada de mig punt per la que passa un petit carreró. A ponent, als peus de la nau, s'aixeca una imponent torre campanar que consta de quatre pisos il·luminats per grans finestres de mig punt i un teulat fet amb llicorella. A la part baixa de la torre i sota una gran arcada ogival es troba l'atri al que s'obre la porta d'accés a l'interior de la nau. Referències Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort - Llessui». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Pere de Llessui en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Pere de Lligordà

Sant Pere de Lligordà és un monument del poble de Lligordà, actualment del municipi de Beuda (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Sant Pere és l'església parroquial del veïnat de Lligordà; es tracta d'una construcció romànica del segle xii, malgrat que es disposen de dades anteriors. Té una sola nau, amb volta de canó apuntada i una cornisa recorre els murs interiors. L'absis, semicircular està situat al costat de llevant. La porta d'accés al temple és a migjorn i està formada per tres arcs en gradació, una llinda i un timpà amb una creu en relleu. La porta té els batents decorats i reforçats amb aplicacions de ferro forjat dels segles XII o XIII: unes cintes planes que acaben en doble voluta als extrems; el forrellat té un cap de serp a l'extrem del passador. El campanar, a la façana de ponent, mostra l'antiga espadanya, convertida en torre, sobrealçada al segle xviii, amb teulat a dues vessants. Al nord, unit amb el temple, hi ha construccions annexes. Història Sant Pere de Lligordà ve citada documentalment l'any 1079, quan el vescomte de Bas i la seva esposa Ermessendis la donaren al monestir de Sant Joan les Fonts. L'actual temple, és del segle xii. El nom del lloc, unit amb el del temple, ve documentat com "Longordani" (1079), "Longorzano" (1106), "Longordano" (1175), "Lugurciano (1178), "Ligurciano (1231) i "Lligordano" (1362), fins a convertir-se més endavant en Lligordà. L'església, que conserva part del seu caràcter original, havia guardat fins ben entrada la vintena centúria un retaule del segle xvi, fet per Pere Mates, amb escenes de la vida del Sant titular del temple. L'any 1933, el retaule ja no era al temple i s'ignorava el destí que se li havia donat. Els Goigs que aquesta parròquia canta a Sant Pere, diuen: "Lligordà lo poble nostre, us honora en eix altar, és la gent devota vostre, que amb amor us el va alçar, sempre els feu tot benefici, doncs sóu Vós el seu Patró...". Referències
Sant Pere de Magrà

Sant Pere de Magrà és una església de Castellfollit de Riubregós (Anoia) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És de planta rectangular, amb portal d'arc rebaixat (que té a la pedra central dues claus creuades, símbol de sant Pere, amb la inscripció "1804") i, damunt la porta, un ull de bou fet de dues pedres. Història És documentada des de l'any 1166, com a depenent del monestir de Sant Benet de Bages. L'edifici actual data del segle xvii i fou beneït el 1652. Referències
Sant Pere de Maldà

Sant Pere de Maldà és una església de Maldà (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És situada a la part baixa del poble, prop de la carretera de Vallbona. L'edifici és d'una sola nau construïda amb carreus de pedra amb una estereotomia una mica irregular i cobert amb un sostre a dues aigües. És d'una sola nau sense absis diferenciar. Interiorment, la coberta és de volta de canó reforçada mitjançant quatre arcs torals sospesos sobre quatre falses columnes adossades als murs laterals. Aquestes columnes no presenten decoració escultòrica en els seus respectius capitells. La capella és d'una gran sobrietat constructiva i també decorativa. La façana segueix uns esquemes decoratius de gran senzillesa. La portalada d'accés és formada per dos arcs en degradació de mig punt amb guardapols, força sobresortit, timpà llis i dues columnes amb capitells ornamentats amb motius vegetals de palmes. Damunt d'aquesta porta hi ha una obertura d'ull de bou i coronament finalment la part superior de la façana hi ha un campanar d'espadanya de dues obertures. Referències
Sant Pere de Mejanell

Sant Pere de Mejanell és una església d'Estaràs inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció A pocs metres de la torre defensa del castell de Mejanell, trobem la primitiva l'església de Sant Pere, transformada i reutilitzada modernament com a graner i adossada, en direcció a migjorn, a un cobert agrícola. L'edifici se'ns presenta d'una sola nau amb volta de canó, capçada per un absis semicircular amb ràfec de lloses de pedra que ressegueix el perímetre i coberta a doble vessant. La porta original d'accés no es pot veure exteriorment doncs, actualment, està situada al mur de migjorn de l'església, integrada al mur interior del cobert adjacent. Amb tot, sí que poden veure, a la façana de tramuntana, una porta d'accés allindada situada prop de l'absis. A la façana de ponent, hi ha una finestra amb llinda d'una sola esqueixada que dona llum a l'interior de l'edifici. Finalment, situat a llevant hi trobem l'absis semicircular, cobert amb un quart d'esfera, unificada amb la coberta de la nau de l'edifici, a partir de reformes posteriors que van alterar l'alçat d'aquest absis. El parament de l'església de Sant Pere és de carreus o carreuons poc escairats, de mides irregulars i disposats en filades poc ordenades. Història La història d'aquesta església està lligada a la de la torre de guaita que trobem al seu costat. La primera data segura en qué s'esmenta el castell és l'any 1098, quan se'l cita en una donació. El 1638 Ramon Sabater cedí en emfiteusi la torre de Mejanell a Cebrià Domingo i el 1710 sembla que aquest lloc era de Joan de Copons, senyor de la Manresana. És de suposar que en els seus orígens aquesta església va pertànyer al bisbat d'Urgell. Aquesta església està inclosa en la declaració de BCIN del castell de Mejanell. Referències
Sant Pere de Monistrol

Sant Pere de Monistrol és l'església parroquial de Monistrol de Montserrat (Bages), protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És situada al mig del poble. Es tracta d'un edifici de tres naus amb coberta a doble vessant i que té la façana a ponent; aquesta és coronada per un frontó triangular amb les mateixes proporcions que els ràfecs de la teulada, que estan decorats molt austerament amb una doble cornisa. La porta principal és de llinda i està decorada amb uns pilars dòrics que aguanten un frontó triangular, similar al del coronament de la façana; per sobre de la porta hi ha una finestra rodona que il·lumina l'interior. Tot el conjunt és mancat d'ornamentació llevat de l'arrebossat que reprodueix carreus regulars disposats a trencajunt. Al costat de tramuntana-llevant s'alça un esvelt campanar de planta quadrada rematat per una balustrada. Història L'església parroquial fou construïda durant el Renaixement però la guerra civil de 1936-1939 la va destruir i fou necessari reconstruir-la. L'any 888, el comte Guifré deixava el conjunt de les esglésies montserratines i el monasteriolum al monestir de Santa Maria de Ripoll; molt probablement, aquest monasteriolum o alguna de les esglésies estava dedicada a Sant Pere i devia ser la primera d'aquest lloc. L'any 932 era dedicada una església a Sant Pere en aquest indret i ben probablement va acollir una comunitat d'ermitans de tradició visigoda. Al segle xiv, l'església de Sant Pere centrava l'antiga vila fortificada de Monistrol. L'edifici fou renovat totalment durant el Renaixement i no conserva cap testimoni de la primera obra romànica, ni tan sols després de la restauració efectuada un cop passada la guerra civil. Referències
Sant Pere de Montbrió del Camp

Sant Pere de Montbrió del Camp és l'església parroquial d'estil barroc de Montbrió del Camp (Baix Camp). Està protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'edifici és d'una nau amb capelles i ampli creuer cupulat. La nau és coberta amb volta de canó amb llunetes i les capelles amb volta de canó. El presbiteri és cobert per una volta de creueria amb tercelets. Conserva les petxines i la clau de la cúpula decorades amb pintures de l'època, d'un estil entre renaixentista i barroc. La torre medieval, del segle xiv, seria adaptada i ampliada en altura com a campanar, amb finestres d'un sol ull a la part alta de cada façana. Història Malgrat el lloc fou ocupat i repoblat des de la segona meitat del segle xii, no hi ha referències de l'església fins a final del segle xiii. Va esdevenir sufragània de la parròquia de Santa Maria de Cambrils, i al final del segle xv consta que depenia del rector de Cambrils. L'edifici actual fou acabat de construir el 1692. Al seu interior es conserva una imatge mariana de talla policromada a l'altar de Sant Roc. Referències Enllaços externs «Església parroquial de Sant Pere». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Pere de Montfalcó Murallat

Sant Pere és una església a l'extrem de llevant de la vila closa de Montfalcó Murallat. Hi ha poques referències d'època medieval referents a la parròquia de Sant Pere. És possible que fos fundada poc després de la conquesta de Montfalcó per Bernat, comte de Berga a mitjans del segle xi, quan aquest fundà o amplià el Castell de Montfalcó. L'església formà part del bisbat d'Urgell fins a la creació de la diòcesi de Solsona al final del segle xvi. La primera referència al temple del castell es troba a l'inventari dels béns de Guillem Ramon, comte de Cerdanya, a Montfalcó d'Oluja vers els anys 1068-95. És un edifici molt transformat, i es fa difícil destriar els elements originals. La seva estructura és d'una sola nau, coberta amb volta de canó de perfil semicircular. És capçada a llevant per un absis semicircular, obert directament a la nau. La nau es troba desfigurada per l'obertura de capelles i altars als seus murs laterals, i l'absis és tancat per un envà que el converteix en sagristia. Als peus del temple hi ha un cor elevat. La porta s'obra a la façana de ponent, totalment envoltada pels edificis de la trama urbana del poble, que també amaguen les altres façanes de l'edifici, llevat de la façana absidal, que s'integra en el conjunt del perímetre murat de Montfalcó. La porta principal està realitzada amb arc de mig punt adovellat amb imposta i guardapols decorats amb motius geomètrics molt rudimentaris. Està totalment mancada d'ornamentació, amb l'aparell de petits carreus allargassats de pedra calcària de la zona. El campanar, posterior a la construcció de l'església, i utilitzat en un primer moment com a torre de defensa, és de planta quadrada, amb les cantonades en forma de xamfrà en el cos alt i acabat en una terrassa amb balustrada. Referències
Sant Pere de Mont-ral

Sant Pere de Mont-ral és l'església parroquial de Mont-ral (Alt Camp) sota l'advocació de sant Pere ad Vincula. L'edifici d'origen romànic està protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església parroquial de Mont-Ral està situada a la part més elevada del nucli. El conjunt actual presenta elements constructius pertanyents a diverses èpoques. S'inicià el segle xii. És d'una sola nau amb volta de canó, absis semicircular i diverses capelles posterior, una de les quals amb volta de creueria gòtica. La coberta és de teula a dues vessants. La porta d'accés, situada a la façana sud, és d'arc de mig punt adovellat, amb tres arquivoltes en degradació. A la façana nord, al costat de l'absis, s'eleva un campanar de dos cossos, el primer quadrat i el segon vuitavat, amb obertures d'arc de mig punt. Té coberta piramidal. Dos grans contraforts consoliden, a la façana sud, l'estructura de l'edifici. L'obra és feta de carreus ben escairats. Història L'origen d'aquesta construcció es pot situar en el segle xii (1194), període del qual es conserven l'absis, la portalada i la base de campanar. Al llarg del temps s'hi han efectuat diverses obres d'ampliació i reforma. La més important es va realitzar durant el segle xviii, període en què es reconstruí la part superior del campanar. La parròquia inclou l'església de Sant Andreu de Farena. Actualment està agrupada a la parròquia de l'Assumpció d'Alcover, adscrita a l'arxiprestat de l'Alt Camp de l'arquebisbat de Tarragona. Referències Enllaços externs Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona