NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Ca l'Andreu (Tiana)

Ca l'Andreu és una masia gòtica de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici civil, es tracta d'una masia amb planta baixa, pis, coberta per una teulada de dos vessants i un carener perpendicular a la façana. Cal destacar-ne la porta d'arc de mig punt adovellada i les finestres del pis, ja que són gòtiques: dues són molt petites —amb llindes, llindars i brancals de pedra— i les altres, a més, presenten llindes en forma d'arc conopial lobulat, amb festejadors al pati interior. L'eix que marca el carener de la teulada no es correspon al de la porta principal i la finestra gòtica. Hi ha un pati frontal amb construccions annexes que delimiten el conjunt. Història La construcció de Ca l'Andreu és de finals del segle xiv. Referències
Can Bonastre (Tiana)

Can Bonastre és una casa eclèctica de Tiana (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici civil, es tracta d'una casa amb planta baixa i pis que està coberta per un terrat transitable. L'edificació està envoltada per un petit jardí. Destaca per la gran profusió d'elements decoratius i per l'eclecticisme dels mateixos. Combina la balustrada neoclàssica de la balconada central, suportada per primes columnes de ferro colat -típica de Tiana-, amb les baranes del terrat damunt la cornisa -més aviat de tipus historicista-medieval. Entre tota la decoració, sobresurten els trenca aigües situats damunt les finestres, de pedra, amb forma d'arc escarser, amb la part central molt ornamentada, al igual que sota els llindars. Presenta una cornisa molt treballada, sostinguda per mènsules i ornada amb elements florals Referències
La Casa Alta (Tiana)

La Casa Alta és una casa gòtica de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici civil; es tracta d'una masia l'alçat de la qual es compon de planta baixa i pis. Coberta per una teulada amb dos vessants i carener perpendicular a la façana, hi destaca el portal de mig punt adovellat, que no coincideix amb l'eix central de l'edifici, així com dues grans finestres coronelles, típiques del període gòtic. Just al mig, hi ha una gran finestra amb llinda, llindar i brancals de pedra. També, al mur lateral esquerre, hi ha dues petites finestres gòtiques, similars a les de la façana, però simples. Possiblement, al segle xviii s'hi afegí, en una reforma important, la part posterior de l'edifici, i s'hi obriren noves finestres. Malgrat la importància de la construcció, s'ha de fer notar que es troba en mal estat de conservació, ja que a les finestres hi manca la columna. L'interior conserva els sostres embigats amb fusta, i els de la part superior. Referències
Can Roca (Tiana)

Can Roca és una masia gòtica de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici civil amb construccions annexes; es tracta d'una masia de grans dimensions, de planta quadrada i que s'alça, pràcticament, amb forma de cub desenvolupant la planta baixa, dos pisos i una coberta de quatre vessants. Els angles de l'edifici estan realitzat amb carreus. Destaca la composició de la façana, amb una porta adovellada de mig punt a la planta baixa, i tres finestres a cadascun dels pisos superiors, amb els llindars, les llindes i els brancals de pedra. De fet, es pot apreciar perfectament com les finestres del pis superior han estat modificades, essent reduïdes; també sembla com si manqués un rellotge de sol o un escut, al centre de la façana. Cap Cap esculpit adossat al mur per la part posterior. D'uns 30 cm d'alçada, aproximadament. Destaca pel seu les seves línies: cara rodona, ulls ametllats, nas recte, cabell molt esquematitzat, gran bigoti, que a més d'estar esculpit, està pintat amb una senzilla ratlla negra. De la boca surt un tub de ferro, actualment sense cap mena d'utilitat. Malgrat l'esquematisme, es marquen les arrugues del front amb petites línies incises. Porxo i finestra gòtica Annex realment important i que modifica l'aspecte general de la façana. Ocupa tota la planta baixa i lateralment arriba fins l'alçada del primer pis. La planta baixa està formada per grans arcs carpanells molt rebaixats i suportats per pilars i la planta alta està formada per una arcada d'arc de mig punt. Lateralment i en la part exterior de l'edifici hi ha una finestra típicament gòtica en forma d'arc conopial lobulat i amb figures de caps treballades. Això podria indicar que hi hagué una construcció anterior a l'actual, de la que se'n conservaria la finestra. Història Existeix una data inscrita a la pedra, "1676", encara que en realitat no se sap a que pot correspondre, ja que no està pròpiament dins d'aquest edifici, sinó a una annex lateral, sota el porxo. Referències
Can Boter (Tiana)

Can Boter és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una masia de planta baixa, pis i golfes. L'estructura és de bigues de fusta reforçades amb perfils metàl·lics amb revoltons ceràmics. En un afegit hi ha bigues de formigó. Els murs són de pedra. Va ser un taller d'elements festius i va realitzar figures com els Gegants de Sant Climent de Llobregat, els de Santa Coloma de Gramenet, el Cadefoc de Viladecans, o els Gegants de Tiana. En aquest edifici destaca el cos de la dreta per ser més alt i la textura de paredat. Hi ha un antic portal d'arc de mig punt amb dovelles de pedra tapiat i al seu costat s'hi ha obert nous accessos. Destaca la finestra de la primera planta amb llinda d'arc trevolat de pedra. La coberta és a dues aigües en un cos i d'una sola vessant en l'altre. Té un jardí i camps al voltant. Referències
Can Comes (Tiana)

Can Comes és una masia de Tiana (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'una masia de planta baixa, pis i golfes amb cinc cossos interiors i laterals sense golfes. Aquests són, per tant, lleugerament més baixos, que els centrals. En el primer pis del cos del costat est hi ha un porxo integrat en el volum de l'edifici. Els buits de la façana principal tenen una composició simètrica amb balcons al primer pis. El voladís del balcó central és de passamans de ferro i maó, la resta són de pedra. La façana és estucada. La coberta és a dues vessants amb un petit desnivell entre els tres cossos centrals i els laterals. Referències
Can Climent (Sant Pere de Ribes)

Can Climent és una masia de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Masia situada a ponent del nucli de Ribes. És un edifici de planta rectangular i compost per diversos volums superposats. El cos central consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants amb el carener perpendicular a la façana. Tots tres nivells presenten un grup de dues finestres de factura moderna, així com tres petits pòrtics de mig punt sota el ràfec. A ponent hi ha adossat un cos de planta baixa i pis i coberta a una sola vessant que fa el desaiguat a la façana. Consta d'un portal d'arc escarser de pedra, entorn el qual hi ha tres finestres d'arc pla arrebossat. Entre aquest cos i l'anterior hi ha pintat un rellotge de sol rectangular que incorpora la data 1799. El tercer cos s'adossa a la façana de llevant, és de planta baixa i pis i té la coberta plana habilitada com a terrassa transitable. Aquesta està delimitada per una barana ceràmica. Al frontis presenta un portal d'arc escarser de pedra a la planta baixa i una galeria amb dos pòrtics d'arc de mig punt ceràmic al pis. La galeria es prolonga per la façana lateral amb quatre pòrtics i la posterior amb dos. En aquesta darrera façana les obertures són d'arc pla arrebossat. Darrere del segon cos, orientat a ponent, hi ha adossat un altre cos que es prolonga fins a la façana posterior. És de dos nivells d'alçat i té la coberta a una sola vessant que desaigua al lateral. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. Notícies històriques Segons consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la casa de Can Climent pertanyia a Josep Antoni Marcer i Petit. Segons un testimoni gràfic antic, la masia era de planta baixa i pis i la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. Segons aquest, deduïm que el cos central va ser ampliat en alçada en època contemporània. Referències
Can Jové

Can Jové és una masia a garbí del nucli de Ribes (el Garraf), prop de l'Hospital de Sant Camil protegida com a bé cultural d'interès local. La masia de Can Jove va construir-se durant el segle xix. A principi de segle, van encomanar-ne a l'arquitecte vilanoví Josep Font i Gumà l'ampliació segons una estètica modernista. És un edifici aïllat de planta rectangular i quatre crugies. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. El frontis es compon simètricament segons quatre eixos, definits per obertures d'arc pla arrebossat, excepte un portal d'arc escarser arrebossat i el portal principal, d'arc escarser de pedra. A la clau del darrer hi ha inscrita la data "1881". El finestral sobre el portal té un balcó amb la base motllurada i baranes forjades, com les que delimiten la resta de finestrals del pis. El ràfec està acabat amb una imbricació de rajoles i teules ceràmiques, sota el qual hi ha la ventilació de la coberta. A la façana posterior hi ha adossat un volum construït amb posterioritat, que s'emmarca dins el moviment modernista, obra de l'arquitecte vilanoví Josep Font i Gumà. Té la mateixa alçada que el volum principal i la coberta a quatre vessants. En un eix de la façana hi ha un grup de tres finestres d'arc carpanell, emmarcades amb decoració de maó vist i ceràmica ornamental. Sobre d'aquest grup hi ha tres finestres d'arc primitiu esglaonat. L'altre extrem de la façana s'obre amb dos grans pòrtics; el de la planta baixa d'arc mixtilini de maó i el del pis d'arc de mig punt de maó, delimitat amb una barana de maó. Al seu costat hi ha una altra finestra d'arc primitiu esglaonat per pis. A les golfes trobem quatre petites obertures esglaonades que incorporen rajola decorativa. A la façana de llevant hi ha una altra finestra d'arc primitiu esglaonat. El ràfec està acabat amb una imbricació de rajola i teula ceràmica. L'espai entorn les obertures i la teulada estan decorades amb rajola ceràmica vidriada de color verd. A la façana de ponent del volum principal hi ha adossada la masoveria. Està formada per tres cossos de planta baixa i pis amb les cobertes de diferent alçada. Totes les obertures són d'arc pla arrebossat. L'acabat exterior del conjunt de la construcció conserva el parament arrebossat original. Davant seu hi ha l'antiga pallissa i corts, en estat ruïnós a causa d'un incendi. A pocs metres a llevant s'hi conserva la bassa. Referències
Plaça Major (Verdú)

La Plaça Major és una obra de Verdú (Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Plaça Major de Verdú, amb planta irregular, està situada al bell mig de la vila, d'on arrenquen tot un seguit de carrers de traçat medieval. En alguns d'ells s'ha conservat la fórmula de carrer cobert. Al centre de la plaça hi ha un passeig de vianants envoltat per arbrers i una font d'aigua al·lusiva a l'escut de la població de Verdú. Al voltant d'aquest espai hi ha una àmplia zona asfaltada de pas per cotxes i finalment les cases que delimiten aquesta plaça. L'estructura de la major part d'aquestes són porticades. Aquests pòrtics però són de cronologies i tipologies diverses: n'hi ha d'embigats amb pilastres que sostenen entaulament que fan de balcons superiors a les cases, i també d'arcades de mig punt sostingudes per columnes en altres casos o bé pilastres de planta quadrada. Història Els arcs de mig punt són els més antics de la plaça. Referències
Plaça de Sant Llorenç (Lleida)

La Plaça de Sant Llorenç és una plaça pública de Lleida inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una plaça antiga de la ciutat de dimensions clàssiques. Encarada frontalment per l'església de Sant Llorenç de Lleida i lateralment per una fila de cases velles que conformen el carrer que la uneix amb la plaça de Sant Josep. L'espai s'escapa un xic per la tanca del pati del Palau Episcopal. Història L'any 1627, la placeta de Sant Llorenç estava tota empedrada amb codissos i palets de riu, formant belles decoracions geomètriques. Enmig hom col·locà una creu gòtica amb una escalada de carreus ben escairats, que a mitjan segle xv, construí l'escultor navarrès Joan de Sangüesa. El 1716 les cases afrontaren al fossar vell i eren de pagesos com Cal Pansa i Josep Esteve, amb el malnom de «La Formiga». Referències
Casino Principal (Lleida)

Casino Principal és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici entre mitgeres de planta baixa i tres pisos, amb façana davant i darrere a dos carrers que compten amb un pis de desnivell. Similitud de façanes amb accés remarcat. Sala amb columnes de foneria i sala de ball de doble alçada. Ferro forjat a l'escala. Columnes afegides. Pedra artificial, obra arrebossada, balcons de ferro, terrat a la catalana i coberta de teula àrab. Murs de càrrega i pilars, forjats isostàtics. Història Ampliació de tribuna als anys 40 feta per l'arquitecte Porquers i remodelació dels baixos i distribucions interiors. Referències
Govern Civil (Lleida)

El Govern Civil és un edifici de Lleida protegit com a bé cultural d'interès local. Actualment acull la subdelegació del Govern d'Espanya a Lleida. Descripció Edifici representatiu aïllat amb soterrani, planta baixa i tres pisos. El soterrani està il·luminat per lluernes al sòcol. Tota la façana en planta baixa és revestida de filades de pedra. Trencaaigües suportat per cartel·les. Escala central de marbre roig, entorn de la qual es distribueixen els despatxos. Accés emfatitzat amb balconada i columnes. Parets de càrrega, pedra, maons, formigó armat i teula àrab. Història Fou inaugurat el 28 de setembre del 1955 pel General Franco. El 1981 es va pintar la façana. Referències
Torre de Moradilla

Torre de Moradilla és un edifici aïllat al cim del Tossal de Moradilla, a la partida de Moredilla de l'horta de Lleida, al municipi de Lleida i comarca del Segrià. És protegit com a bé cultural d'interès local. Fou torre de guaita amb planta baixa i soterrani. Base de paret inclinada i cadena d'angle a les quatre cantonades. Es pot veure encara una volta mig ensorrada que cobria el soterrani. Si bé la construcció actual data del segle xix, com a torre de telegrafia òptica, l'emplaçament al capdamunt del tossal d'un punt de guaita és d'origen àrab i estava dins la línia de vigilància de l'horta de Lleida, al marge esquerre del riu Segre. El tossal fou foradat a la darrera guerra i és fortificat. Es poden veure les espitlleres que volten la torre i per l'interior, la volta de formigó. El 2024 una paret de la Torre de Moradilla es van ensorrar, quedant dretes restes de dos murs d'aquest bé cultural d'interès local, a causa de la manca de manteniment del patrimoni cultural. Referències Vegeu també Llista de les torres de telegrafia òptica de Catalunya
Plaça del Clot de les Granotes

La plaça del Clot de les Granotes és una plaça pública de Lleida protegida com a bé cultural d'interès local. El nom de la plaça va sorgir durant la mobilització veïnal de finals de la dècada del 1970 que cercava la consolidació d'un espai verd en lloc dels blocs de pisos que s'havien projectat en el solar que hi havia. El nom del barri Príncep de Viana - Clot reflecteix aquest terme popular. Fins al 2022 va denominar-se de manera oficial plaça de la Constitució malgrat que el nom mai no va tenir arrelament popular. Descripció Aquesta plaça és el resultat del buidat d'una illa de la trama de l'eixample que en principi s'havia destinat a la construcció d'edificis. En aquesta zona s'ubicava la fàbrica Ticó, coneguda de manera informal com La Sulfuro. La plaça té dues plantes d'aparcament soterrani. Pel que fa a la superfície hi ha una zona dura formada per un gran pati de formigó i una zona tova amb sauló i gespa. La plaça està envoltada per edificis d'habitatges de sis pisos d'alçada per les quatre bandes. Referències
Portal de l'Àngel

Portal de l'Àngel (Catalan pronunciation: [puɾˈtal də ˈlaɲʒəl]) is a pedestrian street in the Ciutat Vella district of Barcelona adjacent to Plaça Catalunya and part of the large shopping area that spans from Avinguda Diagonal to Barri Gòtic. It's one of the city's most visited streets and is always crowded with tourists and locals all year round. Portal de l'Àngel is noteworthy for being the most expensive street in Spain, with an average rental price of €265 per square meter in 2013. It's home to some international shopping brands, including Zara, Massimo Dutti, and Benetton. Transport Barcelona metro Catalunya (L1, L3, L6, L7), S1, S2, S5, S55, R1, R2, R4, R7 and regional trains. See also List of leading shopping streets and districts by city References
Avenue Portal de l'Àngel

L'avenue del Portal de l'Àngel (en français Porte de l'ange) plus connue sous le nom de Portal de l'Àngel est une rue piétonne du quartier gothique de la Vieille-ville de Barcelone. L'avenue part de la place de Catalogne et donne sur les rues de la Cucurulla et dels Arcs. C'est actuellement l'une des principales rues commerçantes de la Vieille ville. Elle a reçu plusieurs noms : Porte de l'Ange Place Sainte-Anne (la rue rejoint cette place) Fivaller (avant 1865) Origine du nom Le très classique terme de Porte est lié à la présence d'une porte de la ville à cet endroit alors que Barcelone était encore fortifiée. L'origine du titre de l'ange remonte au Moyen Âge. Dans cette zone existait un ruisseau qui passait devant l'église de la Plaça del Pi qui collectait les eaux usées du quartier. Chaque 2 octobre, sous les murailles avait lieu une fête des grenades qui marquait le premier jour où on pouvait manger ce fruit. Les femmes enceintes mangeaient une grenade et demandaient au Saint Ange sa protection et la bonne conduite pour l'enfant à naître. Plus tard la sculpture du Saint Ange et la fête des grenades furent déplacés. Cependant on peut observer aujourd'hui une autre sculpture de saint, réalisée par Ángel Ferrán, sculpteur madrilène établi à Barcelone. Une autre version indique qu'au XVe siècle, Saint Vincent Ferrier en visite dans la ville vit un ange alors que ce passage était la porte d'entrée de Barcelone. Références Portail de Barcelone
Portal del Ángel

O Portal del Ángel (Portal de l'àngel em catalão) é uma rua pedonal de Barcelona famosa por reunir um grande número de estabelecimentos, pelo que é uma rua majoritariamente comercial. Dita rua se comunica com a Praça da Catalunha e com ruas como Cucurulla ou Portaferrissa, entre outras. Destaca por albergar una grande quantidade de lojas, sobre todo de moda, assim como estabelecimentos de comida rápida. Em dita rua é habitual encontrar gente fazendo algum espetáculo para ganhar algum dinheiro, seja dançar, tocar algum instrumento, etc. Ainda que onde sobre tudo predominam estas atividades é em Las Ramblas. Também acostuma a haver alguns pequenos postos ambulantes onde se vendem produtos artesãos entre outros artículos. Referências
Edificio de la Caja de Pensiones de Barcelona

El edificio de la Caja de Pensiones de Barcelona se encuentra en la Vía Layetana, en el distrito de Ciudad Vieja de Barcelona. Fue construido entre 1914 y 1917, obra de Enric Sagnier en estilo neogótico.​ Este inmueble está inscrito como Bien Cultural de Interés Local (BCIL) en el Inventario del Patrimonio Cultural catalán con el código 08019/1267.​ Historia y descripción Este edificio, sede central original de la Caja de Pensiones para la Vejez y de Ahorros de Cataluña y Baleares («la Caixa»), fue una de las obras más importantes de madurez de Sagnier. Se concibió con un programa mixto de oficinas en la planta baja y viviendas de alquiler en los pisos superiores, para rentabilizar la inversión.​ El primer proyecto del arquitecto data de abril de 1913. Las obras se adjudicaron a los contratistas Salvador Serra, Josep Barba y Sociedad Anónima Construcciones y Pavimentos.​ Las obras se prolongaron entre 1914 y 1917.​ Su esquema se basa en una torre elevada en el ángulo de la Vía Layetana con la entonces llamada plaza de Bilbao —hoy intersección entre la Vía Layetana y la calle de Junqueras—, en la que se encuentran los accesos, una fachada principal y dos laterales con las entradas a las viviendas de alquiler.​ La obra se hizo en cemento armado —pionero en aquel entonces— con revestimiento exterior de piedra. La zona de atención al cliente tenía una rica decoración de pinturas y mármoles, y se organizaba alrededor de un espacio cubierto con claraboya, desaparecido hoy día.​ En la esquina de las dos fachadas principales se sitúa un grupo escultórico que simboliza el Ahorro, obra de Manuel Fuxá. En la fachada había también una inscripción con el nombre del edificio, Casal de l'Estalvi («casa del ahorro»), que desapareció después de la Guerra Civil.​ Esta construcción ganó el premio extraordinario (Gran Medalla de Oro) del Concurso anual de edificios artísticos convocado por el Ayuntamiento de Barcelona en 1918.​ En 1920 Sagnier realizó un edificio anexo (Casal de la Previsió) para la Caixa en la vecina calle de Junqueras y construyó también varias sucursales de la Caixa en Igualada (1922), Sabadell (1923), Manresa (1924) y Tarragona (1929).​ Frente a este edificio se encuentra el Monumento a Francesc Cambó, obra de Víctor Ochoa de 1997.​ Véase también Arquitectura de Barcelona Referencias Bibliografía Barjau, Santi (1992). Enric Sagnier. Barcelona: Labor. ISBN 84-335-4802-6. Barral i Altet, Xavier; Beseran, Pere; Canalda, Sílvia; Guardià, Marta; Jornet, Núria (2000). Guia del Patrimoni Monumental i Artístic de Catalunya, vol. 1 (en catalán). Barcelona: Pòrtic. ISBN 84-7306-947-1. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Edificio de la Caja de Pensiones de Barcelona.
Bâtiment de la Caisse de Pensions de Barcelone

Le bâtiment de la Caisse de Pensions de Barcelone est situé dans la Vieille ville de Barcelone. Il a été bâti entre 1914 et 1917, œuvre d'Enric Sagnier en style néogothique. Cet immeuble est inscrit comme Bien Culturel d'Intérêt Local (BCIL) dans le Recensement du Patrimoine Culturel catalan. Histoire et description Ce bâtiment, siège central original de la Caisse de Pensions pour la Vieillesse et d'Épargnes de la Catalogne et les Baléares (« la Caixa »), est une des œuvres les plus importantes de Sagnier. Il l'a conçue avec un programme mixte de bureaux aux étages bas et de logements de location aux étages supérieurs, pour rentabiliser l'investissement. Le premier projet de l'architecte date d'avril 1913. Les travaux sont attribués aux entrepreneurs Salvador Serra, Josep Barba et Société Anonyme Constructions et Dallages. Les travaux se sont poursuivis entre 1914 et 1917. Dans le coin des deux façades principales se situe un groupe sculpté symbolisant l'Épargne, œuvre de Manuel Fuxà. Dans la façade il y avait aussi une inscription avec le nom du bâtiment, Casal de l'Estalvi (« maison de l'épargne »), disparue après la Guerre Civile. Cette construction a gagné la Grande Médaille d'Or du Concours annuel de bâtiments artistiques organisé par la Mairie de Barcelone en 1918. En 1920 Sagnier a réalisé un bâtiment annexe, la Casal de la Previsió pour la Caixa dans la voisine rue de Jonqueres et a bâti aussi diverses succursales de la Caixa à Igualada (1922), Sabadell (1923), Manresa (1924) et Tarragone (1929). Face à ce bâtiment se trouve le Monument à Francesc Cambó, œuvre de Víctor Ochoa de 1997. Références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Edificio de la Caja de Pensiones de Barcelona » (voir la liste des auteurs). Annexes Bibliographie (ca) Santi Barjau, Enric Sagnier, Barcelona, Labor, 1992 (ISBN 84-335-4802-6) [Barral i Altet et al. 2000] (ca) Xavier Barral i Altet, Pere Beseran, Sílvia Canalda, Marta Guardià et Jornet, Guia del Patrimoni Monumental i Artístic de Catalunya, vol. 1, Barcelone, Pòrtic, 2000 (ISBN 84-7306-947-1) Liens externes Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail de Barcelone Portail de l’architecture et de l’urbanisme