NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Reitg

Can Reitg és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada dins l'antic nucli emmurallat de Castelló, en el barri del puig Salner, la seva finca veïna és la Casa Climent i, a l'altre costat del carrer, la Casa Ametlla. Edifici de planta rectangular i tres crugies que consta de planta baixa, planta pis i golfes, amb un gran pati a la part posterior de la finca, que limita amb el carrer Pere Estany. La coberta és de teula àrab amb el carener paral·lel a la façana principal. Al vestíbul, rehabilitat en els últims temps, es localitza un pou. Però la part més destacable de la planta baixa és un porxo d'arc rebaixat de fàbrica de maó, amb coberta de volta de maó a la catalana, que dona pas al jardí. De la primera planta destaca la sala gran, amb coberta de revoltons arrebossada i pintada, probablement durant l'última rehabilitació de l'edifici, i dues grans terrasses, una amb sortida al carrer Pere Estany i l'altra paral·lela a la façana principal i delimitada per una balustrada a manera de barana. Les golfes han estat força rehabilitades, ja que la teulada ha estat restituïda de nou. Però conserva la distribució original de l'espai, amb un gran arc de mig punt que integra la zona central. La façana principal presenta, només a la planta baixa, un parament íntegre de carreus treballats i un únic accés a l'interior. Es tracta d'un gran portal d'arc de mig punt adovellat. Al seu costat hi ha un altre portal d'arc rebaixat que dona accés directe al pati. A la primera planta s'obren tres obertures rectangulars amb balcó. Només la del mig té els brancals i la llinda de pedra, amb una inscripció en baix relleu on apareix l'any 1788. Destaca el fet que aquest balcó no es troba alineat verticalment amb el portal d'entrada, cosa que indica que corresponen a dues fases constructives diferents. A la planta golfes s'ubica un altre petit balcó d'obertura rectangular i una petita finestra quadrada sense cap mena de decoració. Història Malgrat la inscripció present en el balcó principal de la primera planta, que data la casa de l'any 1788, hi ha una altra referència més antiga de la casa Reitg. Miquel Pujol i Canelles, a un article escrit sobre la biografia de Jeroni Pujades, esmenta la casa com l'habitació d'aquest il·lustre personatge de la història de Castelló, durant la primera desena del segle xvii. Aquesta dada enllaçaria, probablement, amb les fases constructives documentades a l'edifici actual. Referències
Casa Romà

Casa Romà és un habitatge del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici situat al nucli històric davant del col·legi Escolàpies a prop de la Plaça de l'Ajuntament. Casa cantonera amb dues façanes i tres plantes. La façana principal presenta la planta baixa amb quatre portals, tres dedicats a locals comercials i un per accedir a l'habitatge. El primer pis, presenta quatre balcons, la finestra dels quals estan emmarcades i rematades amb una cornisa, i amb un òcul inscrit en una motllura quadrada a la part superior de la finestra. Els dos balcons centrals en balconada correguda. La façana està ordenada verticalment amb pilastres d'ordre jònic aguantades per mènsules, que arrenquen del primer pis i arriben a la motllura que separen segon pis de la cornisa. El segon pis presenta quatre balcons, amb la mateixa ordenació que el primer pis. La cornisa està rematada amb un frontó triangular. Cantonada circular amb encoixinat tipus rústic i donant impressió de fortificació. Façana arrebossada. La façana que dona al carrer la Marca és molt irregular. Història Promogut per la família d'hisendats i comerciants de Romà, fins a l'any 1863 va ser la residència de Joaquim de Romà, personatge important de la història de la mineria a Catalunya. A la seva mort aquest casal passà a ser la residència de Josep de Puig i Ferrer, un dels fundadors del Partit Demòcrata Espanyol (1849). Durant la postguerra els salons de la planta noble varen ser subdividits amb un entresolat que s'expressa en la façana amb els òculs sobre els balcons, i el conjunt es convertí en un edifici plurifamiliar. Referències
Casa Sauces

La Casa Sauces, que alberga la Boutique Mael, és un dels edificis amb més història i llegenda de Lleida. L'emblemàtica construcció té tres façanes que donen als carrers: Magdalena, Carme i a la placeta sense nom de davant de la Diputació. Aquest indret era conegut abans com la plaça de la carnisseria i destacava de manera especial pels anomenats Porxos d'en Massot, que foren enderrocats l'any 1937. Arquitectura La Casa Sauces va ser construïda entre 1808 i 1833. És d'estil neoclàssic i està inclosa en el Catàleg i Inventari dels Elements d'Interés Històric-Artístic i Arquitectònic de Lleida. Va ser reeixida amb influències d'arquitectura aragonesa de Lleida. Segons el mateix Inventari, també destaca "un cert tractament monumentalista i una clara voluntat de donar façana a la plaça com un ajut a la conformació urbana d'aquesta". L'aspecte del casalot destaca pel totxo vist a les façanes, la pedra de la plata baixa i la galeria de finestres arquejades del darrer pis, una característica peculiar de l'arquitectura popular aragonesa, finalment dir que hi ha, en total, disset finestres i uns 20.000 maons. Història Sembla, però, que el motiu més cert és que Sauces era el nom de l'antic propietari. L'amo de la casa va ser el ferrer Antonio Vives, àlies Sauces. Aquesta versió quedaria desmentida per una altra que recull Vidal Vidal a "La ciutat de l'oblit", segons la qual la trifaçànica casa era domicili particular d'un ferrer que duia per nom Josep Sauces, la família del qual continuaria ocupant l'habitatge fins al segle xx. Explica la llegenda sobre l'origen del balcó de Serraller que aquesta magnífica peça que presideix la façana de la Diputació, fou obra d'un aprenent de serraller, que va enamorar-se de la filla del seu amo, Josep Sauces. La noia era l'heroïna lleidatana del setge del 1707, en honor de la qual Lleida hi té dedicat un carrer. El pare de la noia que va deixar en ridícul l'exèrcit francès, va exigir al pretendent que si volia la mà de la seva filla hauria de demostrar que era tan bon ferrer com ell mateix. El jove es va posar a la feina i, d'amagatons, va elaborar una peça que va deixar bocabadats a tots els que la van veure. Era el balcó de Serraller. La innegable realitat és que des del primer pis de la Casa Sauces s'hi pot contemplar una vista privilegiada del balcó del Serraller com narra la llegenda. Referències «Casa Sauces». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 25 febrer 2013]. Vegeu també L'Eix Comercial de Lleida
Casa Serra (Reus)

La Casa Serra, cal Cuadrada o cal Quadrada, de Reus (Baix Camp), és un edifici modernista de Joan Rubió i Bellver protegit com a bé cultural d'interès local, situat al raval de santa Anna núms. 32-34. A nivell local se la coneix com a Cal Serra Descripció L'edifici consta de planta baixa, on originàriament hi havia els laboratoris, i tres pisos. La façana de l'edifici és de composició simètrica. S'ordena per tres eixos verticals. En el central s'hi situa una tribuna i un coronament en forma de frontó esglaonat i en els dos laterals, els accessos als baixos i a les plantes pis, s'aplica el mateix tractament. La façana es troba construïda tota amb pedra, combinant la pedra polida i l'escairada. La façana és dominada per una àmplia tribuna i la línia de finestres de la planta superior, on s'afegeix un cos elevat que recorda un treball de traceria gòtica geometritzada, formant l'esglaonat del perfil superior de l'edifici. El tractament de la façana es basa en el contrast de textures entre els carreus llisos dels emmarcaments de les obertures i els buixardats de la resta. A les finestres i els balcons s'utilitza un ordre de columnes de marbre brunyit i capitells de pedra sense cap decoració. S'accedeix al pis principal a través de l'escala noble, la de servei o el muntacàrregues. Els espais interiors d'aquesta planta s'han conservat en bon estat, tot i que part del mobiliari original va ser substituït per altres peces, algunes provinents de Xalet Serra. Les estances conserven el paviment original. En aquesta planta hi destaca la sala d'estar que correspon a la tribuna central de la façana. Les estances que donen al carrer de la Selva estan ocupades per la part privada de la casa, amb els dormitoris i el saló de bany. Entre el vestíbul i els dormitoris hi trobem el menjador, il·luminat per una gran tribuna que s'obre a un celobert que dona a un pati interior. El menjador conserva el mobiliari i la decoració originals, amb pintures al sostre de Tomàs Bergadà. A la cuina, també conservada amb els murs folrats de ceràmica vidriada decorada amb motius blaus, hi entra la llum per un dels diversos celoberts que travessen verticalment el volum de l'edifici i permeten il·luminar i ventilar les estances interiors. Història El farmacèutic Antoni Serra la va encarregar l'any 1924 amb la finalitat de ser en part residencial i en part per a laboratoris i magatzem. Els Laboratoris Serra s'havien instal·lat anteriorment el 1911 al Xalet Serra, també propietat del farmacèutic i construïts també per Joan Rubió. Cal Serra és una construcció de nova planta d'un edifici entre mitgeres amb façanes al raval de Santa Anna i al carrer de la Selva. El 1929 va morir Antoni Serra i la casa la va heretar la seva cunyada, de la família Cuadrada. El 1938 va ser ocupada per la policia, que la respectà totalment, en trobar-se la família fora de Reus per por als bombardejos. Actualment continua sent en part residencial i en part comercial. Sembla que aquest va ser el primer edifici d'habitatges construït íntegrament amb estructura de formigó armat. Referències
Casa Torrecabota

Casa Torrecabota és un edifici del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situat en els límits de l'antic nucli emmurallat de la població, formant cantonada entre els carres del Calabró i el Climent. Conjunt format pel claustre del convent i al seu costat l'església. El claustre, de planta rectangular, es troba molt transformat, de la mateixa manera que les ales on hi havia les dependències del convent. De la façana del carrer Calabró, destaca la porta d'accés al claustre. Es tracta d'una gran porta d'obertura rectangular de carreus de pedra escairats, emmarcada per dues pilastres amb els capitells i els basaments decorats, i un entaulament amb el coronament motllurat. Per damunt, una petita fornícula decorada amb la imatge d'un sant. En un dels carreus apareix la data 1749. La resta de la façana està molt transformada. Un altre element digne d'esment és la torre que s'eleva a l'esquerra de l'església. És de planta quadrada, bastida amb pedra, i amb el cos superior vuitavat, amb motllures decoratives i quatre obertures d'arc de mig punt. Conserva interessants gàrgoles amb decoració de tema animal. De la mateixa façana de l'església destaquen alguns trams amb el parament de carreus escairats i un gran portal d'arc rebaixat d'accés a l'interior. Història Els agustins foren una de les cinc cases monàstiques que van establir-se a Castelló d'Empúries, fora muralles, al s. XIII. Se sap que hi havia un primer convent de Santa Magdalena -també anomenat de Sant Agustí- des del segle xiii al barri de Sant Llàtzer, i que posteriorment, després del setge dels francesos el 1655, en què foren destruïts tots els convents, van traslladar-se a l'actual edifici de Torrecabota, dintre del nucli urbà. El convent i l'església actuals van ser bastits durant el segle xviii. A la llinda de la porta d'accés del convent es pot apreciar la data del 1749, així com un làpida sepulcral jueva a la façana est. Aquest edifici és de propietat privada des de la desamortització del segle xix. En l'actualitat l'antic convent és una casa particular que s'ha reconvertit per poder albergar el restaurant i la piscina de l'Hotel Canet, situat a les proximitats. El nom del Paller d'en Roda correspon a l'annex de l'antiga església que actualment s'utilitza de magatzem. Referències
Casa Vehí

Casa Vehí és un habitatge del municipi de Castelló d'Empúries (Alt Empordà) a l'antic nucli emmurallat de Castelló, al carrer de les Peixateries Velles, un dels carrers més significatius del barri jueu de la vila al davant de la segona sinagoga. És inclòsa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. }} Descripció Edifici format per planta baixa i dues més d'alçada. La façana presenta un parament força íntegre bastit amb carreus ben escairats disposats formant filades completament regulars. A la planta baixa presenta un gran portal d'arc de mig punt adovellat, amb els brancals construïts amb carreus de pedra, els quals formen part del mateix parament de la façana. A banda i banda del portal es documenten una sèrie de reformes que tapien anteriors obertures presents al mur. Alhora, en aquestes mateixes reformes, s'obren dues petites finestres rectangulars relativament recents. A la primera planta, les obertures són rectangulars i amb els brancals i les llindes bastits amb carreus de pedra. Tenen sortida a uns balcons independents, amb el forjat motllurat i una barana de ferro senzilla. El balcó central està bastit damunt del portal adovellat, al qual afecta en part. Les obertures de l'última planta són finestres allindanades amb els brancals de pedra. Història Aquest edifici edifici es va construir al segle xvii, sobre restes tardomedievals del segle xiv. La família Vehí, originàriament propietària de l'immoble, foren durant l'edat mitjana cavallers dels comtes d'Empúries. L'aljama jueva de Castelló va evolucionar des del barri de l'Eramala fins al barri del Mercadal. Referències
Casa Vidal Figueras

Casa Vidal Figueras és un habitatge del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici situat molt a prop de La Rambla Sara Jordà. Edifici cantoner de planta baixa, dos pisos i altell. La planta baixa està destinada a locals comercials amb l'entrada als habitatges pel carrer Vilafant. La façana del carrer Lasauca presenta dos registres verticals als dos pisos, amb finestra amb llinda al primer pis i sense llinda el segon, que queden separats de l'altell per una cornisa. Al primer pis, a l'angle de la cantonada, sobresurt una tribuna circular. L'altell únicament es perllonga en una tercera part de la façana del carrer Vilafant. Façana coronada per cornisa i terrassa. La façana del carrer Vilafant està dividida en dos cossos que s'alternen: un imitant l'encoixinat i l'altre l'arrebossat llis. Les finestres del primer pis tenen llinda i emmarcament lateral i són més grans que les del segon pis, que no tenen llinda. Façana culminada per la cornisa que prové de l'altra façana i que separava el segon pis de l'altell. Història Tenim notícies d'aquesta casa l'any 27, propietat de Narcís Vidal Sastregener. Sembla que la tribuna de la cantonera seria d'aquesta època, si bé la resta de la casa sembla reformada per modes posteriors, igual que l'altell. Referències
Casal de Rama

El Casal de Rama és un edifici reformat el 1963 per l'arquitecte Raimon Duran i Reynals, al veïnat de Rama, a la ribar dreta al municipi de Ripoll. El conjunt que inclou el casal, jardins, casa dels masovers, llac i la capella de la Mare de Déu de la Concepció, està protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció L'edifici va ser reformat sota la influència d'una síntesi classicista constant en l'obra de Raimon Duran. El casal de Rama és rodejat per un seguit d'espais exteriors acuradament enjardinats sota la influència de models italianitzants realitzats en la primera restauració de l'edifici. Més recent és la part executada segons la idea de jardí natural. Referències «Casal de Rama». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 3 maig 2012].
Casal dels Josa

El Casal dels Josa o Cal Portuguès és un edifici gòtic de Montblanc que data del segle xiii i que avui dia alberga la seu de l'entitat Museu-Arxiu de Montblanc i comarca, fundada l'any 1958. El Casal es troba al carrer Josa, 6, dins del recinte emmurallat de Montblanc i a redós de l'església de Santa Maria. Descripció Es tracta d'un edifici de planta baixa, pis i golfes, probablement d'origen gòtic (la recent restauració ha posat al descobert elements que hom data del segle xiii) però molt refet el segle xviii, com es palesa a l'actual façana principal al carrer dels Josa, amb porta adovellada, balcons de ferro forjat i la data del 1738. Història Se'n desconeix la destinació primitiva, encara que hom suposa que estava relacionat amb la cúria eclesiàstica. Se sap que a finals del segle xviii pertanyia a la noble família montblanquina dels Josa, i que posteriorment era conegut per cal Portuguès o casa pairal de la família Alfonso Andreu, últims propietaris, que el cediren per a Museu-Arxiu. La recent restauració de 1978 va adaptar la instal·lació per albergar el fons museístic en un condicions adequades, tot respectant al màxim i posant en relleu els elements arquitectònics significatius de cada època. Va ser declarat Bé Cultural d'Interès Nacional per decret publicat al DOGC el 03-05-1985. Referències Enllaços externs «Casal dels Josa». Inventari del Patrimoni Arquitectònic. Consell Comarcal Conca de Barberà. Arxivat de l'original el 2015-11-19. [Consulta: 19 novembre 2015].
Casal de Margalef

El casal de Margalef o dels Ducs d'Almenara Alta és un edifici del nucli homònim, al municipi de Torregrossa (Pla d'Urgell), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba al peu de la carretera N-240 de Tarragona a Lleida, a l'encreuament amb la local de Torregrossa a Puigverd (LV-7022), i actualment funciona com a restaurant per a celebracions. Història El 1664, Gertrudis de Torres i Bellafilla, senyora d'Almenara Alta i Margalef, es va casar amb Pere de Fivaller i Pol, i l'hereu Carles de Fivaller-Clasquerí i de Torres (1662-1741) es va casar el 1691 amb Francesca de Rubí i de Boixadors. La línia successòria va seguir amb Joan Antoni de Fivaller i Rubí (1714-1789), que el 1751 es va casar amb Maria Antónia de Bru i Descatllar de Besora, senyora del castell de Tona i de la quadra de Pedralba. El 1771, Joan Antoni de Fivaller i Rubí va sol·licitar al Reial Patrimoni la concessió d'un hostal, que també serviria per a la recol·lecció dels fruits i delmes del territori. El 1775, l'hostal i les terres veïnes foren llogades per un termini de quatre anys a Francesc Batlle, adroguer de Tarragona. El 1784, l'hereu Joan Antoni de Fivaller-Clasquerí i de Bru (1758-1846) es va casar amb Maria Bernardina de Taberner i González de la Cámara, hereva del comtat de Darnius i del ducat de Villel, i el 1829 va rebre el títol de duc d'Almenara Alta. Entre 1989 i 1990, la família Pedrol de Torregrossa va adquirir la propietat amb les terres, i cap al 1998, va acordar amb el grup La Mercè de Lleida la restauració del casal i la capella, que va durar entre set i vuit anys. Descripció Consta de planta baixa, pis i golfes, amb un cos lateral al nord on hi ha una galeria d'arcs de mig punt. A la llinda dels portals d'entrada hi ha la data de 1772 i a sobre hi ha els escuts d'armes dels Fivaller (un lleó rampant) i dels Torres. Fins fa poc, a l'interior hi havia molts quadres i elements decoratius d'estil barroc. Referències Vegeu també Capella nova de Sant Bartomeu de Margalef Casa Torres (Barcelona) Palau Fivaller Palau Bru Castell de Picalquers Bibliografia Gallart Fernández, Felip; Lladonosa Giró, Vicent «El casal de Margalef, la seva capella, els Fiveller i el ducat d’Almenara Alta». Mascançà: revista d'estudis del Pla d'Urgell, núm. 15, 2024, p. 55-64. Molas i Ribalta, Pere «Els comtes de Darnius (segles xvii-xviii)». Estudis Històrics i Documents dels Arxius de Protocols, XVIII, 2000, p. 313-324.
Cases d'en Puig

Les Cases d'en Puig són un grup de cinc cases del Prat de Llobregat, considerades les més antigues del nucli urbà, juntament amb les cases d'en Janet. Completament transformades, la seva ubicació actual és a la Plaça de l'Agricultura, 4, tocant l'Avinguda Verge de Montserrat. Als anys trenta estaven ubicades en un cantó de l'antic camí de la Bufera. No s'han de confondre amb la masia de Cal Puig de la mateixa localitat. Formen part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Arquitectura És un conjunt de cases de tipus popular, entre mitgeres, amb teulada de teula àrab a dues aigües amb vessant a la façana del tipus que es construïren al Baix Llobregat entre els segles XVIII i XX per als menestrals. És probable que aquest conjunt fos més gran, ja que es veu clarament el lloc per on varen enderrocar per obrir el carrer J. Casanovas. Totes elles de planta baixa i un pis, amb portes d'arc rebaixat i una finestra, sense balcons. "Les Cases d'en Puig" deu de correspondre al nom popular, car són al mig del carrer Verge de Montserrat i només en el seu espai canvia el carrer de nom. Eren cases senzilles amb planta baixa, primer pis i eixida amb hort. A l'entrada de les cases hi havia un pou artesià. I al centre del seu passatge lateral hi havia un forn de pa comunitari, fet de pedra. Modificades al llarg del temps, actualment es conserven pocs dels elements originaris. Història L'impuls demogràfic del segle xviii anà configurant un nucli de població entorn de l'església, l'hostal i la carnisseria que hi havia en una cruïlla de camins que hom començà a anomenar plaça. Els primers estatges foren les llars dels menestrals i dels jornalers, però tot i així fins al final del segle les cases d'humils no igualaren en nombre a les de pagès. Fou durant el segle xix que anà creixent i eixamplant-se malgrat la pobresa dels jornalers i d'aquesta època deuen ser les cases que configuren el conjunt. L'any 2001 l'Ajuntament del Prat de Llobregat comprà tres de les cases i modificà completament tota la seva estructura, mantenint la façana. En l'actualitat acullen els Serveis a la Ciutadania dins l'Àrea d'Igualtat i Drets socials del Prat. S'hi poden trobar diversos programes municipals (Dones, Gent Gran, Persones amb discapacitat, Nova ciutadania, Solidaritat i cooperació, Participació, Convivència i civisme, Voluntariat), el Consell de Participació i altres serveis. Referències Enllaços externs Cases d'en Puig. Centre d'informació ambiental Arxivat 2012-05-01 a Wayback Machine.
Caseta dels Plans

La Caseta dels Plans és una masia del terme municipal de Gallifa, a la comarca catalana del Vallès Occidental. Està situada a 903 metres d'altitud, en el sector nord del terme municipal, a prop del límit amb Granera. És en el vessant meridional de l'extrem de llevant de la Serra de la Caseta, a ponent del Turó de la Baga. Es troba a llevant de la capçalera del torrent dels Plans i al nord del Bruguetar i del Sot dels Aurells. A ponent seu s'estenen els Terrers de la Caseta i la Baga dels Plans. S'hi accedeix per llargs camins de muntanya en bon estat que l'enllacen amb Granera, al nord, i amb Gallifa, al sud. Enllaços externs La Caseta dels Plans en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya