NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
La Bessa

La Bessa és una masia del municipi de Montseny (al Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El barri està format per una dependència i el cos principal formant un angle mort a la part del camí. La part davantera del cos principal constitueix una torre de tossa respectable, aparentment amb finalitats defensives. La façana té una porta amb nou dovelles i dues finestres centrades, una a cada pis. La inferior és d'arc de mig punt trencat i amb una llinda de pedra, la superior té una motllura trilobada irregular. La part posterior del cos central és a una sola vessant, allargada, amb dues finestres, una com la jussana de la façana i una altra de més rudimentària, amb ampit, donada la curvatura de la paret. Història La Bessa ja és documentat el 1470, i el 1515 era el poblament més elevat de Montseny, als 850 m d'altitud. El mateix any hi ha documentat en Bernat Vesa. Referències
La Cabanya (Moià)

La Cabanya és una masia del municipi de Moià, a la comarca catalana del Moianès. És al nord de la vila, en el sector proper al terme municipal de l'Estany, pertanyent a l'antic poble rural de Ferrerons. És a la carena de la Foguerola, un contrafort nord-occidental del Puig Rodó, a la dreta del Torrent Mal de la Cabanya i a l'esquerra del Torrent Mal del Riu. Es va construir al segle xviii. Hi ha la capella de Santa Anna de la Cabanya, d'una sola nau. Referències
La Casa Nova de la Vall (Castellterçol)

La Casanova de la Vall, que, de fet, hauria de ser la Casa Nova de la Vall, és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada en el sector oriental del terme, ran mateix del termenal amb Castellcir, que passa a poca distància de la casa, pel seu costat nord i de llevant. És a prop i a llevant de la carretera BV-1310, de Castellterçol a Castellcir, i a la dreta del torrent de la Vall Jussana. És al nord de la Vall. Enllaços externs Casanova de la Vall en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
La Codina (Castellterçol)

La Codina és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada en el sector central-occidental del terme, a ponent de la vila de Castellterçol, a prop i al nord de l'Argemira i al nord-est del Vilet. Enllaços externs La Codina en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Castell de la Guardiola

El Castell de la Guardiola o simplement la Guardiola és un castell de guaita enrunat al pla de la Guardiola al municipi de Roses (Alt Empordà), a la part final del vessant sud del Puig Alt, en un planell elevat que domina la cala Montjoi pel seu vessant nord-est. S'hi arriba per una pista de terra que s'agafa des de la carretera de Roses a Cadaqués, per la via de la costa. Arquitectura Aquestes restes d'un castell, tot i estar catalogades a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya, es conserven en força mal estat. En general, les restes conservades delimiten un recinte de planta més o menys rectangular, molt arrasat. Sobre el vessant sud-oest que baixa cap a la cala Pelosa i la badia de Montjoi hi ha dos trams de mur força arrasats, que formen cantonada i presenten una filada d'espitlleres seccionades. Aquestes obertures tenien forma atrompetada i eren força allargades.obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Al sector nord-oest hi ha les restes d'una possible torre, de planta quadrangular. A continuació, tot el límit nord de l'edifici es correspon amb un llarg tram de mur d'uns quatre metres de llargada, del que només s'observa el seu coronament que sobresurt pocs centímetres del nivell del sól. A l'extrem est, pel costat on la fortificació era més accessible, es conserva l'empremta d'una vall, excavada a la roca i, actualment, força degradada. Dins del que seria el recinte de la fortificació hi ha una gran barraca de paret seca, de planta cilíndrica i amb la coberta de falsa cúpula. A banda i banda de la porta hi ha dos petits murs que delimiten l'accés a l'interior. Integrades dins de les estructures pertanyents al castell hi ha restes d'altres murs que haurien format part d'una masia construïda posteriorment al mateix indret. Història Les referències històriques del castell de la Guardiola són confuses. Hom apunta a la possible relació entre el castell medieval de la Guardiola, l'antic cenobi que es localitzava en aquest entorn i el castell de Magrivil. Es pot dir només que el topònim, sense referència concreta a la fortalesa, és emprat en un text de la segona meitat del segle xvii, donant nom segurament a un paratge més extens que el que designa avui; es tracta d'un memorial dels plets sobre jurisdiccions territorials i drets de pesca entre Roses i Cadaqués: "... de un acte rebut als 24 d'agost 1669 consta que Onofre Sastre, sent del terme de la vila de Rosas al Procurador de Fra Greonim Climent Abad de Mer, y Rosas, lo qual acte de possessio en fol. 108. retro, y disposicions de deu testimonis de visu sobre lo article 96 dels donats als 24 de Ianer 1673, consta que la heretat, y territori de Monyoi, y Guardiola estan circumvehins, y contiguos a dita cala de la Pelosa; luego la cala de la Pelosa és del terme de Roses" (Arxiu de Cadaqués). Les ruïnes de la Guardiola foren descobertes el novembre del 1972 gràcies al topònim (com s'explica a l'obra citada, "L'Arquitectura ..., pàg. 216). La manca d'estudis arqueològics obliga a treballar en el camp de les hipòtesis, situant la fortalesa a l'època alt-medieval vers el s. IX-XI, o fins i tot abans. Referències
La Mare de Déu de la Tosca

La Mare de Déu de la Tosca és un santuari del terme municipal de Castellcir, a la comarca del Moianès. És a l'enclavament de la vall de Marfà. Està situat a la dreta de la riera de Marfà, a llevant de la casa de Marfà. És en el paratge de la Tosca, a prop i al sud-oest del Molí de Brotons. Podria ser l'església de Santa Maria de les Illes, documentada el 1062. Referències Bibliografia GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0 RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
La Masó de Palera

La Masó de Palera és un monument del municipi de Beuda (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Casal ubicat al costat de l'església de Santa Maria. Disposa de planta rectangular i ampli teulat a dues aigües amb les vessants vers les façanes principals. Va ser bastida amb pedra menuda llevat de les cantoneres i els carreus emprats per fer alguna de les obertures. La porta d'accés és d'arc de mig punt adovellat. De l'antiga casa forta només en restes dues parets: la que tanca per la banda de ponent un pati interior i la que tanca pel costat de llevant. Es pot suposar que l'antiga casa es trobava en el mateix lloc que el mas actual o a llevant del pati. Història Tots els historiadors coincideixen que antigament va ser el bressol dels senyors de Palera i durant molts anys en fou la seva llar. Es coneix l'existència de la casa noble de Palera gràcies a l'acta de consagració de l'església del Sant Sepulcre efectuada el dos de setembre de 1085. Arnald Gaufred, senyor de Palera, signa l'acta i juntament amb la seva esposa Bruneguilda annexionen el llinatge al futur priorat i se'n declaren fundadors. Aquest mateix senyor de Palera apareix esmentat a l'acta de consagració del monestir de Sant Esteve de Banyoles realitzada l'any 1086. Molts dels seus descendents també s'anomenaran Arnald i estaran molt lligats a la casa de Beuda. Actualment la Masó no té aspecte de casal fort, bé que s'hi ha realitzat nombroses obres d'adequació i millores per l'habitatge. Referències
La Mata (les Preses)

La Mata és un mas del municipi de les Preses inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil molt allargat i de dimensions considerables amb una teulada a dues vessants. A la façana principal hi ha un portal dovellat que dona al carrer. Hi ha també finestres de pedra treballada. A la banda d'aquesta façana hi ha una galeria i un passadís-pont que uneix l'edifici, tot fent unes arcades, a una part més vella. Hi ha llindes a terra amb les dates de 1639. Al costat d'aquest edifici s'hi troba una cabana singular de grans dimensions i en la que ressalta una àmplia arcada semicircular. Història El mas se cita per primera vegada l'any 971 en un document on es reconeixen els béns del comte de Besalú pel bisbe. La pairalia manté la noblesa pagesa. L'arbre genealògic que conserva la família ens mena l'any 1099. Al segle xiv Guillem de Mata construí la casa Matabosch i uní el seu cognom amb "bosc" per estar emplaçada al costat del Bosc de Tosca. L'actual mas ha sofert moltes transformacions, principalment als segles xvii-xviii. La nissaga Mata, de caràcter noble, és un bon exemplar de la puixança d'una pairalia que ha anat adquirint un fort patrimoni i un pes primordial en l'economia agrària de la zona. Referències
La Mira

La Mira era una masia del terme de Calders, al Moianès. Pertanyia a la parròquia rural de Sant Pere de Viladecavalls, o Viladecavalls de Calders. Està situada, com tot el poble rural de Viladecavalls, en el sector occidental del terme calderí. Dins del seu territori, el Manganell ocupa la part oriental, a prop i al sud-oest de Serramelera, al sud del Canadell i a llevant de la Colònia Jorba i del Manganell. Actualment aquesta masia acull un restaurant. Bibliografia Fitxa de la Mira Catàleg de masies i cases rurals de Calders
La Miralda (Alella)

La Miralda és un edifici d'Alella (Maresme) catalogat com a bé cultural d'interès local. Història A principis del segle xviii, hi havia unes vinyes que pertanyien a Can Clarisvalls. El 1833, el comerciant de Manresa Carles Torrents i Miralda va adquirir la finca i va fer construir una nova casa a la zona propera a la riera. Les obres van durar fins al 1856, data que figura al barri antic, que hi dona accés des de la riera. A finals del segle xix, la finca va ser adquirida per la família Lluçà, que poc després la va vendre als Oliva-Rifà. L'any 1951, data que figura al barri que hi dona accés des del sud, i sota sota la direcció de l'arquitecte Francesc Mitjans i Miró, es referen les façanes, donant al conjunt l'aspecte actual. La finca va restar en mans de la família fins a l'any 1998, quan va ser venuda en subhasta pública. Descripció Edifici de planta rectangular amb baixos i dos pisos, sobreposat a un d'anterior cobert amb teulada a dues vessants. Destaca especialment la torre o mirador de planta quadrada situat de manera lateral en la coberta, així com les arcades de mig punt suportades per pilastres clàssiques que circumden tot el primer pis. Els elements arquitectònics són clàssics: balustrades que envolten tot el conjunt, entaulaments, trencaaigües damunt les finestres, i sobretot les dues columnes gegants que presideixen la façana, amb capitells de tipus jònic i que en realitat no tenen funció estructural sinó ornamental. Pavelló al jardí de la Miralda És de planta hexagonal i cobert per una teulada de sis vessants bastant pronunciats amb teules en forma d'escata. S'utilitza el maó com a element constructiu i decoratiu barrejat amb la rajola de colors decorada amb motius geomètrics. No té cap utilització o finalitat definida sinó que es pot considerar com un element ornamental més del jardí, encara que contrasta amb altres elements més clàssics d'aquest, com són les fonts, les hídries o les balustrades, així com la mateixa casa d'estil clàssicista. Referències Vegeu també Casa Bruguera Casa-fàbrica Torrents Enllaços externs «La Miralda». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
La Nativitat de Maria de la Bisbal de Montsant

La Nativitat de Maria de la Bisbal de Montsant és una església barroca del municipi de la Bisbal de Montsant (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església de tres naus, la central més alta que les laterals i creuer no sobresortit, amb una cúpula a la intersecció. Les voltes laterals són d'aresta, i la central és de mig punt, amb llunetes, i arrenca d'un ampli fris continu. Al braç dret del creuer hi ha, adossada, una capella de planta quadrada i coberta amb una cúpula, dedicada al Santíssim. La coberta és de teulada i a dues aigües. La construcció és de pedra, amb reforç de carreus als angles. La façana és arrebossada. El campanar, de planta quadrada, és adossat al costat dret, als peus del temple. La portalada, a la que hom accedeix per un curt nombre d'escales és un arc de mig punt, amb un guardapols motllurat. Al centre de l'arc hi ha un motiu ornamental que és relacionat amb una petita fornícula. Història L'església fou bastida a principis del segle xviii, bastants anys abans que la majoria de les de la comarca. Durant la Guerra Civil, el poble fou bombardejat, i la volta de l'església caigué i el campanar fou derruït. Fou reconstruïda progressivament, refent tots els altars que resultaren destruïts. Referències Enllaços externs «Església de la Nativitat». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
La Pedra (Biscarri)

La Pedra, o la Casa de la Pedra, és una masia del terme municipal d'Isona i Conca Dellà situada en el poble de Biscarri, de l'antic terme de Benavent de Tremp. Està situada al sud-oest del nucli dispers de Biscarri, al sud-oest de Cal Tronxet i a ponent de Cal Turumba. El poble de Covet és també a prop, a ponent. És a la dreta del riu de la Pedra
La Rectoria Vella (Castellcir)

La Rectoria Vella és l'antiga rectoria, que també feia de masoveria, del terme municipal de Castellcir, al Moianès. Està situada al costat de ponent de l'antiga església parroquial de Sant Andreu de Castellcir, a l'esquerra de la riera de Castellcir, a llevant del Carrer de l'Amargura i al nord de Cal Tomàs. La construcció d'aquesta masia, antiga rectoria i actualment casa de pagès, coincideix amb la remodelació del temple al segle xviii. És una masia del segle xviii, amb façana a migdia. Està coberta a doble vessant, tot i que el vessant que aiguavessa cap al nord correspon a la part més vella del conjunt, el que és pròpiament la Rectoria Vella. Aquesta part de la casa posseeix una llinda amb la data de 1731 i una pedra angular amb la de 1718. S'hi accedeix des de l'extrem de ponent del Carrer de l'Amargura, des d'on una pista rural en bon estat, el Camí de Sant Andreu, mena a la masia de Mont-ras i des d'ella va baixant cap a la vall de la riera de Castellcir, fins que arriba a Cal Tomàs, a la Rectoria Vella i a l'església de Sant Andreu de Castellcir en quasi dos quilòmetres. Se'n té constància des del 1666. Referències Bibliografia DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5 RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0.
La Roca (Gallifa)

La Roca és una masia del terme municipal de Gallifa, a la comarca catalana del Vallès Occidental. Està situada a 561,9 metres d'altitud en el sector nord-est del terme, molt a prop del termenal amb Sant Feliu de Codines, enlairada al nord del punt quilomètric 12 de la carretera BP-1241. És a la dreta del torrent de la Pinassa i a l'esquerra del torrent de l'Espeltar, en un contrafort, denominat Serrat del Camell, del vessant oriental del cim de la Mola, també coneguda com a Muntanya de Sant Sadurní. Al cim d'aquesta muntanya hi ha l'ermita romànica de Sant Sadurní de Gallifa, o de la Roca, pel fet de trobar-se en terres de la masia de la Roca. S'hi accedeix per una pista rural privada, ja que només mena a aquesta masia, que surt cap al nord-oest des del punt quilomètric 11,5 de la carretera esmentada i mena a la Roca en 1,5 quilòmetres de recorregut. Enllaços externs La Roca en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
La Saleta (Moià)

La Saleta era una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada l'extrem sud-occidental del terme, a tocar del termenal amb Castellcir (la Vall de Marfà). És a l'esquerra de la riera de Castellnou i al nord-est de la masia de les Vinyes. El 2011 era en ruïnes.
La Serradora (Castellterçol)

La Serradora és una masia de Castellterçol (Moianès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És al sector central-nord-est del terme, ran mateix del termenal amb Castellcir. És a l'esquerra del Torrent Mal i a la dreta de la riera de la Serradora, a llevant d'on es troben aquests dos cursos d'aigua. És a llevant de les Canals i al nord, una mica distant, del Polígon industrial El Vapor. Descripció Masia d'un cos únic de planta rectangular. Presenta al costat oest una torre de defensa de planta quadrada articulada en tres pisos; aquesta torre és tipològicament semblant a la de "la Noguera", ambdues masies del segle xvi. Sota una de les finestres de la torre hi ha en un bloc de pedra dos animals enfrontats (que degut al seu estat de conservació no es pot saber si són felins o lleons) que aguanten amb les potes davanteres una serra col·locada horitzontalment. El mas amb la torre i les altres dependencies formen un clos tancat al qual s'accedeix per un portal de grans dovelles de pedra. A la part superior del cos central i de la torre hi ha una galeria de finestres de mig punt. En la planta noble de la casa i en la torre trobem finestres conopials del segle xvi, això indica que el cos del mas és d'aquest segle encara que hagi experimentat modificacions i afegits d'altres cossos fins al segle xviii. L'immoble està encarat a migdia i té al davant diverses instal·lacions i dependències. Història La família Serradora apareix com una família de grans propietaris amos de masoveries i pous de glaç. Foren en alguna ocasió batlles de la vila i sempre ben considerats. El mas és documentat el 1259, però deu ser d'origen molt més remot. Vegeu també Pla de la Terma Referències
La Torre (les Preses)

La Torre és un monument del municipi de les Preses declarat bé cultural d'interès nacional. Descripció La Torre és un casal fortificat, ara masia. Edifici format per dos cossos diferenciats. Un té forma de torre i està ubicat a mà esquerra i a la part posterior de l'entrada actual. La teulada és a dues vessants. L'altre cos presenta una finestra de pedra treballada d'estil gòtic a una de les façanes, un petit portalet dovellat a una altra façana, que dona a la torre de defensa, dos petits finestrals i una petita dependència amb dues voltes. Les parets tenen una amplada de 45 cm, i algunes estan fetes de fang. També hi ha una bonica pallissa i una era. Història La primera documentació data de l'any 1180. Una altra referència es de l'any 1358, quan Ramon de Camps resta constituït senyor del Mas Camps i de la Torre de Ça Masó (la mansió), i passa a exercir la Batllia de Les Preses. Havent esdevingut batlle, Ramon reserva el Mas Camps per al seu segon fill, Jaume, mentre que el gran, en Pere hereta la batllia i la Torre de Ça Masó. La família Montagut tenia la batllia de Les Preses. El 8 d'abril de 1523, davant de notari, Miquel Marc de Montagut traspassa al seu fill Bartomeu dita batllia, que inclou la "Torre de Ca Masó". Devers l'any 1550 Bartomeu de Montagut arrendà la batllia i la Torre en arrendaments prorrogables cada quatre anys fins a 1564. Dit arrendament fou fet a Esteve de Collferrer, batlle de Les Preses i de Bianya. Aquesta antiga batllia de sac tenia una presó mantinguda a costes de l'abat i monestir de Bages, situada a la torre. Referències
La Torreta (Roses)

La Torreta o Torre del Moro és una obra del municipi de Roses (Alt Empordà) protegida com a bé cultural d'interès local.. És situada al nord del nucli urbà de la població, a la vall de la Trencada, a pocs metres de la carretera de Roses a Cadaqués, prop del quilòmetre 4. S'hi accedeix per un camí de terra força malmès que discorre pel mig d'un oliverar conreat. Descripció Es tracta d'una torre de defensa que formava part d'una masia, de la qual només en queden vestigis. La torre és l'únic element del conjunt edificat que es manté dempeus. Es tracta d'una torre de planta quadrada amb el basament lleugerament atalussat i coberta a un vessant de teula. Aquesta coberta va substituir l'antic terrat que cobria l'edifici. Bastida amb pedra sense treballar lligada amb morter de calç i disposada formant filades irregulars, la torre presenta carreus ben escairats a les cantonades, col·locats a llarg i través. La porta d'accés està situada al mur est, força enlairada respecte al nivell del sòl dels camps de conreu. Per aquest motiu es va construir una rampa d'accés exterior de pedra, a principis del segle xx. La porta té els brancals construïts amb carreus de pedra desbastats i una llinda monolítica amb un ressalt rectangular al centre sense decorar. Tot l'emmarcament de la porta presenta un queixal. Al seu damunt hi ha una sagetera vertical, tapiada, i dues petites espitlleres més d'obertura quadrangular, per armes de foc, alineades a diferents nivells a la part oest del mur. A la part superior del mur sud destaca una finestra rectangular amb els brancals bastits amb carreus desbastats, llinda monolítica i amb l'ampit i tot l'emmarcament motllurat. Per sota hi ha una altra petita espitllera quadrangular per arma de foc. Al mur nord també hi ha una espitllera de les mateixes característiques anteriors, al nivell del primer pis. En canvi, el mur oest no presenta cap obertura. Exteriorment, els murs est, sud i oest es troben arrebossats i pintats de color blanc, fins al nivell del primer pis. Actualment, la torre presenta un petit cos adossat al mur sud, utilitzat com a magatzem agrícola. Les restes de la masia de la que formava part es localitzen a la part nord-est de la torre. Referències
Les Basses (Castellterçol)

Les Basses és una masia del terme municipal de Castellterçol, al Moianès. Està situada en el sector nord-est del terme, ran mateix del termenal amb Castellcir i també a prop del límit amb Moià. És a la dreta del Torrent Mal, a llevant de la Fàbrega i al nord-est de les Canals. Enllaços externs Les Basses en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Les Elies (Mura)

Les Elies és una masia del terme municipal de Mura, a la comarca catalana del Bages. Està situada a 612,1 metres d'altitud, a l'extrem oriental del terme, a prop i al nord-oest del lloc on es troben els termes municipals de Mura, Granera i Sant Llorenç Savall, al Serrat dels Tres Senyors. Queda en el vessant de ponent de la Carena de les Elies i de la carretera B-124, prop de la fita quilomètrica número 26. És al nord-est de les Solanes i al sud-est de les Refardes.
Les Escletxes

Les Escletxes al municipi del Papiol són unes esquerdes naturals de certa espectacularitat situades a la serra de Collserola vora el Puig Madrona. Obertes en una unitat de roca calcària d'edat miocena, han sigut ocasionades per l'assentament damunt un terreny argilós i estovat per filtracions naturals. Tenien renom internacional, però foren gairebé destruïdes els anys cinquanta, en fer ciment de la seva pedra, malgrat l'oposició de l'ajuntament. Algunes d'elles són actualment visitables pel seu interior. Referències