NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Uncharted (PortAventura Park)

Uncharted: El Enigma de Penitence, ou Uncharted : L'Énigme de Penitence en français, est un parcours de montagnes russes lancées en intérieur construit par Intamin pour le parc d'attractions espagnol PortAventura Park, à Salou, en Espagne. L'attraction est inspirée de la franchise Uncharted. Histoire En novembre 2022, PortAventura World a annoncé avoir conclu un accord avec Sony Pictures Entertainment pour la construction d'une nouvelle attraction de type parcours scénique basée sur le film Uncharted sorti la même année. L'attraction a été construite par Intamin en association avec Sally Corporation. L'attraction ouvre ses portes le 17 juin 2023, pour un coût total de 25 millions d'euros. Thème Les visiteurs sont invités à prendre part aux aventures de Nathan Drake, Sully et Chloe Frazer, à la recherche d'un immense trésor aztèque caché il y a 500 ans dans la « Montagne de Penitence ». L'histoire de l'attraction débute au niveau de la file d'attente : les visiteurs traversent plusieurs salles aux ambiances et décors différents. Ils sont accompagnés par des animatroniques de Drake et Chloe, mais également par plusieurs cinématiques où sont réunis les trois personnages. Références Portail des parcs de loisirs Portail de l’Espagne
Uncharted: The Enigma of Penitence

Uncharted: The Enigma of Penitence is een overdekte stalen lanceerachtbaan in Spaanse attractiepark PortAventura Park. De attractie is gethematiseerd naar Uncharted. Geschiedenis In april 2022 startte PortAventura met de bouw van een nieuwe, nog onbekende attractie in het Far West themagebied. Op 30 november van dat jaar maakte het park bekend dat PortAventura een deal had gesloten met Sony Pictures Studios om een darkride achtbaan te bouwen rondom de film Uncharted. De bedrijven Intamin en Sally Dark Rides waren betrokken bij de totstandkoming van de attractie. De totstandkoming van deze attractie was een investering van 25 miljoen euro door het park. De achtbaan betrof een multi dimension coaster van Intamin met vijf lanceringen. Op 17 juni 2022 ging de achtbaan open voor het publiek, maar op de openingsdag had de achtbaan te kampen met enkele storingen. Thema Bezoekers van de achtbaan ervaren de ontdekking van ontdekkingsreizigers Nathan Drake en Sully terwijl ze op zoek zijn naar een grote Azteekse schat die 500 jaar geleden verborgen was in "Penitence Mountain". In een aantal wachtruimte wordt het achtergrondverhaal van de attractie voor de bezoekers uit de doeken gedaan. Externe links Uncharted op de site van PortAventura Uncharted op RCDB
Platja de Port de Reig

La platja de Port de Reig és una platja urbana del municipi del Port de la Selva (Alt Empordà), situada a la badia del Port de la Selva, entre les instal·lacions del port del Port de la Selva, a ran del carrer del Mar, des d'on s'hi accedeix. És una platja estreta i allargada, gairebé tota ocupada per petites embarcacions. Té una longitud de 56 m i una amplada de 5,6 m, formada per sorra i graves. És una històrica platja de pescadors, al cor de la població, que era considerada la zona de càrrega i descàrrega. Referències
Platja de l'Escar

La platja de l'Escar, coneguda com a platja d'Aquí de Sota, és una platja urbana del municipi del Port de la Selva (Alt Empordà), situada a la badia del Port de la Selva, entre les instal·lacions del port del Port de la Selva, a ran del carrer del Mar, des d'on s'hi accedeix. És una platja estreta i allargada, parcialment ocupada per petites embarcacions. Té una longitud de 122 m i una amplada de 12 m, formada per sorra i grava. En aquest indret es localitzava abans la llotja de pescadors. Hi ha edificis de restauració a la platja. Referències
Hilton Diagonal Mar

El Hilton Diagonal Mar Barcelona és un gratacel situat a la confluència dels passeig de García Faria i del Taulat, a polígon de Diagonal Mar de Barcelona. Pertany a la cadena nord-americana Hilton. Història i descripció Projectat per l'arquitectes Òscar Tusquets i Carles Díaz, va ser promogut per la filial immobiliària d'Iberdrola sota la direcció d'Eduard Permanyer, i fou acabat el 2005. El març del 2017 fou posat en venda, amb un preu estimat de sortida superior als 150 milions d'euros. Té una alçada de 85 m repartits en 25 pisos i 430 habitacions. Referències Vegeu també Parc Diagonal Mar Illa de la Llum Illa del Mar Llista de gratacels del Barcelonès
Hilton Diagonal Mar Barcelona

Hilton Diagonal Mar Barcelona is a skyscraper and hotel in Barcelona, Catalonia, Spain. Completed in 2004, has 25 floors and rises 85 metres. It is part of Hilton Hotels. Lies on Passeig del Taulat street 262–264. In March 2019, the hotel completed an extensive 3-phase renovation program. The first phase was completed in 2017. This renovation covers the guest rooms in the building. The second renovation includes the refurbishment of meeting and event rooms and was completed in 2018. The last phase, which was completed in 2019, includes a lobby addition and a restaurant renovation on the first floor. See also List of tallest buildings and structures in Barcelona Curiosity In Barcelona exists another Hilton Barcelona, built in 1990, on Avinguda Diagonal 589. External links Official page of Hilton Diagonal Mar Barcelona References
Hilton Diagonal Mar Barcelona

Hilton Diagonal Mar Barcelona​ es un rascacielos que alberga el hotel Hilton Diagonal Mar en Barcelona, España. Acabado en 2004, tiene 25 pisos y una altura de 85 metros.​ El edificio, obra del arquitecto español Óscar Tusquets, fue promovido por la filial inmobiliaria de Iberdrola y se encuentra situado en la confluencia de las calles García Faria y paseo del Taulat, número 262-264, en el barrio barcelonés de Diagonal Mar. La gestión del hotel es responsabilidad de la multinacional estadounidense Hilton Hotels. Historia En marzo de 2017, la filial inmobiliaria de Iberdrola lo puso en venta, con un precio estimado de salida superior a los 150 millones de euros.​ Curiosidad En Barcelona existe otro Hotel Hilton, construido en 1990, en Avenida Diagonal 589.​ Véase también Lista de estructuras y edificios más altos en Barcelona Enlaces externos Página web oficial Referencias
Cala del Rei

La cala del Rei, o platja de ses Llunes, és una petita platja del municipi de Begur (Baix Empordà), situada a l'esquerra de la platja de sa Riera, separada d'aquesta per una petita punta rocallosa anomenada Faralló dels Frares, en una zona urbanitzada, amb un grau d'ocupació baix a l'estiu. Orientada al sud-est, té una longitud de 6,6 m i una amplada de 12 m, formada per sorra gruixuda. Exposada als temporals de tramuntana, la sorra pot desaparèixer temporalment. Referències
Hotel Palace (Barcelona)

L'Hotel Palace, anteriorment conegut com a Hotel Ritz, és un edifici situat a la Gran Via de les Corts Catalanes i el carrer de Roger de Llúria de l'Eixample de Barcelona, catalogat com a bé amb elements d'interès (categoria C). Història L'antic hotel Ritz va ser fundat el 1919 per iniciativa de César Ritz. Projectat pels arquitectes Eduard Ferrès i Francesc Folguera i Grassi, el nou establiment s'inspirava en els hotels madrilenys Palace i Ritz, aquest primer projectat a Madrid pel mateix Eduard Ferrès. Durant la Guerra Civil espanyola va ser ocupat per forces esquerranes. El 1940, acabada la contesa, s'hi va allotjar el líder nazi Heinrich Himmler. En aquesta mateixa dècada, fou adquirit per l'empresari Julio Muñoz Ramonet, i el 1975, passà a mans de la cadena Husa Hoteles, regentada per Joan Gaspart. El 2005, arran d'una sèrie de litigis, es va veure forçat a perdre definitivament la denominació Ritz, passant a anomenar-se Palace. El 2011, Husa va vendre l'hotel per 80 milions d'euros a l'empresari algerià Alí Haddad, encara que en mantingué la gestió mitjançant un contracte d'arrendament, a través de la mercantil Inmobiliaria Sarasate. El 2014, aquesta societat gestora es va declarar en concurs de creditors, moment en què Haddad en va assumir la gestió. Descripció De planta baixa i sis pisos, és un edifici monumentalista que respon a la tipologia dels grans hotels europeus dels anys 1920. La façana, amb gran nombre d'obertures, està divida per tres franges horitzontals que responen als cànons clàssics: la base, formada per la planta baixa, de gran alçada, i el primer pis; el cos central correspon a les plantes segona, tercera, quarta i cinquena i hi predomina la verticalitat, que vol ser compensada pel seguit de medallons amb decoracions florals existents entre les plantes quarta i cinquena; la franja de coronament, on hi ha motius escultòrics que ornamenten les cantonades, ocupa la planta sisena i la barana del terrat. Hi destaquen els frontons arrodonits de les cantonades, així com el gran rètol de l'establiment. A l'interior destaquen els espais comuns, vestíbuls, escales i dependències annexes pròpies l'un hotel de gran luxe, així com la decoració d'alguns dels grans salons. Referències Enllaços externs «Hotel Ritz». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català. «Guia temàtica Biblioteca ETSAB: Hotel Ritz». UPCommons.
Hotel El Palace (Barcelona)

El Palace es un hotel de la ciudad española de Barcelona, anteriormente conocido como Hotel Ritz. Descripción El edificio, proyectado por el arquitecto Eduard Ferrès Puig,​ se ubica en la Gran Vía de las Cortes Catalanas nº 668.​ El antiguo hotel Ritz fue fundado en 1919, a iniciativa de César Ritz.​ Este nuevo establecimiento se inspiró en los hoteles madrileños Palace y Ritz.​ Durante la guerra civil fue ocupado por fuerzas izquierdistas.​​ Tras el fin de la contienda, en 1940, se alojó entre sus paredes el líder nazi Heinrich Himmler, en su visita a España;​ sería en esta misma década cuando fue adquirido por Julio Muñoz Ramonet,​ más tarde, ya en 1975, pasaría a manos de Joan Gaspart, quedando integrado en la cadena Husa Hoteles.​ En 2005, a raíz de una serie de litigios legales, se vio forzado a perder definitivamente la denominación «Ritz», pasando a nombrarse «Palace».​​ En 2011 Husa vendió el hotel por 80 millones de euros al empresario argelino Ali Haddad, aunque mantuvo su gestión mediante un contrato de arrendamiento, a través de la mercantil Inmobiliaria Sarasate. En 2014 esta sociedad gestora se declaró en concurso de acreedores, momento en el que Haddad asumió la gestión directa del hotel.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Hotel El Palace.
Hôtel El Palace

Hôtel El Palace, est un hôtel historique de l'Eixample, dans le centre de la ville de Barcelone, en Espagne, fondé par César Ritz, anciennement connu sous le nom d'hôtel Ritz. Historique Le bâtiment est conçu par l'architecte Eduard Ferrés i Puig, situé au n° 668 de la Gran Via de les Corts Catalanes. L'ancien hôtel Ritz a été fondé en 1919 à l'initiative de César Ritz. L'établissement s'inspire des hôtels Palace et Ritz de Madrid. En 1922, l'établissement accueille l'académie littéraire du PEN catalan est fondée à Barcelone en avril 1922. Pendant la guerre d'Espagne, il est réquisitionné par les forces républicaines, jusqu'à la chute de Barcelone, prise par les nationalistes en 1939, qui entraîne l'exode de la Retirada. Après la fin de la guerre, aux débuts de la dictature franquiste en 1940, il est acquis par Julio Muñoz Ramonet. En 1975, sous la Transition démocratique, il revient à l'entrepreneur catalan Joan Gaspart et est intégré à la chaîne Husa Hotels. En 2005, à la suite d'une série de différends juridiques, il perd définitivement le nom de « Ritz », et est renommé « El Palace ». En 2011, Husa vend l'hôtel pour 80 millions d'euros à l'homme d'affaires algérien Ali Haddad, bien qu'il ait maintenu sa gestion par le biais d'un bail, via l'agence immobilière Sarasate. En 2014, cette société de gestion s'est déclarée en faillite, date à laquelle Haddad a assumé la gestion directe de l'hôtel. En 2025, Ali Haddad, en prison en Algérie après des condamnations notamment pour corruption, négocie avec les autorités algériennes le rachat par l'État algérien de l'Hôtel El Palace. C'est le trésor public algérien via le Fonds National d’investissement (FNI) qui s'est porté acquéreur du bien auprès d'Aginyo Inversiones y Gestiones Inmobiliarias S.L, la société d’Ali Haddad. Références Liens externes Site officiel Portail du tourisme Portail de l’hôtellerie Portail de Barcelone Portail de la Catalogne Portail de l’Espagne
Hotel El Palace (Barcelona)

O antigo Hotel Ritz, actualmente Hotel O Palace, é um edifício da cidade espanhola de Barcelona. Descrição O edifício foi projectado pelo arquitecto Eduard Ferrès Puig. O antigo hotel Ritz foi fundado em 1919, com iniciativa de César Ritz. O novo estabelecimento inspirou-se nos hotéis madrilenos. Durante a Guerra Civil Espanhola, foi ocupado por forças esquerdistas. Em 1940, se alojou em suas paredes o líder nazista Heinrich Himmler, em sua visita a Espanha. Nesta mesma década, foi adquirido por Julio Muñoz Ramonet. Em 2005, um juiz obrigou o hotel a mudar seu nome para Hotel El Palace. Referências Ligações externas https://www.hotelpalacebarcelona.com/
Plaça de John Lennon

La plaça John Lennon és una plaça de forma rectangular del barri de Gràcia de Barcelona en un entrant del carrer de Quevedo i accessible pel carrer de Puigmartí i carrer de Ramis. Duu el nom del músic britànic John Lennon, en reconeixement del seu compromís per la pau. Descripció Es tracta d'una plaça rectangular amb una rajola vermella amb ratlles grises a la part central i grisa a la zona de pas de vehicles. Compta amb només dos números vinculats a la plaça. A l'oest, hi ha l'àrea de joc infantil plantejada per a infants fins a dotze anys. Un dels elements més destacats de l'entorn de la plaça és l'accés a l'escola pública l'Univers. L'arbrat està organitzat en diverses rengleres, format per nou exemplars de xicrandes, vuit de falsa acàcia, sis magraners, cinc de l'arbre de l'amor, quatre pereres de Callery, dos de falsa acàcia Bessoniana i una troana. A John Lennon Un dels elements destacats és la placa commemorativa A John Lennon, a l'edifici oest, col·locada des dels inicis de la plaça i obra de l'arquitecte municipal Jaume Graells i Ferrández. Està inventariada com a patrimoni de l'art públic de Barcelona amb el número 6729-1. És una placa de bronze i acer inoxidable en forma de disc on hi ha la inscripció "Doneu una oportunitat a la pau" en referència a la tornada de la cançó «Give Peace a Chance» de Lennon. L'anell exterior fa un diàmetre d'1,1 metres. Història Es construí en els antics terrenys de diverses indústries, una fusteria i una impremta, aprofitant el procés de reordenació del sòl. Aquest nou espai del barri s'urbanitzà pràcticament en paral·lel a la plaça del Poble Gitano, inaugurada pocs mesos després, i més de quatre dècades més tard de la darrera nova plaça al barri. Es va inaugurar el vespre del 30 d'abril de 1993, en un acte amenitzat amb versions de cançons de Lennon, amb la presència del llavors batlle de Barcelona, Pasqual Maragall. S'aprofità la celebració per muntar una exposició vinculada a la vida del músic titulada Lennon Imagina al Centre Cívic La Sedeta. El nom de la plaça no va estar exempt de polèmica, donat que es volia optar pel nom d'un personatge no català. Després de múltiples debats al ple de districte, aquest va ser refrendat per votació popular. Si més no, des de llavors i a diferència de gran part de les places de Gràcia, no ha patit cap canvi de nom. Les places de Gràcia són un dels punts neuràlgics del teixit associatiu del barri per desenvolupar les seves activitats, tanmateix, Lennon no destaca en aquest aspecte, possiblement i com apunten des del Taller d'Història de Gràcia, per la col·locació de l'arbrat i l'espai infantil. Si més no, el 14 d'agost de 1994 s'hi va celebrar la Primera Mostra d'Entitats de Gràcia. Des del 2013 les festes alternatives llibertàries de Gràcia se celebren majoritàriament a la plaça durant la Festa Major de la Vila. Referències Bibliografia Segura i Capellades, Carme; Farré i Olivé, Eduard; Camps i Sala, Esteve. Les Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Taller d'Història de Gràcia, 2003, p. 90-94. DL B 48984-2001.
Pla de Nicolás Salmerón

El pla o plaça de Nicolás Salmerón és un espai en forma de trapezi rectangular del barri de Gràcia de Barcelona, format per l'eixamplament del carrer Gran tocant als Jardinets. Va ser inaugurat el 15 de novembre del 1997 amb la presència de l'alcalde Joan Clos. Descripció L'arbrat està format per una renglera central en zigzag amb cinc xicrandres enjardinades amb savina híbrida (Juniperus x pfitzeriana), i a l'extrem sud-est dos exemplars de washingtònia de Califòrnia i un de washingtònia de Mèxic. No compta amb cap edifici numerat amb el nom del pla, sinó que tots els immobles de l'entorn estan associats al carrer Gran. A la banda est i de sud a nord, hi ha la casa Fuster, la casa Rosa Cuyàs i la Sucursal de la Caixa. Igualment, a la banda oest, la casa Víctor Conill, la casa Ramon Servent i la casa Cama i Escurra. Un dels elements destacats és el monòlit d'acer inoxidable Gràcia a Salmerón, obra de l'arquitecte Ignasi Sanfeliu. Es troba a l'extrem sud-est del la plaça, a tocar dels Jardinets, fet que dona la benvinguda al carrer Gran, anteriorment dedicat també al polític espanyol. Referències Bibliografia Segura i Capellades, Carme; Farré i Olivé, Eduard; Camps i Sala, Esteve. Les Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Taller d'Història de Gràcia, 2003, p. 129-136. DL B 48984-2001.
Plaça de Sanllehy

Plaça de Sanllehy és una plaça del barri de la Salut de Barcelona que fa frontera amb el barri de Can Baró. Es troba en el vessant sud del turó del Carmel i és l'epicentre del complex del barri dels Periodistes. Descripció És una plaça en forma de gota d'aigua situada a la confluència de vuit carrers, que, d'esquerra a dreta, són: carrer de Mare de Déu de la Salut, avinguda de Pompeu Fabra, carrer d'Ana María Matute Ausejo, carrer de Miquel dels Sants Oliver, carrer de Pablo Sáez de Barés, carrer de Vallseca, avinguda de la Mare de Déu de Montserrat i carrer de Sardenya. L'arbrat està format per setze exemplars de tipuanes que rodegen la plaça i quatre al nivell inferior. L'arbrat es completa amb un roure australià a l'extrem nord-est i una acàcia taperera a l'est. Compta amb diverses zones enjardinades al perímetre i un jardí vertical en el canvi de nivell. Font de Domènec Sanllehy Un dels elements destacats és la font de Domènec Sanllehy, a l'extrem sud-est de la plaça, obra de l'escultor barceloní Rafael Solanich i Bàlius. Va ser instal·lada el 1928 a proposta de la Societat d'Atracció de Forasters, entitat que Sanllehy havia fundat fins anys abans i presidit fins a la seva mort. D'estil noucentista, la font de pedra presenta un baix relleu circular amb el rostre de Sanllehy. Fins als volts de 1949, aquest medalló era de bronze, però va ser substituït per l'actual en ser robat. El plat de la font té una particularitat donat que va ser ideada esberlada frontalment, per tal que l'aigua que brollés de la font anés a parar un sistema de canal que proveïa aigua a la plaça. Està inventariada com a patrimoni de l'art públic de Barcelona amb el número 6803-1. Història El procés d'urbanització de la zona s'inicia ja el 1851, encara que la seva arbreda i el parc seria abordada vers de 1919, de la mà de Nicolau Maria Rubió. La plaça rebé el nom d'un dels propietaris important de la zona i que esdevindria alcalde de barcelona durant menys de dos anys, Domènec Joan Sanllehy i Alrich. La seva família tenia una gran finca a prop, Cal Xipreret, que des de fa més de cent anys és la seu del Club Tennis de La Salut. Referències Bibliografia Segura i Capellades, Carme; Farré i Olivé, Eduard; Camps i Sala, Esteve. Les Places de Gràcia. Impressions de Josep Buch. Taller d'Història de Gràcia, 2003, p. 87-89. DL B 48984-2001. Vegeu també Estació de Sanllehy
Monestir de Santa Maria Magdalena

El monestir de Santa Maria Magdalena és un edifici religiós situat als carrers de Vallmajor, Ravella i Copèrnic al barri de Sant Gervasi-Galvany de Barcelona. La part més destacada del conjunt és l'església, d'estil neogòtic. Història Va ser fundat el 1372 com a comunitat de religioses femenines sota la regla de Sant Agustí, i es va establir a la Riera de Sant Joan, carrer desaparegut amb l'obertura de la Via Laietana. El 1690 patí un greu incendi, que en destruí l'arxiu, i el 1835 les monges foren exclaustrades i el monestir utilitzat com a escola fins al 1846. Finalment, el 1876 les monges el vengueren a Lluís Ferran d'Alòs i de Martín (futur marquès de Dou), que el faria enderrocar per a urbanitzar la zona. Aleshores es van establir temporalment en una casa de Gràcia, fins que el 1880 es van traslladar a un nou edifici als carrers de Muntaner i València. Aquest va ser cremat el 1909 a la Setmana Tràgica i aleshores es van traslladar a l'emplaçament actual. Referències
Hřbitov Montjuic

Hřbitov Montjuic, oficiálně hřbitov Sur-Oeste, v Barceloně, zaujímá téměř celý jižní svah pahorku Montjuic. Hřbitov byl otevřen 17. března 1883. Malé barcelonské hřbitovy byly kapacitně vyčerpány a proto bylo rozhodnuto založit velký hřbitov v nepříliš velké vzdálenosti od centra. Plány k jeho výstavbě zhotovil barcelonský architekt Leandre Albareda. Charakteristickým znakem tohoto místa je eklektismus. V roce 2004 vznikla La Ruta de los Cementerios de Barcelona která vede po turisticky zajímavých hřbitovech Barcelony. Hřbitov Montjuic je její důležitou zastávkou. Pohřbení Isaac Albéniz (1860–1909), hudebník Victoria de los Ángeles (1923–2005), sopranistka Víctor Arriazu y Calleja (1935–1997), malíř Francisco Ascaso (1901–1936), anarchista Hans Beimler (1895–1936), německý politik Joaquín Blume (1933–1959), gymnasta Francesc Cambó (1876–1947), politik Josep Carner (1884–1970), básník Ramon Casas (1866–1932), malíř Ildefons Cerdà (1815.1876), architekt Lluís Companys (1882–1940) Buenaventura Durruti (1896–1936), anarchista Antonio Escobar (1879–1940), generál Josep Lluís Facerias (1920–1957), anarchista Ángel Fernández Franco, "El Torete", (1960–1991), herec Francisco Ferrer Guardia (1859–1909), anarchista Joan Gamper (1877–1930), zakladatel FC Barcelona Àngel Guimerà (1845–1924), dramaturg Anselmo Lorenzo (1841–1914), zakladatel CNT Francesc Macià (1859–1933) Raquel Meller (1888–1962), herečka Joan Miró (1893–1983), výtvarník Frederic Mompou (1893–1987), hudebník Joan Salvat Papasseit (1894–1924), básník Ángel Pestaña (1886–1937), anarchista Josep Maria de Porcioles (1904–1993), starosta Barcelony Enric Prat de la Riba (1870–1917), politik Salvador Puig Antich (1948–1974), anarchista Francesc Rius i Taulet (1833–1890), starosta Barcelony Bartomeu Robert (1842–1902), starosta Barcelony Montserrat Roig (1946–1991), spisovatelka Santiago Rusiñol (1861–1931), malíř a spisovatel Josep Maria de Sagarra (1894–1961), spisovatel Juan Ventosa Calvell (1879–1959), politik a ministr Jacint Verdaguer (1845–1902), básník a spisovatel Ricardo Zamora (1901–1978), fotbalista Sándor Kocsis (1929–1979), maďarský fotbalista Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Cementerio de Montjuic na španělské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu hřbitov v Montjuic na Wikimedia Commons