Can Canet de la Riera

Can Canet de la Riera és una masia situada a la cantonada dels carrers de Bosch i Gimpera i de Marquès de Mulhacén de Barcelona, catalogada com a bé amb elements d'interès (categoria C). Actualment és la seu del Reial Club de Tennis Barcelona. Història Segons la documentació notarial (afrontacions de Can Montero), antigament era coneguda com a Torre Cremada i va ser propietat de Guillem de Busquets i després de Francesc de Sarrià. Al segle xvi era un alou del Monestir de Sant Pere de les Puelles, que rebia un cens anual de vuit quartans d'oli. El xvii fou adquirida per Enric Canet, que el 1621 era membre del Consell de Sarrià, igual que els seus germans Jacint i Pere. Pau Canet i Modolell morí el 6 de setembre del 1828 i fou succeït pel seu fill Josep Canet i Gelabert, casat amb Josepa Margenat i Salvany i que va morir el 18 d'agost del 1874 als 58 anys. L'hereu Vicenç Canet i Margenat, perit agrònom, va morir el 1880 als 28 d'anys i fou succeït per la seva germana Dolors, casada amb Frederic Llobateras i Ribot. Arran de l'agregació el 1897 dels municipis de Sants, Les Corts de Sarrià, Sant Gervasi de Cassoles, Sant Martí de Provençals i Sant Andreu de Palomar a Barcelona, l'Ajuntament de Sarrià va encarregar a l'arquitecte Arnau Calvet un projecte d'eixample que preveia a la finca un gran mercat amb un escorxador annex, envoltat de cases amb jardí, que no es va arribar a realitzar. Dolors Canet va morir el 19 d'abril del 1920 i la propietat va ser heretada per la seva filla Mercè Llobateras i Canet. El 20 de febrer del 1947 la va vendre per 15 milions de pessetes a l'advocat Josep Martí i Gaza, que l'aportà a la Compañía Ibérica de Urbanizaciones SA. Després de diverses segregacions, la major part fou adquirida el 10 d'octubre del 1951 pel Reial Club de Tennis Barcelona, a raó d'una aportació mínima de 5.000 pessetes per soci. La reforma de la masia (1952-1953) fou encarregada a l'arquitecte Raimon Duran i Reinals, i els interiors foren redissenyats el 1974 pels arquitectes Frederic Correa i Alfons Milà, que guanyaren el premi FAD d'interiorisme 1975-1976. Descripció Originàriament, era una finca de 13 mujades i 898 canes quadrades -unes 6,5 hectàrees- conreades amb cereals, vinya i garrofers, a més d'una horta, tot i que, al llarg del temps, la propietat va anar reduint-se per diverses segregacions. La masia consta de tres cossos i té planta baixa i dos pisos i coberta a dues aigües i una aigua. Està molt reformada i només en resten les finestres de la façana oest, amb arcs conopials recolzats sobre caps esculpits, del periode gòtic, el portal adovellat d'arc de mig punt de la façana principal, i un esplèndid rellotge de sol esgrafiat, amb les hores en xifres aràbigues. A la planta baixa hi ha un cos afegit, cobert amb terrassa, fruit de la reforma del 1974, i el vestíbul és del segle xviii. Referències Bibliografia Llobet i Blackburn, Marta «Can Canet de la Riera». Les Masies de Barcelona. Angle Editorial i Ajuntament de Barcelona, 2009, p. 103-106. Arxivat de l'original el 21-05-2022. Navarro i Molleví, Imma. Masies de les Corts: torres, masos i altres cases. Arxiu Municipal del Districte de les Corts, 1993, p. 369-373. ISBN 84-7609-618-6. Enllaços externs «Els Casanovas i els Canet de Sarrià». Família Canet-Casanovas (blog), 15-03-2015.