NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Feliu de Beuda

Sant Feliu de Beuda és un monument del municipi de Beuda (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Construcció romànica del segle xii, de planta irregular, més estreta en la part davantera que en la del darrere. Al costat sud s'hi va annexionar posteriorment la sagristia. La part més destacable del temple és a ponent, on hi ha la porta d'entrada i tres finestres simètricament situades, una damunt la porta i les altres, menys enlairades, a cada un dels extrems i a l'alçada de les naus laterals. El campanar era originàriament una espadanya de doble obertura, convertit en torre sobrealçada i amb teulat a dues vessants. Guarda una campana datada de l'any 1754, fosa a Torredonjimeno (Jaén). L'accés al campanar es fa mitjançant una escala de pedra adossada al mur del costat nord. La pica baptismal d'immersió data del segle xii, és la peça artística més valuosa que conté l'església. Està ornada amb elements florals, arcuacions cegues i quatre figures en relleu, relacionades aquestes amb el paisatge bíblic del pecat original. El forrellat de la porta d'ingrés, té un acabat en forma de cap de dragó i està ornamentat amb diferents motius geomètrics. La porta d'entrada a l'església està formada per arcs en degradació, sostinguts per columnes i coronades per dobles capitells esculpits. Conserva restes de ferramenta romànica. Història La primera notícia que es té del lloc correspon a un document de l'any 1004, en el qual esi transcriu un judici tingut a Besalú entre els comtes Bernat Tallaferro i el bisbe de Girona Odó, en què aquest darrer reclama la possessió de la parròquia ("…parrochia S. Felicis cujus domus est fundata in villa Beutte…"). No fou aquesta la darrera vegada que hi hagué conflictes entre el bisbat gironí i el poder civil entorn de la propietat de l'església de Beuda. Cinquanta anys més tard, vers el 1058, el prelat Berenguer Wifred demanà altra vegada la restitució de la parròquia, petició que fou atesa per la comtessa Ermessenda. Se cita "l'Ecclesia de Beuda" l'any 1279 i "l'ecclesia de Bauda" l'any 1280 a les Rationes Decimarum Hispaniae i la "ecclesia parrochiale sancti Felicis de Beuda" en els nomenclàtors del segle xv. Referències
Sant Feliu de Codines (església)

Sant Feliu de Codines és una construcció religiosa del municipi de Sant Feliu de Codines (Vallès Oriental) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religió amb planta de creu llatina i cúpula central. La façana està coronada per un frontó. El portal data de primers del segle xiii. A sobre hi ha un ull de bou. El campanar és de planta octogonal de tres cossos i l'últim amb buits per contenir les campanes. Aquest resta coronat per una balustrada de pedra. Constitueix una important fita visual, es troba a l'extrem de llevant del barri de la Sagrera, a la punta d'un turonet o morral. Història És un edifici ampli i harmoniós refet entre el 1940 i el 1948 aprofitant part d'una església anterior edificada entre el 1698 i el 1754 i volada el 1939 quan la Guerra Civil Espanyola. Uns capitells preromànics de tipus califal conservats a la rectoria revelen l'existència d'una església preromànica i sembla que pel 1193 se'n va consagrar una altra, per bé que l'acta que hom diu és apòcrifa i plena de falsedats. El campanar és modern (1954) i es va fer sobre una base aixecada a segle xviii. Referències
Sant Feliu de Constantí

Sant Feliu de Constantí és una església de Constantí (Tarragonès) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'església de Sant Feliu té una gran presència arquitectònica. La planta és de creu llatina inscrita en un rectangle. Té tres naus, la central coberta amb volta de canó amb llunetes i les laterals cobertes amb volta d'aresta. La portada és allindada, emmarcada per pilastres toscanes i una fornícula rematant el conjunt de la portada, que actualment és buida. El campanar de l'església es va construir amb posterioritat. Les reformes de Jujol són exclusives de l'interior de l'església i afecten a reixes, plafons, baranes, bancs, confessionaris i reclinatoris. També són creació de l'arquitecte tarragoní el petit baptisteri, que hagué de ser substituït per un altre més gran i el presbiteri. Història L'església vella fou restaurada l'any 1621, les restauracions no foren senzilles sinó força importants. Donen notícia d'això la firma de capítols entre els jurats de Constantí i el mestre d'obres Joan Corder de Tarragona. Aquesta primitiva església ja fonamentada en una altra encara més antiga aviat es quedà petita i en semi-ruïna, cosa que obligà a la reconstrucció. L'església actual es consagrà l'any 1749, en temps del rector de la Fontena i de Cruïlles, en un acte presidit pel governador del camp de Tarragona. Això no significà l'acabament definitiu de les obres, ja que el campanar es construí posteriorment. A partir de març de 2016 l'església es tanca el culte a causa de les esquerdes i moviments en la fàbrica de l'edificació provocats, segons els tècnics, per moviments de massa del subsòl, per la presència de nombroses humitats en el terreny i per la topografia. Bibliografia Joaquim Claver Caselles: "Una església 'amb rumbeig de Catedral'", Rutes de Constantí, 4, 2012, pp. 14-17. Referències Enllaços externs «Sant Feliu de Constantí». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Feliu de Guàrdia

Sant Feliu de Guàrdia fou la primitiva església parroquial de Guàrdia de Tremp. Estava emplaçada en el lloc on hi hagué el poble primitiu, a mig aire de la serra on hi ha el Castell de Guàrdia. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La capella de Sant Feliu, de fet, són restes de l'antiga església parroquial de l'enderrocat castell de la Guàrdia. Es compon d'una sola nau, que actualment es troba parcialment en ruïnes, la coberta, un dels murs laterals i part del mur sud estan derruïts. La coberta era amb volta de canó de perfil semicircular i reforçada per dos arcs torals. Les façanes són llises amb un fris d'arcuacions llombardes, l'absis tenia arcuacions i una finestra. La porta a migjorn és senzilla. Per les seves característiques constructives aquesta església es pot incloure dins l'arquitectura llombarda del segle xi. Història Formava part de la pabordia del castell de Mur al segle xi. Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Feliu del Castell de Guàrdia", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Feliu de Guàrdia", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
Sant Feliu de la Vall

Sant Feliu de la Vall és una església romànica del municipi de Castellolí, a l'Anoia, que es troba acompanyada del cementiri dalt d'un serradet. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És un petit edifici romànic, d'una nau, amb l'absis decorat amb arcuacions llombardes, molt modificat i ampliat a mitjans del segle xix. L'absis de pedra local, molt reconstruït, conserva, a més de les arcuacions llombardes, tres finestres de doble esqueixada recuperades en la restauració. La nau, coberta amb volta de canó reforçada per un arc toral, va ser ampliada amb una capella lateral per banda i la sagristia. La porta d'accés, a ponent, és moderna així com l'òcul i el campanar transformat en comunidor del capdamunt. Història Era una antiga parròquia rural, sufragània de Sant Vicenç. També surt citada com de "Sant Pere i Sant Feliu" i és esmentada des de principis del segle xi als cartularis de Sant Cugat, monestir del qual fou possessió. Centrava una caseria dispersa (tenia 9 cases el 1685). Referències
Sant Feliu de Lladó

Sant Feliu de Lladó és una església del municipi de Lladó (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Feliu es troba a cent metres del nucli antic del poble. L'actual temple és d'una sola nau, amb capelles laterals, transsepte i capçalera carrada a l'exterior i poligomnal en l'interior. A la façana hi ha la porta rectangular feta amb grans pedres ben tallades i decorada molt simplement amb motllures. Més amunt s'obre un rosetó. El contorn superior del mur és corbat. A l'esquerra de la façana es dreça el campanar de planta quadrada i té un cos superior de vuit arcades apuntades. Acaba amb una terrassa. Una torre quadrada molt més baixa 3es troba a l'altre costat de la façana, és rematada per un teulat a quatre vents. Les voltes de la nau, les capelles i les capçaleres són de llunetes. Història La primera notícia documentada data de l'any 1017, tot i que existia abans l'any 1109 Sant Feliu fou donat al priorat de Santa Maria. L'edifici que es pot veure el feu construir el prior domàs Verdaguer. Al segle xviii. Sabem per un carreu gravat que la nova església es començà l'any 1758. la inscripció diu així "INCEPTUM SECTO KALEN, APRIL MDCCLVIII", l'any 1761. les obres ja deurien haver acabat perquè aquesta data està inscrita en la façana flanquejant la porta. Referències
Sant Feliu de Monistrol de Calders

Sant Feliu de Monistrol de Calders, o Sant Feliu de Monistrol, és l'església parroquial del poble de Monistrol de Calders, a la comarca del Moianès. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Està situada a l'esquerra de la riera de Sant Joan, en el petit barri de la Sagrera, a migdia del sector principal del poble. És molt a prop i a llevant de l'antiga església de Sant Joan Baptista de Monistrol de Calders. Església parroquial de Monistrol, situada dins el nucli de Monistrol. Portal d'entrada a la façana de ponent, de forma rectangular i adovellat, amb elements decoratius barrocs. A la mateixa façana de ponent, petita capelleta amb la imatge del sant, i rosassa circular. Interior de tres naus, dividides mitjançant pilars de pedra i arcs de mig punt. Coberta de volta de mig punt, amb pedra tosca, arrebossada posteriorment. Ornacions amb guix. Campanar adossat sobre la nau dreta, amb influències barroques. Adossat al Sud-Est de l'església hi ha la rectoria. Història Església documentada des del 1105, tot i que sembla més antiga. Aquesta església va ser molt reformada a mitjans del segle xviii, en afegir-hi capelles laterals, modificant-se totalment l'estructura original de l'edifici. Als voltants del 1780, segons una dovella d'una obertura, s'hi afegeix un esvelt campanar. A la façana de migdia hi ha un rellotge de sol, amb la data de 1640. L'església actual conserva la part exterior de l'absis romànic, però la planta actual és del segle xviii, construïda en una arquitectura d'influència barroca, sobretot la façana i el campanar. L'absis, però, podria procedir d'una torre medieval. Referències Bibliografia BENET I CLARÀ, Albert. "Sant Feliu de Monistrol". A XI El Bages. Barcelona: Enciclopèdia Catalana S. A., 1984. (Catalunya romànica, xi). ISBN 84-85194-57-8 ERILL I PINYOT, Gustau, GUAL I PURTÍ, Jordi (fotografies) i MANENT I ORISTRELL, Llibert (cartografia). Monistrol de Calders: El poble dels pagesos enginyers. Moià-Monistrol de Calders: Gràfiques Ister. Ajuntament de Monistrol de Calders, 2006. (Col·lecció Pedra i aigua, 1). DL. B-54.339/2006 GAVÍN, Josep M. "Bages 5". A: Inventari d'esglésies. Barcelona: Artestudi Edicions i Arxiu Gavín, 1979. ISBN 84-85180-18-6 PERARNAU I LLORENS, Jaume i PIÑERO I SUBIRANA, Jordi. Monistrol de Calders. La seva història i el seu patrimoni. Monistrol de Calders: Ajuntament de Monistrol de Calders, 1993. Sense ISBN.
Sant Feliu de Rocabruna

Sant Feliu de Rocabruna és una església romànica del municipi de Camprodon (Ripollès), concretament del poble de Rocabruna. És una obra inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església parroquial del poble de Rocabruna, dins l'antic terme municipal de Beget, situat al vessant sud de la muntanya de Montfalgars, a la capçalera de la riera de Beget. Temple romànic del segle xii, restaurat l'any 1929. Disposa d'una sola nau amb volta apuntada a l'interior i absis semicircular construït amb carreus ben escairats. Està adornat amb una cornisa sostinguda per mènsules damunt la qual hi ha una decoració de dents de serra. La finestra de l'absis, formada per tres arcs en degradació, és de doble biaix. Pel costat de migdia hi ha la porta i dues finestres, parcialment cegues, de doble esqueixada. El campanar originari era d'espadanya, damunt la qual s'aixecà l'actual, de torre amb teulat a quatre vessants. Adossada a la part nord hi ha l'escala que mena a les campanes. La porta d'accés al temple que mira al sud, presenta un conjunt d'arcs en degradació, llinda i timpà llisos. S'hi accedeix per quatre graons. Cal destacar-hi la ferramenta original romànica, en la qual sobresurt un forrellat en forma de cap de dragó i decorat amb diferents motius geomètrics. En la façana sud, també hi ha dues finestres originàriament amb arc de mig punt i atrompetades. Actualment són parcialment cegues, en haver estat convertides en ull de bou. Cal destacar-hi la ferramenta original romànica, en la qual sobresurt un forrellat en forma de cap de dragó i decorat amb diferents motius geomètrics. A pocs metres del campanar hi trobem el comunidor o relliquiari. Història El temple de Rocabruna s'esmenta per primera vegada l'any 1097 en una donació feta per Arnau de Petrio a l'abat i al monestir de Sant Pere de Camprodon, de tots els drets i honors que tenia a Sant Cristòfor de Beget i a Sant Feliu de Rocabruna. Pel 1184 n'era rector Guerau de Fornells i se cita l'any 1279 amb el nom Va ser restaurada entre els anys 1469 i 1477 per Pere Des Bach, senyor de Rocabruna, i de nou l'any 1929. Galeria Referències
Sant Feliu de Sort

Sant Feliu de Sort és l'església parroquial de la vila de Sort, dins de l'antic terme municipal primigeni, a la comarca del Pallars Sobirà. Està situada a migdia del centre de la vila, a la Plaça Major, davant de la carretera nacional. És una obra protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Església de tres naus i capçalera de planta rectangular orientada a ponent, la seva façana es troba als peus de la nau. Al seu centre hi ha una porta amb arc de mig punt, flanquejada a certa alçada per dues finestres. Per damunt de la porta s'obren dues finestres més d'arc de mig punt i al triangle, que forma sobre la paret la coberta de llicorella a dues aigües, hi ha una rosassa. A la banda nord-est s'aixeca una potent torre-campanar, inicialment de secció quadrada que es transforma en octogonal a partir del nivell del llosat i és coronada per una aguda coberta de llicorella. Els paraments de la nau i part inferior del campanar són els blocs de pedra local, generalment sense retocar i de dimensions reduïdes i homogènies. La part superior del campanar, en canvi, apareix arrebossada. En l'actualitat actua com a parròquia seu d'una agrupació de parròquies que inclou les de la Santa Cecília d'Ancs, Sant Lliser d'Arcalís, Sant Andreu de Baén, la Mare de Déu del Roser de Baro, Sant Martí de la Bastida de Sort, Sant Miquel de Bressui, Sant Esteve de Bretui, Santa Eugènia d'Embonui, Sant Esteve d'Escós, Sant Marçal d'Estac, Santa Maria de Gerri, Sant Martí de Llagunes, Mare de Déu de Medina, Sant Clem de Mencui, Sant Antoni Abat de Mentui, Sant Martí de Montcortès, la Purificació d'Olp, Sant Llorenç de Peracalç, Sant Cristòfol de Peramea, Sant Pere de Pujalt, Sant Andreu de Pujol, Sant Salvador de Rubió, Sant Sebastià de Buseu, Santa Coloma de Sellui, Sant Pere de Soriguera i Sant Romà d'Useu. També és el cap de l'arxiprestat del Pallars Sobirà. També havia depès d'aquesta església la sufragània de Sant Germà de Pernui, a l'edat mitjana depenent de Sant Feliu de Vilamflor. Referències Bibliografia Adell i Gisbert, Joan-Albert [et al.]. «Sant Cristòfol de Peramea (abans Sant Joan)». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7. Vegeu també Santa Anna de Sort Enllaços externs Sant Feliu de Sort en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Feliu de Tírvia

Sant Feliu de Tírvia és l'església parroquial d'origen romànic de la vila de Tírvia, en el terme municipal del mateix nom, a la comarca del Pallars Sobirà. L'església és al mateix nucli de Tírvia, en el seu costat de ponent. Descripció Església de planta rectangular orientada a l'oest i portal de mig punt amb arcuacions en degradació. Per damunt d'aquest i sota el pinyó s'obre un òcul. A la dreta, entrant per la porta, s'aixeca el campanar, dividit externament, amb frisos d'arcuacions cegues, per quatre pisos en els quals s'obren estretes espitlleres així com finestres de mig punt geminades amb columneta central que suporta un capitell trapezoidal sobre la qual descansen els arcs. Un capitell remata el campanar. Construïda amb totxana i ciment recoberts i amb arrebossat, excepte els angles, les arcuacions i la porta de pedra vista. Història Fou integralment restaurada el 1943 dins del programa de restauració de zonas devastadas per la Guerra Civil. L'església anterior, molt afectada per la guerra, s'esfondrà sobtadament el 1941 durant les obres de reconstrucció del poble. La nova s'aixeca en el lloc de l'antiga per "Regiones Devastadas", dins d'un estil neoromànic. Referències Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Tírvia». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran Geografia Comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Feliu de Tírvia en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Feliu de Vallcarca

Sant Feliu de Vallcarca o Sant Feliuet, de Vallcàrquera o de Vallcàrcara, és una església romànica del municipi de Sant Llorenç Savall (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. S'hi celebren tradicionalment dues trobades l'any, una el dilluns de Pasqua de Pentecosta i l'altra el tercer diumenge de Setembre. Descripció Església romànica d'una nau amb dues capelles laterals afegides formant creuer. La nau no conserva la coberta original, actualment té una volta de canó amb llunetes A la banda nord hi ha una habitació al costat de l'absis que és la sagristia. L'absis és semicircular i hi ha dues absidioles, una al mur sud, prop de l'absis, i l'altre al mur nord, al centre de la nau. Al mur de ponent hi ha la façana original amb una porta tapiada i una finestra convertida en ull de bou; en aquesta façana, a la part superior, hi ha un campanar d'espadanya de dos ulls. La porta actual s'obre al mur sud. Els murs estan arrebossats però es pot veure que el parament és de fileres de pedres no gaire regulars i carreus als angles. A la zona exterior de l'absis es conserven dues faixes llombardes sobre un sòcol, però les arcuacions superiors no s'han conservat perquè es va sobrealçar la coberta. Es tracta d'un edifici molt modificat en època moderna, si bé conserva alguns dels elements constructius del període romànic. Història L'església de Sant Feliu de Vallcarca es troba documentada des del 1053. Ja en aquest document, i en altres posteriors, és mencionada com a parròquia però aquesta categoria la perd al segle xvi, quan esdevingué sufragània de la parròquia de Sant Llorenç Savall. Centrava una població d'hàbitat dispers, denominada Vallcàrquera, actualment molt despoblada. S'hi venera una imatge de la Mare de Déu de l'Ajuda, desapareguda el 1936, que fou reposada el 1954. Ara és oberta novament al culte, encara que només en algunes festes, i està a cura del propietari de la Masia Armengol. Durant els anys 50 del segle XX es va fer una restauració amb l'objectiu de recuperar l'aspecte original de l'església. Vegeu també Llista de monuments de Sant Llorenç Savall Referències Bibliografia GAVÍN, Josep M. Inventari d'esglésies. Vallès Occidental 22. Barcelona: Arxiu Gavín - Editorial Pòrtic, 1989. ISBN 84-7306-384-8.
Sant Feliu de Vallcarca

Sant Feliu de Vallcarca (also called Sant Feliuet of Vallcàrquera or Vallcàrcara) is a Romanesque church located about fifty kilometers from Barcelona in the area around the village of Sant Llorenç Savall (Catalonia, Spain). The church was built in 1053 and has elements of the Lombard Romanesque style. A statue of Our Lady of Help venerated in the church disappeared in 1936 during the Spanish Civil War and was recovered in 1954. The church was considerably damaged during the war, but was later restored and reopened for worship. The floor plan of the temple consists of a single nave and main apse, with four smaller apses added later, two on each side of the nave. Two masses are held at the church every year, one on Pentecost Monday and the other on the third Sunday in September. References External links 41°42′08″N 2°3′33″E
Sant Francesc d'Olot

Sant Francesc d'Olot és una obra del municipi d'Olot protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Amb les lleis del Comte-duc d'Olivares, Catalunya entrà al segle xvii en una crisi econòmica profunda. Com a conseqüència d'aquests trasbals no es pot parlar a Olot d'una penetració arquitectònica del Barroc. Les construccions són escasses; es limiten pràcticament a la capella de Sant Francesc d'Assís al Montsacopa, a compte de l'apotecari Gabriel Nadal, guarit de la pesta de 1629-30, i al convent de caputxins fundat el 1627. Durant la primera meitat del segle xix, després de la Guerra de la Independència Espanyola, es reedifica la capella (any 1817). És una capella d'una sola nau, amb creuer que es pronuncia a l'exterior, cobert amb cúpula i campanar de torre. Els murs foren arrebossats. Annexes a la capella hi ha una masoveria. Història Se'n conserva la següent cita del pioner de l'excursionisme Cèsar August Torras i Ferreri: Referències
Sant Francesc de Santpedor

Sant Francesc de Santpedor és una ermita del municipi de Santpedor (Bages). Data del segle xiii i és considerada una de les més antigues de Catalunya. Va ser edificada en honor de Sant Francesc d'Assís que segons la tradició, en el turó que ocupa l'ermita i que domina la plana bagenca, predicà quan seguia el Camí de Sant Jaume. És un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una petita capella d'una sola nau construïda sobre la base i el model d'una església anterior de la qual conserva la seva tipologia i estructura més essencial. L'església no té absis i la porta sobre el mur de llevant repetint un model usual a les portes romàniques tardanes del segle xiii, formada per grans dovelles amb una sola arquivolta. La nau és coberta per una volta de mig punt en el primer tram i per una volta ogival en el tram de l'altar. Situada dalt d'un turó és perfectament visible des de qualsevol lloc de Santpedor. Història L'església de Sant Francesc de Santpedor és documentada al segle xiii, concretament l'any 1240 en diferents deixes testamentaries. Sabem que a partir d'aquest segle l'església fou centre d'una gran devoció fomentada per les mateixes autoritats de la vila. L'any 1605 s'hi instal·là una comunitat de servites i una masia veïna (avui perduda) acullia al sagrista i regent de la capella. La devoció a Sant Francesc culminà l'any 1693 amb l'arribava a Santpedor dels frares franciscans que hi fundaren una casa conventual. L'any 1936 en destruí el retaule renaixentista i la imatge antiga d'aquesta capella. Referències