NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Capella de Sant Pelegrí (Vilafranca del Penedès)

La capella de Sant Pelegrí és un edifici de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Es conserven restes de l'antiga capella amb façana a la plaça Jaume I i amb mitgeres al Palau Reial i a la Capella dels Dolors. Té una nau rectangular, inicialment amb embigat a dues vessants sobre arcs diafragma apuntats (els únics que quedaven). Presenta un finestral romànic i una torre del segle xii que fa de fons a la capella. Història La Capella de Sant Pelegrí està situada al centre històric i monumental més important de Vilafranca. Es tracta de la capella del primitiu convent de la Santíssima Trinitat, construïda el 1334. El 6 d'octubre del 1934 va ser incendiada i només van quedar les arcades gòtiques i les parets laterals, consolidades el 1941. El setembre del 1965, Antoni Massanell va descobrir un finestral romànic i la torre del segle xii, probablement la torre Dela, a l'empara de la qual va formar-se Vilafranca. El 1982 la capella va passar a formar part del patrimoni del Museu i es va iniciar la seva restauració amb la col·laboració de la Caixa d'Estalvis del Penedès. Referències Enllaços externs Capella de Sant Pelegrí, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Capella de Sant Roc (Olot)

La capella de Sant Roc és un edifidi d'Olot protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És una capelleta situada damunt les Fonts que porten el seu nom, prop del riu Fluvià. Realitzada amb carreus i enguixada, disposa d'una sola nau, coberta a dues aigües, amb el campanar de cadireta col·locat damunt l'absis. Cal destacar el gran porxo d'estructura de fusta que cobreix la porta principal, d'estil neoclàssic, amb llinda que presenta esculpida la data de 1728. A cada costat hi ha una finestra amb reixa que permet veure l'interior i al damunt una bonica rajola amb la imatge del sant. Aquesta va ser canviada de lloc en algun moment, ja que algunes de les rajoles estan mal col·locades. Cromàticament predominen els colors blaus i taronges i està emmarcada per una sanefa de motius florals de colors verds i blaus que fou suprimida en la part superior i inferior. A la paret dreta de l'església s'hi va construir un petit contrafort durant les obres de restauració. La capçalera està formada per l'absis, damunt el qual es va aixecar un pis superior que servia d'habitatge i el campanar de cadireta amb la data 1723. La nau de la capella està coberta amb voltes d'aresta enguixades. L'altar està fet de rajoles vidriades, possiblement procedents de València. Està format per dos registres horitzontals i cinc verticals. Al damunt hi ha una fornícula, també vidriada, que guarda la imatge de la Verge. Els dos registres verticals situats als extrems dissimulen les portes que donen accés a la sagristia i al campanar. Als centrals hi ha l'altar, a la part baixa, fet de rajoles amb motius vegetals i a cada costat dos registres verticals amb motius florals i caps d'àngels. Als murs de la nau hi ha dos plafons més de ceràmica vidriada amb motius vegetals. Referències
Caputxins Vells

Els Caputxins Vells és un edifici que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès). Descripció Masia orientada est-oest, situada sota el Castellvell, planta rectangular i coberta a dues vessants. Té planta baixa, pis i golfes. Façana amb finestres i petits balcons amb llindes de pedra. Porta rectangular, senzilla, amb llinda de pedra i sense decoracions. A la banda del darrere, mur oest, hi ha una galeria amb pilastres de pedra, al mig de la qual hi ha un pou exterior amb corriola. Sota la galeria, un cobert també en pilastres de pedra. Les pilastres són llises, de quatre cossos i capitell sense decoració. A cada costat de la galeria, petits edificis annexos, adossats a la casa, que serveixen de pallissa i corral. Construcció: parament de pedres irregulars, excepte a les cantonades que són de pedra picada i escairades. Petit treball d'arqueria sota la teulada de la façana principal. Notícies històriques En aquesta casa s'hi establiren els Caputxins l'any 1582. Aquí la petita comunitat que hi vivia hi rebé la visita de Sant Llorenç de Brindisi. L'any 1619, es traslladaren al convent que s'havia edificat més a prop de la ciutat. L'any 1838, al final de la guerra de set anys, foren desallotjats pel baró de Meer. La segueixen anomenant la casa dels "Caputxins Vells". L'any 1878, el vicari general, Dr. Jaume Segarra, cedí el convent i l'església als Claretians. Referències
Casa Almeda

La casa Almeda és un edifici de Manlleu (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Correspon a les cases que els mestres de cases feren a principis del segle XX per encàrrec dels industrials, molts dels quals vivien al carrer del Pont, que comunica la ciutat antiga (Dalt Vila) amb el passeig del ter o zona industrial. Segueix la tipologia d'edificis urbans dels segles XVI-XVIII. Edifici de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha dues entrades. Una més gran de testera quadrada, utilitzada com a garatge; l'altra correspon a l'entrada principal; és de coberta recta amb decoració als brancals amb columnes de base llisa, fust amb sanefa de motius vegetals treballats en baix relleu, i capitells de volutes. La llinda presenta un fris amb sanefa central de motius vegetals i una flor al mig, coronat per un frontó circular treballat amb elements vegetals de baix relleu. Al primer pis s'hi obren tres finestres unides per una balconada amb barana de ferro forjat i al segon pis tres balcons col·locats simètricament sobre les obertures del primer pis. Una sanefa de rosetes treballades en baix relleu separa el primer pis del segon. Totes les finestres tenen a la llinda una fulla treballada en alt relleu, que és diferent al primer (punxeguda) del segon pis (arrodonida). Referències
Casa Andreu i Font

La Casa Andreu i Font és un edifici situat al carrer del Pont, número 6, del municipi de Manlleu, a la comarca d'Osona, Catalunya. Està inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de planta baixa i tres pisos. A la planta baixa hi ha tres portes de testera recta i la central més baixa (correspondria a l'entrada, mentre les altres serien els garatges o magatzems). El primer pis té una balconada que abasta tota l'amplada de la façana amb tres obertures, les llindes de les quals estan decorades amb motius florals de terra cuita. Al segon pis s'hi obren tres balcons situats simètricament a sobre dels finestrals del principal. Finalment, una sanefa de rosetes esculpides, separa el segon pis del tercer, que està format per tres finestres quadrades situades simètricament a sobre dels balcons dels altres pisos, i entre finestra i finestra trobem una columna adossada amb base i fust llisos. La façana està coronada per una cornisa de pedra envolada. tant els balcons com la cornisa estan decorats amb uns modillons en els que hi ha motius vegetals i geomètrics esculpits a baix relleu. Història És una de les cases construïdes per a industrials. Salvador Vinyals (1847-1926) fou un dels arquitectes més sol·licitats del seu temps, d'estil eclèctic i de vegades modernista. És autor de nombroses cases a l'Eixample de Barcelona i col·laborà amb altres arquitectes com Domènech i Estapà i Antoni Robert, entre d'altres. Referències
Casa Carvallo (Amposta)

La casa Carvallo és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici quadrangular de planta irregular amb dues seccions: un edifici de base rectangular i una part afegida pel costat esquerre de la façana principal, també de planta rectangular i més alta. Està situat a l'extrem d'una illa que dona a la plaça Cecília Carvalho. Té planta baixa i dos pisos, així com coberta plana. L'ordenació de la suposada façana principal, del carrer Elisa, és perfectament simètrica, sense comptar el cos afegit: hi ha una gran porta central d'arc rebaixat i una finestra a cada costat a la planta baixa; hi ha una finestra central i un balcó a cada costat, amb notable barana de ferro, als dos pisos superiors; una senzilla cornisa i una barana amb un entramat que envolta les tres façanes, fet de maons, coronen la façana. Els elements ornamentals damunt la barana són en forma de fulles. La façana lateral dreta presenta dues galeries amb cinc pilars de diferent gruix, amb el mateix tipus d'entramat de les baranes i els mateixos elements ornamentals de fulles a la barana superior. Història Fou construïda com a residència de la família Carvalho dins la propietat que tenien i on existien uns sequers d'arròs i altres espais per desenvolupar les feines relacionades amb el cultiu d'aquest cereal. El cos afegit per la part esquerra de la façana principal és obra del segle xx, anterior a la guerra civil. Referències
Casa d'Enric Ramon

La casa d'Enric Ramon és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici d'habitatges de planta rectangular irregular (quasi romboïdal). Està situat a l'extrem d'una illa, té planta baixa i un pis i la coberta és plana, amb un petit cos aixecat a la part interior del terrat. Agafant com a façana principal la que dona a l'avinguda Sant Jaume, presenta tots els elements, tant estructurals com ornamentals, que componen el conjunt, tot i que aquesta compta amb un element no regular, el mirador del pis situat a la cantonada i que agafa una part de la façana lateral dreta, i que està recolzat per una mena de gran mènsula circular profusament esculpida amb motius florals, flanquejada per dues mènsules. La planta baixa té una gran porta central amb un senzill emmarcament superior motllurat i acabat en punta, a més de la petita porta d'entrada al pis habitat. Al pis superior, a part del mirador hi ha dos balcons recolzats sobre mènsules i amb un notable emmarcament superior fet d'un arc quasi conopial amb esglaonament i una petita secció d'esgrafiats, tot coronat per una barana feta d'intercalar trams d'obra, amb mènsules, motllures i motius florals esculpits, i de reixat de ferro. La façana lateral dreta té quatre finestres a la planta baixa (dues cegues), i tres balcons al pis. La posterior té dues finestres i una porta i tres balcons. Història Construïda per l'empenta d'Enric Ramon, que anà a Amposta a treballar com a tècnic de molins i va comprar el solar on va construir la casa. A la planta baixa hi tenien les oficines, les bàscules i el magatzem de l'arròs blanc, o llotja, a més d'un magatzem per a l'arròs amb closca, deixant un espai intermedi per a la maquinària del molí a vapor. Així funcionà fins a la guerra civil. Els republicans en retirar-se van destruir les instal·lacions que, després de la guerra, van ser utilitzades com a magatzems d'arròs tant la llotja com els magatzems exteriors per ARDESA, fins als anys 60, i posteriorment es van llogar a la Cambra Arrossera i després la part de la llotja com a oficines de la Comunitat de Regants del Canal de la Dreta de l'Ebre. Actualment l'edifici resta desocupat. Referències
Casa de Fusta (Amposta)

La casa de Fusta és un edifici d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa prefabricada amb l'estructura un mig metre per sobre del terra gràcies a petits pilars de formigó; es compon de planta baixa amb porta central -amb un ràfec triangular de teula plana-, i escales d'accés. La teulada és a quatre vessants, de teula plana en forma d'escates de peix. L'interior està totalment revestit de fusta. Les finestres són quadrades emmarcades per una petita motllura de fusta per als dos pisos. Història L'any 1926 uns senyors benestants de Barcelona van fundar una societat de caça que, mitjançant un pagament d'arrendament i contracte per deu anys, adquiriren l'autorització necessària per caçar a la llacuna de l'Encanyissada. Com que necessitaven un habitatge per passar la temporada de caça, i el terreny no era seu, van fer portar la casa de fusta del Canadà, pel preu de 350.000 Ptes. La concessió fou renovada en períodes de deu anys, fins a l'any 1966. Durant la Guerra Civil fou habitada per la gent del delta cosa que garantí la seva conservació. L'any 1966 el "Ministerio de Cultura" -Patrimonio Forestal del Estado- va assumir la protecció de les llacunes i, al mateix temps, el patrimoni de la casa. L'any 1978 va passar a disposició de l'Estat, essent la Tancada i l'Encanyissada denominades "Coto Nacional del Delta del Ebro", l'encarregat d'elles fou la ICONA. L'any 1980 passà a mans de la Generalitat, dins del Departament d'Agricultura, Ramaderia i Pesca (Medi Natural) i l'any 1986 passà a responsabilitat del Parc Natural del Delta de l'Ebre. L'actual Museu fou iniciat per l'avi Martí, pertanyent a una família que des de fa tres generacions s'ha encarregat del manteniment i la vigilància de l'indret. Actualment acull el Centre d'Informació del Parc Natural del Delta de l'Ebre i en una de les estances un museu ornitològic, amb 182 exemplars de 134 espècies diferents. Al davant hi ha una torre d'observació per veure la bassa de l'Encanyissada. Referències Enllaços externs «Casa de Fusta». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Casa de la Vila (Vilafranca del Penedès)

La casa de la Vila és un edifici de Vilafranca del Penedès (Alt Penedès) protegit com a bé cultural d'interès local. Està situat a la Plaça de la Vila, al costat del Palau Macià. Descripció L'edifici està situat al centre de la vila, en la zona més terciaritzada. Té un notable valor arquitectònic i representatiu. És una construcció entre mitgeres d'origen gòtic, amb planta baixa i dos pisos. Fa cantonada amb el carrer de Santa Maria. La façana principal, a la plaça de la Vila és d'un modernisme academicista. La façana lateral presenta finestrals i gàrgoles, de caràcter gòtic. Hi ha un pati interior actualment cobert, amb escalinata i galeries amb arcs de mig punt. Hi ha gàrgoles situades a la façana lateral, entre les finestres del pis superior, esculpides en forma d'àguiles amb les ales plegades i el bec obert, però on raja l'aigua de les pluges. L'àguila té una simbologia múltiple i apareix en profusió des del començament de l'art fins als nostres dies, tenint un lloc important en la decoració i en la iconografia gòtica. A la sala de Sant Ramon o sala dels Canaris hi ha uns murals combinant pintura policroma i esgrafiat on es representen una colla de temes relacionats amb la Vila i amb el Penedès. Primerament, el mercat de Vilafranca amb les pageses a les parades de terrissa, aviram i roba; les compradores i les botigues (pastisseries i bodegues). En segon lloc, el camp, amb la verema, els veremadors, els ceps i el carro tirat pel cavall, una noia amb flors i fruites i un segador fent la migdiada voltat d'espigues de cereals. En tercer lloc, la representació de la Vila, amb muralles, voltada d'elements simbòlics de les poblacions més properes: Martorell, Berà, Montserrat. Finalment, l'estrella dels vents, amb una mostra del bon temps i de la pluja. Foren realitzades per Pau Boada i Mercader. Història L'edifici de la Casa de la Vila és d'origen gòtic. Al segle xiv era, probablement, palau d'en Bernat Pellicer, del que parlen les cròniques de la cancelleria de Jaume II. El 1559 l'Ajuntament va adquirir l'edifici a un tal Pubill Jaunot Caldés, pel preu de 280 lliures barcelonines. El 1604 s'hi van fer les primeres reformes, i a partir d'aquesta data ha estat objecte de diverses obres d'ampliació i condicionament. El 1912 es va fer la façana actual, d'acord amb el projecte de l'arquitecte Eugeni Campllonch. L'any 1965 es va fer la restauració de la façana lateral i es van descobrir interessants elements gòtics (finestral, i arcs a la planta baixa). Referències Enllaços externs Casa de la Vila, fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès

La Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental) és inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta baixa i un pis, situat a la plaça de Francesc Layret, amb coberta de teula a dues vessants. La façana principal, de composició simètrica, té a la planta baixa un porxo d'accés d'arcs de mig punt, amb tres portes allindanades. Al pis hi ha una terrassa amb balustrada, amb tres obertures que mostren esgrafiats al voltant. La façana es completa amb un escut de la vila, situat al damunt de la finestra central, fet de rajola i emmarcament esgrafiat, amb el lema Facta non verba. El coronament és mixtilini. El conjunt mostra diverses ampliacions. Història La primera casa de la vila de Cerdanyola del Vallès va instal·lar-se en una casa del carrer de Sant Ramon nº 57, bastida durant la segona meitat del segle xix. Posteriorment, l'any 1922, es va construir el nou edifici de l'Ajuntament. Referències Enllaços externs Casa de la Vila de Cerdanyola del Vallès Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Casa de la Vila de Sitges

La casa de la Vila de Sitges és un edifici de Sitges (Garraf) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La casa de la Vila és al punt més alt de Sitges on abans hi ha hagut el castell. És un edifici aïllat, de planta baixa, pis i golfes. Les quatre façanes es van decorar seguint l'estil gòtic civil català, si bé la principal és molt més complexa. Aquesta façana és de composició simètrica, amb un cos central ressortint. Té a la planta baixa tres obertures d'arc de mig punt que donen accés a un ampli vestíbul i una finestra a banda i banda. Al primer pis hi ha un balcó corregut amb barana de pedra, amb tres obertures rectangulars, i un balcó sense volada a cada costat. Les obertures de les golfes són rectangulars i de dimensions més petites. El cos central s'acaba a la part superior amb cinc finestres d'arc carpanell i coronament esglaonat, amb motius neogòtics. Història El primer projecte de la casa de la vila, degut a Adrià Casademunt, data del 1870, quan l'Estat cedí a la corporació municipal el terreny que ocupava el castell. No fou, però, fins al 25 d'agost del 1888 quan es començà a bastir sota la direcció de l'arquitecte Salvador Vinyals, que també realitzà el projecte encarregat per l'Ajuntament el 15-5-1879 i aprovat el 8-10-1883. El 2015 la façana i una de les parets van subir una restauració. Referències
Casa Doctor Vinyes

La Casa Doctor Vinyes o Can Peix és una obra del municipi d'Anglès inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici de planta irregular que consta de planta baixa, primer pis i altell. Tot i que s'observen diversos nivells de cobertes, en essència l'immoble està cobert per una teulada a dues aigües de vessants a façana. Destacar en aquest sector la presència d'un ràfec molt accentuat, el qual sobresurt i emergeix bastant respecte a la façana. L'immoble es troba clarament associat als postulats noucentistes com així ho acrediten diverses solucions formals i ornamentals repartides especialment per tota la façana principal: des de les mènsules de pedra les quals sobresurten del mur i que contenen tant el nom de l'edifici com motius pisciformes; passant per la creació de nombrosos jocs estético-visuals -mitjançant la combinació de diversos elements com ara el cromatisme verd- que trenquen la uniformitat de l'arrebossat; fins a arribar al gust per les formes ondulades i corbades de les finestres. Referències
Casa Doctor Vinyes

La Casa Doctor Vinyes o Can Peix es una obra del municipio de Anglés (provincia de Gerona, Cataluña, España) incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. El Doctor Ramón Vinyes era el presidente del Centro Catalanista de Anglés.​ Descripción Se trata de un edificio de planta irregular que consta de planta baja, primer piso y altillo. Aunque se observan varios niveles de cubiertas, en esencia el inmueble está cubierto por un tejado a dos aguas de vertientes a fachada. Destacar en este sector la presencia de un alero muy acentuado, el cual sobresale y emerge bastante respecto a la fachada.​ El inmueble se encuentra claramente asociado a los postulados novecentistas como así lo acreditan diversas soluciones formales y ornamentales repartidas especialmente por toda la fachada principal: desde las ménsulas de piedra las que sobresalen del muro y que contienen tanto el nombre del edificio como motivos pisciformes; pasando por la creación de numerosos juegos estético-visuales, mediante la combinación de varios elementos como el cromatismo verde-que rompen la uniformidad del revoque; hasta llegar al gusto por las formas onduladas y curvadas de las ventanas.​ Se puede inscribir dentro de la corriente modernista de influencia europea, como la mayor parte de la obra de Rafael Masó durante la primera década del siglo XX. Referencias Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Casa Doctor Vinyes. Enlaces externos
Casa Dot (Manlleu)

La casa Dot és un edifici de Manlleu (Osona) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici de planta baixa i tres pisos. El primer pis està format per dues finestres que estan unides per un balcó que es projecta en fora en el seu tram central, entre finestra i finestra. Al segon pis, simètricament a les finestres del primer pis, s'obren dos balcons simples. Les llindes de les finestres estan decorades amb unes franges en relleu decorades per esgrafiats i unes petites mènsules a manera de capitells esculpits en pedra. Al pis superior s'hi obre una porxada formada per dues finestres d'arcs carpanells rebaixats i amb una línia de balustres treballades a la part inferior (sota l'ampit). El ràfec de la teulada està format per llates de fusta i enrajolat en els espais intermedis, acabant amb un ràfec de fusta adossat de formes ondulants i continu. En els esgrafiats es representa una exaltació de la natura: en una escena es representa un nen que menja raïm, a altre un nen contempla un ocell, a altre el nen amb una aixada i una falç a cada mà i, per acabar, un pagès que treballa la terra. Història L'edifici conserva l'estructura d'una casa unifamiliar del segle xviii, organitzada en dos pisos; en el principal, la sala, i a la planta baixa (actualment remodelada) l'entrada gran pels carros. Al pis superior, la porxada, que tenia funcions d'assecador. Fou construïda per Lluís Coll i Espadaler, mestre d'obres de Manlleu. Referències
Casa Escrivà de la plaça de l'Ajuntament (Amposta)

La casa Escrivà és un edifici d'habitatges d'Amposta inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici d'habitatges de planta pentagonal irregular. Està situat a l'extrem d'una illa, i és de planta baixa i quatre pisos i la coberta plana. A les altres façanes vistes, agafant com a principal la de la plaça de l'Ajuntament, presenta pràcticament els mateixos elements, tot i que amb distribució diferent, sobretot a les façanes dels carrers Sant Joan i Àfrica, organitzades asimètricament. La façana de la plaça de l'Ajuntament és perfectament estructurada d'acord amb un eix central de simetria i en funció de cinc registres horitzontals: gran portalada amb arc rebaixat, encoixinat de poc volum i pedres cantoneres a la planta baixa; tres balcons, el central més gran, amb emmarcaments senzills i mènsules esculturades per als tres primers pisos superiors; cinc finestres agrupades a l'últim pis (dues cegues); cornisa senzilla i barana d'obra. Història L'edifici va ser dels primers edificis d'Amposta edificat per un arquitecte amb plànols. Durant la guerra civil tenia un niu de metralladores a la terrassa. Sempre ha mantingut la mateixa estructura i les remodelacions exteriors han estat mínimes. Referències