NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Capella del Mas de l'Orobió

La Capella del Mas de l'Orobió és una obra de Tarragona protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Capelleta exempta i aïllada de tipus familiar que abans es podia associar al mas del mateix nom, del qual ja no es conserva res en alçada. Es troba en un solar situat darrera els últims blocs del barri de Parc Riuclar. És de reduïdes dimensions, te planta rectangular i coberta a doble vessant. A la façana es conserven elements arquitectònics que la identifiquen amb el neogòtic. Està construïda amb maçoneria i arrebossada. Referències
Ajuntament de Castellnou de Seana

L'Ajuntament de Castellnou de Seana és una casa consistorial eclèctica de Castellnou de Seana (Pla d'Urgell) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de dues plantes; construït amb pedra i morter. A la planta baixa hi ha una portalada gran de tres arcades damunt de la qual hi h una balconada. Al frontispici hi ha, en pedra, l'escut de la vila. Història Fou construït inicialment com a centre cultural del poble. Referències
Casal Municipal de Miralcamp

El Casal Municipal de Miralcamp és una obra de Miralcamp (Pla d'Urgell) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Història Entre 1957-58 la gent del poble de Miralcamp va reivindicar la necessitat de tenir un lloc que fos punt de trobada per a tothom. Des del casal es van potenciar les sardanes, el teatre, els pastorets, el cinema i altres activitats. Referències
Docs (Lleida)

El Docs és una obra de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Magatzem de planta lliure amb coberta de voltes de quatre punts, estructura metàl·lica amb pilars de ferro colat, bigues de gelosia en aspa i voltes de rajola. façana amb paredat de pedra i obertures remarcades amb maó massís. Història Modificació d'obertures en façana. Referències
Antiga hisenda (Lleida)

L'Antiga hisenda és una obra de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici públic en cantonera, inclòs dins la trama de l'eixample, enfront del nucli antic. De planta baixa sobre-alçada, amb tres nivells i terrassa, construït amb pedra, formigó armat i fàbrica de maó. Coberta a la catalana i composició simètrica amb frontó, donant prioritat a la façana de la plaça de Sant Francesc. Història A la postguerra hi fou afegida una planta d'alçada. Referències
Mercat del Pla

El Mercat del Pla és una obra noucentista del centre històric de Lleida protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici de servei, aïllat, d'una nau rectangular amb una sola llum i semisoterrani. Accés pels testers salvant problemes de nivell. Façana amb sòcol de pedra suportant pilars d'obra vista embeguts a la parets arrebossada. Finestrals allargats. Interior completament lliure. Compta amb un soterrani. Història Està situat on hi hagué les casernes militars que ocupaven l'emplaçament de l'antiga universitat. L'edifici va cessar com a mercat municipal el 2003. El 2006 es va projectar adequar-lo com a supermercat i galeria d'art, però l'empresa adjudicatària hi va renunciar. El 2014 va obrir com a outlet de moda i amb botigues efímeres en solars propers, però va tancar el 2017. Referències
Casa Cros

La Casa Cros és una obra noucentista de Lleida (Segrià) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici d'habitatges en cantonera, amb façana a tres carrers, amb planta baixa, entresol, cinc pisos i terrassa. Sòcol de planta baixa i pis. Escala central distribuint els habitatges en cada nivell, celobert, i balconades amb balustrades de ferro forjat. Referències
Ca Poldo (Corbera d'Ebre)

Ca Poldo és una obra de Corbera d'Ebre (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de forma poligonal irregular, de planta baixa, dues plantes i golfa. Rehabilitada íntegrament els últims any resta en molt bon estat de conservació, excepte la coberta és de fibrociment. L'estructura de la planta baixa és de carreus i d'arc apuntats i les entrades són mitjançant arcs de mig punt. Referències Enllaços externs «Ca Poldo». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Santa Bàrbara d'Horta de Sant Joan

Santa Bàrbara d'Horta de Sant Joan és una ermita d'Horta de Sant Joan (Terra Alta) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Només resten dos panys de paret, feta de maçoneria de baixa qualitat, en molt mal estat de conservació. La planta és rectangular i de petites dimensions, tot ocupant l'estreta roca que corona la muntanya. Un grup de xiprers voreja el darrer tram del camí que hi duu. Referències
Capelleta del Remei (Alcanar)

La Capelleta del Remei és una obra d'Alcanar (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Petita capella de camí, està ubicada a la carretera d'Ulldecona, a l'endret on arrenca el camí que va al Santuari del Remei. De planta quadrada amb teulada a quatre vessants feta amb teules vidriades, només té una obertura -una finestra- amb arc de mig punt i una reixa, a la part anterior. A l'interior hi ha una imatge de la Mare de Déu. Obra senzilla, de caràcter popular, està feta de maçoneria, arrebossada i emblanquida. Història La tradició diu que els canareus (gentilici d'Alcanar) s'hi aturaven i hi resaven una Salve tot traient-se el barret. També era costum -i encara ho és- deixar-hi rams de flors boscanes o d'espígol, farigola o romaní. L'estil classicitzant i alhora popular que té ens impedeix datar-la amb precisió; tot i això ens arrisquem a dir que deu ser del segle xix, encara que també podria ser del xviii. Referències Enllaços externs «Capelleta del Remei». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Institut Ramon Berenguer IV

Institut Ramon Berenguer IV és una obra d'Amposta (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici d'una sola alçada articulat en forma d'H, que dona com a resultat un conjunt d'espais diferenciats, seguint, però, un endreçat esquema funcional. La forma en H permet dividir el programa funcional per zones, ben il·luminades i ventilades. El cos central conté un pati central que fa de distribuïdor i il·lumina tot el vestíbul. Els braços més llargs es destinen a aules i els més curts acullen les dependències comunes. Els accessos i els espais que s'allarguen a banda i banda s'organitzen a l'àrea central administrativa. Tot I 'edifici està revestit amb estuc, trencat puntualment per murs de paredats de pedra del lloc. Les cobertes expressen l'estructura funcional de l'edifici i determinen la seva imatge fabril: les que il·luminen tallers i laboratoris estan formades per dents de serra; aquelles que cobreixen les aules teòriques són a dos aigües, de vessants desiguals; i les de la resta de dependències són planes. Història El projecte original correspon a un Institut Laboral, un pla de desenvolupament iniciat durant el franquisme pel Ministerio de Educación Nacional. Referències
Cementiri municipal de la Sénia

El Cementiri municipal de la Sénia és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Recinte rectangular delimitat per un mur de maçoneria d'uns 3 m d'alçada. Dues portes d'accés, la principal portalada de totxo i maçoneria emblanquinat emmarcant una obertura d'arc apuntat, un segon accés més senzill dona a l'antic cementiri civil. A l'interior, seguint l'eix longitudinal que marca la porta principal, hi ha la capella, rectangular i molt senzilla; la seva façana i la portalada esmentada d'accés es podrien relacionar estilísticament amb el corrent italianitzant classicista que influí sobre el noucentisme. La façana de la capella està formada per una alta porta d'arc de mig punt amb emmarcament de pedra, un òcul a sobre i un ràfec superior en forma de cornisa reflectint la forma de la teulada a dos vessants. Com a remat una mena de petxina amb senzilla creu a sobre. Història L'única referència que es coneix és la data de 1926, a la porta de l'antic cementiri civil. Cementiri civil i religiós funcionen indistintament com a cementiri municipal i s'ha eliminat la part del mur que els separava. L'antic cementiri s'ubicava allí on ara hi ha l'escorxador, en el lloc conegut com "La Clotada", ja dintre el nucli urbà. Referències Enllaços externs «Cementiri municipal de la Sénia». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Mare de Déu de Pallerols (la Sénia)

Mare de Déu de Pallerols és una obra de la Sénia (Montsià) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Capella-pedró considerada ermita del poble, en el cim de la muntanya de Pallerols, on es venera la imatge de la Mare de Déu del mateix nom. Construcció popular molt simple, formada per un pilar de maçoneria emblanquinat d'uns 2 metres d'alçada i 50 cm de costat, a sobre del qual hi ha una petita capella de paret de 40x40 cm. i coberta a dues vessants de rajola de terrat per aixoplugar la imatge de la Verge. De la base del pilar neix una font natural. De l'any 1975 ençà la parròquia hi ha fet obres de millora, protegint la capella amb un cobertís a manera de baldaquí i construint a prop un berenador. Història L'origen de la veneració a la Verge de Pallerols al poble sembla que es remunta al segle xviii, quan es van escriure els goigs dedicats a ella. La capella-pedró però no fou aixecada fins a 1942-43. Hom creu que abans hi havia simplement la imatge de la Verge sobre la font. Pel que fa a les imatges, es té notícia de cinc, dues d'elles destruïdes amb la Guerra Civil; la més moderna, esculpida per Bach-Esteve de Tarragona i beneïda el 1963, es troba a la capella que hi ha dedicada a la Verge a l'església parroquial. La festa de Pallerols abans celebrada dintre les festes majors ha vist un ressorgiment d'ençà que el 1954 es va traslladar alt tercer diumenge de setembre; aquest dia hom engalana els carrers pels que passa la processó amb catifes de serradures pintades fent dibuixos, el diumenge abans es va en romeria fins a l'ermita. Referències Enllaços externs «Mare de Déu de Pallerols». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Can Pineda (masia de Mataró)

Can Pineda és una obra de Mataró (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Torre de planta baixa i dos pisos amb annexa posterior, transformada i desfigurada per diverses intervencions. S'observa l'escalinata d'accés i el gran porxo corbat de planta baixa, aguantat per bigues i revoltons i columnes d'ordre clàssic. Destaca la utilització de balustres en les baranes i acroteris. El conjunt es completa amb un jardí amb recorreguts geomètrics formats per arbusts sobre un tapis de gespa, del que sobresurten xipres i palmeres. Està ordenat a partir d'un eix central alineat respecte a un sortidor i l'escala d'accés a la torre. Referències
Deltebre

Deltebre ist eine Gemeinde im Nordosten Spaniens. Geographie Geographische Lage Die Gemeinde liegt in der Provinz Tarragona in der Autonomen Gemeinschaft Katalonien. Sie ist die größte Gemeinde im Ebrodelta. Nachbargemeinden Als Nachbargemeinden Deltebres sind L’Aldea, Amposta, L’Ampolla, Camarles und Sant Jaume d’Enveja zu nennen. Geschichte Die Gemeinde entstand 1977 aus den ehemals zu Tortosa gehörenden Ortschaften Jesús i Maria und la Cava. Sehenswürdigkeiten Kanalbrücken Ponte dels Moros oder Ponts del Rei Söhne und Töchter Román Casanova Casanova (* 1956), katholischer Geistlicher und Bischof von Vic Weblinks Tourismusinformationen über Deltebre Ajuntament de Deltebre auf Katalanisch Informationen der Generalitat de Catalunya auf Katalanisch Informationen des Institut d’Estadística de Catalunya auf Katalanisch Einzelnachweise
Deltebre

Deltebre (Catalan pronunciation: [delˈteβɾe]) is a municipality in the comarca of the Baix Ebre in Catalonia, Spain. It was created in 1977 when the communities of Jesús i Maria and la Cava seceded from the municipality of Tortosa. It has a population of 12,041 (register office, 2025) . The municipality occupies much of the northern half of the Ebre Delta, on the left bank of the river. The cultivation of rice and tourism are the major industries. The T-340 road links the municipality with Tortosa and the rest of the comarca, while barges cross the river to Sant Jaume d'Enveja. Twin towns Reinosa, Spain References Panareda Clopés, Josep Maria; Rios Calvet, Jaume; Rabella Vives, Josep Maria (1989). Guia de Catalunya, Barcelona: Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3 (Spanish). ISBN 84-87135-02-1 (Catalan). External links Official website (in Catalan) The municipality and tourism board Government data pages (in Catalan)
Deltebre

Deltebre est une commune de la comarque du Baix Ebre dans la province de Tarragone en Catalogne (Espagne) Ce lieu est très particulier puisqu'il s'agit en fait d'un delta, l'endroit où l'Ebre, le principal fleuve espagnol, se jette dans la mer méditerranée (d'où le nom de Deltebre). Géographie Deltebre est localisée entre Barcelone et Valence à proximité de la ville de Tortosa, dans le sud de la province de Tarragone, la partie sud de la Catalogne. En dehors des habitations, le delta ressemble à un grand marais cultivé en rizière sur des centaines d'hectares, avec de nombreux canaux. Il y a également des plages (Riumar, La Marquesa...), des lagunes typiques, un port et l'embouchure. Historique Les premiers habitants dans le delta auraient été les musulmans et, à priori, les premières véritables habitations remonteraient au XVIIIe siècle. Le "noyau historique" se crée autour de l'église de San Miguel de la Cava construite en 1818. Deux bourgs principaux se dégagent dans le delta : la Cava et Jesús i Maria. Puis le delta s'est développé, notamment avec la culture du riz depuis la fin du XIXe siècle à l'époque de la construction du canal de l'Ebre. À l'origine, le delta de l'Ebre, y compris les 2 villages (La Cava et Jesús i Maria) faisait partie de Tortosa, la ville voisine. Mais ces deux communes se sont séparées de Tortosa en 1977. Peu après, La Cava et Jesús i Maria se sont réunies en Deltebre en 1981, qui est donc comparable à un regroupement de commune, un arrondissement ou plutôt un canton en France. Le parc naturel du delta de l'Èbre est créé en 1983. Économie Hormis les services présents dans les bourgs, la quasi-monoculture du riz (une coopérative est d'ailleurs créée en 1955) est presque emblématique de Deltebre même s'il y a encore quelques "huertas". Le tourisme est également prégnant avec le parc naturel du delta de l'Èbre (delta del Ebro, parc de 7800 ha) dans l'une des plus grandes zones humides d'Europe avec une très grande richesse écologique (faune et flore). Les activités liées au tourisme (restaurants, locations, promenade fluviale, visite de l'embouchure, plage...) sont donc très importantes pour Deltebre. La pêche est aussi encore pratiquée. Notes et références Voir aussi Article connexe Comarque : Baix Ebre Lien externe Site de la mairie de Deltebre Portail de la Catalogne
Deltebre

Deltebre település Spanyolországban, Tarragona tartományban. Deltebre Sant Jaume d’Enveja, Amposta, L'Aldea, Camarles és L'Ampolla községekkel határos. Lakosainak száma 12 041 fő (2025). Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Deltebre

Deltebre è un comune spagnolo di 10 478 abitanti situato nella comunità autonoma della Catalogna, nella provincia di Tarragona. Il suo nome deriva dal fatto che il comune è situato all'interno del delta del fiume Ebro (in catalano Ebre). Risicoltura Il comune, assieme all'intera zona del «Delta del Ebro», è noto per la risicoltura. La coltivazione del riso nella zona del Delta dell’Ebro è una coltura tradizionale, strettamente legata alla formazione e alla trasformazione fisica e geologica del Delta dell’Ebro. Numerosi scritti testimoniano il vincolo esistente tra la risicoltura tradizionale e la zona del Delta dell’Ebro. Tra questi, va ricordata l’opera Geografía de Catalunya [Geografia della Catalogna] di Lluís Solé y Sabaris (1958), in cui si scrive «en el siglo XV tenemos noticias de unos intentos de cultivo de arroz en el Delta del Ebro, sin embargo el máximo desarrollo de este cultivo llegó en el siglo XIX». Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Deltebre Collegamenti esterni Sito ufficiale, su deltebre.cat. (CA) Deltebre, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Deltebre

Deltebre is een gemeente in de Spaanse provincie Tarragona in de regio Catalonië met een oppervlakte van 106 km². Deltebre telt 11.544 inwoners (1 januari 2016). Demografische ontwikkeling Bron: INE; 1991-2011: volkstellingen Opm.: Voor 1977 behoorde Deltebre tot de gemeente Tortosa
Deltebre

Deltebre (em catalão e oficialmente) ou Deltebro (em castelhano) é um município da Espanha na comarca do Baixo Ebro, província de Tarragona, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 107,4 km² de área e em 2021 tinha 11 539 habitantes (densidade: 107,4 hab./km²). Demografia Referências
Дельтебре

Дельтебре (исп. Deltebre) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Таррагона в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Баш-Эбре. Занимает площадь 107,4 км². Население — 12098 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Официальная страница Información turística Datos estadísticos
Lac de Baish

El lac de Baish és un llac glacial que es troba a la conca occidental del Circ de Saboredo, al vessant nord del Pirineu. La seva altitud és 2.267 metres i la seva superfície és de 2,70 hectàrees. Forma part de la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, i pertany al terme municipal d'Naut Aran a la Vall d'Aran. Dintre de les obres que l'empresa Sociedad Productora de Fuerzas Motrices va fer per ampliar la conca de captació d'aigua de la central d'Arties, va construir en els anys 60 del segle XX una canalització soterrada el connecta amb l'estanh Obago del Circ de Colomers. Per la seva riba septentrional discorre el sender de carros de foc entre el refugi de Saboredo i el refugi d'Amitges. Està situat a 300 metres a l'oest del refugi de Saboredo. L'emissari del Lac deth Miei desaigua en el Lac de Baish, i les aigües d'aquest van a raure al barratge de Saboredo, situat a la pleta de Saboredo. Referències
Plaça d'Ocata

La plaça d'Ocata és una plaça del Masnou (Maresme) situada al barri d'Ocata. Fou l'emplaçament d'un dels mercats de la vila: el mercat d'Ocata. L'altre era el mercat del Masnou i es trobava a la plaça del Mercat Vell. Les primeres gestions per a la seva obertura comencaren l'any 1853 i les obres de la carnisseria i peixateria queden enllestides el 1873, obra de l'arquitecte Leandre Serrallach. L'any 1873 rebé el nom oficial de plaça d'Ocata. Anteriorment s'havia anomenat també plaça de Fontanills, de Sant Jaume o de Santa Anna. Durant la Segona República es va dir plaça de Pi i Margall i en època franquista plaça General Sanjurjo. El 22 d´octubre de 1989 a la plaça d'Ocata va morir Ramon Trias Fargas, primer president de Convergència Democràtica de Catalunya, d'un atac de cor mentre feia un míting electoral. Al lloc del fet s'hi va construir un monòlit en recordança. A la plaça, s'hi troba l'accés a les mines d'aigua Cresta i Malet i al refugi antiaeri que es va construir durant la Guerra Civil aprofitant la infraestructura de les galeries subterrànies. L'any 2019 antiga carnisseria de la plaça es va rehabilitar com a centre d'interpretació de la mina d'aigua. A la plaça també hi ha la casa catalogada com a Bé Cultural d'Interès Local anomenada casa a la plaça d'Ocata. En els darrers temps la plaça d'Ocata ha esdevingut un lloc de trobada i de celebració d'actes socials i culturals del municipi. L'any 2020 per commemorar el centenari del naixement del pintor Pere Pujadas Roig es va estrenar una foto vídeo novel·la de set capítols anomenada Plaça d'Ocata, dirigida per Joan Casellas i Victòria Pujadas. Referències
Parc d'Europa

El Parc Europa d'Almacelles és una gran zona verda ubicada en aquest municipi de la comarca del Segrià i concebuda com a espai d'esbarjo i cultura. Fou inaugurat el 25 d'octubre de 2012, i té una superfície de 25.000 m², amb un llac que n'ocupa 3.000, organitzats en 12 zones que ofereixen un recorregut per la història europea des de la prehistòria fins a l'actualitat. Es va construir a partir del projecte del paisatgista Fabián Asunción. La inauguració fou presidida per l'ex-director general adjunt de la UNESCO, Federico Mayor Zaragoza. El projecte cultural fou encarregat als sociòlegs Pep Mòdol i Albert Balada. En cada parada s'hi troba una escultura o balisa de ferro amb informació que permet conèixer l'època a la que fa referència. Es va preveure que en un futur tingués una rèplica del teatre grec d'Epidaure amb capacitat per a 300 persones. El febrer de 2019 s'hi va inaugurar el Parc Escultòric Alma (o Alma Parc), amb 12 escultures monumentals contemporànies cedides per autors nacionals i internacionals i que es va complementar amb 22 peces més de petit format exposades al Museu d'Arquitectura Josep Mas i Dordal. La inauguració va anar acompanyada de la celebració del primer Congrés Internacional d'escultura monumental Alma 2019. Les escultures s'hi estan un mínim d'un any, i es van renovant totalment o parcialment en les successives edicions anuals del parc escultòric. La segona edició va comptar amb la visita de l'escultor Eduardo Chillida Belzunce, fill del conegut escultor basc Eduardo Chillida Juantegui. En l'edició de 2021 s'hi van afegir 16 escultures monumentals addicionals, que es van sumar a les 22 que hi havia encara de les edicions anteriors, sumant un total de 38 peces. Al Parc Europa també hi tenen lloc esdeveniments lúdics i culturals com el festival Dreamland, que coincideix amb la Diada d'Europa, el Festival Català-Occità a les Terres de Ponent o la FestOktobeer. Referències
Estació del Nord (Barcelona)

Estació del Nord egy 1862-ben megnyitott vasútállomás a Spanyolországban található Barcelónában. Az állomást 1972-ben bezárták, azóta buszállomás működik benne. Nevezetességek az állomás közelében Külső hivatkozások A buszállomás hivatalos oldala Archiválva 2018. szeptember 21-i dátummal a Wayback Machine-ben A sportcentrum hivatalos oldala