NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Vicenç de Fontanelles

Sant Vicenç de Fontanelles és una obra del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una església Romànica d'una sola nau, coronada per un absis semicircular, gairebé de la mateixa amplada i tan alt com la nau; l'església no té cap tipus d'ornamentació i les obertures es reparteixen, una al bell mig de l'absis, de doble esqueixada i d'arc de mig punt adovellat, i la porta (avui tapada) al mur de migdia, d'arc de mig punt adovellat. El mur frontal és d'època moderna, amb la porta nova de l'any 1950. L'aparell és format amb carreus col·locats en filades horitzontals. Història L'església de Sant Vicenç de Fontanelles, situada prop del Mas Fontanelles es trobava dins l'antic terme del castell de Castellfollit. L'any 1172 és documentada una deixa testamentària per l'obra de Sant Vicenç. A partir del segle xiii s'esmenta sempre com a Sant Vicenç de Fontanelles. No passà mai de ser una simple capella i avui no té culte. Referències
Santa Cecília de Grevalosa

Santa Cecília de Grevalosa és una església del municipi de Castellfollit del Boix (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció De l'edifici originari romànic en resta ben poca cosa: fragments de paret i el portal, emparedat, de mig punt i adovellat. Es creu que la primitiva construcció devia ser una senzilla capella d'una sola nau amb absis. L'entrada principal es troba a ponent, on s'obre una porta d'estructura rectangular allindanada, que porta la data de 1621. Sobre aquesta hi ha un petit ull de bou. Culmina la façana un senzill campanar d'espadanya. L'església és d'una sola nau, de planta rectangular amb transsepte, coberta amb volta de totxo i uns arcs de reforç d'aquesta, que es recolzen sobre mènsules. Una motllura de guix recorre tota la part alta de la nau. A la capçalera hi ha un retaule de Sta. Cecília, Sant Isidre i Sant Marc. L'aparell és obrat amb carreus regulars, ben tallats i col·locats a trencajunt. Història L'església es trobava dins l'antic terme del castell de Grevalosa. El lloc de Grevalosa és documentat des del 955. L'església apareix documentada pels volts de 1154, data en què consta com a parròquia de Gravalosa. El 1295 es documenta l'església de Sta. Cecília de Gravalosa i el seu cementiri. Es creu, però, que és anterior, perquè en una època incerta, segurament anterior al 1140 aquesta església fou donada al monestir de la Portella. La funció de parròquia la perdé al segle xix, quan fou unida a la parròquia de Castellfollit del Boix. Actualment la capella resta sense culte i queda força allunyada del poble de Castellfollit. Per visitar-la cal demanar les clau al mossèn de l'església parroquial de Sant Andreu de Maians. Referències
Santa Maria de Gaià

Santa Maria de Gaià és una obra del municipi de Gaià (Bages) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de tres naus amb la façana principal orientada a ponent i amb un gran campanar de planta quadrada adossat al mur de tramuntana i que en la seva part baixa origina una de les naus laterals de l'església. Coberta a doble vessant, el carener és perpendicular a la façana on s'obra un òcul i s'organitza la façana amb una porta amb grans dovelles i coronada per un frontó triangular. Història Els orígens de l'església de Santa Maria de Gaià, són tan antics com el mateix "Castrum Gailani" del s.X. No en queden restes d'aquesta primera edificació, però la documentació ens en parla. Durant el s.XII sabem que l'església de Gaia tenia com a sufragànies a Sant Miquel de Terradelles i a St. Esteve de Vilaramó. L'actual església fou bastida l'any 1694 en un moment de gran prosperitat en el camp català; a Gaia es construïren moltes masies i s'ampliaren d'altres en aquesta època. Prop de l'església s'aixeca el gran casal barroc de la Rectoria, amb decoració d'esgrafiats a les façanes. Referències
Ca n'Esteve (Cervelló)

Ca n'Esteve és una masia situada a Cervelló (Baix Llobregat), catalogada com a bé cultural d'interès local. Història El llinatge dels Bruguera s'hi va mantenir des dels segles xvii-xviii fins que la pubilla Anna Bruguera i Vilanova es casà amb el militar Benigno de Salas y Carbajo. El seu net va vendre la masia a Ramón Roy Tremosa, un professional del gremi de l'hostaleria, que la va convertir en un restaurant. L'any 1936, la finca fou saquejada i es va fer malbé el mobiliari i l'arxiu documental de la família. Descripció Es tracta d'una masia molt reformada, de planta quadrada amb construccions annexes. L'edifici principal és de tres plantes, amb un pati interior i una escala senyorial amb graonada de pedra. El carener dels vessants mira a migjorn, on té més aspecte de fortalesa que de masia rural. A nord i llevant disposa dels edificis annexos destinades als afers agrícoles. Avui dia està tot adaptat per la seva funció de restaurant. El conjunt sobrepassa els 600m². Referències
Can Dispanya

Can Dispanya és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un conjunt de dues masies i una construcció externa, situada prop de l'antic monestir de Sant Ponç. La planta és irregular i també les cobertes que presenten diferents vessants i nivells. L'orientació de les façanes és sud-oest, amb una finestra que mira a ponent on hi ha esgrafiada la data 1794. Al clos té una era molt gran amb rajoles ditejades de bòbila. Serveix per als aplecs de Sant Ponç per fer-hi la ballada de sardanes. El cobert, a la zona de ponent, té uns arcs de rajol. Història El seu origen es remunta al segle xvi i fins a mitjan segle xvii va pertànyer a la família Rigol. Aleshores passà per matrimoni a la nissaga dels Romegosa. El nom de Dispanya sembla que li ve del sobrenom amb què era conegut Jaume Romegosa a finals del segle xviii. En aquesta masia, a finals del segle xviii, hi havia emplaçada una fàbrica de vidre català. Les masies i el terreny del mas pertanyien a la casa comtal dels Güell a partir de 1968. Anteriorment pertanyia als marquesos de Castelldosrius, que la cediren com a dot per entroncaments matrimonials amb els vescomtes de Güell. Aquests van vendre la casa i part dels terrenys a Josep Guim i Almirall, el qual ha aportat a la casa el corrent elèctric i abastiment d'aigua (1979). Durant molts anys foren masovers els Castellví, avui industrials de Corbera de Llobregat, i més tard Isidre Roig fins a la seva mort, quan la família es va traslladar a Vallirana, quedant la casa abandonada durant molts anys fins que fou adquirida per J. Guim. Referències
Can Paulet

Can Paulet és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. A prop hi ha la Font de Can Paulet, una obra també inventariada de manera singular. Masia És una masia rural amb coberta a dues vessants que conserva el portal d'arc de mig punt adovellat i un finestral gòtic. A la part de dins conserva les arcades a la part central i la bodega, si bé els sostres estan enfonsats. Les restauracions que s'observen en una part de la casa dels anys 40 del segle XX donen a entendre que la casa fou abandonada modernament, segurament pel fet de desenvolupar la urbanització del mateix nom. Font de Can Paulet La Font de Can Paulet és una font de muntanya que es troba molt a prop de la masia de Can Paulet. L'accés més conegut és pel camí que va de Can Mascaró fins a Can Llopart. Segons sembla, en algun moment es canvià la seva ubicació, situant-la prop d'un hort i es construí una bassa feta d'obra vista que aprofita l'aigua que brolla de la font. El parament és de pedres irregulars unides amb molt de morter i el brollador és metàl·lic, força simple. Referències
Mas Pitarra (Cervelló)

Mas Pitarra és un edifici del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i també en el de Béns Culturals d'Interès Local (BCIL) de l'Ajuntament de Cervelló. El Mas Pitarra és un edifici, del s. XVI o anterior, amb construccions d'èpoques diferents situat al mig dels camins que menen a Can Sala de Baix i al mas de Can Pi. La façana és orientada a nord-est. La part més antiga té un portal rodó adovellat, just a l'angle on hi estan adossades dues construccions més modernes. En la primera construcció hi ha un portal d'arc rebaixat i damunt un balcó amb un cérvol dintre d'una circumferència a la llinda. En el cos següent s'obre una porta amb una finestra a banda i banda; les tres obertures són d'arc de mig punt i estan emmarcades per columnes i capitells. A sobre de la porta hi ha la figura d'un lleó i al primer pis hi ha dues portes d'arc rebaixat, amb columnes i capitells, que donen a un balcó. Al costat esquerre hi ha una torratxa amb ceràmica vidriada. El conjunt és tancat amb un reixat amb basament d'obra. En el últims anys l'edifici s'ha anat degradant, el seu estat és lamentable i ruïnós (en el seu moment l'Ajuntament de Cervelló, als anys 1990, no va donar un permís d'obres al seu propietari i aquest va preferir abandonar el projecte que tenia). Actualment hi ha un nou projecte sobre la propietat. Història Fins a mitjans de segle xix, el mas era l'antiga rectoria de la parròquia de Sant Esteve de Cervelló -en el temple romànic del s. XI. La parròquia va ser traslladada al centre urbà el 1879 i el temple va ser dedicat, i anomenat, de Santa Maria de Cervelló-. En ser acabada la nova rectoria al poble, adquirí la casa l'escriptor Frederic Soler Hubert, "Serafí Pitarra", l'any 1880, que la conservà i amplià donant-li la configuració que té fins avui. El poeta i dramaturg feia estades als estius on de tant en tant feia trobades literàries i artístiques convidant a les seves amistats i coneguts personatges rellevants de l'època (al poble es parla que hi va ser en Josep Anselm Clavé, però el compositor va morir el 1874, per aquesta raó pot ser ser fruit d'un rumor públic). En alguna de les obres de "Pitarra" es veu reflectit el redós del mas: La Creu de la Masia, La Pubilleta de Mas de Can Pi, Referències
Mas Pitarra

Mas Pitarra es una obra del municipio español de Cervelló (provincia de Barcelona) incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. Descripción Se trata de un complejo de construcciones de épocas diferentes situado junto al camino que conduce a Can Sala de Baix. La fachada está orientada a noreste. La parte más antigua tiene un portal dovelado, justo en el ángulo donde están adosadas dos construcciones más modernas. En la primera construcción hay un portal de arco rebajado y encima un balcón con un ciervo dentro de una circunferencia en el dintel. En el cuerpo siguiente se abre una puerta con una ventana a ambos lados; las tres aberturas son de arco de medio punto y están enmarcadas por columnas y capiteles. Encima de la puerta está la figura de un león y el primer piso hay dos puertas de arco rebajado, con columnas y capiteles, que dan a un balcón. En el lado izquierdo hay una maceta con cerámica vidriada. El conjunto es cerrado con una verja con basamento de obra. Historia Hasta mediados de siglo XIX, el más era la antigua rectoría de la parroquia de Santa María de Cervelló. Al ser terminada la nueva rectoría al pueblo, adquirió la casa del escritor Frederic Soler Hubert, "Serafí Pitarra", que la conservó y amplió dándole la configuración que tiene hasta hoy.​ Referencias
Can Riera (Cervelló)

Can Riera és una masia al terme de Cervelló (al Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es tracta d'una masia rural, situada a la cota 270 i a uns 4 quilòmetres del nucli de Cervelló, a través d'un camí veïnal, amb millor accés des de Torrelles de Llobregat. Arquitectura El conjunt comprèn edificacions d'èpoques diferents, amb les plantes capçades amb galeries arquejades. La coberta és a dues vessants al llarg de la façana que mira a migjorn, a la part interior del pati. El portal és d'arc rebaixat amb dovelles de pedra roja. L'entrada pel costat de ponent és per un cobert allargat, a l'esplanada d'aquest costat hi ha restes d'un molí de vent metàl·lic. La gran sala de la planta baixa és coberta amb volta prima de rajola. Història L'origen del mas pot remuntar-se al segle xvi, si bé les construccions demostren traces dels segles xvii i XIX. La masia era puixant durant l'ocupació francesa, tenia bones collites de vi i oli, i l'hereu del mas donà lloc en aquella època a la cançó de "L'hereu Riera". El llinatge es mantingué fins al 1901, quan la finca fou comprada pels González. El 1936 sofrí devastacions d'elements de ceràmica i mobiliari. Durant el segle xix es feren segregacions de la finca major que avui ha quedat reduïda a unes 100 ha. Referències
Can Romagosa del Camí

Can Romagosa del Camí és una obra del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia de cos principal de planta quadrada, amb porxos als laterals. A la part esquerra, darrere de la línia de façana hi ha una addició de galeries amb tres arcades. Està ubicada dintre d'un recinte clos i conserva el portal de la tanca, al peu de la carretera de València. La façana té el portal d'arc de mig punt i les finestres de la planta baixa i el primer pis ha estat transformades en balcons Història Segons documentació particular dels actuals propietaris, al segle xvi ja consten referències de Can Romagosa del Camí. El llinatge es manté fins al segle xix, en casar-se la pubilla Romagosa amb el llinatge Majó, procedent de Sant Feliu de Llobregat. Actualment els Majó són els propietaris de la casa. Referències
Can Ràfols (Cervelló)

Can Ràfols és una obra del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia, de planta rectangular, que es troba a tocar del límit municipal amb Torrelles del Llobregat. Està formada per tres cossos, disposats un al costat de l'altre, formats per planta baixa i pis i estan coberts a dues aigües. El cos originari és el més gran i compacte. El cos central té una terrassa coberta. El cos de l'extrem té tres grans arcades d'arc de mig punt, que estan parcialment cobertes, amb la inscripció 1789. la resta d'obertures són allandades. La propietat actualment es privada Referències
Can Sadurní (Begues)

Can Sadurní és una masia del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un edifici aïllat, de planta quadrada, planta baixa, pis i golfes. A l'oest, i seguint el pla de la façana, hi ha un cos afegit amb galeria correguda. La porta d'accés presenta arc carpanell (rebaixat) adovellat amb pedra de marès picada, igual que la resta de buits de la façana. Hi ha imbricacions, ràfec i coberta a dues vessants de teula àrab. Fusteria de fusta, persianes de llibret, reixes i balcó de bona forja. L'interior està molt reformat, però conserva bona part de l'embigat de fusta. Hi ha una tanca amb arc de mig punt adovellat, que envolta l'edifici per davant de la façana sud. A l'est hi ha la casa dels masovers, i a la zona posterior altres dependències. Història El mas fou construït a finals del segle xvii i principis del xviii. A finals del segle xviii s'hi va afegir la galeria correguda i la casa dels masovers. Les altres dependències de la masoveria són del segle xx. Referències
Caves Rondel

Caves Rondel és una obra del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici principal és una nau de 100 metres de llarg per 20 d'ample inspirada en les drassanes de Barcelona. A l'interior hi ha uns arcs principals amb una llum de 13,50 metres, i altres secundaris de 6 metres. L'estructura de formigó armat va ser projectat per l'enginyer Jaime Artigas. Entre els anys 1970 i 1975, Lluís Bonet Garí va fer la Sala Noble. És una estança amb voltes d'aresta, d'inspiració romànica. En les claus de volta hi ha representat un gotim de raïm i una mà que recorda l'escut de Raïmat. A l'interior de les caves hi ha una capella amb la Verge de Raïmat, feta en pedra i envoltada d'ampolles. Davant de l'entrada hi ha un jardí projectat per A. Bertrán Martí l'any 1963. Història Les caves Rondel van ser fundades per la família Raventós l'any 1949. anteriorment, l'any 1945, Jesús Raventós i Manuel Pagés van obrir una bodega a Argentina però finalment la van tancar i van tornar a Espanya. L'any 1951 van sortir de les caves les primeres ampolles de la marca Delapierre i, l'any 1957, les primeres de la marca Rondel. L'any 1958 es va projectar una nova fase de creixement per ampliar l'espai disponible per emmagatzematge. L'any 1976 es va construir la sala d'actes, sota la direcció de Lluís Bonet Garí, deixeble de Gaudí. Referències
Ermita del Remei (Cervelló)

La Capella del Remei és un edifici religiós del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una capella que pertànyer a la masia de Mas Vila, situada a la part alta de la urbanització Ciutat del Remei, sota el puig de Gallina. És un edifici format per un cos central amb coberta a dues aigües i dues capelles laterals, cobertes amb cúpules de planta quadrada aristades acabades amb rajola esmaltada de diferent color. La façana té la porta allandada, a sobre un òcul i una cornisa curvilínia amb una campanar d'espadanya. A la façana es pot veure la data "1758". Referències
L'Escorxador (Begues)

L'Escorxador és un edifici al nucli de Begues aïllat format per una nau rectangular i una més petita, lateral, amb coberta a dues vessants de teula àrab. Les obertures presenten grans arcs de mig punt que tenen continuïtat a l'interior amb d'altres més petites. Tot el conjunt de façanes presenta sòcol amb aplacat de pedra. L'ornamentació és d'obra vista a totes les obertures, arestes i coronament de l'edifici. Aquest edifici, fa funció a l'Ajuntament de Begues i a les diverses entitats del poble, per poder fer activitats diverses, com concerts, xerrades, etc. Referències
Les Casetes de Can Sala

Les Casetes de Can Sala és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou durant molt temps refugi de caçadors i a principis del segle XXI és segona residència. Descripció És una antiga masia situada a uns 700 metres de Can Sala de Baix, a la qual pertany encara actualment. És de planta allargada i està coberta a dues vessants amb ràfec a façana. Consta de planta baixa i un pis. Al llarg de la façana hi ha una sèrie d'obertures allandades i disposades de forma regular. A la part dreta té un cos addicionat amb sortida a fora. A l'esquerra de la façana hi ha un forn aïllat semblant als existents a l'interior de les masies per a coure pa. Referències
Tines de l'Oliva

Les tines de l'Oliva són unes tines del municipi del Pont de Vilomara i Rocafort (Bages) protegides com a bé cultural d'interès local. La construcció és constituïda per una única tina i la seva barraca. Descripció La planta de la tina és circular. La part inferior és construïda amb pedra i morter de calç i amb l'interior recobert de rajoles de ceràmica envernissada lleugerament corbades. La part superior dels murs és feta amb pedra sense material d'unió i s'hi localitzen l'entrada a la tina i una finestra. L'entrada era formada per dues llindes, una d'elles està partida. Sobre els murs s'estén el voladís, fet amb pedres planes. La coberta és feta amb el mètode d'aproximació de filades, al damunt hi ha una capa de sorra i pedruscall. A l'interior s'hi localitza una fusta encastada sobre la coberta, un amagatall i les restes de les frontisses de la porta. El conjunt de la construcció es troba en força bon estat. La barraca es troba a la part posterior de la tina. És de planta rectangular i construïda amb pedra seca, amb blocs de pedra de grans dimensions i ben treballats. La coberta i la part superior dels murs han desaparegut. El gruix de les parets és de 44 cm. A l'interior i tapat amb fang hi ha el broc de la tina emmarcat en el parament. Al voltant de la barraca hi ha restes de teules de ceràmica; aquestes teules podrien haver format part de la coberta de la barraca. La vegetació creix a l'interior i l'estat de conservació és ruïnós. Referències
Vallgrassa

Vallgrassa és una masia del municipi de Begues (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia de planta baixa i primer pis. La planta baixa té una obertura d'arc i al primer pis una finestra quadrada a sobre mateix de la porta d'entrada. És una construcció molt senzilla en la que destaca una torre quadrada en un dels costats. Té també un ampli corral, al costat de la torre, que està format per tres arcades de pedra. Aquest corral està cobert per una teulada d'una vessant sostinguda per grans bigues de fusta. Vallgrassa és un equipament pedagògic per a desenvolupar activitats artístiques i culturals. Referències
Villa Àngela

Villa Àngela és un edifici del municipi de Begues (Baix Llobregat) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un habitatge voltat de jardí, estructurat en planta baixa i terrat amb barana de balustres de pedra. La façana és arrebossada, amb un sòcol de mig metre d'alçada d'aplacat de pedra. Pel que fa a les obertures, trobem una porta flanquejada per dues grans finestres, totes allindanades amb els marcs de pedra deixada a la vista. Al centre de les llindes hi trobem escuts en baix relleu. La línia del sostre està marcada per una fina motllura, més amunt encara hi trobem alguns petits orificis de ventilació. Remata l'edifici una altra cornisa motllurada, la barana balustrada i al centre, un petit frontó de línies circulars que conté un relleu amb el nom de l'habitatge, villa Àngela. Referències
Can Sala de Baix (Cervelló)

Can Sala de Baix és una masia del municipi de Cervelló (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia situada vora un camí al sud del temple romànic de Santa Maria de Cervelló, antiga parròquia de Sant Esteve. El conjunt està format per dos cossos principals, de planta rectangular amb la coberta a dues vessants. A la part més moderna destaca una galeria. Damunt el portal principal d'arc de mig punt hi ha incís el nom: "Llorens Pujol i Pi" que fou un sacerdot que renovà la casa com a hereu dels Pujol. Annexa a l'edifici hi ha una capella dedicada a santa Maria de Cervelló. És d'estil barroc d'una sola nau amb volta de canó seguit amb llunetes. Sobre l'arc del porxo hi ha una majòlica amb una imatge de la Mare de Déu dels Dolors i la data de 1754. El portal de la capella està decorat amb uns relleus que, segons sembla, van ser traslladats d'un altre lloc. D'estil renaixentista, és fet en pedra i té la llinda ornamentada amb uns angelets que sostenen un escut (amb el camp partit, amb una creu sobre una peanya a dalt i tres arbres a baix); a sobre hi ha un gos ajupit i medallons a banda i banda amb els retrats d'un home amb casc i llarga barba i una dama. A banda i banda de la llinda hi ha uns angelets encarats al buit de la porta i uns caps d'un home amb gorra frígia i una dona mirant l'espectador. Dins la capella hi ha un cor sobre l'entrada que és tapiat. L'altar és format per una taula de pedra sostinguda per dos capitells romànics. Cada setembre, a l'era del davant de la masia, se celebra l'Aplec de Santa Maria de Cervelló. A més de l'aplec s'hi havien fet balls i festes dels estiuejants. Història Sembla que el llinatge del topònim no apareix. Segons informació dels actuals propietaris, el nom d'origen és "Pujol", que subsistí fins al segle xix. Passà a Nin i Pujol, Dolors Pujol i Amat, i als "Amat", que porten moltes generacions en la successió de la casa. Referències