Casa Bru (Teià)

La casa Bru és un edifici de Teià (Maresme), inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història L'edifici primitiu va ser construït per Fernando de Rebolledo, senyor de Prats del Rei i Les Franqueses del Vallès, carlà de Vall d'Aura i camarlenc de Joan II, que el 1472 el va nomenar senyor de Sant Martí de Teià. A principis del segle xvii, la finca fou adquirida per Francesc Bru i de Granollacs, que el 1612 encarregà a Esteve Pasquet, mestre de cases de Sant Pere de Premià, la construcció de la capella de Sant Francesc de Borja. Va ser succeït pel seu fill Josep Bru i de Granollacs, que el 1653 va ser ennoblit per Felip IV com a recompensa per la seva fidelitat durant la Guerra dels Segadors. Casat amb Teresa de Canta i Oms, hereva d'una família de donzells de Perpinyà emparentada amb els Oms, barons de Santa Pau, fou succeït pel seu fill Lluís de Bru i de Canta, que va formar part del primer govern municipal borbònic de Barcelona del 1714. El seu fill Ramon de Bru i de Copons es va casar amb Maria Teresa Descatllar de Besora i de Reard, i fou succeït per la seva filla Maria Antònia de Bru i Descatllar de Besora, que el 1751 es va casar amb Joan de Fivaller i de Rubí. El 1784, l'hereu Joan Antoni de Fivaller-Clasquerí i de Bru es va casar amb Maria Bernardina de Taberner i González de la Cámara, filla de Bernat Lluís de Taberner i de Còdol, comte de Darnius, i de Josefa Joaquina González de la Cámara, hereva del marquès de Villel. L'hereu Joan Antoni de Fivaller i de Taverner es va casar a Madrid amb Soledad Centurión y Orovio, marquesa de la Lapilla, de Paredes i de Monesterio. El 1829, Joan Antoni de Fivaller i de Bru va rebre el títol de duc d'Almenara Alta, i va morir a Teià el 3 de gener del 1846. Exiliat a Ciutadella de Menorca, el seu fill va morir el 22 de juny del 1874, nomenant hereu al seu nebot Josep Maria de Fivaller i de Vélaz, enginyer forestal, però la seva filla Mercè Bernardina de Fivaller i Centurión, marquesa de la Lapilla, de Paredes i de Monesterio, casada amb el menorquí Gabí de Martorell i Martorell, marquès de l'Albranca, en va impugnar el testament. Finalment, Josep Maria de Fivaller va morir a Barcelona el 6 de juny del 1876, i Maria Bernardina es faria amb l'herència. La casa comptava amb un important arxiu històric privat, l'arxiu Fivaller, que el 2019 fou cedit a l'Arxiu Nacional de Catalunya. Descripció Edifici format fonamentalment per un cos de planta quadrada, cobert a quatre vessants, amb una torre també de planta quadrada col·locada a l'extrem dret de la façana i coronada per merlets. Consta de planta baixa i dos pisos, encara que la seva distribució interna és de tres cossos perpendiculars a la façana principal, amb un cos transversal a la part posterior, antigament destinat a celler. Destaquen les proporcions del cos central de l'entrada de la casa, amb l'escala al fons i les grans arcades adovellades en pedra, tant de l'antiga cuina com de l'antic celler. La part més primitiva de la casa correspon a la torre de l'angle SE, que en part data del segle x. A la façana destaca el portal d'arc de mig punt adovellat, un matacà a les golfes i l'escut dels marquesos de la Lapilla. Les finestres són totes estructurades amb llindes i brancals de carreus de pedra. També formen part del conjunt una capella annexa i els elements revival de la part posterior. Finestra D'estil goticista, formada per una llinda monolítica treballada amb traceria, obra del segle xvi. Els extrems de les petites arcuacions mostren quatre caps humans esculpits. Els brancals també són de pedra tallada i, a l'altura de les impostes, mostren uns rostres i uns elements vegetals esculpits. Els brancals són de factura recent i corresponen a un estil revival neogòtic. Nova construcció Adossat al sector lateral esquerre i posterior de l'antiga casa Bru hi ha una construcció posterior d'estructura irregular, que en alguns casos recobreix exteriorment antigues estructures i en d'altres crea espais actualment inútils, com ara un pati d'armes que no s'utilitza. S'ha intentat reconstruir d'una manera un tant kitsch la típica estructura d'un castell medieval coronat amb merlets de pedra picada i de secció quadrangular. En aquest sector nou de l'edifici s'han instal·lat diverses finestres gòtiques extretes d'antics edificis. Va ser edificada vers 1960. Capella Edifici religiós situat al costat dret de la torre, a l'angle de Llevant. És una petita capella coronada amb una espadanya per a la campana i dues petites torretes cobertes amb una teulada de quatre vessants, una a cada banda de la teulada. La façana està formada per una petita rosassa amb vitralls emplomats (nous) i el portal gòtic amb motllures a la llinda i els brancals. A banda i banda de la porta hi ha dues finestres rectangulars a mitjana alçada. Realitzada en pedra. Hi ha una imatge de Sant Andreu, provinent de la Torre Tavernera. Referències Vegeu també Palau Bru Casa Pol (Teià) Casa Torres (Barcelona) Palau Fivaller Castell de Picalquers Torre Tavernera Bibliografia Gallart Fernández, Felip; Lladonosa Giró, Vicent «El casal de Margalef, la seva capella, els Fiveller i el ducat d’Almenara Alta». Mascançà: revista d'estudis del Pla d'Urgell, núm. 15, 2024, p. 55-64. Molas i Ribalta, Pere. Comte de Darnius, Marquès de Villel, Ducs d'Almenara Alta. Reial Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona, 1999. Molas i Ribalta, Pere «Els comtes de Darnius (segles xvii-xviii)». Estudis Històrics i Documents dels Arxius de Protocols, XVIII, 2000, p. 313-324. Morales Roca, Francisco José «Historia de la ilustre Casa de Fivaller». Estudis Històrics i Documents dels Arxius de Protocols, IX, 1981, p. 305-346. Vidal y de Barnola, Luís Alfonso «Els setze quarters de Don Lluís Bertran Escrivà de Romaní i de Dusai de Taverner i de Fiveller, marquès d’Argelet». Paratge, núm. 10, 1999, p. 31-34.