NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Vilaterçana

Vilaterçana és una masia del municipi de Calders (Moianès) protegida com a bé cultural d'interès local. La masia és en un pla, a 678,1 metres d'altitud i pertany a la parròquia de Sant Vicenç de Calders. És a prop de l'extrem de llevant del terme, a prop del límit amb els termes municipals de Moià i de Monistrol de Calders. Queda 150 metres a ponent de la masia de la Grossa. El seu accés pel nord és per una pista rural en bon estat que arrenca cap al sud del punt quilomètric 21,7 de la carretera N-141c, just al sud-oest de l'Hostal de la Grossa. Aquesta pista rural mena a la Grossa en uns 975 metres. Des del sud s'hi pot accedir en uns 5,5 quilòmetres des de Monistrol de Calders per una pista rural en estat irregular que des de la Païssa remunta el Serrat de la Tirolena i mena a la masia de Vilaterçana. Des del sud-oest, la pista parteix del punt quilomètric 38 de la carretera B-124, des d'on, asfaltada, mena a la masia de Sant Amanç en 1 quilòmetre i mig; uns 100 metres abans d'arriba a Sant Amanç, surt una pista cap al nord-est que mena a Vilaterçana i la Grossa en 2,2 quilòmetres. Arquitectura El casal és d'una forma més o menys rectangular. L'edificació actual data de 1930-1960, però conservant les parets mestres d'una anterior masia. Els baixos estan adequats per l'habitatge (masoveria). L'entrada a les estances dels propietaris és per mitjà d'una gran escala exterior, de pedra. El segon pis és buit, però capacitat per l'habitatge. La construcció de la casa manté uns aires senyorials, que ja els tenia la primitiva casa (torrella defensiva a la façana SE i SW; escut amb el cap de tres àligues sobre la porta d'entrada...), i la mateixa construcció. Obertures força regulars. Construcció en pedra ben escairada; A dos aiguavessos amb el carener paral·lel a la façana. Història El casal es va cremar a finals del segle xix, i va ser abandonat. El 1930 es començà a reconstruir les parets mestres conservant l'estructura exterior de l'anterior casa, excepte per la façana de ponent que es va aixecar de nou. Una altra modificació que va sofrir va ser l'aixecament d'un segon pis. El 1960 es fa l'estructura interna, i s'adossa al sector nord un cos rectangular d'una planta: graners als baixos i terrat al primer pis. A les arestes de les façanes SE i SW hi ha una garita de vigilància, circular, que ja hi era a l'antiga casa, ara convertida en balcó. Pel peu de la casa hi passava el camí ral cap a Monsitrol. Referències
Vil·la Joana

Viŀla Joana is a masia located in Vallvidrera (Sarrià-Sant Gervasi district, Barcelona) in the middle of Collserola Natural Park. It is a two storey building with a watchtower and lateral galleries. One of its most distinctive elements is the clock on the main façade. Today, Viŀla Joana houses one of the branches of the Barcelona City History Museum (MUHBA), which updated the collection on display here in 2016. The museum deals with the history of the site, literature, and the Catalan poet Jacint Verdaguer, who died here in 1902. History Viŀla Joana was one of the most important masies of Vallvidrera. Documented since the 16th century, it became a property of the Miralles family in the 19th century. Then, it took the current name of Viŀla Joana, which symbolizes the transformation of the old farmhouse into a residential villa. In 1902, the prominent poet Jacint Verdaguer was hosted by the Miralles family, and he died here after a short stay. Beginning in 1920, the Viŀla Joana hosted the “Vilajoana School”, a special school whose staff included several prominent faculty, including Jesús María Bellido, Joan Alzina i Melis, Pere Barnils i Giol, and Joan Llongueres. The school remained at Viŀla Joana until 1973, when it moved into a new building in the nearby area. In the meantime, the Barcelona City Government decided to transform Viŀla Joana into a museum dedicated to Jacint Verdaguer and linked it to the Barcelona City History Museum network. Between 2014 and 2016 the house was completely refurbished and its historical contents updated. Currently, MUHBA Viŀla Joana exhibits objects related to the history of the house itself, the pedagogical task of the special school, Barcelona as a literary city, and especially to Jacint Verdaguer. References
Villa Joana

La Villa Joana est une ancienne masía du district de Sarrià - Sant Gervasi à Barcelone. Située sur une colline, dans le Parc de Collserola, elle présente une tour mirador et des galeries latérales. Un élément caractéristique est l'horloge sur la façade principale. Histoire La villa Joana a été une des masias les plus importantes de Vallvidrera. Documentée depuis le XVIe siècle, elle a été acquise au XIXe siècle par la famille Miralles, qui l'a complètement transformée et lui a donné un caractère résidentiel et le nom de Villa Joana. En mai 1902, Ramón Miralles a accueilli le poète Jacint Verdaguer lorsque les médecins lui ont recommandé l'air de la montagne pour lutter contre sa tuberculose. Verdaguer est mort dans cette maison le 10 juin de cette année. Écoles Vilajoana À partir de 1920 les écoles spécialisées se sont installées dans la Villa Joana, profitant des avantages qu'elle offrait en matière hygiéniste dans son environnement naturel. En 1920, la Mairie de Barcelone a acheté la propriété à la famille Miralles et a habilité la maison comme école d'éducation spéciale, les Ecoles Vilajoana. L'école de sourds-muets et aveugles a ainsi profité du site : l'école de sourds muets est demeurée dans la Villa Joana jusqu'en 1925 et celle d'aveugles jusqu'en 1954. En 1973 cette école a été déplacé dans un nouveau bâtiment. Musée En 1962 la Mairie de Barcelone a souhaité convertir la villa en musée consacré à la mémoire de Jacint Verdaguer comme centre lié au Musée d'Histoire de Barcelone. Le déplacement de l'école, en 1973, a facilité le plein développement du musée. En 2014 la villa a été réhabilitée, et son contenu muséographique totalement renouvelé. Elle est devenue musée/maison Verdaguer de littérature. Le musée (MUHBA Villa Joana) a ouvert de nouveau ses portes au public en juin 2016. Voir aussi Musée d'Histoire de Barcelone Jacint Verdaguer Références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Villa Joana » (voir la liste des auteurs). Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail des musées Portail de Barcelone
Vil·la Joana

Viŀla Joana è una antica masia che si trova a Vallvidrera nel quartiere Sarrià-Sant Gervasi di Barcellona all'interno del parco di Collserola. La villa è costituita da un edificio a due piani con una torre di avvistamento e delle gallerie laterali e uno dei suoi elementi più caratteristici è l'orologio sulla facciata principale. Oggi Viŀla Joana ospita una delle sedi del Museo di storia di Barcellona (MUHBA), che nel 2016 ha aggiornato la collezione qui esposta. Il museo si occupa della storia del sito e del poeta catalano Jacint Verdaguer, che qui morì nel 1902. Storia Viŀla Joana è stata una delle masias più importanti di Vallvidrera. La sua presenza è documentata dal XVI secolo e divenne proprietà della famiglia Miralles nel XIX secolo, per prendere il nome attuale di Viŀla Joana quando venne trasformato da antica casa colonica a villa residenziale. Nel 1902, il famoso poeta Jacint Verdaguer fu ospite della famiglia Miralles e qui morì dopo un breve soggiorno. A partire dal 1920 la Viŀla Joana ospitò una scuola speciale fino al 1973, quando si trasferì in un nuovo edificio nelle vicinanze e il governo della città di Barcellona decise di trasformare Viŀla Joana in un museo dedicato a Jacint Verdaguer. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Vil·la Joana Collegamenti esterni (CA) Sito ufficiale, su barcelona.cat.
Vil·la Joana

Vil·la Joana is een oude masia gelegen in Vallvidrera (Sarrià-Sant Gervasi wijk, Barcelona) in het midden van het Collserola Natuurpark. Het gebouw heeft één verdieping, een uitkijktoren en zijdelingse gaanderijen. Wat meteen opvalt, is de klok van de voorgevel. Vil·la Joana is tegenwoordig een museum dat beheerd wordt door het Historisch museum van Barcelona. Geschiedenis Vil·la Joana was een van de belangrijkste masies van Vallvidrera. Gedocumenteerd sinds de 16e eeuw, werd het eigendom van de Miralles familie in de 19e eeuw, die het de naam Villa Joana gaf. In 1902 kwam Jacint Verdaguer in het huis vanwege zijn tuberculose. Hij stierf er op 10 juni. Later, in 1920 werd Villa Joana een "Vilajoana's School", een speciale school. Het had een aantal prestigieuze professionals (psychiaters, fonetici, enz.) zoals Dr. Jesús María Bellido, Joan Alzina i Melis, Pere Barnils i Giol of Joan Llongeres. De school voor doven en doofstomme mensen sloot in 1925 en de school voor blinden in 1954. Vil·la Joana werd een educatief centrum voor mensen met een geestelijke of verstandelijke beperking. In 1962 besloot de gemeenteraad van Barcelona om van Villa Joana een museum te maken over Jacint Verdaguer verbonden met het historisch museum van Barcelona. In 1973 verhuisde Vil·la Joana Foundation naar een nieuw gebouw dat meer aan de behoeften was aangepast. In 2014 begon men het centrum aan te passen zodat het als het tijdelijk verblijf van een schrijver kon dienen.
Vil·la Havemann

La Vil·la Havemann és una obra del municipi de Sitges (Garraf) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La casa està situada prop de l'estació de Sitges. És un edifici aïllat format per un habitatge i una capella adossada a la part dreta, envoltats per un jardí. La façana de l'habitatge consta de planta baixa i un pis, amb terrat superior. És de composició simètrica amb obertures motllurades i un bacó central amb barana de forja. La capella, que utilitza elements de vocabulari historicista, té una porta d'accés d'arc de mig punt i finestres lobulades a la part superior. La coberta és a dos vessants, de teula àrab. Història A l'arxiu municipal de Sitges es conserven dos projectes per la construcció d'aquest edifici. Amb data del 9 d'agost del 1906 l'ajuntament va donar l'aprovació per realitzar les obres d'una casa amb capella d'acord amb un primer projecte signat per l'arquitecte J.L. Calvo. Posteriorment amb data 25 d'abril de 1907 es va aprovar un nou permís d'obres demanat per la propietària Ursicina Sanahuja, vídua de Havemann, en substitució del projecte anterior. L'arquitecte que va realitzar aquest segon projecte va ser Josep Graner i Prat Referències
Vil·la Havemann

Vil·la Havemann je dům ve městě Sitges (Garraf), na Av. Artur Carbonell 11, který je zahrnut v soupisu architektonického dědictví Katalánska (IPA-11919). Popis Dům se nachází v blízkosti centra letoviska Sitges. Jedná se o samostatně stojící objekt, který se skládá z domu a kaple připojené k pravé straně domu a je obklopen zahradou. Průčelí domu je patrové. Kaple, která využívá historizující prvky má přístupové dveře s obloukovým portálem a laloková okna v horní části. Střecha je sedlová s arabskými dlaždicemi. V obecních archivech jsou uloženy dva projekty pro výstavbu této budovy. Dne 9. srpna 1906 rada dala souhlas k provedení domu s kaplí v rámci prvního projektu podepsaného architektem J. L. Calvem. Později 25. dubna 1907 schválila nové stavební povolení na žádost vlastníka Ursiciny Sanahuja, vdovy po Havemannovi. Architekt, který zpracoval tento druhý projekt byl Josep Graner i Prat. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Vil·la Havemann na katalánské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vil·la Havemann na Wikimedia Commons
Estany Xic (de Morrano)

L'Estany Xic és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El llac, d'origen glacial, està situat a 2.518 metres d'altitud, dins la Vall de Morrano. Té 1,81 hectàrees i 12 metres de fondària màxima. Desaigua cap al nord-oest, girant després el rierol cap al sud-oest, per precipitar-se al Barranc de Morrano. Cal remarcar al seu voltant: l'Estany de la Collada (NO), el Pic de Dellui (E), l'Estany Major (SE) i l'Estany de la Ribera (SSO). Rutes Diverses són les alternatives que es presenten, per arribar primer a l'Estany de la Collada: Sortint del Planell d'Aigüestortes direcció sud-est, el camí travessa el Pletiu Davall de Morrano i remunta el fort pendent fins a trobar el Pletiu de Damont de Morrano. Després la ruta s'enfila, també per fort pendent, per la Pala de Morrano, fins a trobar l'estany. Sortint des del Refugi d'Estany Llong, agafant el camí de la Vall de les Corticelles, per prendre després la variant de la Vall de Dellui fins a l'Estany de Dellui i enfilar-se a la Collada, on trobarem l'estany. Des de l'Estany de la Collada cal continuar cap al sud-est, fins a arribar a destí. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Sant Andreu de Tordera

Sant Andreu és una ermita del veïnat del mateix nom a uns 2 km al sud-oest de la vila de Tordera (Maresme) protegida com a bé cultural d'interès local. L'ermita de Sant Andreu es troba a 1.500 m de Can Bofí, d'on surt un camí que comunica amb el camí de Vallmanya després de travessar la riera. L'església es troba al cim d'un turó des d'on es pot veure la vall baixa de la riera de Vallmanya. És una ermita amb la nau coberta amb volta de canó i absis circular, que conté una finestra. Té les característiques del segle xi per l'arcada de l'absis en forma de ferradura. Tota la façana principal és molt posterior. Ha estat modificada, la darrera reforma la feu el seu propietari, que també ho és de Can Bofí. Referències
Heliport de Vielha

Der Heliport de Vielha (auch bekannt als Elipòrt Val d’Aran) ist ein Hubschrauberlandeplatz im Gemeindegebiet von Vielha e Mijaran in der Provinz Lleida im Nordosten Spaniens. Der Platz wurde 2001 offiziell in Betriebe genommen. Er wurde von der Generalitat de Catalunya errichtet und ist der Stützpunkt der Rettungshubschrauber von TAF Helicòpters S.L. und Löschhubschrauber der Bomberos de la Generalidat de Cataluña im Talgebiet von Baqueira-Beret, eines der größten Wintersportgebiete der Pyrenäen in der Comarca Val d’Aran. Das Flugplatzgelände mit rund 14.500 m² Grundfläche beinhaltet einen betonierten Helipad mit 35 × 50 Metern. Die Piste ist über einen Taxiway mit dem rund 250 m² großen Hangar, der Tankstelle mit JET-A1 und dem Gebäude der Mannschaftsunterkünfte verbunden. Navigationseinrichtungen Der Helipad ist mit einem Helicopter Approach Path Indicator ausgerüstet, das System wird bei Nachtanflügen eingesetzt. Die Towerfrequenz ist 129.825 MHz. Trivia Mit der Verordnung Decret Nº 147/2003 vom 10. Juni 2003 übertrug die Regierung von Katalonien den Elipòrt de Vielha in die Zuständigkeit des Conselh Generau d'Aran. Weblinks Fitxa tècnica dels heliports de Catalunya SERVEI D'AEROPORTS i TRANSPORT AERI auf Website Generalitat de Catalunya Website TAF Helicòpters S.L. Einzelnachweise
Santa Maria de Casalets

Santa Maria de Casalets o Santa Maria de la Cluella, és una capella que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès). Descripció Petita capella romànica, d'una nau i absis rodó. Parament de pedres en filades. La porta d'arc de mig punt, resseguit per dovelles es troba al mur lateral. Finestra d'arc de mig punt monolítica a l'absis. En la façana hi ha una petita finestra d'espitllera en forma de creu. Petit campanar sobrealçat per vuit columnes arrodonides, amb capitells trapezoïdals, dos d'ells amb decoració vegetal. L'interior amb pedra i la nau coberta en volta de canó. Notícies històriques Capella molt restaurada. El seu lloc d'origen està situat dins el terme de Tiurana, però, els propietaris, com que estava en estat força ruïnós, la traslladaren al jardí de casa seva, a Solsona. Referències
Kaple Santa Maria de Casalets

Kaple Santa Maria de Casalets je církevní stavba na území obce Solsona v katalánské provincii Lleida. Je to románská kaple z 11. století zahrnutá do soupisu architektonického dědictví Katalánska. Kaple je zcela obnovena. Stála v obci Castellnou de Bassella (zaplavena od roku 1999). Majitelé ji ve zcela zchátralém stavu přestěhovali na zahradu svého domu v Solsoně. Popis Kaple se skládá z lodi a apsidy. Zdi tvoří kameny v řadách. Vstup má půlkruhový oblouk s klenáky. Na apsidě je jedno obloukové okno a na fasádě je malý průduch ve tvaru kříže. Zvonička má osm sloupků s hlavicemi s rostlinným dekorem. Interiér je završen valenou klenbou. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Santa Maria de Casalets na katalánské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kaple Santa Maria de Casalets na Wikimedia Commons
Capilla de Santa María de Casalets

La capilla de Santa María de Casalets es un edificio religioso de la población de Solsona perteneciente a la comarca catalana del Solsonés en la provincia de Lérida. Es una iglesia románica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Nacional.​ Descripción Es una pequeña capilla románica que consta de una nave única y unábside redondo, con paramento de construcción realizado con piedras en hiladas. La puerta de entrada es de arco de medio punto y bordeada por dovelas, se encuentra en el muro lateral. Presenta una ventana de arco de medio punto monolítica en el ábside. En la fachada hay una pequeña ventana de aspillera en forma de cruz. El campanario está sobrealzado por ocho columnas redondeadas, con capiteles trapezoidales, dos de ellos con decoración vegetal. El interior fue edificado con piedra y la nave cubierta con bóveda de cañón.​ Noticias históricas La capilla se encuentra muy restaurada. Su lugar de origen está situado en el término de Castellnou de Bassella, -antiguo pueblo sumergido bajo las aguas del pantano de Rialb desde 1999_. Los propietarios a pesar de que estaba en estado bastante ruinoso, la trasladaron al jardín de su casa en Solsona.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Capilla de Santa María de Casalets.
Santa Maria de Su

Santa Maria de Su és l'església parroquial del nucli de Su que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Riner (Solsonès). A tocar de l'església hi trobem la Rectoria de Su que també forma part de l'inventari de patrimoni català. Descripció Església de grans proporcions d'estil classicista. És d'una sola nau amb dues naus laterals adossades posteriorment. No té absis. El tipus de construcció és a base de pedres més o menys regulars en filades. El campanar és en forma de torre, de gran alçada, dividit en tres cossos: en el cos superior hi ha quatre obertures, una a cada paret, d'arc semicircular i sense decoració; al capdamunt hi ha una balustrada de pedra. Sortint de cada una de les cantonades, quatre mitjos arcs ogivals. La façana és senzilla, amb una porta rectangular, flanquejada per semicolumnes que aguanten un entaulament amb un frontó triangular sense decoració. Damunt de la porta hi ha un ull de bou. Notícies històriques L'església de Su està edificada damunt la primitiva que és molt antiga, que havia estat cedida el 1123 a la Canònica de Solsona per Ponç Hug de Cervera, donació ratificada l'any 1192. L'actual església no ofereix cap particularitat especial. Entorn d'ella, es troben les cases que formen el petit nucli de Su. Referències Vegeu també Llista de monuments del Solsonès
Iglesia de Santa María (Su)

La iglesia de Santa María es un edificio religioso de la entidad de población de Su perteneciente al municipio de Riner en la comarca catalana del Solsonés de la provincia de Lérida. Es una iglesia de obra popular incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Nacional.​ Descripción La edificación del templo es de grandes proporciones y de estilo barroco, actualmente es la iglesia parroquial del núcleo de población de Su. Era de una sola nave que aumentaron a tres con el añadido posterior de adosar dos naves laterales, no tiene ábside. El tipo de construcción es a base de piedras más o menos regulares en hiladas. El campanario es de forma de torre tiene una gran altura y se encuentra dividido en tres cuerpos: en el cuerpo superior hay cuatro aberturas, una en cada pared, de arco semicircular y sin decoración; en el remate hay una balaustrada de piedra donde se encuentran saliendo de cada una de las esquinas, cuatro medio arcos ojivales. La fachada es sencilla, con una puerta rectangular flanqueada por semi-columnas que sostienen un entablamento con un frontón triangular sin decoración. Encima de la puerta hay un rosetón.​ Noticias históricas La iglesia de Su está edificada sobre una primitiva antigua, que había sido cedida en el 1123 a la Canónica de Solsona por Ponç Hug de Cervera, donación ratificada el año 1192. La actual iglesia no ofrece ninguna particularidad especial. En torno a ella, se encuentran las casas que forman el pequeño núcleo de Su y la Vicaría de Su que también forma parte del inventario de patrimonio catalán.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Santa María.
Sant Miquel de les Planes

Sant Miquel de les Planes és una edificació que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de Sant Mateu de Bages (Bages). Descripció Ermita d'estructura regular amb dos cossos (nau i absis). L'estructura de la nau està reforçada per uns tirants que eviten l'esfondrament de la volta. Del romànic primitiu conserva la part de l'absis (planta rectangular) i del presbiteri. La nau de l'absis descansa sobre un repen, que és l'única ornamentació que s'observa. Als peus de la nau hi ha una obertura estreta, en forma d'espitllera, per on rep llum la capella. Està construïda amb carreus molt ben tallats. Al centre de l'absis, hi ha una capelleta amb la imatge de l'arcàngel. S'aprecia un portal d'arc de mig punt construït amb dovelles, endinsat en la paret del mur i remarcat per un arc que sobresurt. Va construir-se amb les dovelles originàries romàniques, però, més tard, va esser restaurat i actualment les dovelles no encaixen del tot bé. La seva disposició ha sofert moviments. Referències Vegeu també Llista de monuments de Sant Mateu de Bages
Iglesia de San Miguel de las Planas

La iglesia de San Miguel de las Planas es un edificio religioso de la población de San Mateo de Bages perteneciente a la comarca catalana del Bages en la provincia de Barcelona. Es una iglesia románica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Local.​ Descripción Iglesia de estructura regular con dos cuerpos nave y ábside. La estructura de la nave está reforzada por unos tirantes que evitan el hundimiento de la bóveda. Del románico primitivo conserva la parte del ábside con planta rectangular y del presbiterio. La nave del ábside descansa sobre un repens, que es la ùnica ornamentación que se observa. A los pies de la nave hay una abertura estrecha, en forma de aspillera, por donde recibe luz la capilla. Está construida con sillares muy bien cortados. En el centro del ábside, hay una capilla con la imagen del arcángel san Miguel. Se aprecia un portal de arco de medio punto construido con dovelas, adentrado en la pared del muro y remarcado por un arco que sobresale. Se restauró con las dovelas originarias románicas, y actualmente las dovelas no encajan del todo bien. Su disposición ha sufrido movimientos.​ Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Miguel de las Planas.