NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Castellserás

Castellserás,​ también escrito en español con la grafía Castellserá​​ (oficialmente en catalán: Castellserà), es un municipio de España en la provincia de Lérida, Comunidad autónoma de Cataluña, con una superficie de 15,8 km², una población de 993 habitantes (INE 2025) y una densidad de población de 71,39 hab/km². Símbolos El escudo oficial de Castellserás se define por el siguiente blasón: «Escudo losanjado: de gules, un castillo abierto de argén sobremontado de una sierra de argén. Por timbre una corona mural de pueblo.»​ Fue aprobado el 2 de marzo de 1995. El castillo de Castellserás (del siglo XII) y la sierra son señales parlantes alusivos al nombre del pueblo. Demografía Castellserás cuenta con una población de 993 habitantes (INE 2025). Personas notables Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Castellserás. Ayuntamiento de Castellserá Información de la Generalidad de Cataluña (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). (en catalán) Información del Instituto de Estadística de Cataluña (en catalán)
Castellserà

Castellserà est une commune d'Espagne dans la communauté autonome de Catalogne, province de Lérida, de la comarque d'Urgell Histoire Personnalités liées à la commune Aurèlia Pijoan Querol (1910-1998), médecin et femme politique, est née à Castellserà. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des comarques de Catalogne Lien externe Liens externes Site officiel Portail de la Catalogne
Castellserà

Castellserà település Spanyolországban, Lleida tartományban. Castellserà Preixens, Agramunt, La Fuliola, Penelles és Montgai községekkel határos. Lakosainak száma 993 fő (2025). Népesség A település népessége az utóbbi években az alábbiak szerint változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Кастельсера

Кастельсера (исп. Castellserà, кат. Castellserà) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Уржель. Занимает площадь 15,8 км². Население — 1114 человек (на 2010 год). Население Примечания
Alcarràs

Alcarràs est une commune de la Province de Lleida, en Catalogne, en Espagne, de la comarque de Segrià. La ville est popularisée au niveau international grâce au film Nos soleils de Carla Simón, notamment Ours d'Or à Berlin en 2022. Géographie Histoire Lors du référendum sur l'indépendance du 1er octobre 2017, Alcarràs était l'une des villes où la police espagnole a chargé des citoyens pour l'empêcher d'avoir lieu.[1] Malgré tout, il a été possible de voter, avec un total de 2 799 suffrages exprimés (53,4 % du recensement), dont 2 578 pour le oui (92,6 %) et 171 pour le non (6,1 %).[2] Pour avoir « autorisé » la tenue du référendum, le maire de la municipalité, Miquel Serra, a été jugé et condamné à 3 mois d'interdiction et à une amende.[3] Démographie Économie Lieux et monuments Culture Alcarràs est le titre catalan du film Nos soleils, de la réalisatrice Carla Simón, qui raconte l'histoire d'une famille de la ville. Personnalités Jumelage Notes et références Annexes Articles connexes Liste des comarques de Catalogne Piémont pyrénéen Liens externes Site officiel Portail de la Catalogne
Alcarràs

Alcarràs település Spanyolországban, Lleida tartományban. Alcarràs Gimenells i el Pla de la Font, Lleida, Torres de Segre, Zaidín, Soses, Sudanell és Fraga községekkel határos. Lakosainak száma 10 256 fő (2025). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Alcarràs

Alcarràs è un comune spagnolo di 4 788 abitanti situato nella comunità autonoma della Catalogna. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Alcarràs Collegamenti esterni Sito ufficiale, su alcarras.cat. (CA) Alcarràs, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Alcarràs

Alcarràs (em catalão e oficialmente), Alcarrás ou Alcarráz (em castelhano) é um município da Espanha na comarca de Segrià, província de Lérida, comunidade autónoma da Catalunha. Tem 114,8 km² de área e em 2021 tinha 9 678 habitantes (densidade: 84,3 hab./km²). Demografia Referências
Алькаррас

Алькаррас (кат. Alcarràs, баск. Alcarras) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Сегрия. Занимает площадь 114,82 км². Население — 8029 человек (на 2010 год). В деревне происходит действие фильма «Земля Алькаррас». Население Примечания Ссылки Pàgina oficial de l’Ajuntament Informació de la Generalitat de Catalunya Informació de l’Institut d’Estadística de Catalunya
Alcarràs

Alcarràs är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Província de Lleida och regionen Katalonien, i den östra delen av landet, 400 km öster om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 8 755. Arean är 114 kvadratkilometer. Alcarràs gränsar till Gimenells i el Pla de la Font, Lleida, Torres de Segre, Zaidín, Soses, Sudanell och Fraga. Terrängen i Alcarràs är lite kuperad. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Alcarràs.
Bellvís

Bellvís ist eine katalanische Gemeinde (municipio) mit 2.249 Einwohnern (Stand: 2025) in der Provinz Lleida im Nordosten Spaniens. Sie gehört zur Comarca Pla d’Urgell. Neben dem Hauptort Bellvís besteht die Gemeinde aus den Ortschaften els Arcs, Gaten und Satareig sowie weiteren Weilern. Geographische Lage Bellvís liegt etwa 16 Kilometer ostnordöstlich von Lleida in einer Höhe von ca. 205 m. Bevölkerungsentwicklung Sehenswürdigkeiten Kirche Mariä Himmelfahrt Marienkapelle in Les Sogues Antoniuskapelle in els Arcs Weblinks Offizielle Website (katalanisch) Einzelnachweise
Bellvís

Bellvís (Old Catalan for 'beautiful sight'; Catalan pronunciation: [beʎˈβis]) is a village in the province of Lleida and autonomous community of Catalonia. The municipality has an exclave to the north-east, Remolins, among other minor settlements, some of which are now uninhabited. Population centres Bellvís, with 2.134 inhabitants Els Arcs, with 160 inhabitants Other minor settlements include Remolins, Les Tarroges, Safareig, Gatén, La Quadra d’Arrufat, El Saladar, Gaveta, Les Planes, El Negral, L’Erol and El Comú. References External links Government data pages (in Catalan) Patrimoni històric i artístic de Bellvís
Bellvís

Bellvís es un municipio español perteneciente a la provincia de Lérida, en la comarca de la Plana de Urgel, situado en la parte noroeste de ésta, en el límite con las del Segriá y La Noguera. Incluye las poblaciones de Els Arcs (Pets de Soja), Gaten y Safareigt.​ Demografía Bellvís cuenta con una población de 2249 habitantes (INE 2025). Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Bellvís. Ayuntamiento de Bellvís Información de la Generalidad de Cataluña (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última). Información del Instituto de Estadística de Cataluña Patrimonio monumental de Bellvís
Bellvís

Bellvís település Spanyolországban, Lleida tartományban. Bellvís Bellcaire d’Urgell, Linyola, Vallfogona de Balaguer, Térmens, El Poal, El Palau d'Anglesola, Bell-lloc d’Urgell és Vilanova de la Barca községekkel határos. Lakosainak száma 2249 fő (2025). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Бельвис

Бельвис (исп. и кат. Bellvís) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Пла-д’Уржель. Занимает площадь 46,7 км². Население — 2506 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Página web del Ayuntamiento Información de la Generalitat de Catalunya Información del Institut d’Estadística de Catalunya
Agramunt

Agramunt ist eine katalanische Gemeinde in der Provinz Lleida im Nordosten Spaniens. Sie ist Teil der Comarca Urgell. Geschichte Die Stadt wurde im Jahr 1070 von Ermengol IV. von Urgel erobert. Im Jahr 1163 erhielt sie das Stadtrecht. Bis 1314 war sie Hauptstadt der Grafschaft Urgel, was ihr einige Privilegien einbrachte, wie z. B. das Recht, im Jahr 1200 die eigene Münze der Grafschaft zu prägen. Im Jahr 1413, nach den Kämpfen, die auf den Kompromiss von Caspe folgten, ergab sich die Stadt den Truppen von Ferdinand I. von Antequera. Einige Jahre später ging die Stadt in den Besitz von Johann II. von Aragonien über, der sie 1452 als Pfand für die mit dem Grafen von Pallás eingegangenen Schulden gab. Im Jahr 1472 kehrte Agramunt zur Krone zurück. Nach den Decretos de Nueva Planta wurde es Teil des Corregimiento von Cardona. Während des Aufstand der Schnitter wurde die Stadt zunächst von kastilischen Truppen erobert, 1644 von französischen Truppen besetzt und 1646 von den Kastiliern wieder eingenommen. Während des Spanischen Erbfolgekrieges fiel sie 1711 in die Hände der Truppen Philipps V. Von 1810 bis 1814 war sie während des spanischen Unabhängigkeitskrieges von französischen Truppen besetzt. Einwohnerentwicklung Weblinks Offizielle Website (katalanisch) Information der Generalitat de Catalunya zu Agramunt Einzelnachweise
Agramunt

Agramunt (Catalan pronunciation: [aɣɾaˈmun]) is a municipality (municipi) in the comarca of the Urgell in Catalonia. It is situated in the north of the comarca, near the border with the Noguera. It has a population of 5,653 (register office, 2025) . The town centre is protected as a historic-artistic monument, especially the Roman church of Santa Maria which dates from the 12th-13th centuries. The town is also known for the production of torró d'Agramunt, a sort of confectionery traditionally eaten at Christmas. The town is linked to Tàrrega by the C-240 road, to Cervera by the L-303 road and to Artesa de Segre by the L-302 road. The Urgell canal passes through the municipality, crossing the Montclar range through a tunnel. The municipality includes the exclave of Montclar d'Urgell to the north-west. Historically, a Jewish community existed during medieval times. In 1272, Shlomo ibn Aderet mediated a dispute between the Jewish communities of Agramunt and Lérida. The Jewish and muslim communities were expelled in the 1492 expulsion of the Jews. In the 1980s, a street in the historical Jewish quarter, also called a Call (the term is thought to have originated from the word kahal in Hebrew, meaning "community"), was renamed to "carrer del Call," or "Street of the Call." Demography References Panareda Clopés, Josep Maria; Rios Calvet, Jaume; Rabella Vives, Josep Maria (1989). Guia de Catalunya, Barcelona: Caixa de Catalunya. ISBN 84-87135-01-3 (Spanish). ISBN 84-87135-02-1 (Catalan). External links Official website (in Catalan) Government data pages (in Catalan)
Agramunt

Agramunt est une commune d'Espagne dans la communauté autonome de Catalogne, province de Lérida, de la comarque d'Urgell Géographie Histoire Démographie Économie Lieux et monuments Jumelage Notes et références Annexes Articles connexes Liste des comarques de Catalogne Art roman en Catalogne Lien externe Liens externes Site officiel Portail de la Catalogne
Agramunt

Agramunt település Spanyolországban, Lleida tartományban. Agramunt Artesa de Segre, Castellserà, Foradada, La Fuliola, Oliola, Tornabous, Puigverd d'Agramunt és Preixens községekkel határos. Lakosainak száma 5653 fő (2025). Népesség A település lakosságának változását az alábbi diagram mutatja: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Agramunt

Agramunt è un comune spagnolo di 4 759 abitanti situato nella comunità autonoma della Catalogna. Il comune è noto per la produzione del torrone. L’attività dei turronaire (torronaio) è documentata dalla fine del XVIII secolo, ma già all’epoca era una tradizione, il che significa che le sue radici erano più antiche. I torronai di Agramunt erano diventati talmente popolari da partecipare alle manifestazioni folcloristiche tradizionali e da guadagnarsi un posto persino nella letteratura, con l’opera teatrale La Dida (la balia) di Serafi Pitarra. La protagonista dell’opera, ambientata nel 1700, è Paula, la Dida, figlia di Agramunt e di mestiere torronaia. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Agramunt Collegamenti esterni Sito ufficiale, su agramunt.cat. (CA) Agramunt, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Agramunt

Agramunt is een gemeente in de Spaanse provincie Lleida in de regio Catalonië met een oppervlakte van 79 km². Agramunt telt 5.390 inwoners (1 januari 2016). Geschiedenis De geschiedenis van de stad gaat terug tot de elfde eeuw toen de graven van Urgell de streek veroverden. Graaf Ermengol III van Urgell stelde in 1051 een kasteelheer aan in Agramunt. In de tweede helft van de twaalfde eeuw verleenden de graven van Urgell stadsrechten aan Agramunt. In 1200 kreeg de stad ook muntrecht. Agramunt was met La Seu d'Urgell en Balaguer een van de belangrijkste steden van het graafschap Urgell. Het was de economische hoofdstad en tot 1314 ook de politieke hoofdstad. In 1413 kwam er een einde aan de autonomie van het graafschap. Agramunt moest zich overgeven aan de troepen van Ferran d'Antequera en werd met de rest van Urgell opgenomen in het koninkrijk Aragon. Agramunt kreeg wel het statuut van koninklijke stad. Het kasteel van Agramunt had geen militaire functie meer en werd afgebroken. Demografische ontwikkeling Bron: INE, 1857-2011: volkstellingen Opm.: In 1857 werden de gemeenten Aladrell, Almenera Alta en Mafet aangehecht; in 1970 werd Doncell aangehecht Impressie
Аграмун

Аграмун (кат. Agramunt) — муниципалитет в Испании, входит в провинцию Льейда в составе автономного сообщества Каталония. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Уржель. Занимает площадь 79,7 км². Население — 5618 человек (на 2010 год). Население Примечания Ссылки Официальная страница Datos generales Información sobre el turrón de Agramunt Datos estadísticos
Parc de la Creueta del Coll

El Parc de la Creueta del Coll és una zona verda de Barcelona, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Ocupa bona part de la muntanya del mateix nom, de 245 m d'alçada, coneguda també com a Turó d'en Falcó pel nom d'una masia, avui desapareguda, i és considerada un dels «set turons de Barcelona», xifra presa per imitació dels set turons de Roma. Història i descripció Antigament era ocupat per una pedrera, que el va buidar gairebé del tot, deixant només la cara que mira al Tibidabo. Fruit de la iniciativa ciutadana, el 1976 hi van sorgir diversos projectes: d'una banda, Parcs i Jardins hi va proposar un jardí ornamental però sense utilitat social; per un altre costat, es va voler convertir-lo en un camp de futbol, però el 1981 es va decidir traslladar-lo a un altre camp abandonat i construir-hi el nou parc. Aquest va ser inaugurat el 1987, segons un projecte de Josep Martorell, Oriol Bohigas i David Mackay (MBM Arquitectes). Ocupa 16 hectàrees, dividides en dos sectors diferenciats. El costat nord, orientat al Tibidabo, era una zona de desert a la que va aplicar-se un treball de reforestació per tal de crear zones de pícnic d'ús ciutadà. Al costat sud, el cràter de la pedrera abandonada va permetre crear un amfiteatre natural que podia tenir una funcionalitat urbana. Es va pensar com un espai per a fires i festivals que contribuís a fomentar l'esperit, la identitat i la cohesió social del barri. S'hi pot accedir pel passeig de la Mare de Déu del Coll o pel carrer de Castellterçol. Si s'hi entra pel primer accés, dona la benvinguda un alt monòlit de ferro, l'Escultura, d'Ellsworth Kelly. Els principals elements de l'espai es troben connectats a través d'un espai circular de terrasses, talussos i el llac, que serveix com a piscina a l'estiu. Al final del llac hi ha una altra zona, més elevada, amb aigua per sobre de la qual, sostingut per quatre gruixuts cables d'acer, s'hi troba l'element més preuat d'aquest parc: L'escultura Elogi de l'aigua d'Eduardo Chillida, feta de formigó i amb un pes de més de 50 tones. Al darrere s'hi troba una gran plaça de 6.000 m² envoltada d'un bon nombre d'arbres i on hi ha jocs infantis, taules de ping-pong i una cistella de bàsquet. Alguns dels arbres que es troben al parc són plàtans, alzines, arbres de l'amor, xiprers o washingtònies. Per la seva raresa, cal destacar una palmera datilera (Phoenix dactylifera) amb dos estípits. Referències Vegeu també Parc dels Tres Turons Parcs i jardins de Barcelona
Parc de la Creueta del Coll

Parc de la Creueta del Coll (IPA: [ˈpaɾɡ də lə kɾəˈwɛtə ðəl ˈkɔʎ], 'Park of the Little Cross on the Pass') is a park in the Gràcia and Horta districts of Barcelona, Catalonia, Spain. The park was created from an abandoned quarry as part of the nou urbanisme (new urban planning) developments during the 1992 Summer Olympics by architects Martorell, Bohigas and Mackay. The park contains the sculpture Elogi de l'Aigua ('In Praise of Water', 1987), by Basque sculptor Eduardo Chillida, a massive, reinforced concrete claw suspended by steel cables above a shallow pool built in the former quarry area. Another sculpture, Tòtem (English: Totem, 1987) by Ellsworth Kelly is near the entrance gate. References "Eduardo Chillida's Elogi de l'Aigua". Archived from the original on September 14, 2005.
Parque de la Creueta del Coll

El parque de la Creueta del Coll (en catalán: parc de la Creueta del Coll) es un parque público situado en el barrio de El Coll, en el distrito de Gracia de Barcelona. Está situado en el monte de la Creueta del Coll que forma parte del parque de los Tres Cerros, junto al cerro del Carmelo y el cerro de la Rovira. Tiene dos accesos, por el paseo Virgen del Coll y por la calle Castelltersol. Aunque el nombre en castellano se podría traducir como 'Crucecita del Collado', su origen es desconocido, porque la cruz que se encuentra en la cima fue colocada por los vecinos del mismo cerro en el año 2000, habiendo fotos que demuestran tal hecho. Por tanto el nombre es anterior a la existencia de la cruz. Descripción El parque tiene una superficie de 1,68 hectáreas. Antiguamente fue una cantera de piedra granítica, por lo que muchos vecinos lo conocían como La Pedrera ('cantera' en catalán), explotada por la empresa Piedras y Derivados S.A.​ Su transformación en parque público se realizó gracias a un proyecto de Martorell-Bohigas-Mackay, siendo inaugurado en 1987.​ La parte principal del parque contiene una gran plaza de 6000 m², donde destaca un estanque que en verano sirve de piscina pública (profundidad 60 cm). La vegetación está constituida por palmeras (datileras y washingtonias), cipreses, plataneros, encinas, árboles del amor, diversas especies de flores y un parterre de césped.​ Sobre la pared de la antigua cantera, en la parte alta de la colina, se ubica un mirador, con una espléndida panorámica de la ciudad de Barcelona. Cuenta igualmente con un área de juegos infantiles, zona de pícnic, aparatos de gimnasia para la tercera edad, pistas de petanca, dos mesas de ping-pong y una canasta de baloncesto, así como un polideportivo en el acceso a la calle Castelltersol.​ El parque destaca igualmente por la colocación de dos magníficas esculturas: un monolito titulado Tótem (1987), de Ellsworth Kelly, en la entrada del parque; y Elogio del agua (1987), de Eduardo Chillida, un bloque de hormigón de 54 toneladas de peso suspendido sobre la parte posterior del lago con cuatro cables de acero que cuelgan de la montaña, y que se refleja en el agua como en el mito de Narciso, según propósito del autor.​ Otro elemento artístico es Sol y Luna (1986), de Montserrat Altet, una decoración cerámica situada en una antigua caseta de piedra que el guarda de la cantera usaba para instalar un belén cada año, y que antes de la remodelación del parque estaba casi en ruinas.​ También estaba prevista la instalación de la escultura Cabeza de Barcelona, de Roy Lichtenstein, que finalmente se colocó en el puerto.​ Véase también Referencias Bibliografía Añón Feliú, Carmen; Luengo, Mónica (2003). Jardines de España. Madrid: Lunwerg. ISBN 84-9785-006-8. Grup d'Estudis Coll-Vallcarca (2015). Racons, llocs i indrets del Coll-Vallcarca (en catalán). Barcelona: Grup d'Estudis Coll-Vallcarca. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Parque de la Creueta del Coll. Parque de la Creueta del Coll
Parc de la Creueta del Coll

Le parc de la Creueta del Coll est un jardin public de la ville de Barcelone situé dans les districts de Gràcia et d'Horta-Guinardó. Situation et accès Le parc se situe dans le quartier du Guinardó, sur les hauteurs de la ville, sur le versant est de la montagne du Turó de la Rovira. Il est accessible par la ligne 5 du métro de Barcelone, à la station El Coll-La Teixonera. Histoire Comme le parc des Buttes-Chaumont, à Paris, le parc est créé sur les vestiges d'une ancienne carrière. Il se situe en contrebas du Turó de la Rovira, haut lieu de mémoire de la guerre d'Espagne. Il ouvre au public en 1976. Il est la création de trois architectes : Josep Martorell, Oriol Bohigas i Guardiola et David Mackay. Art public Deux monuments sont iconiques du parc : La sculpture aquatique Elogi de l'Aigua (ca) (en français : Éloge de l'eau). Œuvre de l'artiste basque contemporain Eduardo Chillida, elle est réalisée in situ dans le parc et s'inspire du mythe de Narcisse. La sculpture pèse 54 tonnes. Elle est inaugurée en 1987 et fait partie des œuvres d'art dans l'espace public réalisée à l'occasion de la préparation de l'organisation des Jeux olympiques d'été de 1992. Tòtem, de l'artiste américain Ellsworth Kelly. Activités liées au parc Son célèbre lac artificiel est ouvert au public, à la baignade, durant la période estivale. Notes et références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail de l’art contemporain Portail des espaces verts Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de la sculpture Portail du tourisme Portail de la natation Portail de Barcelone
Virreina Palace

The Virreina Palace (Catalan: Palau de la Virreina; Spanish: Palacio de la Virreina) is a building in the city of Barcelona. Situated on the famous La Rambla avenue, today it houses the headquarters of the City Council's Culture Institute, the Institut de Cultura de Barcelona (ICUB) and hosts various temporary art exhibitions and cultural events. The palace was built, between 1772 and 1778, for Manuel d'Amat i de Junyent, who was Viceroy of Peru between 1761 and 1776. It is named for his wife, virreina meaning vicereine in the Catalan language. The architect was Carles Grau, and the palace was built in a style between baroque and rococo. Grau, also a sculptor, created the window hoods and the vases which decorate the building's skyline. On the exterior of the palace is a statue of Our Lady of the Rosary, created by Luisa Granero in 1967. Gallery References External links (in Catalan)—Official Palau de la Virreina (Virreina Palace) website -