NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Edifici de Cal Guiu

L'Edifici de Cal Guiu és una obra gòtica de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una casa amb planta baixa, primer pis i golfes. La façana té una gran simetria, trencada únicament pel balcó del primer pis. La porta és adovellada i a la part de dalt hi ha cinc petites finestres amb forma d'arcada. La coberta és a doble vessant amb teula àrab. Inicialment la façana devia estar formada pel portal, dos finestrals corresponents al primer pis i la galeria superior. El trencament de la regularitat de les dovelles de l'arc d'entrada, per les lloses dels balcons, les motllures de les obertures i els mateixos carreus, en són proves evidents. Cal destacar la composició de la galeria superior, tregallada amb grans blocs que constitueixen per ells mateixos la forma de l'arc: encaixa una forma amb l'altra. A la part de darrere de la casa s'ha aixecat un pis superior. Història És un antic hospital que ja existia a l'època de Felip II. Es diu que el rei va passar per Juneda i s'allotjà a l'hospital per ser una casa en bones condicions d'acolliment. Referències
Cal Xammar

Cal Xammar és una casa senyorial a la vila de Juneda (les Garrigues) amb la façana principal encarada al Carrer Torregrossa, tot i que resta en part amagada per edificacions i arbrat que hi ha al davant. Cal parlar d'una composició ordenada als pisos superiors amb finestrals i balcons emmarcats per motllures en guardapols sostingudes per mènsules de motius vegetals i caretes. Als balcons la motllura segueix l'esquema geomètric de la cornisa que remata la façana. La data 1890 és al capdamunt de la façana. La part que dona al Carrer Pinell sembla que ha sofert algunes modificacions respectant, però, la seva tipologia original de portal amb arc semicircular. Per aquesta cantó, la cornisa està formada per grans mènsules decoratives que sostenen simbòlicament la teulada. Referències
Cal Ratat

Cal Ratat és una casa gòtica de Juneda a la comarca de les Garrigues inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un habitatge situat a la cantonada amb el carrer Carnisseria. Només la meitat de la casa conserva la tipologia original, l'altra ha estat enderrocada i reemplaçat per un habitatge nou sense cap interès. Es tracta d'una edificació de planta baixa, pis superior i golfes, que ha respectat en la mesura d'allò possible les estructures preexistents. Així el portal és un arc rebaixat amb columna central amb finestrals superiors de tipus geminat treballats amb gust gòtic i una finestra partida, renaixentista, amb la data 1699. La pedra ben treballada és l'element bàsic en la construcció. La coberta és de teula i a dues aigües. Història Antic ajuntament de la vila inaugurat l'any 1699. Hi romangué fins a l'any 1873. En un inici la casa de la cantonada (c. Carnisseria, 15) i la del seu costat (Trav. carnisseria, 4) eren una de sola, e hi havia als baixos un espai destinat a la venda de productes alimentaris. El primer pis era la seu de l'ajuntament i el segon l'arxiu. Es diu que durant la guerra carlina van cremar tot l'arxiu davant l'edifici. Ja a final del segle passat el Sr. Ratat comprà l'edifici, que posteriorment va passar a mans d'un alemany. Des de fa uns 30 anys resta dividit en dues cases unifamiliars, una propietat de Josep M. Albaigés, que ha respectat força l'estructura de la casa, i l'altra (núm. 4) propietat d'Àngel Xuclà, qui ha fet un edifici totalment nou. La partició de la casa és ben notable en l'arcada de la part baixa i en la finestra amb la data gravada. Referències
Mas de Miravall

El Mas de Miravall és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un conjunt d'edificacions de pedra irregular i argamassa amb obertures i cantonades remarcades per gruixudes llindes i blocs de pedra ben treballats. Tot i que la seva funcionalitat primària s'ha modificat, mantenen l'estructura rural i de caràcter agrícola a la que des de bon començament estaven destinades. El nucli central és l'habitatge: edifici de planta baixa i dos pisos amb porxo sota arcades de mig punt i portal amb llinda que acredita l'escut de l'abadia de Montserrat i la data 1763. És cobert a dues aigües amb teula àrab. El pis superior era la casa principal i l'inferior la dels massovers. Annex a ell i cap a l'esquerra hi ha una capella, ara dedicada a la Verge Maria. Continua un grup d'edificacions adossades a la capella, abans destinades als jornalers i ara, magatzem. A la dreta de la casa nucli, hi ha les construccions més restaurades destinades a allotjar les activitats dels grups de colònies. Cal remarcar que tot el conjunt segueix un criteri unitari: pedra als murs i teules a la coberta. Història Era un antic latifundi d'aproximadament 2900 jornals de terra quan al segle xviii pertanyia al monestir de Montserrat. Amb la desamortització de Mendizábal es va secularitzar. La família Carreras era la propietària de la finca l'any 1867. Més endavant es va dividir la propietat en dues parts: una anomenada Miravall, d'uns 1070 jornals que quedà per Josep Carreras, i l'altra l'Aranyó pel seu germà Joaquim. Actualment el casal només disposa de 36 jornals i n'és posseïdor el bisbat de Lleida. Ara, després d'efectuar-hi modificacions funciona com a casa de colònies, convivències, exercicis espirituals. Referències
Cal Saprià

Cal Saprià és una obra de Juneda (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un gran casal de planta baixa, entresolat, dos pisos i golfes, de caràcter classicista. Destaca l'equilibri compositiu de la façana principal. Al portal, d'arc rebaixat, hi ha la data 1793. Referències
Granja la Fumada

La Granja la Fumada és una obra de la Pobla de Cérvoles (Garrigues) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici actualment en força mal estat, de tipus agrícola, pràcticament abandonat. Es coneix amb el nom de Mas de La Fumada,i en conservem la construcció principal, estructurada en planta baixa i dos pisos superiors, amb coberta a dues aigües. A la façana en destaca el portal adovellat, a la part superior central té una fornícula, tal vegada per posar-hi una imatge devocional. L'interior conserva part de les dependències de l'habitatge, una llar de foc o la cuina, però tot molt malmès. Annex a aquest edifici hi ha restes del corral i una altra edificació més petita. Història El conjunt, conegut amb el nom de Granja de la Fumada, era un complex d'habitatges del qual tan sols en resta un, tots dedicats al conreu del camp. Està situada vora del riu Set. En tenim notícies documentals del 13 de setembre de 1178, quan Ramon Potelles feu cessió a Poblet del lloc de la Coma la Fumada. El monestir el convertí en granja. El 8 de març de 1214, el monestir ven el complex a Guillem II de Cervera i a la seva muller, Elvira, qui cinc dies més tard el donà al monestir. Referències
Mare de Déu de Bell-lloc (Sant Esteve de Llémena)

La Mare de Déu de Bell-lloc de Sant Aniol de Finestres és una església de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Es troba molt a prop de l'ermita de Sant Cebrià. Descripció És un santuari dedicat a la Mare de Déu. Actualment es troba en estat de ruïna. La porta d'ingrés és d'arc de mig punt dovellada. Teulada a dues vessants, amb el carener perpendicular a la porta d'ingrés. El campanar d'espadanya de doble obertura, s'assenta sobre la façana que donava accés a la capella. A l'absis hi ha una pintura moderna amb ocells. Referències
Sant Julià de les Medes

Sant Julià de les Medes és una obra de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La capella de Sant Julià de les Medes està ubicada dalt de la Serra de Finestres i es troba mig amagada per la vegetació. A prop hi ha Sant Joan de les Medes. Descripció Té una sola nau, que fou sobrealçada, utilitzant aquest espai com a colomar. L'absis, a llevant, és semicircular i conserva part de l'antiga coberta de llosa. Actualment no disposa de campanar. Va ser bastida amb pedra menuda; el teulat és a dues aigües, sostingut per bigues de fusta, cadirat, llates i teules col·locades a salt de garsa. La porta és a ponent, feta de senzilles dovelles; damunt d'ella un òcul dona llum a la nau i una gran obertura ventila l'espai superior. El seu interior es troba totalment descuidat, i actualment s'utilitza per guardar bales de palla. L'esglesiona, d'uns vuit metres de llargada per quatre d'amplada, està en mal estat de conservació. Història D'aquest indret se'n tenen poques referències documentals; havia estat associat al terme del castell de Finestres, i va pertànyer també als barons de Santa Pau. Referències
Sant Joan de les Medes

Sant Joan de les Medes és una església de Sant Aniol de Finestres (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La capella de Sant Joan és una de les dues capelles vinculades al veïnat de les Medes, i és la més a prop les cases. L'altra, més propera a la carena, està dedicada a Sant Julià i s'anomena Sant Julià de les Medes. Història Segons la Geografia General de Catalunya, pertanyia a la parròquia de Cogolls malgrat ser del municipi de Sant Aniol de Finestres. Descripció Sant Joan és una petita construcció d'una sola nau, sobrealçada, amb accés directe a la part superior pel costat de tramuntana. A la nau s'accedeix pel costat de ponent gràcies a una porta feta de carreus ben tallats. L'interior mesura 4 m de llargada per 2,70 m d'amplada. Està decorada amb pintures sobre estuc que imiten motius arquitectònics típics de l'estil gòtic, que foren realitzades l'any 1859. En el frontispici hi ha ubicat el campanar d'espadanya, amb un sol ull. L'esglesiona de Sant Joan va ser bastida amb pedra menuda i actualment es troba molt amagada per la vegetació. El seu estat amenaça ruïna. Referències
Colldecarrera

Colldecarrera és una masia de la Vall de Bianya (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un gran casal de planta rectangular i teulat a dues aigües, amb els vessants vers les façanes principals. Està ubicada en un desnivell, fet que comporta que a la façana de migdia disposi de baixos pel bestiar amb nou finestres d'arc de mig punt, mentre que des de la façana de tramuntana s'accedeix directament a la planta noble. Cal remarcar els dos pisos de galeries porxades del costat del migdia, amb nou arcades cada una. A l'interior hi ha una àmplia sala de convit i una capella dedicada a la verge del Roser. Els descendents es traslladaren a Olot i s'emportaren la major part del mobiliari. Actualment l'habiten els masovers. Història El nom prové de la situació en un coll prop de la via o carraria que des de la Cerdanya, passant per Ribes, la collada Verda, la vall del Bac i Castellfollit, s'unia amb Besalú. Hi ha notícies documentals de la call de Carrera des de l'any 957, que diu: "et in alio loco incedent isto comitatu in termino de Monteacuto in locum qui dicitur Carraria sic donamus ad domum Sancti Petri apostoli cuius basilica sita est in Camporotundo sic donamus sibe idem casis, casalibus…". Es tracta d'una donació que un tal Vuithesindo i la seva esposa Preciosa van fer al monestir de Sant Pere de Camprodon. Apareix citat al testament del comte de Besalú, Seniofret, l'any 996. El comte cedeix el mas Coll de Carraria en alou al monestir de Sant Pere de Besalú. L'any 1017 aquest mas serà cedit al monestir de Sant Pere de Camprodon. Referències
Sant Martí de la Vansa

Sant Martí de la Vansa és una església situada a Sorribes de la Vansa, al municipi de La Vansa i Fórnols, a l'Alt Urgell. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici religiós d'una nau rectangular, coberta amb volta de canó lleugerament apuntada. Construcció arrebossada que no permet veure el parament. Porta adovellada al frontis. Torre campanar de planta quadrada. Història La població de Sorribes és esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell de l'any 839. Referències
Santa Magdalena del Mont

Santa Magdalena del Mont és una ermita de la Vall d'en Bas (Garrotxa) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una ermita documentada l'any 998. Antigament tingué el rang de priorat, amb canonges regulars de l'ordre de Sant Agustí. L'església es va modificar el segle xviii, però conserva l'absis i la volta semicircular de la primitiva església romànica. Al costat de l'ermita, i aprofitant l'edifici d'una antiga masoveria s'ha habilitat el refugi de muntanya "Emili Triadú". Referències
Can Santamaria

Can Santamaria és una masia a l'agregat de Raset, datat aproximadament en els segles XV-XVI i declarada bé cultural d'interès nacional. Originàriament era una casa forta del segle xvi, però posteriorment ha sofert moltes transformacions. Part de l'edifici actual correspon al segle xvi, del qual queden restes del seu passat fortificat amb espitlleres i del parament realitzat per la tècnica de l'opus spicatum. Anteriorment hi residiren els senyors de Raset. D'aquesta nissaga hi ha dues sepultures a la Seu gironina, la de Dalmau de Raset, que fou doctor en lleis i vicari general de la diòcesi, i la del seu germà, Bernat de Raset, cavaller que morí a Sardenya. El mas passà posteriorment a ser propietat dels senyors de Santamaria i de Sant Salvador. Després fou adquirit pels senyors Teixidor, que més tard el van vendre al senyor Casamor, el qual instal·là un museu de caràcter particular amb obres de gran interès. En esdevenir la seva mort el museu ha quedat tancat. Al costat de la porta hi ha una placa que commemora l'estada d'Antonio Machado els dies 24, 25 i 26 de gener de 1936 camí de l'exili. La casa és de planta rectangular, amb baixos, pis i golfes, i té una torre-mirador (que inicialment deuria ser fortificada) més elevada, situada a l'angle sud-oest de la masia. Les cobertes, de teula àrab, són a dues aigües. Els murs són de pedra morterada amb les façanes pintades i arrebossades, deixant a la vista els carreus de les obertures i dels angles, fruit de les reformes dels segles XIX i XX. Són interessants un conjunt de finestres d'arc conopial amb elements ornamentals esculpits i trencaaigües motllurats, que recolzen en carreus que formen espitlleres a la part central de l'ampit. L'accés principal és una porta d'arc rebaixat, situada en un cos lateral més baix, afegit posteriorment. Aquesta porta duu la data de 1591 a la dovella central, sens dubte aprofitada d'una construcció anterior. Les portes són adovellades, i una altra és amb arc de mig punt en la qual hi trobem un escut. Notes
Santa Maria del Castell de Fornells

Santa Maria del Castell de Fornells és una església de Fornells de la Selva (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici consta d'una sola nau, amb la volta esfondrada, capçada a llevant per un absis semicircular, també en estat ruïnós, on es veu l'arrancada de l'arc que obria a la nau i una finestra de doble esqueixada. A ponent, on hi ha la porta i un campanar d'espadanya, fou reformada en el segle xviii. L'aparell és de còdols units amb morter. En alguns punts és encara cobert d'arrebossat. Història No hi ha notícies concretes sobre l'església. Se sap que era la capella del "Kastrum de Fornels cum omni ipso alodio quod in circuitu predicti kastri habebat", i que fou llegat per Bernat Ermengol al comte Ramon Berenguer I, segons consta al "Liber Feudorum maior", en un document del maig de 1048. Referències
Mas Morell

El Mas Morell és una obra de Llambilles (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia originàriament de planta rectangular, estructurada en tres crugies i accés central i amb successives ampliacions laterals i posteriors. Parets de pedra morterada i façanes arrebossades i pintades, deixant a la vista els carreus de les cantonades i els que emmarquen les obertures. La coberta és feta amb teules a dues vessants, i ràfec de filera doble format per una filera de rajols en punta de diamant i per una altra de rajols plans. La llinda de la porta principal i les de les finestres són fetes amb una sola peça de pedra. La finestra central i la del costat esquerre del pis, tenen l'ampit amb el trencaaigües motllurat. Història En una placa col·locada a la façana hi ha la inscripció "Veïnat de Sant Cristobal". A la llinda de la porta hi ha una llegenda il·legible i un dibuix. Actualment la casa és buida, només s'utilitza parcialment per magatzem d'eines del camp. Les terres són cultivades. Referències
Can Ninu

Can Ninu és una obra de Llambilles (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de planta rectangular. Estructura en tres crugies perpendiculars a la façana i accés central. Parets de pedra morterada i façanes arrebossades i pintades, deixant a la vista els carreus de les obertures i les cantonades. La coberta és de teules a dues vessants i ràfec de filera doble format per rajols plans i teula girada. La porta principal i les finestres tenen la llinda de pedra d'una sola peça. Enfront de la façana principal del mas es conserva un paller prou interessant. El paller és un edifici de planta rectangular amb parets de pedra morterada. Coberta feta amb cairats i teules a dues vessants. És de destacar una columna lateral formada per peces de pedra cilíndriques ben tallades, amb basament i capitells de planta quadrada. L'embigat de la coberta és de tirada doble amb jàssera central, suportada per dues encavallades de gran senzillesa. A la llinda de la porta principal es pot veure la inscripció "MICHAEL SITGES" i la data 1633. Referències
Can Pere Màrtir

Can Pere Màrtir o mas Civils és una masia de Vilablareix (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'un conjunt format per la masia, la capella de Sant Pere Màrtir i el campanar de Santa Maria de Madrencs, tot envoltat de construccions agrícoles (porxos i pallisses) al pla de Perelló. La masia és de construcció tradicional, amb murs de pedra arrebossada, estructurada en tres crugies. La porta és de mig punt amb grans dovelles i les finestres són de pedra treballada amb ampits esculpits. Referències
Bellver (Viladasens)

Bellver és un mas fortificat a mig camí dels nuclis de Cervià de Ter i Viladasens (al Gironès) protegida com a bé cultural d'interès local. És un edifici de planta rectangular, emmarcat per dues massisses torres de planta quadrada. El cos central té planta i pis i les torres tenen dos pisos. Està cobert de teula a doble vessant. Les obertures són allindades i adovellades. La porta principal és d'arc de mig punt adovellada. Conserva elements primitius, sobre tot a la façana est, amb components de factura gòtica.< Les dues torres de defensa són d'origen medieval o de principis d'època moderna, però molt modificades per les reformes que han sofert al llarg del temps. Es tracta de dues torres possiblement obrades entre els segles XV i XVI que se situen en els extrems nord i sud d'un mas. Tant les torres com el mas han estat molt restaurats i s'ha modificat l'aspecte de les torres. Tant les torres com la casa presenten finestres de dintell i carreus, però amb dubte de si són originals. Les llindes de dues finestres porten dates dels segles xvi i xvii. Ambdues torres són de planta rectangular, aproximadament de 7 per 5 metres, i de dos pisos, la situada al nord lleugerament més alçada. Referències
Can Conill Gros

Can Conill Gros o Mas Saló és una masia a l'oest del terme municipal de Bordils (al Gironès). Masia És una masia de planta rectangular, amb planta baixa, pis i golfes. Coberta de teula àrab a dues vessants. Parets de maçoneria, obertures exteriors emmarcades amb carreus i cantonades exteriors també del mateix material. La façana principal presenta una porta d'accés de reminiscències medievals amb brancals de pedra i llinda de fusta. Les finestres del pis presenten les mateixes característiques, però amb les llindes de pedra. La planta baixa és coberta amb voltes de rajola i el pis amb quadrats i rajola. És interessant el barret exterior de la xemeneia, fet amb rajol i coberta cònica de morter. Porxo El porxo és un edifici de planta rectangular amb murs de maçoneria que envolten el seu perímetre excepte per una cara, que queda oberta. Les cantonades són fetes amb carreus, el superior amb una mènsula que suporta el voladís de la teulada. L'estructura de la coberta és formada per una jàssera de fusta a sota el carener i que descansa sobre una columna amb capitell, molt esvelta, de pedra, i la paret posterior. També hi ha una altra jàssera de fusta, col·locada transversalment a l'anterior, donant-li suport en el punt central del cobert, evitant així la col·locació d'un altre pilar. La teulada va suportada per les dues parets laterals i la jàssera central i és formada per cairats, llates i teula àrab. El carreu del porxo està situat a la cantonada dreta de la façana del porco. És una peça paral·lelepipèdica de pedra nummulítica de Girona. A la cara exterior hi ha cisellat un escut i orla ornamental amb figures i elements d'inspiració barroca, amb la data de 1705. Referències
Cal Rei Vinyes

Cal Rei Vinyes és una masia de Celrà (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de planta rectangular amb cossos afegits: cobert-pallissa lateral i porxo al costat de la porta, de planta baixa i pis seguint la tipologia funcional agrícola. Teulat a doble vessant. Maçoneria de carreus de diferent mida, alguns semi escairats. Té la porta dovellada. Finestra de llinda plana a sobre, amb trencaaigües motllurat i marc al biaix, de carreus ben treballats i polits, com la finestreta superior. Al costat s'han emprat llindes d'una finestra gòtica com a pedres de paret, que fa intuir una segona fase de construcció de la masia, aprofitant peces de la primera o d'altres llocs. La masia és de tres crugies i l'interior és de voltes bastant amples amb biguetes metàl·liques. La façana es troba orientada a llevant. Referències
Plaça Major de Palafolls

La Plaça Major de Palafolls és una plaça pública de Palafolls (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La Plaça Major està situada al barri de les Ferreries, on convergeixen el Camí Vell de Sant Genís de Palafolls, el carrer Major i, els antigament nomenats, Carrer de Dalt, del Mig i de Baix. La major part de cases són de planta baixa i pis separades per una eixida. La plaça, reformada el 1988, consta d'una zona al davant de l'Ajuntament per a ús dels vianants amb un antic safareig - originari dels afores de la població- amb sortidors d'aigua que serveis de font. Dins d'aquesta reforma del 1988 també es va restaurar l'Ajuntament deixant la pedra vista. Referències