NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Eulàlia de Figuerola de Meià

Santa Eulàlia de Figuerola de Meià és una església de Figuerola de Meià al municipi de Camarasa (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Temple amb moltes modificacions. Té una nau amb volta de canó dividida per un arc toral i separada del presbiteri, que està cobert amb una cúpula, per un arc triomfal. Dues capelles laterals, amb dues arcades de mig punt, formen una mena de creuer. L'altre tram, amb dues arcades de mig punt, té una altra capella amb volta de canó on es troba la pica baptismal. La porta és un arc de mig punt amb dovelles de pedra, completant la façana hi ha un rosetó i una espadanya de dues obertures. El cementiri es troba annex a l'església. Història Va ser reformada després de la guerra civil. Referències
Santa Maria de la Maçana

Santa Maria de la Maçana és una església romànica del poble de la Maçana al municipi de Camarasa (Noguera) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església de planta rectangular amb una primera nau amb volta de canó, que va ser ampliada amb una altra volta més elevada i tancada amb una façana orientada a llevant. Són molt importants els elements de suport de l'arc de mig punt, a base de columnetes adossades al lateral amb capitells de factura romànica. L'edifici es troba annex a les restes d'una casa pairal amb arcs i voltes. Història El lloc fou conquerit per Arnau Mir de Tost al segle xi. Referències
Ajuntament de Cabrera de Mar

L'Ajuntament de Cabrera de Mar és una obra noucentista de Cabrera de Mar (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici de tres cossos. El cos central, més elevat, té teulada a dues vessants i un rellotge al centre de la part superior de cadascuna de les façanes principals. En aquest cos, dividit en tres plantes, baixos i dos pisos, hi ha les dependències de l'Ajuntament: alcaldia, despatxos, sala de juntes, etc. Una porxada amb tres arcades dona accés a la planta baixa. A ambdós cossos laterals, d'una sola planta, hi ha els locals de les Escoles Municipals. Història Construït per l'arquitecte Bassegoda vers l'any 1928. Es pagà a terminis, fins a l'any 1956. Referències
Ca l'Adroher (les Preses)

Ca l'Adroher és una obra de les Preses (Garrotxa) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici civil de petites dimensions cobert amb teulada a dues vessants i orientada cap a l'oest. A la part davantera hi ha un cos separat en forma de torre del que sobresurt un forn a la façana. El material de construcció és pobre. A la dreta hi ha un paller i a la part baixa unes quadres. Aquesta masia ha estat molt restaurada i no hi ha cap element arquitectònic remarcable. Història La única notícia històrica, per cert, molt antiga, es recula a finals del segle ix, on se cita a "Adrogaros". Aquesta masia, tot i la seva antiguitat no prosperà com d'altres. Referències
Ca l'Alsina (Cabrera de Mar)

Ca l'Alsina és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una construcció de cinc cossos, amb aprofitament del cos central, més elevat, amb un pis que té les finestres formant triple arcada. Es tracta, per tant, d'una masia de tipus basilical, amb teulada a dues vessants, portal rodó dovellat i finestra principal gòtica. Les terrasses laterals formen un angle, a l'altura del primer pis. Referències
Ca l'Arnau (Cabrera de Mar)

Ca l'Arnau és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) inclòs a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una casa pairal amb teulada a quatre vessants, de planta baixa, pis i golfes. A la façana principal hi ha un rellotge de sol amb la data mig esborrada. A la façana lateral hi ha la porta d'accés a l'habitatge dels masovers i a l'altura del primer pis una galeria amb arcades. Història Aquesta casa, construïda l'any 1871, fou restaurada per l'arquitecte Coderch l'any 1950 i es transformà la part destinada a magatzems agrícoles en habitatge pels masovers. Referències
Ca la Lola

Ca la Lola és una obra gòtica de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Casa de planta baixa i pis, amb teulada a doble vessant i el carener perpendicular a la façana. Un dels cossos laterals va ser sobrealçat i presenta la teulada (bona part d'una dels vessants) més alta que la del cos principal de la casa. A la façana destaca la portada, d'arc de mig punt adovellat i brancals de carreus. A banda i banda hi ha dos finestrals de mida gran protegits per una reixa. Al pis hi ha tres finestres d'estil gòtic, amb arc conopial i brancals de carreus de pedra. Història Els primers propietaris dels quals es té referència és la família Madalmay, que figura inscrita en els cens de 1515 de la Parròquia de Sant Martí de Teià. Els primers documents coneguts daten del 1617 i estan a nom de Gabriel Madalmay. Per manca de descendència al 1860, en Miquel Madalmay va vendre la masia a Tomàs Castanyè Tolrà, besavi dels propietaris actuals. Referències
Ca n'Aimeric (Cabrera de Mar)

Ca n'Aimeric és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una masia amb teulada a triple vessant. Els angles de la casa són reforçats amb carreus de pedra granítica. A la façana principal té tres cossos i a l'entrada l'escala del pis. A la part posterior només hi ha dos cossos, un fins a la meitat i al costat l'altre, posat perpendicular. Façana amb el portal rodó dovellat, de 13 dovelles i cinc esglaons d'accés. Finestra principal gòtica, de tipus conopial, amb una petita comporta o capitell decorat. L'altra finestra, a l'esquerra, és del segle xvii. Història La masia és de treballs agrícoles de poc rendiment, situada a Agell de Dalt. Els voltants de la casa estan rodejats de petits coberts i corrals per al bestiar petit i poc nombrós. Referències
Ca n'Orriols d'Agell

Ca n'Orriols d'Agell és un edifici de Cabrera de Mar (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció La masia està composta per tres crugies o cossos perpendiculars a la façana principal. El cos central consta de planta baixa, planta pis i golfes; cobert per una teulada a dues vessants amb frontó a la façana principal. Planta baixa i planta pis per als dos cossos laterals, coberts per una teulada a dues vessants amb aiguavessos paral·lels a la façana principal. Història El nom típic del maresme Orriols o també escrit Oriols prové del nom propi llatí Aerolus o Oriolus. També és el nom d'alguns pobles catalans. Agell (1497, 1515, 1553). (Canal i Moré 1987) La façana d'aquesta masia encara té totes les característiques d'haver-se construït en una segona etapa, encara que s'han conservat les finestres gòtiques del segle xv. (Garí 1983, pàg 97) Com a dades curioses trobem les de Modolell: Data antiga de la casa segons Modolell: 950 (pàg 29). Can Orriols d'Agell surt citat com a lloc de referència en un pergamí del 950. (Modolell pàg. 70). Segons Modolell, al segle xii "els masos del poble estaven construïts molt a prop els uns dels altres. Formaven petits quadres per prestar-se ajuda en cas d'atac. I a Agell, al redós de la capella, Can Mayol de Munt, ca l'Aymeric, can Sagrera, ca l'Arnó i can Puig; i més avall, a uns 500 metres can Mora, can Sala, can Basora, can Carbonellet, can Pujol, ca n'Orriols... (Modolell, 1993, pàg 76). Segons el testament de Pere Grony, signat el 28 de febrer de 1329, (...) ratificava la donació d'una quartera de forment sobre els béns del mas Orriols de Cabrera a benefici de l'altar de Santa Maria edificat a la parròquia de Sant Feliu de Cabrera (Baucells i Reig, 19..) Cap a les darreries del 1700 trobem que majoritàriament les persones morien a casa seva, però també a les pallisses d'en Lladó, d'en Rodon, de can Català, de ca n'Orriols o de la rectoria, on pernoctaven els pobres que setmanalment passaven a demanar caritat. (Modolell pàg 23). Morts citats a pergamins: 1711 Ramon Orriols Metge Ca n'Orriols d'Agell. 1711 Francesc Orriols Catedràtic Conseller en cap del Consell de Cent Ca n'Orriols d'Agell (Pàg 24) Els pagesos, cap al segle xii, necessitaven aigua i la buscaven en terrenys més encimats. Conduïen l'aigua a través d'una mina, i a Cabrera n'hi ha moltes, com per exemple la de ca n'Orriols. (Pàg 72) A ca n'Orriols es guarden una vintena de pergamins que parlen de compres de terres, reducció de censals i testaments. En el capbreu del 1525, Esteve Orriols declara que té 32 peces de terra -25 a Cabrera i 7 a Argentona- que les justifica tot i tenir-li el domini útil. Ca n'Orriols era una casa important i un punt de referència. (Modolell 1993). Aquesta casa apareix esmentada en uns documents de Contribució Territorial del 1922-23. Referències
Cal Fuster (Teià)

Cal Fuster és una obra de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia coberta amb una teulada de dues vessants i amb el carener perpendicular a la façana principal. És una construcció de planta baixa i pis. Exteriorment destaquen les llindes, els brancals i els llindars de la porta i les finestres construïts amb carreus de pedra de granit, iguals que els angles de la casa. El repintat de la casa fa destacar especialment aquests elements. Interiorment la casa conserva les bigues de fusta. Referències
Cal Muntaner (Olivella)

Cal Muntaner és una obra d'Olivella (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció L'edifici està format per diversos cossos. El principal té estructura basilical, amb coberta a dues aigües i portal adovellat. Consta de planta baixa i pis. Història Antigament coneguda com a mas Domènech, se sap que estava enrunada cap a la fi del segle xvii, quan va ser adquirida i reconstruïda per Isidre Muntaner. El 1733 va ser adquirida per la família Falç, de Sitges i a principis del segle XX per la família Camps de cal Caçador. Referències
Can Balcells (Alella)

Can Balcells és un edifici d'Alella (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una edificació d'estil neoclàssic situada en plena urbanització de la Creu de Pedra. L'edifici consta de planta gairebé quadrada, si bé s'allarga cap a llevant amb el porxo amb terrassa adossat en aquest costat. Té una alçada de planta baixa, pis i golfes, amb la crugia central més elevada amb coberta a quatre aigües -les crugies laterals tenen coberta a tres vessants-. La façana principal, orientada a migdia, està estructurada verticalment en eixos de composició on s'agrupen les obertures, i horitzontalment en cornises que separen les diferents plantes. Cal destacar les balconeres de la planta pis, amb un balcó en posició central amb una barana de ferro i dos parells de mènsules de pedra a la part inferior. La façana lateral de llevant és similar a la principal, amb tres eixos verticals amb les corresponents balconeres que surten al porxo i a la terrassa superior respectivament. La façana nord és més pobre i la de ponent és gairebé opaca. La part més representativa del conjunt és la zona de les golfes. Els cossos laterals tenen unes petites obertures geminades, centrades als corresponents eixos de composició, que queden amagades per ràfec caracteritzat per la successió de tirants de puntals de fusta que sostenen el vol de la coberta. Aquesta mena de barbacana crea una zona d'ombra que recorre les façanes donant una imatge d'unitat trencada pel cos central que en sobresurt. Hi trobem tres finestres agrupades de proporcions verticals a la zona de les golfes de la façana principal que es reprodueix a la façana posterior, i està rematat per una cornisa emmotllurada amb elements decoratius vegetals. Cal destacar el jardí que envolta la façana. Referències
Can Bruguera (Teià)

Can Bruguera és una obra de Teià (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici caracteritzat per la seva horitzontalitat i la seva coberta a dos vessants, amb el carener paral·lel a la façana principal. La construcció està formada per una planta baixa i un pis. Les transformacions en la planta baixa no han malmès el seu estat original. Tots els elements de pedra picada, com els carreus dels angles o dels brancals de les finestres, demostren un estil propi del segle xvii., al costat sud, i el costat nord es del XVI. Història Aquesta casa conservava documentació del segle xv, actualment dipositada a l'Arxiu històric del Consell Comarcal de Maresme. Referències
Can Cabús de Baix

Can Cabús de Baix és una masia d'Alella (Maresme) catalogada com a bé cultural d'interès local. Història Antic mas Roure, el 1392 pertanyia a Pere Roure. A la mort de Jaume Roure el 1731, passà a mans de la seva filla Francesca, casada amb Joan Cabús, i prengué el nom de Can Cabús de Baix per a diferenciar-la de l'altra masia que ja posseïen a la part alta del torrent de la Coma Clara. A principis del segle xx, els seus descendents la vengueren a Araceli Fabra i Puig. Descripció Consta de planta baixa i dos pisos, amb una teulada a dues vessants i el carener perpendicular a la façana. Exteriorment no presenta elements massa interessants perquè ha patit força transformacions: no conserva les llindes, llindars ni brancals de pedra, ni tampoc la porta dovellada, encara que és probable que en algunes obertures es trobin a sota de l'arrebossat actual. El gust clàssic es veu a la porta d'accés al recinte. Referències Vegeu també Palau del Marquès d'Alella
Can Carbonell (Cabrils)

Can Carbonell és una masia de Cabrils (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Es tracta d'una masia del mateix grup que Can Vives. Pot assignar-se al segle xvii (i així ho testimonia el gravat de la porta principal de la masia; 1759). Té els tres cossos a la façana fet que li dona un aspecte basilical. Conservació dels esgrafiats amb els dons tons arrebossats (el to de la sorra i el to de la calç), dels resseguits de les obertures de pedra granítica del gravat i els carreus cantoners ben tallats. Referències
Can Catà de Dalt

Can Catà de Dalt és un edifici d'Arenys de Munt (Maresme) protegit com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Es tracta d'una masia de tres cossos i dues plantes. La coberta és a dues aigües. A la façana principal trobem un portal rodó amb dovelles de pedra granítica. A costat i costat hi ha dues finestres amb llinda recta. Al primer pis i sobre la porta d'entrada hi ha altres dues, també de pedra. A la façana posterior hi ha una finestra de pedra d'arc conopial tapiada. Totes les altres obertures de la casa també són de pedra. Referències
Can Clarisvalls

Can Clarisvalls o Claresvalls és una masia d'Alella (Maresme) catalogada com a bé cultural d'interès local. Història El 1292 hi havia constància d'una gran finca anomenada La Torra, que abastava des de l'antic Camí del Mig (actualment avinguda de Ferran Fabra) fins on el torrent de Rials desemboca a la riera. A mitjan segle xv, era propietat de Guillem Pujades, fill de Can Pujades de Munt (actualment Cal Doctor). Fou funcionari reial a Sicília, i el 1469, el rei Joan II li va concedir la jurisdicció civil i criminal sobre les seves terres. El 1648, Tomàs Llucià va vendre la finca al seu cunyat Lluís Claresvalls, de qui va pendre el nom. Potser a causa del mal estat de l'antiga casa, va bastir una nova masia, que va anomenar-se Can Clarisvalls i que s'ha mantingut fins ara. El 1700, el seu fill Joan va vendre la finca al barceloní Esteve Guàrdia, que la va deixar al seu fill Ignasi. Aquest la va parcel·lar, reservant-se l'edifici principal i les feixes i va vendre la resta: les terres que envolten la gran bassa de tramuntana van ser adquirides per Antoni Fontanils i Raspall, mentre que les vinyes del sud van ser comprades per Carles Torrents i Miralda. Descripció Masia de planta rectangular i coberta amb teulada de dues vessants i el carener paral·lel a la façana. Consta de planta baixa i un pis, i presenta un petit annex lateral i un altre de posterior. Cal destacar la seva portalada d'arc de mig punt dovellat, i les set finestres, totes elles amb les llindes, els llindars i els brancals de pedra. La porta no marca l'eix de simetria del conjunt. Referències
Can Colomer de Sobirans

Can Colomer de Sobirans és una obra d'Arenys de Munt (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia gran de planta baixa i dos pisos. A la planta baixa hi ha una gran era; l'entrada és un portal adovellat de mig punt, de tipus dentat feta de pedra. a cada costat hi ha una finestra allindada, dentada també a la part baixa. Al primer pis hi ha tres finestres: la del centre i un costat són de pedra, de llinda. Al costat hi ha un finestral gòtic tardà, senzill. Al segon pis hi ha tres balcons amb barana de pedra. La coberta és a dues aigües. Referències
Can Dalmases (Cabrera de Mar)

Can Dalmases, també conegut pel nom de Can Ros, Cal Conde o Can Vilardaga, és una masia de Cabrera de Mar (Maresme) catalogat com a bé cultural d'interès local. Història Es tracta de la casa dels senyors de Cabrera, documentada per primer cop el 1231. El 1529 va ser comprada per Pau Ros, i el seu descendent Francesc Ros, un important flequer, casà la seva filla Caterina amb el mercader Pau Dalmases i Castells. El seu fill Pau Ignasi de Dalmases i Ros la va fer reformar, tal com testimonia la data gravada a la façana posterior (1676). La construcció afegida és del 1747, data gravada al cartell d'un dels rellotges de sol. El 1924, passà a mans de mans d'Antoni Clavé i Nadal i Carme Gil i Llopart, comtes de Vilardaga, oncles dels actuals propietaris. Descripció Consta de planta baixa, pis i golfes, amb teulada a quatre vessants. Fou començat amb tres cossos i s'amplià amb dos més. A la façana posterior de la part sud-est fou adossada una nova construcció destinada a serveis. A l'esquerra de l'entrada hi ha una escala. Al fons, prenent tota l'amplada de la casa, hi ha el celler amb amples arcades. El portal principal és rodó i dovellat, les finestres i elements de pedra de granit. Al costat del menjador hi ha un petit oratori. La casa té una gruta. Referències Vegeu també Can Dalmases (Sant Martí Sesgueioles) Casa Dalmases (Cervera) Palau Dalmases Enllaços externs «Cal Conde». Pobles de Catalunya. Guia del Patrimoni Històric i Artístic dels municipis catalans. Fundació per a la Difusió del Patrimoni Monumental Català.
Can Feina (Sant Pere de Ribes)

Can Feina és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia situada entre el nucli de Ribes i l'Hospital Sant Camil. És un edifici aïllat de planta rectangular i dues crugies. Consta de planta baixa i pis i té la coberta a dues vessants amb el carener paral·lel a la façana. S'hi accedeix per un portal d'arc pla arrebossat que es troba descentrat en el frontis, entorn el qual hi ha diverses finestres també d'arc pla arrebossat. En el cos corresponent al celler, hi ha un altre portal d'arc pla arrebossat. Al seu costat hi ha una obertura d'arc carpanell, dins la qual ha el pou. A la façana de gregal hi ha adossat un cos annex d'un sol nivell d'alçat. L'acabat exterior és arrebossat i pintat de color blanc. També es coneix com a Can Llindai. Història Per les característiques constructives de la masia, hem de situar els seus orígens entorn el segle xix. Referències
Can Fontanals (Sant Pere de Ribes)

Can Fontanals és una obra de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Masia situada al nord de l'Hospital de Sant Camil, propera a Can Jove. És un edifici aïllat de planta rectangular i tres crugies. Consta de planta baixa, pis i golfes i té la coberta a dues vessants desiguals amb el carener paral·lel a la façana. El frontis es compon segons tres eixos, definits per obertures d'arc pla arrebossat, algunes de les quals es troben emmarcades amb ceràmica vidriada de color verd. A la planta baixa hi ha dos portals d'arc rebaixat arrebossat amb brancals de pedra carejada. El finestral situat a sobre el portal té sortida a un balcó de baranes forjades i base motllurada, al costat del qual hi ha pintat un rellotge de sol rectangular. La façana de garbí presenta un cos adossat de planta baixa i pis i coberta plana habilitada com a terrassa transitable. A la façana de xaloc té tres finestres d'arc pla arrebossat, les superiors emmarcades amb rajola com les del frontis. En un extrem de la façana de garbí hi ha pintat un rellotge de sol quadrangular. La façana posterior té un cos adossat de planta baixa, pis i golfes amb la coberta a una sola vessant. A la planta baixa hi ha un portal d'arc carpanell ceràmic amb brancals de pedra. Els pisos superiors es componen segons quatre eixos d'obertures d'arc pla arrebossat, les del primer pis delimitades amb barana de balustrada ceràmica. Entre aquestes obertures n'hi ha d'altres d'intercalades de menors dimensions. El ràfec està acabat amb una imbricació de rajola i teula ceràmica. L'acabat exterior es manté arrebossat, que allà on es troba malmès deixa veure el parament dels murs de pedra irregular lligada amb argamassa. Al voltant de la casa hi ha diverses dependències agrícoles annexes, totes d'un sol nivell d'alçat, entre les quals destaca el cos de garbí, obert en arc rebaixat, i el que s'adosssa a gregal, d'arc rebaixat ceràmic i coberta plana habilitada com a terrassa transitable. A la masia s'hi conserven alguns dels elements característics, com són els cups - un dels quals es troba en un cos exterior adossat a garbí-, les restes del forn de coure pa i una bassa amb safareig a l'altre costat del camí. Al cadastre de l'any 1716-17 hi figura la Casa Fontanals. Més endavant, tal com consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia de pertanyia al vilanoví Pere Joan Garriga. Història Al cadastre de l'any 1716-17 hi figura la Casa Fontanals. Més endavant, tal com consta en el llibre d'Apeo de l'any 1847, la masia de pertanyia al vilanoví Pere Joan Garriga. Referències
Can Gel

Can Gel és una obra de Dosrius (Maresme) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Masia gran formada per vàries dependències. Una és habitatge i les altres són els estables, cellers, etc. La part de l'habitatge, amb planta baixa, pis i golfes, és la més ben conservada. A la façana principal i a la part baixa hi ha un portal de mig punt amb dovelles de pedra granítica. Al pis superior les finestres també són de pedra, excepte una. Les golfes són petites i tan sols tenen una obertura. La casa és rematada per una petita cornisa i la coberta és a dues aigües. A la part del darrere hi ha una petita finestra de pedra més antiga que les de la façana. Referències
Can Giol (Canet de Mar)

Can Giol és una obra de Canet de Mar (Maresme) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Del catàleg del Patrimoni Arquitectònic i Elements d'Interès Històric i Artístic. Aquest mas forma part del grup de cases del nucli de població del sot de l'Aubó entre les quals destaca el castell de Santa Florentina que tenia la funció de casa fortificada comú. Si bé, l'origen del nucli anterior al mas (1737), cal vincular la seva construcció a l'existència d'edificacions a l'indret. Com a elements comuns existeixen l'ermita de Sant Pere de Romaguera (o de l'Aubó) i un forn de terra cuita a les proximitats del castell. Aquest mas té una orientació molt similar a ca l'Espanyol. Les característiques de la façana amb carreus de forma regular vistos, la disposició d'una torre al costat Referències