NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Martí de Riudarenes

Sant Martí de Riudarenes és l'església parroquial de Riudarenes a la comarca de la Selva, consagrada a sant Martí de Tours, bisbe francès del segle iv, del qual se celebra la festivitat l'onze de novembre. És una obra amb elements barrocs i neoclàssics inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'edifici és de planta de creu llatina de 28 metres de llargada per 12,6 d'amplada en els braços de la creu. El parament és de maçoneria i només els angles tenen carreus granítics ben escairats. Es va construir al segle xvii. Té un aspecte d'obra inacabada. La façana presenta un gran finestral circular i s'hi observa una galeria d'arcs de rajol avui cegats. El portal és quadrangular, de pedra granítica d'estil barroc, amb una fornícula amb timpà rodó que conté una senzilla imatge de pedra de sant Martí, i un calze a cada banda amb la data de construcció, el 1730. La imatge representa sant Martí bisbe, però en la falda té la representació del sant a cavall tallant la capa i donant la meitat a un pidolaire. El campanar és adossat a la façana de migdia, conserva l'estructura antiga, i està format amb carreus granítics. Un cordó separa la part inferior de la superior, construïda a mitjan segle xviii. Té dos finestrals per banda, merlets de rajols i coberta piramidal. A l'interior té una nau única de 8,2 metres d'amplada i el cor a l'entrada. A la dreta de la nau hi ha una petita capella amb el sant Crist i a l'esquerra una altra amb un retaule amb les imatges del Sagrat Cor, sant Josep amb el Nen Jesús i de sant Antoni. El braç esquerre del creuer té un senzill retaule de la Verge amb dos angelets i el de la dreta un amb la mare de déu de Fàtima. El creuer està cobert amb cúpula decorada amb motllures que formen una estrella. L'absis té el retaule major amb la verge del Carme al centre, a l'esquerra el patró de la parròquia sant Martí, i a la dreta sant Sebastià. Tots els retaules són moderns, de la segona meitat del segle xx. El paviment del temple és de mosaic. Història El temple és d'origen romànic i és documentat el 1190 però l'edifici actual és dels segles xvi i xvii i el campanar del xviii. El 3 de maig de 1640 els soldats del terç de Moles van cremar i arrasar l'església en el decurs de la revolta que va iniciar la guerra dels Segadors. Al llarg de la segona meitat del segle xvii es va bastir el nou edifici. L'any 1700 l'església constava de l'altar major i els altars de la Mare de Déu del Roser, el de sant Isidre, el de sant Miquel, el de sant Ponç i el del sant Crist. El 1737 el mestre de cases Joan Seba, seguint el projecte d'Agustí Soriano, mestre d'obres de Girona, va substituir el campanar malmès. L'any 1739 es beneí una nova campana i cap al 1755 s'hi va posar el rellotge, que va ser electrificat el 1986. Referències
Sant Martí de la Plana

L'església de Sant Martí de la Plana és situada al municipi de Coll de Nargó (Alt Urgell), essent protegida com a bé cultural d'interès local. Situada dalt la carena de la muntanya del Bosc de Sallent, al sector central del terme, entre la vall de Valldarques i la vall de Sallent, s'hi pot accedir per un camí de pista de 2,5 km que es troba a uns 8 quilòmetres de Coll de Nargó a la carretera que va a Isona. Descripció L'església de Sant Martí de la Plana es troba actualment gairebé ensorrada. Tot i una restauració parcial de les restes, es conserven només els murs de l'absis i el campanar. A l'àmbit de la nau s'hi ha construït una capella rectangular coberta amb volta de canó. A la llinda hi ha la data 1856. L'edifici original era d'una sola nau, segurament devia estar coberta per volta de canó. El mur de ponent fou conservat per a la construcció de la capella actual. El campanar és una torre prismàtica amb finestres d'una sola esqueixada en dos dels murs mentre que en els altres hi ha finestres de doble esqueixada. És la part més ben conservada de l'edifici original. L'absis presenta un fris d'arcuacions llombardes i lesenes. L'aparell és de carreus ben ordenats, amb alternança de pedra tosca i hi queden restes d'arrebossat amb incisions per imitar la forma dels carreus. Podem datar l'església de Sant Martí de la Plana al segle xi, tot i que va patir grans transformacions al segle xix. El campanar recorda al de Santa Maria de Remolins, que és allà a la vora, i de fet s'allunya dels altres models de l'època. Es tracta d'un punt de referència paisatgístic en el terme de Valldarques. Història L'any 959 s'esmenta per primera vegada l'església de Sant Martí. També apareix en l'acta de consagració de Santa Cecília d'Elins el 1080. A la visita pastoral de 1758 s'esmenta com a Sant Romà de Valldarques o església de Sant Martí, que tenia cementiri propi per a les cases de Solans i Toriella. L'any 1904 la capella de Sant Martí encara tenia culte. Referències
Sant Martí del Congost

Sant Martí del Congost o Església d'Aiguafreda de Dalt és una església del municipi d'Aiguafreda (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La seva consagració, promoguda per l'abadessa Emma, filla del comte Guifré el Pelós, la va dur a terme el bisbe Gotmar de Vic el dia 5 d'agost del 898 amb el nom de Sant Martí de la vall del Congost. A l'acta de consagració s'indica que els servidors de l'església seran sacerdots, monjos i deodates. L'any 1105 es va tornar a consagrar el temple, reconstruït en l'estil romànic; d'aquesta segona data procedeixen els vestigis més antics de l'església actual. Descripció Situada a la part alta de la muntanya, a 3 km del nucli urbà actual. Planta de creu llatina. Nau única coberta amb volta de canó. Absis cobert amb volta de quart d'esfera, amb set absidioles i decorat a l'exterior per una cornisa amb arcs i faixes llombardes. Hi ha alguna finestra d'espitllera. Els braços del transsepte (segle xvi) són coberts amb volta de creueria d'un gòtic molt senzill. A banda i banda de l'absis es practicaren dues obertures per ubicar la sagristia i la capella del Sant Crist. L'antiga porta d'accés orientada a migjorn fou tapada i substituïda el segle xvi per una altra porta situada al seu costat. A la façana de ponent es conserva una antiga finestra bessona no visible a l'exterior a causa del campanar d'espadanya, el qual fou substituït al segle xvi per l'actual cloquer. Als peus del massís de pedra tosca on està construïda l'església hi ha una cova formada pel creixement de la tosquera, que conserva restes de sepultures tallades a la roca de cronologia altmedieval. De fet, les excavacions arqueològiques en curs a la rodalia del conjunt monumental estan aportant coneixement sobre l'ús funerari del massís des de la tardoantiguitat. Història La primera acta de consagració de l'església data de l'any 898. En l'edifici es troben diferents etapes constructives posteriors, referents als segles XII-XX. Cal esmentar l'existència d'un comunidor del segle xviii situat davant l'església. Referències
Sant Martí del Balust

Sant Martí del Balust, o del Mas del Balust és l'església romànica del poble, actualment desaparegut, del Mas del Balust, del terme municipal de Salàs de Pallars, a la comarca del Pallars Jussà. Bibliografia GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Martí de la Roca

Sant Martí de la Roca, o Sant Martí del Castell, és l'antiga capella del Castell de Castellcir, al terme municipal de Castellcir, al Moianès. És al capdamunt del penyal que allotja el castell popularment conegut com la Popa, per la forma del mateix roc. Se'n té esment des del 1229, quan rep a través del testament de Guillema de Castellcir unes donacions. Referències Bibliografia DANTÍ I RIU, Jaume i RUIZ I CALONJA, Joan. Castellcir. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 1993. (Col·lecció Camí Ral, núm. 2). ISBN 978-84-232-0459-5 GAVÍN, Josep M. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0 RODRÍGUEZ LARA, José Luis. Aproximació a la Toponímia del Moianès. Barcelona: Rafael Dalmau, Editor, 2009. (Col·lecció "Camí Ral", núm. 30). ISBN 978-84-232-0735-0
Sant Martí del Meüll

L'església de Sant Martí del Meüll és una església del poble del Meüll, pertanyent a l'antic terme de Mur, actualment inclòs en el de Castell de Mur, al Pallars Jussà. És un temple romànic, situat en el lloc on hi hagué el Castell del Meüll. Havia format part de la baronia de Mur i de la pabordia del mateix nom. Actualment és un edifici en ruïnes, d'una sola nau, coberta amb volta de canó i arcs torals al llarg de la nau. A llevant hi ha l'absis semicircular, obert a la nau sense arc presbiterial. Es tracta d'una obra senzilla, del segle xii, feta amb carreu petit i una mica irregular. El setembre de 2025, el Consell Comarcal del Pallars Jussà va declarar l'església de Sant Martí del Meüll com a Bé Cultural d'Interès Local (BCIL), a instàncies de l'Ajuntament de Castell de Mur. Referències Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Martí de Meüll de Mur", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. «Guàrdia de Noguera», a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Martí del Far

Sant Martí del Far és una església romànica al municipi del Far d'Empordà, a la comarca catalana de l'Alt Empordà. És al capdamunt del turó que presideix el poble, d'on radica el nom del Far. És d'estil romànic tardà, construït cap a la fi del segle xiii a la part més elevada del nucli, segurament coincidint amb la construcció del castell. És una obra declarada bé cultural d'interès nacional. Descripció És una església d'una sola nau amb absis rectangular. La volta de la nau és apuntada i seguida, la mateixa forma té la del presbiteri. La portada, situada a ponent, té tres arcs de mig punt en gradació, llinda i timpà llis. L'element més remarcable d'aquesta façana és la finestra superior d'arc de mig punt, de grans dimensions i amb decoració de dents de serra. Un campanar de cadireta amb dos arcs de mig punt i una corsera superior sostinguda per nou mènsules completen aquesta façana. Les altres finestres del temple, són d'un sol arc de mig punt, més senzilles que la de la portalada però molt llargues. Els murs de l'absis sobrepugen el nivell de la seva volta. En aquesta zona, sobre la coberta, al voltant d'aquest absis rectangular s'obre un conjunt de llargues espitlleres. La part superior del mur és rematat per una corsera formada per petits arquets apuntats. La fortificació de l'absis i la del campanar del frontis són de la mateixa època que la resta del temple; en canvi, sobre els murs laterals de la nau s'aixequen murs de pedruscall acabats amb merlets rectangulars que corresponen a una reforma tardana, possiblement del segle xviii. A cadascun dels murs laterals de la nau també hi ha cinc gàrgoles i a l'absis n'hi trobem quatre amb una decoració molt simple. Tota l'església presenta un aparell de carreus ben escairats que formen filades perfectament seguides. A la part superior de l'absis on s'obren les espitlleres hi ha un fris format per tres filades de carreus de coloració més fosca que destaca dins el conjunt del monument. Història L'església de Sant Martí del Far es troba documentada des dels segles xiii i xiv. Sembla que va ser reconstruïda durant el segle xiii, quan el comte d'Empúries va fer bastir el castell. És un temple romànic que indica la transició cap a l'estil gòtic. Referències Enllaços externs «Sant Martí del Far». Inventari del Patrimoni Arqueològic i Paleontològic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. Art Medieval
Iglesia de San Martín (Alfar)

La iglesia de San Martín es un inmueble de la localidad española de Alfar, en la provincia de Gerona. Descripción El edificio se encuentra en la localidad española de Alfar, perteneciente a la provincia de Gerona, en la comunidad autónoma de Cataluña.​ Se menciona como iglesia parroquial del lugar en el primer volumen del Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar de Pascual Madoz, donde aparece descrita con las siguientes palabras: Referencias Bibliografía Madoz, Pascual (1845). «Alfar». Diccionario geográfico-estadístico-histórico de España y sus posesiones de Ultramar I. Madrid. p. 533. Wikidata Q115624375.
Sant Martí dels Alamús

Sant Martí dels Alamús és una església parroquial del municipi dels Alamús (Segrià) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església d'una sola nau de dimensions reduïdes, amb dues capelletes corresponents al creuer que estan connectades amb la nau per un arc de mig punt. En aquest arc, la pèrdua parcial del guix que arrebossava les parets ha deixat veure una decoració geomètrica en alt relleu molt senzilla però poc comuna. La façana principal, que dona a la plaça, té una portada d'accés amb elements clàssics: frontó triangular sostingut per pilastres adossades de capitells poc decorats. Al damunt s'obre un gran òcul circular i a dalt un campanar de paret amb tres ulls. Història L'església és esmentada ("Alamurs") a l'"Ordinatio" del 1168 i constituí una pabordia de la seu de Lleida. Fou construïda sobre l'antiga mesquita i es va dedicar a Sant Martí de Tours. Conserva encara alguns vestigis de l'obra romànica, però fou molt reformada al segle xvi i, sobretot, al segle xviii. Referències
Sant Marçal de Relat

Sant Marçal de Relat és una església del municipi d'Avinyó protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església d'una sola nau, sense absis, mancada totalment d'ornamentació i amb la façana a ponent, façana on s'obre una porta central d'arc de mig punt amb grans dovelles i sobre la qual hi ha una petita finestra de simple esqueixada i amb un arc de mig punt monolític. El campanar és a ponent de l'edifici i és de planta quadrada i format per dos pisos amb obertures d'arcs de mig punt. Història Per les restes de Ceràmica trobades a l'entorn de l'església de Sant Marçal així com les tombes de fossa són, juntament amb les notícies documentals, testimonis per a afirmar que la primera església de Sant Marçal era romànica. Des del 951 és documentada com a parròquia i com tot el lloc de Relat passà dependre del monestir de Ripoll per donació de la família Lluçà. Al segle xvii l'església deixa d'ésser parròquia i esdevingué sufragània de Santa Eugènia de Relat. El temple romànic fou molt transformat: la volta fou substituïda per una de gòtica, l'any 1775 fou substituït l'absis per un presbiteri quadrat, fou oberta la porta de ponent i erigit el campanar de torre. Referències
Sant Marçal d'Estac

Sant Marçal d'Estac és l'església parroquial del poble d'Estac, en el terme municipal de Soriguera, a la comarca del Pallars Sobirà. Pertanyia a l'antic terme d'Estac. Està situada en el mateix nucli de població d‘ Estac, a l'extrem occidental del poble. Descripció Església de planta rectangular amb capelles laterals i capçalera rectangular disposada a ponent mentre que a llevant, als peus de la nau s'obre la porta d'arc de mig punt i per damunt d'aquesta una finestra. En aquesta mateixa façana, s'obre al costat de la porta una altra petita finestra. La coberta és de llicorella a dues vessants. En l'angle sud-oest, s'aixeca una esvelta torre-campanar de planta, inicialment, quadrada que es transforma, en el pis superior, en octogonal. Remata la torre un agut xapitell de llicorella. Referències Bibliografia Gavín, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «València d'Àneu». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Marçal d'Estac en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Sant Marçal (Santa Coloma de Farners)

Sant Marçal és una església del municipi de Santa Coloma de Farners (la Selva) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció La capella és d'una sola nau amb absis semicircular, té un campanar d'espadanya d'un sol ull, i a la part davantera un porxo amb arcades de mig punt, teulat de teula àrab a dues vessants i un ràfec de tres fileres de teula plana al seu voltant. Hi ha un petit cos quadrangular afegit que correspon a la sagristia. El porxo, rectangular, és espaiós, té tres finestres a ponent, i una porta amb tres finestres més a cada costat. Cada finestral té una llinda inferior monolítica de granit. El teulat és de cairats de fusta i tot el voltant al seu interior hi ha un banc de pedra adossat a la paret. La porta d'entrada al temple, a la façana de ponent, sota el porxo, és adovellada de mig punt i amb una finestra a cada costat. Les dues amb llinda monolítica, la de l'esquerra porta una inscripció amb l'any 175?63 Esta capella se a refeto de cayrats del veynat, l'altra finestra porta la data 1912 i lletres il·legibles. L'espai interior té una llargada de dotze metres per set d'ample i està cobert per tres tipus de volta: la més gran des de l'entrada és volta de canó; al creuer una volta d'aresta i en l'absis és semicircular. El presbiteri té un altar amb ara de granit i l'absis presenta una fornícula amb la imatge de sant Marçal. A cada braç del creuer hi ha una finestreta rectangular i una imatge dels sants Cosme i Damià, màrtirs. Dins la sagristia hi ha una làpida que rememora l'acte de benedicció de la campana i l'altar dels anys 1967 i 1970. L'interior està enguixat i pintat de blanc, el terra està format per mosaics quadrats amb dos tipus de dibuix. Pel que fa al parament de l'exterior són arrebossats sense pintar. Tots els murs són de maçoneria senzilla i carreus granítics ben tallats a tots els xamfrans. Al voltant de l'ermita, menys a l'absis, hi ha un terra format per grans lloses granítiques. Història Es coneix el culte de l'ermita a partir del 1700, quan ja existia la capella i els membres de la família Callicó n'eren els obrers perpetus. El bisbe va ordenar que els pabordes de la Confraria del Ciri entressin també en l'administració per ajudar a la neteja i cura de la capella. L'any 1746 la capella constava molt ben arranjada amb l'altar major i els ornaments litúrgics complets. L'ermita té uns Goigs dedicats demanant la protecció del sant. Referències Enllaços externs «Sant Marçal». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
Sant Mateu de Miramar

Sant Mateu de Miramar és una església protegida com a bé cultural d'interès local del municipi de Figuerola del Camp (Alt Camp). Descripció Església romànica d'una nau, amb sagristia sobresortint a la banda exterior esquerra. Té porta d'accés lateral, d'arc de mig punt amb dovelles de pedra, que presenta una senzilla decoració geomètrica tallada en la pedra de la dovella central, l'arquivolta i les impostes. Damunt la porta hi ha un espadat. L'església té un cimbori vuitavat. La coberta és a dues vessants, de teula. La construcció és de pedra, amb arrebossat. Història L'església de Sant Mateu de Miramar ha estat modificada al llarg dels anys. Avui aquest agregat està despoblat, no ens queden restes del castell però en canvi aquesta església romànica està en molt bon estat. Malgrat no trobar-se documentada, el tipus de construcció permet inscriure-la en un estil romànic aproximadament del segle xii. Havia estat església parroquial agregada a Prenafeta, municipi del que formava part. Referències «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012]. Enllaços externs «Mapa de recursos culturals». Diputació de Tarragona.
Sant Mateu de Bages (església)

Sant Mateu de Bages és l'església parroquial que domina la vila del mateix nom a la comarca del Bages. En la seva majoria és de principis del segle xix en què es va reconstruir i ampliar per ser massa petita i estar en molt mal estat. És una església romànica inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya i protegida com bé cultural d'interès local. Descripció L'edifici és de planta rectangular, sense creuer, adossada a una casa a la part posterior. Presenta una nau central amb altars laterals. La façana és molt simple: un portal alçat que s'accedeix per una petita escalinata, i un òcul a sobre, coronat per una inscripció gòtica. La coberta és a dues aigües. Just sobre l'altar hi ha un cos sobresortint que ressalta aquesta part en l'exterior. Destaca com a element important, el seu campanar de torre quadrada situat al lateral esquerra -al mig- i que data del segle x. L'interior és senzill i relativament ben conservat. El campanar de la torre, preromànic de torre quadrada està constituït per tres pisos i amb finestres amb els característics arcs de ferradura a quatre cares, els quals contenien uns capitells corintis rústics -avui localitzats al Museu Comarcal de Manresa es conserven quatre capitells d'aquest campanar del segle x d'estil corinti. El campanar es tracta d'un prisma de 2,97 m de costat x 15,80 m d'alçada, les parets internes del qual s'aprimen per mitjà d'un graó als 5,10 metres de terra. Destaca per esser de construcció irregular, de pedres escairades a cop de martell en filades d'alçada desigual, units amb morter de calç, sorra i pinyolenc. És originari de l'any 983, i conserva totes les seves parts menys la coberta. Història De l'església no en consta cap notícia anterior al segle x, però de les restes que n'han quedat del primitiu temple es demostra la seva existència en aquest període. L'any 983 es consagrà l'església a Sant Llorenç, moment en què el campanar ja hi figura. L'església consta com a donació del comte de la Cerdanya, Oliba Cabreta, al monestir de Sant Llorenç prop Bagà. És l'any 1078 quan apareix documentat per primera vegada quan se li fan uns llegats. Al segle xiii passa a ser parròquia i ja en el 1359 tenia 37 focs. L'any 1936 durant la Guerra Civil espanyola, tot el que hi havia a l'interior de l'església va ser destruït. Vegeu també Llista de monuments de Sant Mateu de Bages Referències