NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Iglesia de San Martín (Aviá)

La iglesia de San Martín de Aviá es un edificio religioso de la población de Aviá perteneciente a la comarca catalana del Bergadá en la provincia de Barcelona. Es una iglesia neoclásica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Local.​ Historia La iglesia primitiva fue consagrada en enero del 907 por el obispo Nantigís de la Seo de Urgel. Fue edificada por el conde Wifredo el Velloso y sus seguidores. Fue su hijo Miró el Joven quien la consagró como iglesia de iam villam nominatam Avizano cum suis villaribus.​ El pueblo de Avià se construyó alrededor de la parroquia de San Martín.​ De la iglesia prerrománica y románica no queda prácticamente nada, sólo un capitel románico muy dañado, conservado en una vivienda privada que se edificó sobre la iglesia arruinada. En el siglo XVIII se levantó la nueva parroquia fuera del núcleo histórico.​ Está situada en la zona más antigua de la población, cerca de la casa del ayuntamiento. La actual iglesia moderna es ya del siglo XVIII, con modificaciones un siglo posteriores. La vicaría se utilizó como prisión en ese mismo siglo. La parroquia recibía parte de los censos de los agricultores que dependían de la parroquia de San Pedro de Madrona.​ Durante la primera Guerra Carlista, antes de la toma de Berga, en la vicaría de Avià se instaló el cuartel general carlista, y también el conde de España, que fue destituido el 26 de octubre de 1839 y hecho prisionero en la misma vicaría antes de ser asesinado en el «Pont d'Espia» el 2 de noviembre de ese mismo año.​ Descripción El edificio consta de una sola nave sin ábside y con capillas laterales. El paramento murario del cuerpo del edificio está realizado con grandes sillares de piedra bien escuadrados y dispuestos en hiladas, y luego revocado. Este difiere del campanario, sillares pulidos, perfectamente escuadrados y dejados a la vista; posiblemente responde a una segunda campaña constructiva. La iglesia está cubierta a dos aguas con teja árabe. La fachada, bastante austera, está orientada hacia la cara norte. Destaca el campanario a los pies de la iglesia, de planta cuadrada y altura considerable, con aberturas sólo en el último piso y con una barandilla balaustrada a modo de remate. Iluminando el presbiterio hay dos pequeñas aberturas cuadradas en los laterales y, en la zona superior, un óculo. Adosada al muro de levante encontramos la vicaría, también del siglo XVIII.​ Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias Bibliografía Diversos autores (1994). El Berguedà (en catalán). Barcelona: Generalitat de Catalunya. Direcció General de Patrimoni Cultural. ISBN 8439326718. Enlaces externos Gran Enciclopèdia Catalana (ed.). «Avià. Sant Sadurní de Clarà i Sant Vicenç d'Obiols» (en catalán). Consultado el 23 de setiembre de 2014. Viladés, Ramón. raco.cat, ed. «L'església de Sant Martí» (en catalán). Consultado el 23 de setiembre de 2014.
Sant Martí de Berén

Sant Martí de Berén és una església del municipi de les Valls d'Aguilar protegida com a bé cultural d'interès local. Sant Martí de Berén havia estat una Parròquia eclesiàstica. Descripció La parròquia de Berhen és esmentada a l'acta de consagració de la Seu d'Urgell. Hi ha diferents dates en què apareix documentat el lloc de Berén. El 1030 es produeix una donació de terres. Ramon d'Urgell en el seu testament (1113) deixa a la seva esposa les terres que tenia a Berén. Aquesta població està vinculada als comtes de Castellbò. A inicis del segle xvi Berén pertanyia a la batllia de la vall d'Aguilar, del quarter de Castellbò i la seva jurisdicció pertanyia plenament al comte de Castellbò. Als anys 1312 i 1314 l'església de Sant Martí fou visitada per manament de l'arquebisbe de Tarragona. Aquesta església també apareix llibre de la dècima del bisbat d'Urgell del 1391. De l'església de Sant Martí de Berén depenia les esglésies d'Argestues i Miravall. L'actual església de Berén, dedicada a Sant Antoni Abat, situada dins de la població, està supeditada a la de Noves de Segre. Història L'església de Sant Martí de Berén és actualment un edifici ruïnós i embardissat, cosa que priva de saber exactament com era. Es tracta d'una església d'una sola nau. No es conserva la coberta, que probablement era de fusta i la major part de la façana sud, on hi devia haver la porta també ha desaparegut. La nau és capçada a llevant per un absis semicircular precedit d'un arc presbiteral. Aquest presenta una finestra de doble esqueixada. Hi ha dues finestres més de característiques semblants. Pel que fa al parament, al sector occidental l'aparell és de carreu irregular força ordenat, i el sector oriental, on hi ha l'absis la disposició dels carreus és menys ordenada. L'edifici inicial es podria datar al segle xi i possiblement fou reformat al segle xii moment en què es devia substituir la capçalera. La localització de l'església en un turó al capdamunt del poble fa que aquesta tingui una importància determinant en el paisatge de Berén. Bernat Mercer era el rector de Sant Martí de Berén l'any 1328. Referències
Sant Martí de Bescaran

Sant Martí de Bescaran és una església del municipi de les Valls de Valira (Alt Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Edifici religiós situat enmig de la caseria. Consta d'una nau coberta amb volta de canó i capelles laterals. És una construcció moderna feta de manera rústega, amb pedres disposades de manera irregular. Al costat de la porta, que s'obre al frontis, hi ha la data 1841; potser correspon a una reconstrucció de l'edifici. El campanar, al qual s'hi accedeix des de la nau, és adossat al sector SE. És de torre amb tres pisos d'alçada; l'últim té quatre finestres. Referències
Sant Martí de Cellers

Sant Martí de Cellers és l'església parroquial del nucli de Cellers, al municipi de Torà, a la comarca del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català Situació L'església està situada dalt d'un turó, a llevant de les runes de l'antic castell, dominant les cases del nucli que el rodegen pel sud i ponent. S'hi accedeix des de Torà prenent la carretera asfaltada que surt del darrere de camp d'esports i piscines municipals (41° 48′ 34.09″ N, 1° 24′ 25.76″ E). En 6,7 km. s'arriba a Cellers després de deixar els trencalls de les masies de Cal Valentines i Les Feixes. Descripció Construcció d'una sola nau. La coberta és amb volta de canó i teulada a doble vessant (nord-sud), acabada amb teules. Al mur sud, hi ha l'entrada d'accés, d'arc carpanell adovellat amb la data inscrita de "1814". A la seva dreta hi ha una finestra acabada en arc que actualment es troba tapiada. A la façana oest, hi ha una finestra esqueixada i llinda oberta cap a l'exterior. A la façana est hi ha adjunt el campanar. Aquest, és de planta quadrada amb quatre obertures d'arc de mig punt (est,sud,oest,nord). A la part superior culmina amb una cornisa. L'interior es troba arrebossat, hi ha dos arcs torals esbiaixats. S'observa que hi havia un absis a la zona on ara hi ha el campanar. Es troba a la part alta del poble. Història D'aquesta església hi ha poca informació. Hi ha un document de l'any 1038 que parla d'una donació feta per Borrell i Adelaida, juntament amb els seus fills a tres frares anomenats Guillem, Seniofred i Galid. Als quals donen l'església de Sant Martí i Sant Celdoni de Cellers amb la condició que hi hauran de residir servint a Déu i a Santa Maria. Referències Bibliografia Coberó, Jaume; Garganté, Maria; Oliva, Jordi [et al.].. Inventari del Patrimoni Arqueològic, Arquitectònic i Artístic de la Segarra. Vol.II Torà. Hostafrancs: Fundació Jordi Cases i Llebot, Abril 2000, p. 171-172. ISBN 84-607-0408-4.
Sant Martí de Cerdanyola

Sant Martí és una església de llenguatge historicista, modernista i neorromànica Cerdanyola del Vallès (Vallès Occidental). A finals del segle xvii s'edificà una nova església al Pla que fou cremada el 1808 pels francesos. El 1906 fou construïda una nova església al centre del poble actual i al seu costat, la casa rectoral. És de planta de creu llatina. Té una nau central i tres capelles laterals a cada costat de la nau central que es comuniquen entre elles. La construcció segueix el model gòtic amb l'interior de volta de canó. La façana té una portalada de punt rodó amb arquivoltes sustentades en unes columnes de fust llis i un gran rosetó. El teulat és a dues aigües. Al mur de llevant hi ha adossada la torre campanar de planta quadrada i amb coberta a quatre aigües amb ceràmica vidriada. El remat de la torre és de maó vist fet que contrasta amb la resta de la construcció d'aplacat de pedra. Referències
Iglesia de San Martín (Sardañola del Vallés)

La iglesia de San Martín es un edificio religioso de la población de Sardañola del Vallés perteneciente a la comarca catalana del Vallés Occidental en la provincia de Barcelona. Es una iglesia modernista y neorrománica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Local.​ Historia A finales del siglo XVII se edificó una iglesia que fue quemada en 1808 por los franceses. En 1906 fue construida una nueva iglesia en el centro del pueblo y a su lado, la casa rectoral.​ Descripción Es una iglesia de lenguaje historicista. Consta de planta de cruz latina, una nave central y tres capillas laterales a cada lado de dicha nave que se comunican entre ellas. La construcción sigue el modelo gótico con el interior de bóveda de cañón. La fachada tiene un arco de medio punto con arquivoltas sustentadas en unas columnas de fuste liso y un gran rosetón. El tejado tiene la vertiente a dos aguas. Se encuentra adosada en el muro de levante la torre campanario de planta cuadrada y con cubierta a cuatro aguas de cerámica vidriada. El remate de la torre es de ladrillo visto que contrasta con el resto de la construcción de placas de piedra.​ Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Barcelona Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Martín. Sant Martí de Cerdanyola (enlace roto disponible en Internet Archive; véase el historial, la primera versión y la última)., Ficha del catálogo del Ayuntamiento (en catalán)
Sant Martí de Collfred

Sant Martí de Collfred és l'església de Collfred, del municipi d'Artesa de Segre, inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Temple romànic d'una nau, amb modificacions a la façana de ponent i amb capella adossada al nord. L'absis té una finestra amb arc de mig punt de doble esqueixada i unes mènsules afegides suporten la nova coberta. La coberta de la nau s'aixecà de nou. La volta de canó està reforçada per arcs torals sobre pilars amb capitells actualment. El cor s'il·lumina amb una finestra també de doble esqueixada. La porta i el campanar de cadireta han estat modificats. Història El segle xiii és documentada a propòsit del castell de Collfred. El 1592 apareix inscrita a la col·legiata d'Àger i des del 1757 al 1806 al seu arxiprestat. En l'actualitat depèn de Sant Climent de Vilves. La llinda de la porta rectangular encastada en la façana de ponent data del 1860. Referències Enllaços externs Sant Martí de Collfred Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament
Sant Martí de Dosquers

Sant Martí de Dosquers és l'església parroquial del poble de Dosquers, dedicada a Sant Martí, al municipi de Maià de Montcal (Garrotxa) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció És un edifici romànic d'una sola nau i absis semicircular que presenta construccions annexes, d'època posterior, que modifiquen la seva primitiva estructura: dues capelles a tramuntana i dues a migdia més una sagristia a l'angle sud-est. A ponent hi ha la porta d'accés al temple, protegida per una cornisa semicircular i formada per arcs en degradació; la llinda i el timpà són llisos. Damunt hi ha una finestra amb arquivoltes i cornisa. L'absis va ser sobrealçat, i per la part de migdia s'observen les ampliacions del temple. A l'interior destaca l'arc triomfal que uneix la nau amb l'absis. El campanar antigament era d'espadanya i fou convertint en torre amb finestres d'arc de mig punt; s'hi accedeix per una escala exterior. La pica baptismal del segle xviii situada als peus de la nau lateral dreta no té cap tipus d'ornamentació. La porta té gravada la data 1766. Mesura 54 cm de diàmetre i 103 d'alçada. La pica d'aigua beneïda, vuitavada, que es conserva a l'entrada del temple. Mesura 32,5 cm de diàmetre i 26cm d'alçada total (sense el suport). Història De l'església de Sant Martí de Dosquers se'n tenen notícies documentals des del segle xiii. És citada, el 1278, en el testament del bisbe de Girona, Pere de Castellnou, com a "Sancti Martini de Duobus cheriis". Havia estat possessió de la seu episcopal, exercint el bisbe, que tenia castell en el lloc, la jurisdicció civil. L'any 1722, durant el viatge que realitzà el bisbe de Girona, Josep de Taverner i d'Ardena, l'església perdé el permís per a celebrar dues misses diàries sense cap justificació. Referències
Sant Martí de Gospí

Sant Martí de Gospí és l'església parroquial de Gospí, del municipi de Sant Ramon (Segarra), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església, edificada al cim del turó, era primitivament d'estil romànic, tot i que posteriorment, entorn dels segles xvi i xvii, va patir diverses modificacions. El temple està realitzat amb carreus irregulars, disposats en filades desordenades i coberta a dues aigües. L'estructura originària de l'església està formada per una sola nau, coberta amb volta de canó rebaixada i reforçada per tres arcs torals amb arc de mig punt rebaixat. De l'absis semicircular original, només s'ha conservat l'arc presbiterial, realitzat amb paredat, d'arc de mig punt també rebaixat, darrere del qual actualment s'hi troba la sagristia. A la banda nord, s'hi va afegir posteriorment una capella coberta amb volta de canó rebaixada, des de la qual s'accedeix al campanar de torre independent i adossat a la sagristia. Aquesta capella queda situada en el mateix eix de la nau originària en un punt il·luminat per una lluerna superior. L'entrada a l'església està situada a la façana sud, amb la porta d'arc de mig punt, adovellat, amb guardapols i imposta ornats amb dents de serra. Al seu costat, una finestra de doble esqueixada d'arc de mig punt il·lumina la nau primitiva. Un fris de semiesferes i mènsules esculpides amb formes geomètriques i de caps humans, actualemtn molt erosionades, corona la façana sud just sota el ràfec. A la façana oest s'hi troba una finestra en forma de creu per il·luminar l'enterior del temple. A la façana est, un campanar de torre, de planta quadrangular, amb quatre obertures d'arc de mig punt a la part superior per ubicar les campanes. Història Els orígens remunten al segle xi, quan ens apareix un document que fa referència al castell de Gospí (1035). La notícia històrica més antiga de la parròquia és de l'any 1133 quan Pere, bisbe d'Urgell, va donar a Santa Maria de Solsona l'església parroquial de Gospí, que fins llavors havia estat vinculada a Sant Andreu de Tresponts. Referències Vegeu també Llista de parròquies del bisbat de Solsona
Sant Martí de Jafre

Sant Martí de Jafre és una església parroquial a la vila homònima (Baix Empordà), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història El 1228, el comte d'Empúries feu donació a l'abat de Santa Maria d'Amer de la jurisdicció del lloc de Jafre. El 1243, el monestir de Sant Miquel de Cruïlles establí la bajulia i honors de la parròquia de Sancti Martini de Jafare. El 1739 fou decidida la construcció de l'actual església, aprofitant murs del castell que romanien «molt forts i bons». El 1770 el temple devia estar en bona part construït, i el 1771 s'hi afegí una capella lateral, la sagristia, i l'escala del cor. El campanar fou aixecat el 1819, i a portada i acabament definitiu de la façana entre 1823 i 1825. Descripció Temple d'una nau amb capelles laterals i capçalera poligonal. L'interior posseeix voltes de llunetes amb diversitat de motllures ornamentals. A la façana de ponent hi ha la portada rectangular amb pilastres i un fris decoratius de tema geomètric que ressegueix els muntants i la llinda. Un altre fris geomètric decora l'entaulament sobre el qual, entre dos pinacles en forma de grans copes hi ha una fornícula que emmarca un plafó amb la característica escena de la vida del patró (Sant Martí de Tours dalt del cavall partint-se la capa amb un pobre) esculpit en baix relleu i de factura molt popular, marcadament ingènua. Més amunt, dins un ressalt orlat, hi ha gravat l'any 1825. Un rosetó completa aquest conjunt. L'arrebossat de la façana és molt malmès i presenta rastres d'esgrafiat de tema geomètric. El campanar es dreça sobre l'angle sud-oest del temple. Té la base quadrada i el cos superior octagonal amb quatre arcades apuntades i coronament de balustrada, pinacles i arcs exempts formant creueria. L'aparell és de pedres sense treballar i carreus angulars; el campanar es construí amb carreus ben escairats. Al mur septentrional és visible algun testimoni dels murs de l'antic castell de Jafre. Referències
Sant Martí de Joval

Sant Martí de Joval és una església del municipi de Clariana de Cardener (Solsonès), datada al segle x i que forma part de la diòcesi de Solsona. Està inclosa dins la llista del patrimoni arquitectònic català. Situació Es troba al sector nord del terme municipal, a llevant del nucli de Sant Just i Joval, als plans que s'estenen a l'extrem sud del serrat del Moro, entre les aigües de l'embassament de Sant Ponç i la rasa Perpètua. S'hi va per una carretera asfaltada (camí ral de Solsona) que surt del punt quilomètric 77,5 de la C-55 (de Manresa a Solsona), a l'indret del Pi de Sant Just 41° 58′ 58″ N, 1° 33′ 13″ E (senyalitzat). Als 1,2 km. 41° 59′ 20″ N, 1° 33′ 48″ E, es pren el desviament a la dreta a "Vilafranca de Joval". Als 1,9 km. 41° 59′ 21″ N, 1° 34′ 16″ E es deixa a la dreta el camí a "Hermenter de Joval". Als 2,6 km. 41° 59′ 13″ N, 1° 34′ 46″ E es deixa a l'esquerra el camí a la "Torre de Cardener" i, seguint sempre la carretera asfaltada, s'arriba als 3,9 km al peu de l'església i poc més enllà a la masia de Vilafranca de Joval. Descripció Església d'una sola nau amb coberta a dos vessants. La façana principal, orientada a l'est, té la porta amb una llinda de forma semicircular i, per sobre, un òcul. Una de les pedres del parament té inscrita la data "1763". Al costat dret hi ha adossada la torre del campanar, de planta quadrada i una finestra d'arc de mig punt a cada cara; a la part superior hi ha gàrgoles als quatre angles. Referències
Sant Martí de l'Armentera

Sant Martí de l'Armentera és una església del municipi de l'Armentera inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església de Sant Martí de l'Armentera és una aïllada gairebé en la seva totalitat, amb una sola nau, creuer i capelles laterals. L'absis és pentagonal i té un petit rosetó a la part superior. La decoració de tota l'església és neoclàssica tal com queda reflectit a les pilastres amb capitells corintis amb fust llis i una base quadrada, que trobem a cada costat de les quatre capelles laterals que hi ha a banda i banda de l'església. Aquestes capelles estan inscrites en arcs de mig punt amb volta d'aresta al seu interior. Les pilastres sostenen una cornisa que sosté alhora la volta de canó amb llunetes de l'església. Sobre les capelles laterals hi ha unes obertures en arc de mig punt que corresponen al trifori de l'església que uneix els dos costats a la part posterior de l'edifici i acaba a les dues capelles laterals més properes a l'absis. La façana de l'església és senzilla, totalment arrebossada, que impedeix veure'n l'aparell, i només en trenquen l'harmonia la porta d'entrada, el rosetó i les petites finestres que pertanyen a l'escala del campanar. L'accés a l'església es fa a través d'una porta de mig punt emmarcada per motllures amb base quadrada. A aquesta porta s'hi arriba a través de tres graons formats per carreus. A on sí que podem veure l'aparell, és a les dues cantonades de la façana gràcies a l'encoixinat de carreus. Un altre element de la façana a on veiem l'aparell és al campanar, que és octogonal i amb obertures de mig punt que actualment es troben tapiades parcialment. L'últim element a destacar és una creu cèltica que es troba a la intersecció de la coberta a dues aigües just al centre de la façana. Al costat esquerre de l'església sobresurt el transsepte de l'església i en una de les parets veiem una filada de carreus rectangulars que pertanyen a les restes romàniques de l'església. El mur lateral dret com el mur posterior no estan arrebossats. Cal destacar del mur posterior els contraforts i el teulat a quatre vessants de la coberta de l'absis, a diferència de la resta de l'església que és a dues vessants. Història Hi ha referències documentals de l'església de Santa Maria de l'Armentera del segle X: 974 i 982. L'edifici actual és del segle xix sobre una base dels segles xii i xiii. Referències
Église Saint-Martin de L'Armentera

L'église Saint-Martin de L'Armentera est un édifice religieux situé dans la commune de L'Armentera, en Catalogne (Espagne). Il est classé dans l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne. Description L'église de Saint-Martin est constituée d'une nef unique, d'une croisée du transept et de chapelles latérales. Son abside est pentagonale est possède une petite rosace dans sa partie supérieure. La décoration de l'église est entièrement de style néoclassique, avec par exemple ses colonnes et chapiteaux corinthiens. Les arcs des chapelles sont en plein cintre. La façade de l'église est simple, sans ornements à l'exception d'une rosace. Le clocher est de forme octogonale et est percé de petites fenêtres courant le long de l'escalier. Le toit de l'église est à deux versants et comporte en son sommet une croix celtique. Le toit de l'abside est quant à lui à quatre versants. Histoire L'église de Saint-Martin est mentionnée pour la première fois au Xe siècle en 974 et en 982. L'édifice actuel a été bâti au XIXe siècle sur des fondations du XIIe siècle et du XIIIe siècle. Voir aussi Liens externes Fiche sur le site de la Généralité de Catalogne Fiche sur l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Notes et références Portail du catholicisme Portail de la Catalogne Portail de l’architecture chrétienne
Sant Martí de la Bastida de Sort

Sant Martí de la Bastida de Sort és l'església del poble de la Bastida de Sort, del terme municipal de Sort, dins de l'antic terme municipal de Sort, a la comarca del Pallars Sobirà. És una obra inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Està situada en el centre de la zona de llevant del petit poble de la Bastida de Sort. Davant seu s'obre la plaça del lloc i al seu redòs, pel costat meridional, es troba el cementiri parroquial. És una església petita i moderna, d'una sola nau ampla, amb un campanaret d'espadanya al centre de la façana occidental, damunt de la porta d'entrada al temple. Església de modestes dimensions, de planta rectangular i capçalera orientada, porta d'arc de mig punt a la façana de ponent, en la qual s'obre també un petit ull de bou sota mateix de l'espadanya de dos arcs sobreposats. La coberta a dues aigües és de licorella, L'aparell és de pedra pissarrosa, sense desbastar, excepte l'espadanya, que és de nova factura i està arrebossada. Referències Bibliografia Gavín, Josep Maria. Pallars Sobirà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 9). ISBN 84-85180-26-7. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Sort». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs Sant Martí de la Bastida de Sort en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya