NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Can Colomer (Badalona)

Can Colomer es una antigua masía del municipio español de Badalona (Barcelonés), concretamente en el barrio de Pomar de Dalt. Está ubicada sobre una antigua villa romana, a lo largo de su historia estuvo en manos de la familia Colomer, que le dio el nombre, y después pasó por varias manos, de las cuales destaca el barón de Terrades, Josep Maria Albert, que la convirtió en museo. Actualmente es una propiedad privada que sirve como vivienda. Tiene la consideración de monumento protegido como bien cultural de interés local Descripción Es una masía que consta de tres cuerpos y de un jardín-bosque, con una superficie total de 1.962 metros cuadrados. Su edificio principal está formado por planta baja y dos pisos, el último es la buhardilla, y están cubiertas con tejados a dos vertientes con la cumbrera perpendicular a la fachada. En un lado tiene una torre, cubierta por tejado a cuatro vertientes. Su fachada es de estuco con una imitación de sillares, y sus ventanas están enmarcadas en piedra. Sus interiores son de carácter suntuoso. El edificio ha tenido varias ampliaciones a lo largo de su historia. Cuenta con una serie de edificios anexos que antiguamente eran de servicio, pero que actualmente sirven como aposentos habituales. Además, tiene una capilla adosada a ella.​​ Historia Está ubicada en un lugar donde antiguamente había una villa romana, de la cual hay restos en el subsuelo.​ El emplazamiento de esta villa fue aprovechado por la masía, la cual está en una antigua zona agrícola, el vecindario de Pomar, muy cerca otras masías y torres como es Cal Comte y Can Boscà.​ De hecho se sitúa en un lugar en el cual acostumbraban a instalarse las villas romanas, bien cerca de una riera y protegida de los vientos fríos junto al turó de l'Home.​ Su núcleo básico es originario del siglo XVI.​ Después la masía fue ampliada y reformada, se convirtió en una casa señorial propiedad del barón de Terrades, que la convirtió en un museo.​​ Había seguramente una casa antes en el lugar, puesto que en el siglo XV es conocido que Jaume Colomer era su propietario, apellido que se mantuvo al menos hasta el siglo XVIII, cuando en 1720 se documenta como señor del manso a un tal Joan Colomer, mercader oriundo de Barcelona. Después, parece que pasó por las manos de diferentes familias: los Pujol, los Senillosa hasta que pasó a manos del barón de Terrades, perteneciendo al linaje de los Albert. Este la amplió y reformó, convirtiéndola en una casa señorial donde instaló un museo, que estuvo en funcionamiento hasta su traslado a Barcelona en 1960. Lladó y Padrós apuntan en la ficha municipal de la masía, en 1980, que el antiguo manso iba a ser cedido al Ayuntamiento al aprobarse el Plan Parcial de Pomar. Sin embargo, en 2001 aún era privada y empleada como vivienda.​​ Referencias Enlaces externos
Can Coromines (Cabanelles)

Can Coromines és una masia situada al nord del nucli de Vilademires, a l'oest del municipi de Cabanelles (Alt Empordà), inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El conjunt està format per la masia, un edifici destinat a pallissa i estables i una petita capella dedicada a la Mare de Déu de la Misericòrdia. L'edifici principal és de planta rectangular, amb la coberta de dues aigües de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. Presenta dos volums més situats a les façanes laterals, un d'adossat i l'altre aïllat. Davant la façana principal, orientada a migdia, hi ha una gran terrassa o eixida al nivell de la primera planta, que també engloba el perímetre de la façana de ponent. La terrassa està sostinguda per tres grans voltes de mig punt bastides en pedra, tot i que a la façana oest les voltes estan tapiades. Majoritàriament, les obertures són rectangulars i presenten els emmarcaments bastits amb carreus de pedra ben desbastats. Destaca el portal d'accés situat al primer pis, amb la llinda sostinguda per permòdols. Hi ha altres obertures reformades en maons i, al pis superior, badius d'arc rebaixat actualment transformats en finestres. L'edifici destinat als usos agrícoles també presenta dues plantes d'alçada, teulat de llata per canal i fines obertures de ventilació a manera d'espitlleres. La petita capella que completa el conjunt és de planta rectangular amb l'absis semicircular, presenta un portal d'accés d'arc de mig punt adovellat amb la data 1596 gravada a la clau i una petita espadanya d'un sol ull a la testera, amb teulada de dues vessants. La construcció presenta els paraments de més llargada arrebossats, mentre que els curts deixen la pedra vista. Història Can Coromines és una edificació del segle xvi amb reformes i ampliacions posteriors. La primera notícia que es documenta correspon al fogatge de 1497, on es fa menció a la família Coromina. A l'Arxiu Diocesà de Girona es conserva la documentació d'un litigi de l'any 1704 contra Silvestre Rerafont sobre la possessió de la capella de la Mare de Déu de la Misericòrdia, que s'inclou dins les terres de Can Coromines. El maig del 1822, durant la guerra de la Regència d'Urgell, aquest mas i Can Puig foren l'escenari d'un enfrontament entre les forces rebels de Misas i les tropes reialistes del brigadier Esteve Llovera i el comandant Manuel Arango. Referències
Can Collell

Can Collell és una masia cap al sud del nucli urbà de la població de Cabanelles, prop del límit comarcal amb el Pla de l'Estany, amb accés des de la carretera GIP-5121. Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Collell és una edificació del 1700, encara que presenta ampliacions i reformes posteriors. Edifici de planta rectangular amb la coberta de teula dues vessants i distribuït en planta baixa i pis. Presenta un petit edifici bastit a l'extrem de tramuntana de la façana principal, unit a la casa mitjançant una coberta d'un sol vessant i utilitzat de pallissa. L'espai situat entre la casa i el paller s'utilitza a modo de porxo obert per les dues bandes i presenta un altell bastit amb una solera de bigues i llates de fusta. Per accedir al porxo per la banda de tramuntana hi ha una gran arc de mig punt bastit amb lloses de pedra i pedra desbastada. La façana principal, orientada a llevant, presenta un portal d'accés d'arc de mig punt adovellat. A l'extrem de migdia n'hi ha un altre de rebaixat i de mida més petita, bastit en pedra. A l'extrem de tramuntana, les obertures són rectangulars i amb les llindes de fusta. Al pis, les finestres són rectangulars amb els brancals bastits en pedra desbastada i les llindes planes. La que està situada damunt del portal d'accés presenta la data 1559 gravada a la llinda, tot i que no és perfectament llegible. De la façana de ponent cal destacar una única finestra rectangular, emmarcada en pedra desbastada i amb un gran ampit motllurat. A l'interior hi ha estances cobertes amb sostres embigats. El vestíbul està cobert amb volta d'aresta emblanquinada, amb els murs de pedra vista i el paviment empedrat. La construcció és bastida en pedra sense treballar de diverses mides i fragments de maons, disposat irregularment i lligat amb abundant morter de calç. A les cantonades de la façana principal hi ha pedres grans desbastades. Cal destacar el parament inferior de la façana de ponent, bastit en pedra desbastada disposada en filades regulars. Referències
Can de Prat

Can de Prat és un monument del municipi de Santa Coloma de Farners (Selva) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció A l'extrem del carrer Raval es troba aquesta gran casa amb jardí, planta baixa, dos pisos i coberta a laterals amb caiguda a la façana. La façana principal consta d'un portal d'entrada lateral rectangular amb impostes i una clau de pedra treballada amb la inicial "P" que correspon al primer propietari. La finestra de l'esquerra és geminada i segueix l'esquema d'impostes treballades. La resta d'obertures presenten guardapols, les de la planta principal donen a un balcó corregut i les de la planta superior tenen balcó cadascuna amb barana de ferro forjat. El ràfec de la coberta se sustenta per mènsules. La façana lateral té una gran galeria de dos pisos, el primer amb balustrada, i el segon amb barana de ferro colat. Les obertures són rectangulars senzilles i al capdamunt trobem una cornisa escalonada decorada amb rajoles vidriades verdes i uns frisos ornamentals de rajoles romboïdals de ceràmica blanca i blava. Als angles de la teulada trobem quatre grans pinacles decoratius. Història El 21 de juliol de 1841 Narcís de Prat compra l'hort i el solar de l'antic convent i l'església de l'Hospital de Nostra Senyora de Bellver, una vegada els franciscans van ser desposseïts d'aquestes propietats amb la desamortització de l'any 1835, per construir-hi una casa. Referències Enllaços externs «Can de Prat». Patrimoni de la Selva. Consell Comarcal de la Selva.
Can Fàbrega (Cabanelles)

Can Fàbrega és un mas al nord del petit nucli de Vilademires, localitzat a l'oest del municipi de Cabanelles al qual pertany. Segons el fons arxivístic del COAC, Can Fàbrega és una construcció del segle xvii sobre restes anteriors, que presenta també ampliacions i reformes posteriors. El conjunt de Can Fàbrega és format per la masia i un altre edifici destinat a paller, que formen un espai recollit d'accés. L'edifici principal és de planta rectangular, amb la coberta de dues aigües de teula i distribuït en planta baixa i dos pisos. La façana principal, orientada a migdia, presenta una gran terrassa o eixida al nivell de la primera planta i està sostinguda amb una successió de voltes de mig punt bastides en pedra i voltes rebaixades fetes de maó pla. A l'extrem de ponent de l'eixida hi ha una torre quadrada bastida en pedra i maons, amb barana d'obra a la part superior. L'accés actual a l'edifici es fa per la banda de llevant, donant pas a una de les ampliacions estructurals més modernes del conjunt. La zona central de la construcció és la part més genuïna. Al primer pis, les obertures són rectangulars i estan bastides en pedra. A la llinda d'una de les finestres hi ha gravada la data 1782. També destaca el finestral de sortida a l'eixida, d'arc rebaixat bastit amb pedra calcària blanquinosa. Les finestres de la segona planta són d'arc rebaixat, estan emmarcades en pedra i tenen els ampits motllurats. La façana presenta diverses obertures reformades i d'altres tapiades, com a l'extrem de ponent del parament, on destaquen grans finestrals d'arc de mig punt tapiats que formen part d'una gran galeria oberta a la cantonada sud-oest de la construcció. Sota aquestes obertures es conserven quatre mènsules de pedra encastades al parament, procedents d'una estructura desapareguda. La resta de paraments de la casa continuen presentant obertures rectangulars i d'arc rebaixat bastides en pedra. La construcció està feta en pedra de diverses mides lligada en abundant morter de calç. A la façana posterior de la casa destaca un parament de pedra desbastada, disposada en filades regulars. Notes
Can Felip (Sant Joan Despí)

Can Felip és una casa de Sant Joan Despí (Baix Llobregat) que incorpora una torre d'origen medieval declarada bé cultural d'interès nacional. La torre Es tracta d'una torre de planta circular. La part original fa una alçada de 14,60 m i a sobre té un terrat modern. El diàmetre total de la torre és de 4,70m, mentre que el diàmetre interior és de 2,50 m. Actualment està dividida en tres pisos que no podem saber si es corresponen amb la distribució original. La planta baixa, on es troba la finestra espitllerada, és coberta per una volta rebaixada moderna. El primer pis és cobert per una volta semiesfèrica, que no se sap quan fou construïda perquè l'aparell constructiu no es troba al descobert a l'interior. El darrer pis té una finestra espitllerada que s'eixampla cap a l'interior i està coberta per un arc de mig punt adovellat. L'aparell de la torre és format de filades de pedra de mida petita i mitjana, escairades a martell. Hi ha barreja de materials: llicorella, calcària, pedra sorrenca i llosetes. Les pedres i carreus són principalment a la base de la torre. A la part superior el paredat és més lleuger i homogeni. Es podria datar a inicis del segle xii. No se sap on se situava la porta original. Se suposa que es trobava en un lloc elevat que s'ha aprofitat per obrir alguna de les portes que connecten amb la casa. La torre es degué construir entre 1115 i 1134, moments en què ja s'havien produït algunes de les ràtzies almoràvits de principis del segle xii. La casa És un edifici de planta rectangular format per diferents cossos cúbics que li donen aspecte de baluard, i rematat per merlets. A la façana principal, formada per quatre cossos horitzontals, hi destaca, a la part superior, una filera d'arcs lobulats. Hom data la casa de 1610. A la part posterior és on hi hala torre circular del segle xii, coronada també amb merlets. A la primera planta hi ha una petita capella circular amb un enteixinat renaixentista, dues columnetes, dibuixos al voltant de la cúpula i la inscripció "Homus Dei". Al menjador hi ha una vidriera modernista. Les bigues de les sales principals al primer pis són de fusta polida i pintada. Història Malgrat la manca de notícies històriques documentals la torre hi ha dues notícies que s'hi podrien referir. En un document d'una donació de terres de l'any 1134 s'esmenta una torre com a delimitació d'un terreny; es pensa que podria ser aquesta, ja que a Sant Joan Despí no s'ha conservat cap altra torre. L'altra notícia de 1439 fa referència a una venda d'una peça de terra amb una torre fortalesa situada a la parròquia de Sant Joan Despí; es creu que aquesta notícia també hi fa referència Des de l'any 1972 la casa és ocupada per la comunitat religiosa de la Salle que, en trobar les habitacions del segon pis massa grans, decidiren reduir-les i, per tant, reformaren la que hom suposa estructura original. Referències
Can Font de l'Alzinar

Can Font de l'Alzinar és un mas del municipi de Sant Llorenç d'Hortons, a la comarca catalana de la l'Alt Penedès. És una obra inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Fou propietat del comte d'Olzinelles, el qual la vengué a finals del segle passant al Marquès de Camps, de Girona, actuals propietaris. Descripció És una casa rectangular de planta i pis, a dues vessants. Accés per portal dovellat de punt rodó, gran entrada i cuina, grandiosos cellers annexos amb teulada d'un vessant i amb sostre i trespol de fusta amb 44 bótes. A la cuina existeixen les restes d'un foc a terra amb escons. Cal esmentar-hi el rellotge de sol del 1817, que marca a partir de les 12 del migdia i una gran barri-pati a l'entorn. Referències
Can Garriga (Cabanelles)

Can Garriga és una masia del municipi de Cabanelles (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada al sud del nucli urbà de la població de Cabanelles, prop del límit comarcal amb el Pla de l'Estany, amb accés des de la carretera GIP-5121. Masia rehabilitada de planta més o menys rectangular format per dos cossos adossats, amb les cobertes de teula d'una i dues vessants, i distribuït en planta baixa i pis. Presenta un petit cos adossat a l'extrem de llevant de la façana principal, cobert per una terrassa al nivell del pis. A la planta baixa hi ha un porxo obert per una gran arcada de mig punt, bastida amb lloses de pedra. La façana principal, orientada a migdia, presenta un portal d'accés rectangular amb els brancals bastits amb carreus de pedra ben desbastats i la llinda plana monolítica. A l'extrem de ponent del parament hi ha un arc de mig punt bastit en pedra desbastada, amb una de les impostes motllurada. Dona accés a l'actual garatge de la casa. Les obertures del pis corresponen a finestres rectangulars amb els brancals bastits amb carreus de pedra i les llindes planes. Algunes d'elles presenten els ampits motllurats. La resta d'obertures de l'edifici són rectangulars i tenen els emmarcaments de pedra, amb l'excepció de les tres finestres obertes a la façana de ponent. A la façana de llevant hi ha adossada una estructura circular, amb coberta d'un sol vessant, que podria correspondre a l'antic pou o forn. La construcció, completament rehabilitada, és bastida en pedra desbastada de diverses mides, disposada irregularment i lligada amb morter.l Història Segons el Pla Especial d'identificació i regulació de masies i cases rurals de l'ajuntament de Cabanelles Can Garriga és una edificació del segle xix, encara que presenta ampliacions posteriors i reformes a partir de l'any 1984. Referències
Can Garrigosa

Can Garrigosa és una masia del terme municipal d'Abrera inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Gran masia de tipus agrícola; té forma de "L" i està estructurada en planta baixa, pis i golfes. La façana principal està arrebossada, deixant a la vista tan sols les llindes i muntants d'algunes obertures. Destaca el gran nombre de finestres disposades sense massa ordre, algunes d'elles allindanades però també en trobem algunes d'arc conopial. Aquests arcs presenten permòdols amb cares humanes, motius vegetals o animals. La façana principal, orientada a migdia, té la porta d'accés formada per un arc de mig punt adovellat, la línia d'impostes del qual està decorada amb rosetes. Al primer pis hi ha un rellotge de sol emmarcat amb ceràmica blava. El cos transversal té dues entrades: una amb arc de mig punt, sostingut per columnetes i amb escut a la clau, i l'altre, d'arc escarser, té una espiga de blat a la clau. Aquí les golfes s'han substituït per una galeria. Les cobertes són de teula àrab, la del cos transversal a dues aigües amb un ràfec sobresortint i la del central, a una sola vessant. Història Segons el capbreu de Santjoan i Amat de Palou (1630), Benet Garrigosa, pagès de la parròquia de Sant Pere d'Abrera, confessava dos masos units i aglebats, un d'ells de nom Mas Salelles, el qual, segons les afrontacions descrites, es correspon amb l'emplaçament de Can Garrigosa. En l'actualitat és propietat de l'INCASOL. Referències Enllaços externs «Can Garrigosa». Barcelona Film Commission.
Can Ginebreda

Can Ginebreda és una masia de Gelida (Alt Penedès) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Es tracta d'un amplíssim casal de 2 cossos principals, amb teulades a dos vessant i un seguit d'edificacions annexes, com una gran era de batre. El cos més antic és format per cellers de volta de turó, dos pisos i unes grans golfes o tinells amb arquets i finestrals. L'altre, consta de grans arcades, un pis i golfes porxades. Un gran pati i un lladoner gegantí cerven el conjunt. De l'interior cal ressenyar el foc de rotllo amb els escons encara en funcionament, rajoles al menjador, mobles antics i les premses d'oli i de vi. Història Aquesta masia, plena d'història i de llegendes, li fou donada per un francès una imatge de la Mare de Déu de la Salut a primeries del segle xviii. L'amo de la casa, Josep Font i Ginebreda, li feu construir una capella arran de la font que encara es conserva i que mai s'obrí al culte. Enfrontats durant anys i panys l'amo de Can Ginebreda i el Rector del poble, finalment fou portada a la parròquia del Castell el 22 de setembre del 1724, el 1870 a la nova parroquial, on fou cremada el 1936, i el 1940 fou restablerta i encara se celebra la seva festa el Dilluns de Pasqua Florida, amb donació del "pa i l'empenta". Vegeu també Lledoner de Can Ginebreda Referències
Can Ginebreda d'Espasens

Can Ginebreda d'Espasens és una masia de Fontcoberta (Pla de l'Estany) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Ample conjunt edificat que presenta la masia principal, un conjunt d'edificis annexes (cobertes, quadres...) i un mur de tanca (barri) del pati, amb ampli portal d'accés. L'edifici principal presenta murs de maçoneria, amb fragments amb carreus, restes d'arrebossat. La porta principal és dovellada i les finestres són amb carreus i llindes planes, cobertes amb teula àrab. Referències
Can Jepot

Can Jepot és un mas del municipi de l'Escala protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Situat al sud del nucli antic de la població de l'Escala, al veïnat dels Recs, edificat en un pujol de la muntanya del mateix nom, molt proper a la carretera GI-632. Juntament amb Can Redrinc, configuren el conjunt del veïnat dels Recs. Masia de grans dimensions i planta rectangular, formada per la casa principal i diverses dependències auxiliars, situades al sector nord del mas. L'edifici principal està format per dos cossos adossats, amb la coberta de teula a dues vessants, disposades a diferent nivell. Consta de planta baixa i dos pisos. La façana principal presenta un portal d'arc de mig punt adovellat, flanquejat per dos grans contraforts que pràcticament el cobreixen. A l'extrem est hi ha un portal rectangular bastit amb maons. Al pis, totes les obertures són rectangulars, amb els brancals bastits amb carreus i les llindes planes. Destaquen les dues finestres centrals, una amb cornisa i ampit motllurat i l'altra amb guardapols decorat amb relleus figuratius. Al mig de les dues hi ha un rellotge de sol. A la part superior de la cantonada sud-oest hi ha una garita cilíndrica de maó, recolzada en un base de pedra de tres cercles en degradació. La coberta és cònica, amb les restes del recobriment de rajola decorada. La façana est presenta diverses obertures a diferents nivells, totes emmarcades amb carreus de pedra. Hi ha un pou circular cobert, amb una obertura rectangular de maó i un abeurador al costat. Les dependències situades al nord del recinte, tancat amb un mur de pedra als costats sud i oest, són totes de grans dimensions, amb cobertes a dues aigües i alguna obertura de pedra. Tota la construcció és bastida amb pedra de diverses mides sense desbastar, lligada amb morter de calç. Els angles de l'edifici hi ha carreus ben tallats. Història Tot i la dificultat que representa qualsevol intent de situar l'origen de les masies per causa del seu creixement orgànic, en el sentit que condiciona la substitució d'estructures i es fa difícil retrobar-hi les originals, la bibliografia consultada sembla estar d'acord en establir la cronologia de Can Jepot al voltant dels segles XVI-XVII, època en què es renoven els assentaments agrícoles a la zona. La proximitat del litoral explica l'existència de la petita garita de defensa. Segon l'arxiu del COAC, a més havia tingut una torre de defensa, com la que encara té el Mas Redrinc. Can Jepot és una masia com tantes altres de les comarques marítimes que fou fortificada per prevenir el perill de la pirateria, que durant el s. XVI i XVII va augmentar consideradament. Aquest seria un fenomen que explicaria la presència de la majoria de les masies fortificades pròximes. Referències
Can Joval

Can Joval és una masia del municipi de Clariana de Cardener, a la comarca catalana del Solsonès. És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català. Des del 1980 va ser transformada en casa de colònies. Es troba a llevant de la urbanització del Pi de Sant Just i s'hi va des del punt quilomètric 77,8 de la carretera C-55 (de Solsona a Manresa), on, en una rotonda, es segueix, girant cap a l'est, la indicació «Granja Escola Can Joval». Descripció Masia de planta rectangular i teulada a dos vessants, orientada nord-sud. La façana principal a la cara sud, amb porta d'arc de mig punt i adovellada. A la cara nord-est, l'eixida del pou. Hi ha una altra eixida a la banda sud, al costat de la porta i al mateix nivell del primer pis. La planta baixa amb sòl de pedra i sostre de bigues. Construcció: parament de carreus irregulars amb morter. Les cantonades i les llindes de pedra picada i tallada. A la casa es troben les instal·lacions de la Granja escola Can Joval. Notícies històriques De la casa de Joval se'n tenen notícies des del començament del segle xii. L'any 1241, Arnald de Joval i la seva muller Maria, cediren a Sant Esteve d'Olius el dret que tenien sobre el delme de Cuiquespes. Foren castlans d'Olius. L'any 1180, Guillem de Joval, tenia el molí de Picamola que va cedir a Arnald de Puigsec. Referències