NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Central hidroelèctrica de Lladres

La Central hidroelèctrica de Lladres és una central hidroelèctrica de muntanya del terme municipal d'Espot, a la comarca del Pallars Sobirà. Fou construïda per l'empresa Hidroelèctrica de Catalunya, les obres trigaren 30 mesos, finalitzant l'any 1953. És una central de derivació d'aigües de llacs represats. Era la primera central d'una cadena de salts que aprofitava els cabals de les valls del rius Escrita i Peguera. L'aigua turbinada per Lladres passava al Salt de Sant Maurici per alimentar la central hidroelèctrica de Sant Maurici. Fou reformada el 2010 i es troba en ús. L'any 2012 es va eliminar eliminat la línia elèctrica que, des de la central hidroelèctrica de Lladres, transportava l'electricitat fins a la casa de vàlvules de l'estany Negre de Peguera. Amb aquesta actuació, el bombeig de la Font Grossa es quedava sense energia elèctrica i per tant sense utilitat. Per aquest motiu es va procedir a desmantellar la presa de la Font Grossa, que regulava l'estany de Lladres. Està situada al nord-est de les Pales d'Envaiasse i de la Costa dels Alls, al sud-oest del poble d'Espot, a 1,7 quilòmetres en línia recta del centre del poble i més de 550 metres per damunt de l'altitud del poble. Conca de captació d'aigua Aquesta central recullia les aigües de la part alta de la vall de Peguera (Estany Negre de Peguera, Estany Tort de Peguera, etc.) a l'estany de Lladres, d'on surt una canalització soterrada que du l'aigua al Salt de Lladres. Salva un desnivell de 125 metres. La central té una potència instal·lada de 850 kW. La seva producció era de 815.000 kWh. L'aigua, un cop turbinada, es derivada per una canonada soterrada fins al diposit que regula la cambra d'aigües del Salt de sant Maurici de la central hidroelèctrica de Sant Maurici. Imatges Referències Bibliografia Gencat. «Memòria Anual 2012 Parc Nacional d'Aigüestortes i estany de Sant Maurici.» (pdf), 2012. [Consulta: 11 juliol 2025]. Lloret, Teresa; Castilló, Arcadi. «Espot». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Enllaços externs La Central hidroelèctrica de Lladres en el seu entorn, a l'Institut Cartogràfic de Catalunya
Centre Cultural Terrassa

El Centre Cultural de Terrassa, antigament el Centre Cultural de la Caixa de Terrassa, i actualment La Factoria Cultural de Terrassa (LaFACT), és un edifici del centre de Terrassa inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Està situat al costat de l'antiga fàbrica Aymerich i Amat, a la Rambla d'Ègara. És un edifici de planta irregular, format per diversos cossos de formigó, amb cobertes planes i lluernes que imiten el coronament en forma de dent de serra característic de les construccions fabrils de la zona. A la part posterior hi ha l'auditori, de grans dimensions i planta quadrangular, més elevat, amb la part superior metàl·lica i de volums geomètrics. A la banda esquerra del conjunt hi ha un edifici d'estructura cúbica, amb façana metàl·lica i de vidre. Història L'edifici de LaFACT, promogut per la Caixa d'Estalvis de Terrassa, amb l'objectiu de dinamitzar l'activitat cultural de la ciutat, va ser erigit en la commemoració del centenari de la fundació d'aquesta entitat, i s'inaugurà el 25 d'octubre del 1980. Els arquitectes que van participar en l'obra van ser Josep Soteras, Francesc Cavaller, Antoni Bergnes, Joan Baca i Reixach i Joan Baca i Pericot. A partir del 1991 la gestió del centre formà part de la Fundació Cultural Privada Caixa Terrassa. Arran de la desaparició de la caixa, primer dins el grup Unnim i posteriorment absorbida pel BBVA, el centre es publicitarà els anys següents amb el nom de Centre Cultural de Terrassa. Des del 2015, al vestíbul superior s'hi exhibeixen de manera permanent els quatre murals que Joaquim Torres Garcia va pintar per a la sala de la lluerna de la seva casa de Mon Repòs, adquirides el 1993 per la Caixa de Terrassa per preservar-ne la integritat i retirades de l'edifici quan aquest es trobava en procés de restauració. Estan instal·lats en una estructura metàl·lica de manera que presenten la mateixa disposició del lluernari original. El 16 de juny del 2021 es va presentar la nova imatge de la marca de la Fundació Antiga Caixa de Terrassa i l'edifici va passar a anomenar-se LaFACT, Factoria Cultural de Terrassa | El Centre Cultural. A més a més, es va augmentar el nombre d'espectacles anuals i el Programa d'Alt Rendiment. Galeria d'imatges Referències Enllaços externs Factoria Cultural de Terrassa Vegeu també Llista de monuments de Terrassa
Centro Cultural Terrassa

El Centro Cultural Terrassa, antiguo Centro Cultural de la Caixa de Terrassa, es un edificio del barrio del centro de Tarrasa incluido en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña. Descripción Está situado junto a la antigua fábrica Aymerich i Amat, en la Rambla de Ègara. Es un edificio de planta irregular, formado por varios cuerpos de hormigón, con cubiertas planas y tragaluces que imitan el coronamiento en forma de diente de sierra característico de las construcciones fabriles de la zona.En la parte posterior se encuentra el auditorio, de grandes dimensiones y planta cuadrangular, más elevado, con la parte superior metálica y de volúmenes geométricos. Al lado izquierdo del conjunto hay un edificio de estructura cúbica, con fachada metálica y de vidrio.​ Historia El edificio del Centro Cultural, promovido por la Caixa de Ahorros de Terrassa, con el objetivo de dinamizar la actividad cultural de la ciudad, fue erigido en la conmemoración del centenario de la fundación de esta entidad, y se inauguró el 25 de octubre del 1980. Los arquitectos que participaron en la obra fueron Josep Soteras, Francesc Caballero, Antoni Bergnes, Joan Baca y Reixach y Joan Baca y Pericot.​ A partir de 1991 la gestión del centro formó parte de la Fundación Cultural Privada Caja Terrassa.​ A raíz de la desaparición de la caja, primero dentro del grupo Unnim Banc y posteriormente absorbida por el Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, el centro cultural se publicita actualmente con el nombre de «Centro Cultural Terrassa». Desde 2015, en el vestíbulo superior se exhiben de manera permanente los cuatro murales que Joaquín Torres García pintó para la sala del tragaluz de su casa de Mon Repòs, adquiridas en 1993 por la Caixa Terrassa para preservar la integridad y retiradas del edificio cuando este se encontraba en proceso de restauración. Están instalados en una estructura metálica de forma que presentan la misma disposición que en su estado original.​ Galería de imágenes Referencias Enlaces externos Centre Cultural Terrassa Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Centro Cultural Terrassa.
Estany Clot

L'Estany Clot és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El llac, d'origen glacial, està situat a 2.280 metres d'altitud, a la Capçalera de Caldes. Situat al peu de les Agulles de Travessani i Pic de Travessani, que es localitzen al seu est, drena cap a l'Estany de Travessani. Rutes L'estany és molt pròxim al Refugi Joan Ventosa i Calvell. Dos dels camins que surten del refugi passen pel costat: El que, coincidint amb l'etapa de la travessa Carros de Foc, vorejant per la riba oriental de l'Estany de Travessani i travessant el Coret de Oelhacrestada, porta al Refugi de la Restanca. Les diverses rutes que porten al Port de Caldes. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Club Natació Lleida

El Club Natació Lleida és un club de natació de Lleida, fundat l'any 1967. Essent el primer president Josep Trepat Padró, va començar practicant a les piscines del Camp d'Esports. El 1972 va aconseguir la cessió de la piscina coberta dels Camps Elisis, on es va consolidar l'equip i l'escola de natació. El 1980, durant la presidència de Salvador Pérez Ribes, van comprar-se els terrenys de la partida de Gualda, on cinc anys mes tarda va inaugurar-se la piscina olímpica de 50 m. També té seccions de pàdel, atletisme, gimnàstica i gimnàstica rítmica, tennis, pàdel i esquaix. Entre d'altres nedadors, van destacar Itziar Esparza, Sergi Roure i Jordi Cadens. Referències
Coll de Bosc

Coll de Bosc és un edifici del municipi de Montseny (Vallès Oriental) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció El cos central de l'edificació és a dues aigües, una d'elles sobre la façana. Algunes de les nombroses dependències que l'envolten i s'adapten al desnivell del terreny també tenen coberta a dues vessants. La façana té una porta amb 14 dovelles de bones dimensions i una altra de secundària amb un arc de descàrrega sobre la llinda de fusta. També cal destacar dues finestres amb ampit, la principal de les quals té una inscripció a la llinda de pedra que diu: "Josep I 1714". Encara a la façana, que té una cantonera roma, hi ha les restes d'un rellotge de sol. Història Coll de Bosc ja s'esmenta el 1470 i el 1515 hi ha un Segimon Coll de Bosc. Referències
Col·legi de les Mares Escolàpies (Figueres)

Col·legi de les Mares Escolàpies és un edifici del municipi de Figueres (Alt Empordà) inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici situat al centre històric. Edifici entre mitgeres. La façana està dividida en dos cossos: l'edifici del convent i el del col·legi. El primer, de dos plantes, però de la mateixa alçada que l'escolar, separa els dos nivells per cornisa. A l'inferior trobem la porta d'entrada de doble arc ogival, i en el superior rosassa. Emmarquen aquesta façana pels extrems, dos cossos verticals amb motius decoratius d'inspiració gòtica. L'edifici del col·legi té tres plantes amb finestres rectangulars i nivells fortament diferenciats per cornises. Per sobre del darrer pis, hi ha doble cornisa separada per un fris. I per sobre, definint l'eix central de la façana, un motiu ornamental a manera de timpà. Història 1829, arribada a Figueres de les Rvdes. Mares Escolàpies. Després de molts canvis d'allotjament, el 1885 (1 de gener) es posa la primera pedra de l'actual església de les escolàpies a l'antic carrer Perolada, ara Tapis. A la inauguració de l'església, el 1886, va assistir el bisbe Tomàs Sivilla. Actualment: escola privada concertada i confessional que ofereix com un servei a l'educació integral i mitxa de la infància i la joventut (2n. Cicle d'Educació Infantil, Educació Primària i Educació Secundària Obligatòria). Regenta la Titularitat de l'Escola la congregació de Filles de Maria Religioses de les Escoles Pies (Escolàpies). Referències
Columbari de Vila-rodona

El Columbari de Vila-rodona és un monument funerari romà protegit com a bé cultural d'interès local del municipi de Vila-rodona (Alt Camp). Descripció És un edifici de planta rectangular, de 10,10 x 6 metres del segle i. Les cares est i oest presenten característiques i dimensions similars: damunt d'una base de morter i pedres hi ha un estilobat decorat amb 7 arcuacions. Tanca el conjunt un repeu sobre el qual recolzen 4 columnes amb capitells, damunt dels quals hi ha la cornisa. La resta dels murs són d'època medieval, i la porta oberta al mur est és d'època moderna. La façana nord és la millor conservada, excepció feta de la petita porta que es va obrir a l'absis. Apareixen sobre la base 4 arpuacions amb columnes. La cara sud és medieval. A l'interior encara es conserva l'absis, a la paret del qual s'obren els 6 nínxols, 3 a cada banda, que guardaven les urnes cineràries. La construcció és de petits carreus amb juntes de morter. Història El columbari constitueix la resta romana més important de Vila-rodona. L'element es pot relacionar amb el ritu religiós funerari de la incineració, practicat pels romans. La manca d'un estudi rigorós i d'una excavació sistemàtica a la propera vila de la Font del Pla dificulta una interpretació coherent de la història concreta d'aquest monument, tot i que se'n pot establir una datació aproximada al segle i a través de la seva estructura formal i pels fragments de ceràmica sigil·lata trobats als voltants. L'any 1976 el Columbari va ser adquirit pel municipi. Aleshores s'inicià un procés d'intervenció i restauració, a càrrec de l'arquitecte municipal J. Ferrer Bosch, que es va presentar al públic el 3 de novembre de 1984. Aquesta restauració consolidà les estructures existents i intentà recuperar les parts restants de manera que s'oferís la imatge més semblant possible a l'original romana. Seguint aquest criteri, s'eliminaren les modificacions d'èpoques posteriors d'escàs interès arquitectònic, una reconstrucció medieval i una porta més recent, practicada al mur est. En canvi el mur sud, també medieval, es respectà. També es construí un mur que envolta el conjunt. Referències «Columbari romà». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012]. Enllaços externs «Columbari de Vila-rodona». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia. «EL COLUMBARI ROMÀ DE VILA-RODONA. Descripció del monument, diagnosi de l'estat i circumstàncies actuals, i proposta d'un projecte futur», Maria de la Serra Rabadà Llort, La Resclosa 21, 2017, 23 pp, [ PDF, en línia], accessible des de Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACÓ). [Consulta: 10-07-2020] «El columbari de Vila-Rodona. Patrimoni de Catalunya-14», Espais: revista del Departament de Política Territorial i Obres Públiques, Núm. 7, 1987, article tècnic de 2 pàgines [ PDF, en línia], accessible des de Revistes Catalanes amb Accés Obert (RACÓ). [Consulta: 10-07-2020]. Columbari romà a la Ruta del Cister, (català), (castellà), (francès), (anglès). [Accedit: 10-07-2020].
Columbarium de Vila-rodona

Le columbarium de Vila-rodona est un site archéologique de la Rome antique situé dans la commune de Vila-rodona (comarque de Alt Camp), dans la province de Tarragone en Catalogne. Le columbarium est inscrit à l'Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne. Description Le columbarium constitue le vestige romain le plus important de Vila-rodona. La structure peut être lié au rite funéraire religieux de crémation, pratiqué par les Romains. Il est daté du Ier siècle approximativement. C'est un bâtiment de plan rectangulaire de 10 × 6 mètres. Les faces est et ouest ont des caractéristiques et des dimensions similaires : sur un socle en mortier et pierre se trouve un stylobate orné de sept arcatures. L'ensemble est fermé par un parapet sur lequel reposent quatre colonnes à chapiteaux, au-dessus desquelles se trouve la corniche. Le reste des murs est médiéval et la porte ouverte du mur est est moderne. La façade nord est la mieux conservée, à l'exception de la petite porte qui donnait sur l'abside et quatre harpons à colonnes apparaissent sur la base. La face sud est médiévale. À l'intérieur, on conserve encore l'abside, sur le mur de laquelle s'ouvrent six niches qui abritaient les urnes cinéraires (trois de chaque côté). La construction est constituée de petites pierres de taille avec joints de mortier. Galerie Notes et références Voir aussi Bibliographie (ca) Maria de la Serra Rabadà Llort, « EL COLUMBARI ROMÀ DE VILA-RODONA. Descripció del monument, diagnosi de l'estat i circumstàncies actuals, i proposta d'un projecte futur », La Resclosa, n°21,‎ 2017, p. 23. Articles connexes Columbarium Vila-rodona Rite funéraire de la religion romaine Liens externes Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne (ca)Columbari romà (Vila-rodona - Alt Camp) (ca) Ajuntament de Vila-rodona Portail de l’histoire Portail de l’archéologie Portail de la Rome antique Portail de la Catalogne
Estanyet de Comaloforno

L'Estanyet de la Comaloforno és un llac que es troba en el terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. Descripció El llac, d'origen glacial, està situat a 2.633 metres d'altitud, a peus del Portell de Comaloforno. Envoltat per les verticals parets de les puntes de Lequeutre i de Passet, i els pics de Comaloforno i de Comalestorres, l'estanyet es troba al mig d'un minuscul circ que el rodeja uns 270° i que s'obre pel seu sector sud-oriental cap al Barranc de Comalestorres. Rutes El punt de sortida és Toirigo, just passat el pont de l'entrada al parc per Cavallers. La ruta s'enfila cap a l'oest buscant el Barranc de Llubriqueto, just damunt el salt de la Sallent, i on el camí gira al nord-oest per arribar al Pla de la Cabana. En aquest punt s'obren dues alternatives: - Enfilar-se primer cap al nord, per virar després cap a ponent per anar a trobar l'Estany Gémena de Baix. Abans d'arribar-hi es va a buscar la carena que es troba a llevant i s'eleva direcció nord, on hi ha la Punta de Lequeutre i la Punta de Passet. Des de la serra es pot baixar a l'Estany de la Llosa, que és a llevant. - Agafar el camí que, direcció est, voreja el Bony de la Carma pel sud; que gira després cap al nord, per vorejar l'extrem septentrional de la Coma de l'Estapiella; i continua finalment, rumb nord-nord-est, fins a trobar l'Estany de la Llosa. Des de l'Estany de la Llosa es continua l'ascens cap al nord fins a arribar al nostre destí. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998)
Comes Vell

Comes Vell és una masia situada en el terme municipal de Moià, a la comarca catalana del Moianès. Està situada al nord del terme de Moià, a prop del límit amb l'Estany. És al sud-est del Serrat del Llamp i al sud de l'Empedrat, a llevant de la carretera C-59, al sud de la masia de Comes Nou. És una masia de planta rectangular d'un sol pis amb teulada restaurada, a dues vessants. Conserva la porta de la cort amb fusta original i dos petits coberts, possiblement paller i quadres. La façana oest de la cort, que dona al camí, té una gran part reconstruïda amb ciment i maó. Dins de la cort s'observa un arc apuntat d'estil gòtic que dona accés a l'habitatge, que roman tancat. Originàriament la Casanova de l'Heura formava part d'aquesta masia al segle xi Referències
Convent de Sant Francesc de Paula de Granollers

El convent de Sant Francesc de Paula de Granollers fou fundat el 1578. L'edifici del convent dels mínims és just davant de la biblioteca Can Pedrals de Granollers amb una entrada lateral pel carrer Antoni Espí i Grau i l'entrada principal pel carrer Corró. L'edifici de l'església té dues portes similars, la de ponent s'obre a una placeta, antigament pati del mateix convent. Aquestes portes incorporen en el frontó l'escut dels Perpinyà. El claustre i les altres dependències eren a llevant de l'església. La planta és d'una sola nau sense creuer (18,95x6,63m) amb absis pla i quatre capelles (3,35 de fons), que segueix l'estil greco-romà. Te tres arcades inferiors i sis superiors de maons sense arrebossar. L'església antiga s'estén de S a N. Història La casa de St. Francesc, antic convent de frares mínims, fou fundada el 1578. En la sessió del Consell del 25 de maig del 1571, s'exposa que la vila cada dia augmenta de focs i té necessitat de l'assistència als malalts, raó per la qual era menester erigir un convent de frares, i es va comprometre a pagar-ne un per als frares mendicants o de Jesús. El resultat d'aquesta decisió va ser que el 1579 el Consell comprés la parce·la que calia per a construir el convent de St. Francesc. El convent va ser construït en un indret que en aquella època era extramurs del recinte medieval, al nord d'aquest, per la porta del Corró, al camí de Vic. La família Perpinyà va cedir els terrenys. El 1835, el monestir va ser afectat per la desamortització i va tancar, si bé que es va mantenir el culte a l'església fins que va cremar amb les revoltes arrel del cop d'estat de 1936. Durant els anys 1950 fou rehabilitada per Josep Maria Martorell i Codina i Oriol Bohigas i Guardiola, per iniciativa de l'empresari Pere Maspons i Camarasa. L'obra es va poder inaugurar el 1956 per acollir la seu de la Fundació Pere Maspons i Camarasa amb el nou nom de «Casa de Cultura Sant Francesc». Aquest centre cultural és doncs la seu d'aquesta Fundació, el Patronat de la qual està format per Òmnium Cultural, Agrupació Sardanista de Granollers, Esbart Dansaire de Granollers, Xics de Granollers, Associació Cultural de Granollers, un representant de la família Maspons i Camarasa i l'Ajuntament de Granollers. Entre 1959 i 1989 l'edifici va acollir l'Escola Municipal de Música. L'espai serveix actualment com a sala polivalent per a assaigs i actes públics de les diverses entitats públiques o privades de la ciutat. La sala té dos-cents seients. Referències
Estanys de les Corticelles

Els Estanys de les Corticelles són uns petits estanys que es troben al terme municipal de la Vall de Boí, a la comarca de l'Alta Ribagorça, i dins del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. El nom deriva «de co(ho)rticellas, petites corts o corrals». Encadenats els dos llacs, situats a 2.298 i 2.278 metres d'altitud, a un seguit de petites estanyoles (que es troben entre els 2.276 i els 2.225 metres), desaigüen tots seguint direcció nord-nord-est fins a trobar el Barranquet de les Corticelles. Referències Bibliografia Editorial Alpina. Vall de Boí [mapa], Primera edició, 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (febrer 2001) Editorial Alpina. Carros de Foc [mapa], 1:25.000, L. Cartografia de Servicio Geográfico del Ejército. (2007) Institut Cartogràfic de Catalunya. Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici [mapa], Segona edició, 1:25.000. (abril 1998) Enllaços externs ICC - Institut Cartogràfic de Catalunya. Estanys de les Corticelles. [Consulta: 20/10/2013]
Estany del Crestell

L'Estany del Crestell és un estany d'origen glacial, que es troba a 2.528 m d'altitud, a la Coma Estreta, a la Vall de Sant Martí, a l'Alta Ribagorça, en el terme municipal de la Vall de Boí, a la zona perifèrica del Parc Nacional d'Aigüestortes i Estany de Sant Maurici. L'estany queda envoltat per les parets del Pic Petit del Pessó (N) i del Pic de l'Estanyet (SE). Drena cap a l'oest, al Barranc del Port de Rus. Referències Bibliografia Mapa Vall de Boí 1:25.000. Editorial Alpina. Mapa Carros de Foc 1:25.000. Editorial Alpina. Mapa Parc Nacional d'Aigües Tortes i Estany de Sant Maurici 1:25.000. Institut Cartogràfic de Catalunya. Segona edició: abril 1998. Els tresors d'Aigüestortes i Sant Maurici. Pep Coll, Mercè Aniz i Víctor Luengo. Pagès Editors. lleida 2002.