Castell de Bellvís

El Castell o Torre de Bellvís, també conegut com la Torrassa, és un edifici situat a la Ronda de la Torrassa, 123-129 de l'Hospitalet de Llobregat, catalogat com a bé cultural d'interès nacional. Història La primera referència d'un castell sobre el talús que separa el Samontà de la Marina és del segle x, i els primers senyors coneguts foren Pere de Bellvís (1144), Guillem de Bellvís (1188) i Pere de Bellvís (1194); més tard, apareixen Bernat de Bellvís (1236-1264), Bernat de Bellvís (1340-1342) i el seu fill Guillem (1370-1393). Encarregats de la defensa de la Marina, rebien delmes dels pagesos i terratinents de les parròquies de Santa Eulàlia de Provençana i de Sant Bartomeu de Sants, tal com s'explica en un escrit del notari barceloní Anton Benet Joan (1512): «tenien gent d’armes e gran guardia en la torre qui és vora proensana, de manera que lo qui levós era senyor de aquesta terra suplicà lo papa que li plagués dar-li los delmes qui’s rebien en les faldes de montjuïc e primícies, e en lo prat fins a lobragat. E axi fou atorgat segons en dits acte sta possat, e són franchas dites terres». En una data indeterminada, els Bellvís vengueren el castell i els delmes i es traslladaren definitivament a terres valencianes, on eren barons de Bèlgida. «Lo delme de Bellvís» passà a mans de la Cartoixa de Montalegre, i els pagesos de la rodalia van iniciar un litigi perquè segons ells, com que feia temps que els senyors del castell no hi eren, ja no tenien l'obligació de pagar-lo. El 1613, els monjos vengueren el delme a Pau Sanjaume, negociant de Barcelona, que el llegà a Joan Salines, succeït pel notari Joan Cortès i la seva germana Eulàlia, i posteriorment pel també notari Lluís Cortès i Marcer (o Mercer). El 1688, aquest el vengué en subhasta pública a Joan d'Alòs i Serradora (Moià, 1617- Barcelona, 1695), protometge del Principat de Catalunya, per 5.500 lliures, i el 1699, hi hagué un litigi entre els posseïdors del delme i el rector de la parròquia de l'Hospitalet pel cobrament per aquest de la tercera part del tribut en concepte de primícia, que fou guanyat pels primers. El 1833, Josep Maria de Ponsich-Alòs i de Sant Joan en cercava arrendantaris. El 1711, el jurista i cavaller Jacint de Dou i Sacalm, com a hereu fideïcomissari d'Esteve Mercadal i Dou, canonge i ardiaca de Vic, i el seu fill Ignasi de Dou i de Solà, també jurista i cavaller, vengueren a carta de gràcia la torre i les seves terres al boter Francesc Vidal, que l'any següent en va fer agnició de bona fe al calderer Manuel Bertran. El 1744, el seu fill Custodi, també calderer, es va casar amb Paula Archs, i en els capítols matrimonials li va fer donació dels seus bens. El 1774, Custodi Bertran va adquirir a Manuel Llauder i Rúbies, ciutadà honrat de Barcelona, el dret de reinvindicar la propietat o ius luendi, i, tot seguit, ell i el seu fill Miquel, adroguer, la vengueren al comerciant Pere Ros i Aray per 14.900 lliures. Vidu de Marianna Oller, el seu primogènit Francesc Ros i Oller va morir el 1789, i l'herència va passar a mans de la seva germana Marianna, casada amb Francesc de Girona i Augirot. La seva filla Eulàlia de Girona i Ros es va casar amb Josep Marià de Cabanes i d'Escofet, i l'hereu Francesc de Paula de Cabanes i de Girona va morir el 1851 sense descendència, deixant la finca a la seva vídua Joana de Vedruna i Minguella. Els germans Manuel i Pere Romaní Torruella i Climent Mas Soldevila, promotors de la urbanització del barri de les Tres Torres, van adquirir la finca de la Torrassa, i el 1902, després d'aconseguir l'aprovació del projecte d'urbanització, vengueren les parcel·les i la masia, que quedaria integrada a la trama urbana. El 1937, durant la Guerra Civil, una part del subsòl va ser utilitzat com a refugi antiaeri. El 1947, Batifolls Germans vengueren la parcel·la a l'agent de comerç Josep Porta i Sala, que va morir el 1983, deixant-la en herència a la seva esposa Carme Pinto i Valls. Aquesta va morir el 1998 sense hereus ni testament, i la propietat va passar a mans de la Generalitat, que el 2003 la vengué a l'Ajuntament de l'Hospitalet i el 2006 hi començaren els treballs per a la recuperació de l'edifici i la seva declaració com a bé cultural d'interès nacional. El 2018, es va crear la Plataforma Defensem el Castell de Bellvís per a reclamar la continuació de les excavacions arqueològiques i les obres de rehabilitació i l'obertura al públic, i el 2021, l'Ajuntament va anunciar una nova campanya d'excavacions i una inversió d'1,7 milions d'euros (la meitat aportada pel Ministeri de Transports, Mobilitat i Agenda Urbana) per a la rehabilitació del castell. Tanmateix, els veïns es tornaren a mobilitzar el 2024 davant de la inacció municipal. Descripció Diverses excavacions arqueològiques realitzades els anys 2006, 2007, 2008 i 2015 han posat al descobert l'edifici dels segles xii-xiii, flanquejat per un fossat i amb una muralla de 5 m d'alçada i 20 m de longitud, amb sis espitlleres al segon pis. El parament és de carreuons ben escairats units amb morter de calç de forma regular. Durant el segle xviii s'hi van fer grans reformes i ampliacions que en var fer desaparèixer el caràcter de casa forta, convertint-la en una masia. Al segle xx va ser transformada en un habitatge plurifamiliar i s'hi construïren dos cossos de nova planta, adossats respectivament al nord i a la façana de migdia del cos central. És de planta irregular i parets gruixudes, amb teulada a doble vessant i el carener paral·lel a la façana principal. Una torre de planta quadrada s'alça des d'un extrem de la casa. A la planta baixa hi ha una zona excavada a la roca que devia fer funcions de cava o celler. A la façana principal s'obren obertures de forma rectangular i algunes d'elles estan emmarcades per una motllura llisa. Notes Referències Vegeu també Palau dels Bellvís Ca n'Alòs Can Ponsich Palau Palmerola Palau Dou Asil Bressol del Nen Jesús Casa dels Cortinatges Casa Bassols-Pignatelli Bibliografia Geladó Prat, Adriana; Salvadó Jambrina, Ivan «Del castell de Bellvís a la masia de la Torrassa (L'Hospitalet de Llobregat)». Actes del IV congrés d'arqueologia medieval i moderna a Catalunya. Tarragona, del 10 al 13 juny de 2010. Ajuntament de Tarragona, Associació Catalana per a la Recerca en Arqueologia Medieval (ACRAM), Volum I, 2010, p. 461-469. Piera González, Marta «Àmbit 2. Les propietats del castell de Bellvís al segle XVIII». Quaderns d'estudi. Centre d'Estudis de l'Hospitalet, núm. 30, 2016, p. 65-71. Salvadó Jambrina, Ivan «Àmbit 1. Evolució arquitectònica i històrica de l'edifici del castell de Bellvís-masia de la Torrassa». Quaderns d'estudi. Centre d'Estudis de l'Hospitalet, núm. 30, 2016, p. 15-23. Subiñà Coll, Enric «La Torre Llauder. La masia i els seus propietaris». Sessió d'Estudis Mataronins, núm. 15, 1998, p. 79-106. Tarter i Fonts, Ramon «Personatges moianesencs en la Guerra de Successió». Dovella, núm. 109, 2012, p. 7-11.