NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Caprabo

Caprabo és una empresa de distribució d'origen català, centrada especialment en l'alimentació. El 2023 era propietat al 50% del grup Eroski i 50% del grup txec EP. Va tancar el 2022 amb 743,6 milions d'euros de facturació. Història L'empresa fou fundada el 1959 a Barcelona per les famílies Carbó, Prat i Botet. Jaume Prat fou substituït posteriorment per Silvio Elías. El nom de la marca era la conjunció dels cognoms dels primers participants. Caprabo va néixer l'any 1959, quan va ser inaugurat el primer establiment a Barcelona; posteriorment, s'inauguraren més supermercats per Barcelona, fins al 1971, que van començar a inaugurar-se'n també fora de la ciutat. El 1984 va aparèixer la primera campanya publicitària. El 1992 va crear el programa d'ajuda a les famílies Benvingut nadó, i també es va fer el primer producte de Caprabo: un tambor de detergent. El 1995 Caprabo es va convertir en la cadena de supermercats pionera a introduir llet infantil a banda de les farmàcies. El 2002, després d'inaugurar supermercats en diverses comunitats autònomes, Caprabo compra les companyies Nekea i Enako. El 2003 Caprabo va comprar també els supermercats Alcosto, operació que li aportà greus problemes econòmics. En 2006 el grup es va posar a la venda, i va adquirir-lo Eroski l'any següent. L'any 2007 fou adquirida en un 75% per la cooperativa basca Eroski, i posteriorment la resta d'accions van ser adquirides per la família Botet (16%) i la Caixa d'Estalvis i Pensions de Barcelona (9%) fins a arribar al 100% l'any 2012. L'any 2009 tenia 10.100 treballadors i 356 establiments (a Catalunya i el nord de la Comunitat de Madrid). El 2022 van facturar 743 milions d'euros. Premis i reconeixements L'any 2000 fou guardonada amb el Premi Nacional a la Projecció Social de la Llengua Catalana, concedit per la Generalitat de Catalunya. Referències Enllaços externs Caprabo (català) (castellà)
Caprabo

Caprabo is a supermarket company in Spain and Andorra, with supermarkets and hypermarkets in mainland Spain, the Balearic Islands and the Canary Islands, as well as internationally in Andorra. It operates an online shopping and delivery service in Spain. Caprabo was acquired by Eroski in 2007. It had a turnover of 1.671 million euros in 2008. Footnotes External links Caprabo Website
Caprabo

Caprabo is een Spaanse supermarktketen met het hoofdkantoor in Barcelona. De eerste winkel deed in 1959 de deuren open in die stad. Het was de eerste supermarkt in Spanje die een klantenkaart introduceerde. In het jaar 2000 kreeg de onderneming van de Generalitat de Catalunya de Premi Nacional a la Projecció Social de la Llengua Catalana. Sinds juni 2007 is de Caprabo voor 75 procent in het bezit van de distributiegroep Eroski. In 2008 had de keten een omzet van 1.671 miljoen euro in 359 winkels met een tewerkstelling van ongeveer 10.100 personen. De voornaamste afzetgebieden zijn Catalonië, Madrid en Navarra.
Fuente de Carmen Amaya

La fuente de Carmen Amaya es una fuente escultórica de Barcelona (España) que se encuentra en la plaza de Brugada, en el barrio de La Barceloneta. Fue realizada por el escultor Rafael Solanic e inaugurada, con la presencia de la propia homenajeada, el 14 de febrero de 1959. La iniciativa correspondió al periodista Josep Maria Massip y el emplazamiento se debe a que al lado de esa zona estaba el Somorrostro, barrio de barracas en que nació y se crio la bailaora barcelonesa Carmen Amaya.​​ En 2011 la fuente fue restaurada y su entorno remodelado, con la inclusión de una rampa para acceder a la plaza desde el Paseo Marítimo y la inscripción del nombre de la fuente a su lado en catalán, en vez de la denominación en español.​ Descripción La esculturas de la fuente representa a cinco niños, dos con guitarra y tres bailando en medio. La desnudez de estos niños provocó la protesta del capellán del barrio, a quien Carmen Amaya replicó que eran angelitos, y los angelitos siempre van desnudos. La inauguración de la fuente tuvo lugar al mismo tiempo que la del Paseo Marítimo, que había empezado a construirse dos años antes.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Fuente de Carmen Amaya. Carmen Amaya, hija del Somorrostro
Фонтан Кармен Амайи

Фонтан Кармен Амайи — скульптурный фонтан, посвященный признанной королеве танца, байлаоре Кармен Амайя. Фонтан выполнен в технике Рельеф (скульптура) и расположен на Пласа-де-Бругада, в районе Барселонета в Барселоне (Испания). Фонтан был создан скульптором Рафаэлем Солаником и инаугурирован в присутствии самой байлаоры Кармен Амайя 14 февраля 1959 года. Выбор места обусловлен тем, что Кармен Амайя родилась и выросла в этом районе, в цыганском поселении Соморростро, на берегу моря, по соседству с казармами. В 2011 году фонтан был отреставрирован, а его окрестности реконструированы, включая пандус для доступа от площади к набережной Пасео Маритимо. Описание На фонтане изображены фигуры пятерых детей, двое по бокам играют на гитарах, а трое танцуют фламенко посередине. Нагота этих детей в свое время вызвала негодование соседского капеллана, которому Кармен Амайя ответила, что «они ангелы, а маленькие ангелы всегда ходят обнаженными». Торжественное открытие фонтана произошло одновременно с набережной Пасео Маритимо, строительство которой началось за два года до открытия фонтана. Ссылки Carmen Amaya, hija del Somorrostro
Ca n'Ametller (Sant Cugat del Vallès)

Ca n'Ametller és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia amb diverses reformes. La coberta és a dues vessants. La façana està formada per diversos cossos afegits. Originàriament era de composició simètrica. La porta d'entrada té el portal rodó adovellat. Els muntants i llindes són rematats amb pedra. A la façana hi ha un rellotge de sol. Al costat lateral de la casa s'ha obert una galeria amb arcs de mig punt. Tota la casa està arrebossada de color blanc. Història El 1691 la propietat va ser adquirida per Onofre Pí i per successió passà a Albert Onofre Pí. A la seva mort la propietat quedar en poder dels frares carmelites de Barcelona l'any 1723 fins que l'any 1780 va ser venuda a Domingo Llobateres "paraire" de la vila de Moià. Referències
Cal Miró (Clariana)

Cal Miró és una masia del petit nucli d'Hortoneda, al municipi de Clariana de Cardener (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació Es troba al nord-oest del terme municipal, a tocar de la carretera de Manresa C-55, al punt quilomètric 74,4, des del que s'hi accedeix per un trencall ben senyalitzat. Descripció Masia de planta rectangular, orientada nord-sud i amb teulada a doble vessant. Té una porta a la cara oest de forma rectangular i amb llinda de pedra i, davant de la porta, hi ha un edifici adossat a la casa que sembla de construcció més primitiva, davant de la qual hi ha el pou i l'eixida. El parament de la casa és de pedres irregulars en filades mentre que les de l'altra construcció, és de pedres tallades. Història La masia de cal Miró, pertany a l'antiga parròquia d'Hortoneda. És esmentada inicialment l'any 1060 (Orto Regis) i constà de diverses fogatges com a poble (cal Miró forma part del "poble"). Era del vescomtat de Cardona, dins la batllia de Solsona i, al segle xiii, tenia tretze masos. Als segles x i xi, s'anomenava Hort del rei per haver estat lloc deshabitat i desèrtic fins que fos repoblat i organitzat als volts del 970 en la primera etapa de la reconquesta del Solsonès. És d'aquesta època que consten les masies que formaren la parròquia d'Hortoneda Referències
Can Balasc (Rubí)

Can Balasc és un mas al terme de Rubí (el Vallès Occidental) protegit com a bé cultural d'interès local. Arquitectura Masia de planta gairebé quadrangular, de tres crugies, amb edificacions annexes, propera al tipus III-11 (classificació de Danès i Torres), però diferent quant a la distribució interior, ja que es tracta d'una reforma feta a finals del segle xix. Té una torre central, com a eix de comunicació vertical que allotja l'escala principal però aquesta no està integrada a la distribució interior i l'accés a cada pis és independent. La composició del cos principal de la façana és simètrica amb tres estrats molt clars, però la balconada dona a l'est, trenca la simetria i li atorga un aire colonial. La façana conté un seguit d'elements propis de l'arquitectura neoclàssica, com l'emmarcament de les finestres, el frontó acabat amb un rellotge mecànic, l'estuc imitant petits carreus i els esgrafiats. L'accés a l'edifici es fa per una escala i pòrtic amb columnes i està rematat amb barana de balustres prefabricats. Cal destacar la fusteria, els vidres de colors a la torre, les encavallades del celler, els elements de forja i la torre exterior de defensa de planta circular. Història La família Balasc ja posseïa aquestes terres abans del 1164. Restà subjecta a les servituds del Castell de Rubí fins a l'any 1383, que fou quan Ferrer de Balasc, en unió amb altres propietaris de masos es redimí dels mals usos del senyor de castell. Antigament hi havia dues masies o masets agregats a Can Balasc, avui desapareguts: Can Massaguer i Can Desmenart. Els membres de la família Balasc foren batlles reials des del segle xv fins a 1835. L'any 1882 Josep Ubach i Balasc refeu la masia tot donant-li un aire modern. Referències
Can Bell

Can Bell és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia que data del 1525. Manté una estructura de construcció molt simètrica centrada per un finestral decorat amb elements gòtics més renaixentistes. Aquest finestral està situat damunt la porta d'entrada que és de punt rodó amb dovelles. La coberta és a dos vessants i a l'interior el sostre està format amb biga i llata. Referències
Can Bellet

Can Bellet és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El 1912 els actuals propietaris compraren la masia que era propietat del monestir de Sant Cugat. Descripció Estructura de planta basilical amb planta baixa, pis i golfes. La coberta és a dos vessants amb un cos central més alt en el que s'hi ha fet dues obertures corresponents a les golfes. Estructura simètrica que es pot observar en la composició de l'eix longitudinal a on s'han situat la porta d'entrada, la finestra més gran i les golfes. La finestra i la porta són emmarcades amb pedra essent la porta de punt rodó adovellada. La façana és arrebossada en blanc i té un rellotge de sol. Referències
Can Boba

Can Boba és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. La vall on està situada aquesta casa formà part d'uns dels termes més importants de Sant Cugat medieval. Els teus antecedents és possible que siguin antics encara que sigui de construcció moderna. Descripció És una casa pairal d'estructura de planta rectangular formada per planta baixa, pis i golfes. Manté simetria en la composició i en la disposició de les obertures. Al mig de la teulada s'aixeca una torre-mirador d'estructura quadrada. Cal destacar la capella adossada en una de les façanes laterals, és de planta rectangular i la seva façana està acabada per un front. Referències
Can Busquets (Sant Cugat del Vallès)

Can Busquets és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou una de les masies més pròsperes del terme. La capella de Sant Francesc és del segle xvii. Descripció És una masia reformada de planta quadrada. Té planta baixa, primer i segon pis. Els elements de façana són disposats simètricament. És interessant la torreta que s'alça a la part posterior de la casa, que és coronada amb una balustrada. Al costat de la casa hi ha la petita capella de Sant Francesc. És d'una sola nau. Campanar d'e cadireta. La porta i la finestra són emmarcats amb muntants i llindes de pedra. Referències
Can Castanyer (Sant Cugat del Vallès)

Can Castanyer és una masia de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està vinculada a l'ermita de Santa Maria de Campanyà. Història Està documentada al segle xiii, quan Guillem de Claramunt feia donació d'un mas situat al coll de Campanyà, i al segle xv es podria haver ampliat. Antigament era anomenada mas Dalmau, i des del segle xvi va prendre el nom de can Castanyer. Bona part de les construccions actuals corresponen als segles xix-xx. Descripció El cos principal és de planta rectangular i costa de amb planta baixa i pis amb coberta a dues vessants i ràfec ceràmic. La façana, orientada vers migdia, presenta una composició simètrica en base a tres eixos d'obertures. A la planta baixa hi ha el portal d'accés i una finestra a cada costat. Al primer pis l'obertura central és un balcó, que té una finestra a cada banda. Totes les obertures són d'arc rebaixat. El parament és arrebossat i al darrere conserva una construcció de grans carreus de pedra del coll de Campanyà, que també s'ha emprat als angles de la façana. Al davant hi ha l'era, on antigament hi havia un pou. Alguns dels cossos annexos són força moderns, com ara un edifici amb una doble galeria d'arcades de mig punt. També hi ha corrals i magatzems. Referències
Can de l'Aire

Can de l'Aire (també coneguda com Can Delaire) és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Fou una masia que després de la crisi de la fil·loxera pogué invertir diners i així refer-se de les plagues i ser restaurada posteriorment. Descripció És una masia restaurada amb afegits moderns. Voltada d'una tàpia (element aliè a les masies) que li dona un caire castellà. Està formada per coberta a dues aigües amb nau central més aixecada. A l'ala Oest hi ha porxos i elements reformats, a l'est la coberta canvia de sentit. Fou restaurada i s'alteraren les finestres principals i s'introduïren elements com voltes de rajola, escales i reixa exteriors. D'igual forma el tancament tipus "cortijo" i la pintura blanca. Les reixes de forja són de la restauració. Hi ha un rellotge de sol castellà barroquitzant, i un rètol amb la inscripció de 1864, any de la restauració de la façana. Referències
Can Feliu (Rubí)

Can Feliu és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Masia situada en una plana orientada cap al sud. Es relaciona amb el camí de can Xercavins. La banda SE té molt bones vistes sobre el torrent de Can Xercavins. Es veu molt bé des de la carretera de Rubí a Ullastrell. La masia té planta rectangular tres crugies, amb edificacions annexes, segueix una tipologia propera al tipus II-3 segons la classificació de Danés i Torres. L'edifici principal té planta baixa, un pis i golfes, amb teulada a doble vessant amb ràfec de peces ceràmiques. L'immoble ha patit diverses transformacions al llarg del temps. La porta d'accés és de llinda amb teuladet al damunt. Seguint la vertical d'aquesta porta trobem al primer pis una finestra rectangular i al segon hi ha tres finestres amb arc de mig punt, les dues dels extrems cegades. Les obertures estan emmarcades per aplacats de pedra. Història Les primeres notícies són de 1230 sota la denominació de "Llunell". L'any 1383 pertany al senyoriu alodial del castell de Rubí. També hi ha notícies dels segles XV, XVI i XVII. Actualment és propietat de can Xercavins. El restaurant va obrir les portes el 1983, consolidant-se com una referència en la comarca. Vegeu també Roure de Can Feliu Referències
Can Gener (Sant Cugat del Vallès)

Can Gener és una masia de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia de caràcter majestuós, de planta rectangular i teulada a dues vessants. Ha estat reformada perdent la seva estructura original. La porta d'entrada no és l'antiga i la galeria d'arcs que s'obre en el pis superior tampoc. Els arcs de la galeria són apuntats i la barana és de balustrada. Té un rellotge de sol inscrit a la façana. Referències
Can Graells (Sant Cugat del Vallès)

Can Graells és una masia de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Està situada al polígon industrial del mateix nom, al nord-oest del nucli urbà, i és propietat de la multinacional nordamerciana Hewlett-Packard, que la fa servir com a centre d'innovació i disseny. Història Està format per la annexió de tres heretats, documentades al segle xiv i que el 1629 foren adquirides per Rafael Graells. A la dècada del 1960, la masia fou abandonada, i les seves terres van ser venudes en diverses parcel·les. Posteriorment, va ser adquirida per HP, que hi construí la seva fàbrica, i el 2014 va rehabilitar la masia. La tardor del 2023 es va presentar La Masia, HP Experience Design Center, un espai d'innovació de l'empresa, ubicat en aquest edifici. Descripció Fruit de les excavacions arqueològiques que s'hi ha practicat es pot deduir que la part inferior dels murs de la masia correspon al segle xvii, però el cos principal data de finals del segle xviii. A principis del segle xix fou ampliada per la banda sud. És de planta rectangular amb coberta a doble vessant de teulada àrab i ràfec paral·lel a la façana. Consta de planta baixa, primer pis i golfes. Adossat al costat sud hi ha un cos rectangular, que funcionava com a magatzem de blat. La porta principal es d'arc de mig punt adovellat, a banda i banda s'obren dues finestres també de mig punt, i a l'extrem dret s'obre una altra porta secundària d'arc de mig punt d'accés directa a l'espai on hi havia els antics cups per a produir vi. Al primer pis s'obren quatre finestres rectangulars amb llinda emmarcades per grans carreus encadenats. A les golfes s'obre una galeria d'arcades de mig punt que ocupa tora la façana. Destaca el matacà defensiu situat per sobre de la segona finestra del costat esquerre i alineat amb la porta principal. A fotografies antigues s'observa que a la part davantera hi havia l'escut heràldic col·locat el 1850, quan al propietari Joan Clarós li va ser concedit el títol de baró de Prado Hermoso. En planta s'observa una divisió a la planta baixa entre àrea residencial (costat nord) i àrea de treballs agrícoles i emmagatzematge (costat sud). Destaca la gran cuina rectangular amb forn circular de maó situada al costat oest. Al costat esquerre del rebedor s'observa l'escala d'accés a la primera planta on s'ubicaven les habitacions particulars. Referències
Can Marcet (Sant Cugat del Vallès)

Can Marcet és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia en la que resulta l'estructuració simètrica que s'ha fet en l'ordenació dels elements de la façana. Presenta tres obertures en el pis i tres en la planta baixa. El portal d'entrada està situat en el centre i per damunt d'ell la finestra de majors dimensions ben centrada. El portal és de punt rodó i adovellat amb pedra. Els murs són de tàpia i les finestres rematades amb pedra. El teulat és a dues vessants. La façana és arrebossada en blanc. Ressalta el ràfec de teula volada. Referències
Can Miret de les Torres

Can Miret de les Torres és un edifici modernista del municipi de Sant Pere de Ribes (Garraf) protegit com a bé cultural d'interès local. Descripció Can Miret de les Torres està situada al costat del nucli de les Torres. És un edifici aïllat format per planta baixa i dos pisos, amb teulada a dues vessants. La façana, de composició simètrica, presenta a la planta baixa una porta d'accés d'arc de mig punt adovellat i dues finestres emmarcades en maó. El primer pis l'ocupen tres finestres d'inspiració gòtica i al segon, hi ha quatre obertures la forma de les quals ve determinada per una utilització decorativa del maó. Cal destacar el rellotge de sol que hi ha centrat en aquest segon pis, de forma vertical i fet de material esgrafiat, amb les corbes de declinació solar i els signes del zodíac; així com altres elements ornamentals que enriqueixen la façana (rajoles i plats de ceràmica valenciana de diverses èpoques i el penell de ferro forjat). El conjunt es completa amb un edifici auxiliar que són unes cotxeres i una tanca. Al jardí destaca un pou fet de maó vist i el celler,construït sobre una base de pedra, amb molts elements decoratius i encapçalat per una imatge petita en forma d'escultura. Història Josep Font i Gumà va construir aquesta casa per al seu germà l'any 1898 i quan aquest va morir, l'arquitecte va passar a ser el propietari. Posteriorment, l'edifici fou venut a la família Miret que encara el conserva. Vegeu també Llista de monuments de Sant Pere de Ribes Referències
Can Puig (Sant Cugat del Vallès)

Can Puig és un edifici del municipi de Sant Cugat del Vallès (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. El fundador fou el Senyor Ribas qui va fer les Escoles Ribas de Rubí. Anteriorment en aquest terreny existia la masia de Can Puig. Descripció És una construcció de planta quadrangular i de tres pisos d'alçada. És de caràcter simètric i rígid que es pot observar en la disposició dels balcons i de les finestres. La façana és de pedra com la resta de la construcció i els balcons i les finestres són acabats amb cairons d'arenisca de la mateixa forma que el sòcol. El teulat és a quatre vessants. Referències
Can Ramoneda (Rubí)

Can Ramoneda és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Masia restaurada que conserva una finestra amb decoració gòtica. Té planta baixa, primer pis i graner o golfes que s'obren a l'exterior per la façana principal, amb dues arcades de dos arcs fets amb totxo. La coberta és a dos vessants i la porta d'accés és adovellada amb pedres de gran grandària. Les finestres estan rematades per brancals de pedra. Té diversos cossos afegits. Història L'any 1200, es documenta el cognom de "Clapés". Va ser una propietat alodial de l'església de Sant Pere de Rubí. A finals del segle xv, la filla d'Antoni Clapés es va casar amb Antoni Ramoneda. Entre el 1698 i el 1796, Francesc Ramoneda va ser batlle quatre vegades. Referències
Can Roig (Rubí)

Can Roig és un edifici del municipi de Rubí (Vallès Occidental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una masia d'estructura tradicional amb teulat a dues vessants i façana arrebossada de blanc. Les finestres són rectangulars i mantenen una disposició simètrica a la façana. Disposa d'un celler. Història L'any 1160 apareix documentat el primer membre d'aquesta família, Pere Roig. Posteriorment, l'any 1300 trobem la firma d'un establiment amb els amos del castell. La masia va ser restaurada el 1891 i el celler edificat el 1901. Referències
Can Xercavins

Can Xercavins és una obra del municipi de Rubí (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Masia molt reformada amb planta baixa, primer pis i golfes que s'obren a l'exterior en la façana principal mitjançant tres arcades de tres arcs cadascuna, fetes amb totxo vist. Al pis central, on anteriorment havia balconades, hi ha finestres sense cap mena de decoració. La porta d'entrada és de portal d'arc de mig punt adovellat. La coberta és a dues aigües i la façana està arrebossada en blanc. Prop de la masia, al costat d'una de les façanes laterals, hi ha una construcció que antigament denominaven "la frança". Història El nom de Xercavins surt en un plet entre el veguer Seniofred de Rubí i l'abat de Sant Cugat per l'ús de les aigües de la riera i les fonts. El primer membre de la família de qui es té notícies és Guillem de Xercavins, el qual va signar l'any 1152 un testament sacramental. Les terres i béns que posseïen eren propis, alodials i molt extensos. Era una família lliure amb autoritat no superior a la de comte-sobirà. Vegeu també Pi Bord de Can Xercavins Referències