NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Station Figueres

Figueres is een spoorwegstation van ADIF, in de stad Figueres, in de Catalaanse regio Alt Empordà. Het station ligt aan de lijn Barcelona-Girona-Portbou en wordt bediend door de regionale lijn R11 en de voorstadslijn RG1 van Rodalies de Catalunya, geëxploiteerd door Renfe Operadora. Hogesnelheids- en langeafstandstreinen stoppen niet op dit station, maar op het station in de gemeente Vilafant, dat Figueres-Vilafant wordt genoemd. Geschiedenis Het station werd op 28 oktober 1877 geopend toen de Compañía de los ferrocarriles de Tarragona a Barcelona y Francia (TBF) het deeltraject tussen Girona en Figueres in gebruik nam. De lijn was bedoeld om Barcelona met de Franse grens te verbinden en de rol van Figueras als noordelijk eindpunt was dan ook tijdelijk. In 1878 was de hele lijn, met een spoorwijdte van 1672 mm, tussen Barcelona en de grensovergang Port Bou/Cerbère gereed. In 1889 stemde TBF in met een fusie met de machtige spoorwegmaatschappij MZA. Deze fusie bleef bestaan tot 1941, het jaar waarin het spoorwegnet in Spanje werd genationaliseerd. Daarbij verdwenen alle bestaande particuliere spoorwegmaatschappijen en werd Renfe opgericht. In 1952 werden Spanje en Portugal het eens over de Iberische spoorwijdte van 1668 mm die vervolgens werd doorgevoerd op het hoofdnet. Op 10 februari 1965 opende de minister van openbare werken het huidige stationsgebouw ter vervanging van het oorspronkelijke. De komst van de hogesnelheidslijn (HSL), met normaalspoor, langs de westrand van Figueres was aanleiding om plannen te maken om de oude lijn met Iberischspoor te verleggen naar het HSL-station, zodat het voortbestaan van het station in de stad onzeker is. Ligging en inrichting Het gebouw bevindt zich aan de oostkant van het stadscentrum en heeft negen sporen en drie perrons, die in totaal vier reizigerssporen bedienen, twee van de hoofdlijn en twee parallel sporen. Reizigers kunnen via een reizigerstunnel en een overweg aan de zuidkant de perrons respectievelijk het stationsgebouw bereiken. De twee hoofdperrons zijn gedeeltelijk overdekt met luifels. Het stationsgebouw staat aan de westkant van het spoor, aan de oostkant ligt een emplacement met een goederen loods. Op de begane grond van het stationsgebouw heeft een stationshal, een klantenserviceruimte, een kiosk en een cafetaria. Treindiensten Het station is het vertrekpunt voor een aanzienlijk deel van de treinen op de regionale lijn R11 en de forensenlijn RG1. Vóór 2015 stopten naast regionale treinen ook langeafstandstreinen bij het station, zoals Talgo, Trenhotel of Estrella Costa Brava. Deze laatste zijn vervangen door hogesnelheidstreinen die over de HSL rijden, of door verbindingen met treinen die vertrekken vanuit Barcelona-Sants. De Talgo Mare Nostrum, die onder andere naar Perpignan en Montpellier reed, het Trenhotel naar Zürich en Milaan, en het Trenhotel naar Parijs, zijn toen uit de dienstregeling gehaald.
Figueras (stacja kolejowa)

Figueras (kat. Estació de Figueres, hiszp. Estación de Figueras) – stacja kolejowa w miejscowości Figueras, we wspólnocie autonomicznej Katalonia, w Hiszpanii. Została otwarta w 1965 roku, zastępując zabytkowy dworzec otwarty w 1877 roku. W 2010 roku z usług Media Distancia skorzystało ponad 1,2 mln pasażerów. Stacja oferuje połączenia dalekiego i średniego zasięgu Renfe eksploatowane głównie na trasach krajowych i międzynarodowych, z wyjątkiem połączeń dużych prędkości, które są obsługiwane przez stację Vilafant, otwartą pod koniec 2010 roku. Stacja, należąca do Adif, jest bardzo blisko centrum miasta, na plaza de la Estación. Położenie stacji Znajduje się na 71,1 km linii Barcelona – Cerbère rozstawu iberyjskiego, na 30 m n.p.m.. Historia Stacja została otwarta w dniu 28 października 1877 wraz z uruchomieniem odcinka linii Girona – Figueras, co przyczyniło się do połączenia Barcelony z granicą francuską. Prace były prowadzone przez Compañía de los ferrocarriles de Tarragona a Barcelona y Francia (TBF), założoną w 1875. W 1889 roku zgodzono się na połączenie TBF z dużo większym MZA. Połączenie to zostało utrzymane do 1941, kiedy nastąpiła nacjonalizacja kolei w Hiszpanii, co doprowadziło do zniknięcia wszystkich istniejących prywatnych firm i utworzenia RENFE. W dniu 10 lutego 1965 Jorge Vigon, minister robót publicznych uroczyście otworzył nowy budynek stacji Figueras zastępujący ten zbudowany w 1877. Od 31 grudnia 2004 infrastrukturą kolejową zarządza Adif. Linie kolejowe Barcelona – Cerbère Przypisy Linki zewnętrzne Media Distancia Catalunya Rozkład jazdy
Centre Penitenciari Mas d'Enric

El Centre Penitenciari Mas d'Enric és una presó de la Generalitat de Catalunya situada al municipi del Catllar (Tarragonès). Disposa d'una capacitat per a 924 presos i nou mòduls ordinaris, un dels quals destinat a dones. Des del juliol de 2018 fins al febrer de 2019 i des del juliol del 2019 fins al juny del 2020, va ser la presó on es trobava detinguda Carme Forcadell. El 13 de març de 2024 s'hi va produir el primer assassinat de la història d'un treballador dins d'una presó catalana des que la Generalitat s'havia fet càrrec de les competències en matèria penitenciària. Núria López va ser assassinada per un intern que treballava a la cuina de la presó, i que ja havia mort anteriorment una altra dona, l'any 2018. El director, Francisco Romero, va ser destituït. Referències
Centro Penitenciario Mas d'Enric

El centro penitenciario Mas d'Enric es una prisión de la Generalidad de Cataluña situada en el municipio de El Catllar, comarca del Tarragonés, (Tarragona) España.​ Dispone de capacidad para 924 presos y posee nueve módulos ordinarios, uno de los cuales está destinado a mujeres.​ Presos conocidos Carme Forcadell (desde julio de 2018​ hasta febrero de 2019 y desde julio del mismo año hasta junio de 2020, fue la cárcel donde se encontró detenida). Rosa Peral (guardia urbano condenada por el Crimen de la Guardia Urbana de Barcelona).​​ Luisito El Heredero (Joven condenado por estafar millones a un matrimonio).​ Referencias
ГЕС Камараса ІІ

ГЕС Камараса ІІ (ісп. Camarasa) – гідроелектростанція на північному сході Іспанії, в регіоні Каталонія. Знаходячись після ГЕС Terradets, становить нижній ступінь каскаду на річці Ногера-Пальяреса, яка дренує південний схил Піренеїв та через Сегре і Ебро відноситься до басейну Балеарського моря. Для роботи станції річку перекрили гравітаційною греблею висотою 103 метри та довжиною 216 метрів, на спорудження якої пішло 218 тис м3 матеріалу. Вона утворила водосховище площею поверхні 6,2 км2 та об’ємом 163 млн м3 (корисний об’єм 112 млн м3). Машинний зал розташований неподалік від греблі, при цьому створюється напір у 83,5 метра. Роботи по проекту розпочались у 1919 році і тривали до 1922-го, хоча перший струм станція змогла видати вже через рік після початку будівництва. В 1930 потужність станції збільшили вдвічі – до 56 МВт, що забезпечували чотири турбіни типу Френсіс. А у 1989 році станція пройшла повномасштабну модернізацію (ГЕС Камараса ІІ) та наразі обладнана чотирма турбінами загальною потужністю 60 МВт. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 110 кВ. Примітки
Mare de Déu del Prat de Figuerola d'Orcau

La Mare de Déu del Prat és una església al nucli de Figuerola d'Orcau (terme d'Isona i Conca Dellà, el Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És una antiga església de planta rectangular amb contrafort en un dels murs laterals. El portal principal, força modificat,és format per un arc rebaixat coronat per un guardapols amb teulada a doble vessant. Al damunt hi ha un òcul circular, un rellotge de sol i, sobre la teulada, un campanar d'espadanya d'un sol ull. A l'interior, la nau és coberta amb volta de llunetes sobre una cornisa força ampla, d'estil classicitzant i formada per diverses motllures. La teulada de l'església és a dues aigües, tot i que a l'extrem de la capçalera és interrompuda per un cimbori afegit posteriorment. Capella documentada al segle xvii tot i que fou construïda al segle xviii i restaurada posteriorment. La portada originària era d'arc de mig punt adovellat, segons consta en algunes fotografies de començaments del segle xx. Referències
Sant Pau del Colomer

Sant Pau del Colomer és una església d'Alpens (Lluçanès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Sant Pau de Colomer o de Terrades és una petita església molt transformada situada davant el mas Colomer, a uns 50 metres. La capella està precedida per una doble escalinata força monumental. És d'una sola nau i absis semicircular. L'edifici original fou modificat amb alguns elements; es conserven íntegres la nau i l'absis romànic del segle xii. L'absis és llis i només mostra una obertura de doble esqueixada parcialment tapada l'interior. Al mur de migdia s'hi feu la portalada rectangular precedida d'un porxo sostingut per tres columnes de fust octogonal; al costat hi ha la sagristia afegida al segle xix. També fou modificat el petit campanar quadrangular, i l'òcul de la façana de ponent. La nau fou reformada després de 1939, i tot el seu interior fou recobert amb un aplacat de lloses de pedra agafades amb morter de ciment. Història El lloc de Terrades apareix documentat el 1074, quan el noble Folc feu donació a Santa Maria de Ripoll d'un mas situat a Terrades, que pertanyia a la parròquia de santa Maria d'Alpens. A partir de 1600 el lloc de Terrades fou substituït pel de Colomer, corresponent al d'un mas proper. L'església és coneguda des del 1190, per unes deixes testamentàries (apareix altra vegada el 1322 i 1437). Successives transformacions (1737,1887,1947) canviaren l'aspecte originari d'aquesta església, si bé s'ha conservat i assegurat la solidesa del seu edifici. L'any 1947 Pau Macià i Pons decorà amb pintures l'absis. Referències
Santa Maria de Llordà

Santa Maria de Llordà és una església del poble de Llordà, al municipi d'Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici enganxat a una casa que correspon a la rectoria, anomenada Can Llinars. L'església és al mig del poble. La nau és capçada per un absis semicircular i a la façana hi ha el campanar en forma d'espadanya. La teulada és mig de teules mig de pissarra (també ho és la de l'espadanya) i a doble vessant. La porta és de mig punt adovellada, a sobre hi ha un rosetó arrebossat de guix i a l'absis hi ha una finestra d'una esqueixada. El campanar és de finestres geminades. Tot el mur nord és totalment tapat per la casa annexa. A la façana hi ha la inscripció sobre una placa: "IGLESIA PARROQUIAL DE Sta. MARIA". Referències
Santa Magdalena de Cambrils

L'ermita de Santa Magdalena de Cambrils està situada al capdamunt de la serra de Santa Magdalena a 1.547 m d'alçada al sud del terme del municipi de Vallfogona de Ripollès (Ripollès) i que mena, vers l'oest, cap a serra de Milany i els límits del municipi de Vidrà. De l'ermita, d'estil romànic ja se'n té constància d'ençà el 1326 i sembla fou ampliada amb una hostatgeria al segle xvii. S'hi venera una antiga imatge gòtica d'alabastre de Santa Magdalena. Malgrat està força abandonada i molt deteriorada, recentment ha estat arranjada tota la seva part exterior fet que fa que ara llueixi dins un magnífic bosc de faig. L'any 2016 es van estrenar uns Goigs dedicats a l'ermita i la santa. La seva alçada la fa una talaia de primer ordre i per aquest fet forma part de la Llista dels 100 cims de la FEEC. Referències
Santa Magdalena de Cambrils

Santa Magdalena de Cambrils är ett eremitage (kapell) beläget på toppen av bergskedjan Santa Magdalena i Pyrenéerna. Eremitaget ligger söder om Vallfogona i det katalanska grevskapet Ripollès i Spanien, på en höjd av 1 547 meter över havet. Eremitaget är byggt i romansk stil, och omnämns första gången år 1326. Det verkar ha byggts ut med ett härbärge under 1600-talet. I kapellet vördas en gammal gotisk staty i alabaster föreställande Sankta Magdalena. Byggnaden är sedan länge övergiven och har varit i dåligt skick, men de exteriör ha nyligen restaurerats. Bildgalleri Se även Plafalgàs Referenser
Santa Maria de Vilademany

La capella de la Mare de Déu de Vilademany es troba emplaçada a uns 2'5 km. del nucli d'Aiguaviva, en sentit sud-est, molt a prop de l'Aeroport de Girona - Costa Brava. L'edifici d'origen romànic del qual se sap que l'any 1116 ja existia i fou modificat en època barroca amb una volta nova. En aquesta capella si venera una imatge de la Mare de Déu de Vilademany, talla d'alabastre del segle xv que ara (2017), per raons de seguretat, és guardada a la sagristia de l'església parroquial de Sant Joan d'Aiguaviva. La Mare de Déu va ser molt malmesa el 1936. Va ser restaurada i és molt possible que el cap del Nen Jesús i la corona de la Mare de Déu siguin obra de l'escultor gironí Carrera. El topònim de Vilademany és documenta des del 948. Eren senyors del castell i antic terme feudal els Vilademany, feudataris dels vescomtes de Cabrera, coneguts des del segle xii, que al llarg dels segles XIV i XV esdevingueren senyors de la varvassoria de Vilademany i en aquesta època posseïen els castells de Vilademany, Taradell i Santa Coloma de Farners. Són dits varvassors del comtat d'Osona a partir de 1356, per tal com i posseïen l'extens terme del castell de Taradell, amb les seves parròquies o termes actuals de Viladrau, Santa Eugènia de Berga i Vilalleons. Des de molt antic que l'ermita té uns Goigs dedicats. En una de les estrofes diu: Referències Gran geografia Comarcal de Catalunya, volum núm. III, pàg. 94 (ISBN 84-85194-17-9)
Sant Joan del Pla (Sant Martí de Llémena)

es mentida de vritat esdiu pla de sant joan Sant Joan del Pla és una obra de Sant Martí de Llémena (Gironès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És una capella d'una sola nau, coberta amb volta de canó, de perfil lleugerament apuntat, amb absis de punt rodó. La façana principal presenta espitlleres. L'accés es fa a través d'una porta semidovellada de pedra amb un teuladet a dues aigües al damunt. El campanar d'espadanya de dos arcs es produeix a la cara curta de la nau, contrària a l'absis. A l'absis s'obren dues finestres, la central de doble esqueixada, i cap al sud una altra, d'una sola esqueixada aparedada, a la façana oest n'hi ha una quarta, totalment transformada. L'interior està ben arreglat i preparat per al culte, amb una imatge de sant Joan Baptista que presideix la capella. Té uns goigs dedicats escrits per mn. A. Soler. Referències
Grand Canyon Rapids

Grand Canyon Rapids és una atracció aquàtica del tipus ràpids de PortAventura Park, situat a Salou i Vilaseca. Està ambientada en el Gran Canyó del Colorado, emulant una antiga mina del llunyà Oest. Inicis L'atracció va ser oberta al públic el dia de l'obertura del parc, l'1 de maig de 1995. Descripció Consta d'una sèrie de flotadors pneumàtics amb capacitat per a 9 persones que avancen per un canal d'aigua que va sortejant diverses zones on l'aigua fa ones i girs a diferent velocitat. Existeixen elements en el recorregut com a cascades i dolls d'aigua que vénen de pistoles d'aigua o una canonada trencada. Els Grand Canyon Rapids disposa de Photo Ride i botiga pròpia (Grand Canyon Shop). Argument Cap ésser humà havia pogut descendir per les goles del Grand Canyon Rapids i sortir amb vida de l'experiència. Aquest bell fil de plata que s'albira des de les immenses roques ataronjades constituïa un parany mortal. La llegenda assegurava que el llit del riu estava ple de grans llavors d'or. Les tribus índies explicaven tremendes històries del terrible final que havien tingut moltes expedicions que havien intentat el descens del Canyó. El 24 de maig de 1869, el comandant Jhon Wesley Powell amb vuit homes i quatre barcasses va iniciar l'aventura del descens des de la ciutat de Green River. A la fi, el gegant havia estat dominat per l'home. Avui et toca a tu fer-ho als afores de Penitence, en els ràpids més divertits de PortAventura Park. Tematització La tematització de la cua es basa simplement en la teulada on trobem totes les eines que s'utilitzen en les famoses mines d'or, que es van descobrir per la zona durant la febre de l'or. El recorregut transcorre per dins d'una recreació d'un canyó amb nombrosos ponts i cascades tematitzades amb elements d'aquestes mines. La zona del Grand Canyon Rapids del Far West, reprodueix una zona minera amb tot detall. Recorregut El circuit va perdent altura lentament i serpentejant. Es comença amb una corba tancada a l'esquerra, després una molt àmplia a la dreta sota almenys tres ponts, després una xicana esquerra-dreta. Una recta i després d'aquesta una corba a la dreta que després d'una altra recta retorna als passatgers a l'estació de càrrega. Són uns 465 metres. Fitxa Galeria de fotos
Grand Canyon Rapids

Grand Canyon Rapids es una atracción acuática del tipo rápidos de PortAventura Park, parque temático español situado en Salou y Vilaseca. Está ambientada en el Gran Cañón del Colorado, emulando una antigua mina del Lejano Oeste. Inicios La atracción fue abierta al público desde el día de la apertura del parque. Descripción Consta de una serie de flotadores neumáticos con capacidad para 9 personas que avanzan por un canal de agua que va sorteando diversas zonas donde el agua hace altibajos y giros a distinta velocidad. Existen elementos en el recorrido como cascadas y chorros de agua que vienen de pistolas de agua o una cañería rota. Grand Canyon Rapids dispone de Photo Ride y tienda propia (Grand Canyon Shop). Argumento Ningún ser humano había podido descender por las gargantas del Grand Canyon Rapids y salir con vida de la experiencia. Ese hermoso hilo de plata que se divisa desde las inmensas rocas anaranjadas constituía una trampa mortal. La leyenda aseguraba que el lecho del río estaba lleno de grandes pepitas de oro. Las tribus indias explicaban tremendas historias del terrible final que habían tenido muchas expediciones que habían intentado el descenso del Cañón. El 24 de mayo de 1869, el comandante Jhon Wesley Powell con ocho hombres y cuatro barcazas inició la aventura del descenso desde la ciudad de Green River. Al fin, el gigante había sido dominado por el hombre. Hoy te toca a ti hacerlo en las afueras de Penitence, en los rápidos más divertidos de PortAventura Park. Tematización La tematización de la cola se basa simplemente en el tejado donde encontramos todas las herramientas que se utilizan en las famosas minas de oro, que se descubrieron por la zona durante la fiebre del oro. El recorrido transcurre por dentro de una recreación de un cañón con numerosos puentes y cascadas tematizado con elementos de dichas minas. La zona del Grand Canyon Rapids del Far West, reproduce una zona minera con todo detalle. Recorrido El circuito va perdiendo altura lentamente y serpenteando. Se empieza con una curva cerrada a la izquierda, luego una muy amplia a la derecha bajo al menos tres puentes, luego una chicane izquierda-derecha. Una recta y tras ésta una curva a la derecha que tras otra recta retorna a los pasajeros a la estación de carga. Son unos 465 metros. Ficha Galería de fotos Véase también PortAventura Park Del mismo parque: Atracciones de PortAventura Park Shambhala: Expedición al Himalaya Furius Baco Dragon Khan Hurakan Condor Stampida Tomahawk El Diablo - El tren de la mina Silver River Flume Ferrocarril Tour Tutuki Splash Tami-Tami Sea Odyssey Templo del Fuego Fumanchú Atracciones similares Rápidos ACME Enlaces externos PortAventura World
Grand Canyon Rapids

Grand Canyon Rapids est une attraction aquatique de type bouées, située dans le parc à thème espagnol PortAventura proche de Barcelone. Située dans la partie "Far West", cette attraction de type Rapids Ride a été construite par Intamin et a ouvert le 1er mai 1995, en même temps que le parc. Avec ses 465 m de long, l'attraction accueille les visiteurs de plus de 1,10 mètre dans ses 15 embarcations de neuf places. La capacité horaire du Rapids Ride est de 2 000 personnes par heure. La décoration qui englobe le parcours fait référence au Grand Canyon ainsi qu'à une ancienne mine. Galerie Liens externes (fr) portaventura.es - La page de l'attraction sur le site officiel Notes et références Portail de la Catalogne Portail des parcs de loisirs
Grand Canyon Rapids

Grand Canyon Rapids is een rapid river in het Spaanse pretpark PortAventura Park. De attractie werd samen met het park geopend in 1995. Grand Canyon Rapids is de minst natte waterattractie in het park. Verhaal Je vaart met een boot op de rivier de Colorado in de Grand Canyon. Tijdens de tocht moet je het wilde water van de rivier trotseren. Je moet watervallen passeren en bestand zijn tegen de golven. Thema De attractie ligt aan de rand van het Far West themagebied. Ze is volledig ingewerkt in een nagebootste Grand Canyon. Beknopte beschrijving De attractie is de minst natte van de 3 waterattracties in het park. Er zijn ook betaalde waterpistolen geplaatst in een inham van de canyon en op de brug over de rivier. Hier kunnen bezoekers de inzittenden natspuiten. Trivia Op de attractie is een Express-wachtrij aanwezig voor houders van deze pas. Tijdens de zomermaanden is de attractie enorm populair omdat je er nat in kan worden. Hierdoor kan de wachtrij oplopen tot 1 uur. De attractie heeft vooral 's morgens en tijdens de warme pieken van de dag veel bezoekers. Dit komt doordat de attractie als eerste aangedaan wordt door bezoekers die het park langs de Far West betreden. Grand Canyon Rapids wordt in juli en augustus vroeger gesloten omwille van het vuurwerk later op de avond. Externe links Officiële website
Muralla de Tarragona

La muralla de Tarragona es una cerca militar de origen romano que rodea el casco antiguo de la ciudad de Tarragona, en la provincia homónima, de la comunidad autónoma de Cataluña, en España. Se trata de uno de los lugares del sitio Patrimonio de la Humanidad denominado «Conjunto arqueológico de Tarraco», en concreto el que lleva el código 875-001. Historia y características Es la construcción más antigua de la Tarraco romana. En un primer momento se trataba de una simple empalizada de madera que tenía como misión proteger la guarnición militar. La muralla romana se construyó a fines del siglo III a. C., aunque los especialistas aún no se han puesto de acuerdo de si fue durante la segunda guerra púnica o posteriormente. Se sabe que sufrió una ampliación a lo largo del siglo II a. C., seguramente durante la formación de la ciudad romana de Tarraco. De esta época se conservan tres torres originales: la de l'Arquebisbe, la del Cabiscol y la de Minerva. En el 217 y el 197 a. C. fue ampliada y fortalecida con un frontal de piedra de 6 metros y unos 4,5 metros de grosor, con torres en los puntos débiles. Tenía una longitud hacia el siglo III a. C. de unos 4 km. Sin embargo, en la actualidad sólo se conserva alrededor de 1 km y una puerta adovelada original. Después de la invasión islámica, Tarraco sufrió un despoblamiento paulatino y no fue hasta la ocupación de Ramón Berenguer IV, en el siglo XII que la muralla fuese reutilizada y reparada. De la época moderna y contemporánea se conocen diversas modificaciones y reparaciones, siendo modificada durante la ocupación napoleónica. Desde finales del siglo XIX es de propiedad pública y Patrimonio de la Humanidad, y es uno de los símbolos característicos de la ciudad de Tarragona. Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Tarragona Tarraco Anfiteatro de Tarraco Pont del Diable Torre de los Escipiones Fórum Provincial de Tarraco Circo romano de Tarraco Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre la Muralla de Tarragona. Página web del Ayuntamiento de Tarragona Tarragona - Información histórica y cultural de Tarraco, capital de la Hispania Citerior en la época de dominación Romana Vídeo: Muralla romana de Tarragona