NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Institut Can Puig

L'Institut Can Puig és un centre educatiu de secundària i batxillerat a la població de Sant Pere de Ribes (Garraf). L'institut pren el nom de la seva ubicació original, la masia de Can Puig Ferran Miquel el va posar en marxa el 1986 per encàrrec del consistori com un projecte pioner que ha servit d'inspiració pel model disruptiu. L'institut ha estat dirigit des de 1998 per la directiva encapçalada per Lluís Alonso. Anteriorment, el director del centre va ser l'historiador Josep Lluís Palacios. El 2020 fou guardonat per un dels Premis Ensenyament del Cercle d'Economia. Actualment, es troba en un edifici modern construït expressament per a acollir-hi l'institut, localitzat al carrer Joan Maragall del mateix Sant Pere de Ribes. Referències
Editorial Montaner i Simon

L'editorial Montaner i Simon va ser fundada a Barcelona el 1868 per Ramon de Montaner i Vila i Francesc Simon i Font. Es dedicava especialment a publicar en castellà obres monumentals i de bibliòfil. El 1886 es va inaugurar la seu del carrer d'Aragó, 255, projectada pel jove arquitecte Lluís Domènech i Montaner. Història Malgrat una trajectòria més que centenària, diversos trets permeten caracteritzar el conjunt de la seva tasca editorial: la predilecció per les obres de gran envergadura, formades per un considerable nombre de volums, i un afany d'excel·lència tant en la redacció dels continguts i en la il·lustració dels llibres com en la qualitat dels suports físics i la impressió. Amb Ramon de Montaner com a responsable de la impremta (que a finals del xix donava feina a 250 operaris) i Francesc Simon en la direcció editorial, i amb aquesta filosofia d'oferir a la burgesia benestant productes primorosos (tan cars que podien pagar-se a terminis o per lliuraments), Montaner i Simon va esdevenir en poc temps una de les principals editorials espanyoles i la que més exportava a Hispanoamèrica: el 1884 ja havia obert delegacions en tretze països. La preferència per la història, la geografia i la literatura és una constant identificable en els seus catàlegs; al de 1902, que conté una quarantena de títols, hi trobem la Historia General de España (en 25 volums), la Historia Universal (16 volums), la Geografía Universal (vint-i-dos volums) i acurades edicions d'obres mestres de la literatura universal, com el Quixot de Cervantes, El paradís perdut de John Milton o la Divina comèdia de Dante. D'aquesta etapa data el projecte més ambiciós de la casa: el Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano de Literatura, Ciencias y Artes (1887-1910), en 24 volums i 5 apèndixs. A partir del 1923, havent mort els fundadors, la societat va passar a mans dels hereus i de nous accionistes, i no obstant això es va mantenir en la mateixa línia: edicions fastuoses d'obres monumentals. A la dècada del 1940, la firma va entrar en el negoci de l'edició de llibres de bibliòfil, que requeria fortes inversions; problemes d'impagament de l'Amèrica llatina van causar la fallida i l'adquisició del segell per part de l'editor hispanoamericà José María González Porto el 1952. Aquest va mantenir la línia editorial, publicant, entre altres, el Diccionario Literario d'obres i personatges (12 volums), adaptació del Dizionario Letterario Bompiani. Després de la mort el 1975 de González Porto, l'editorial va cessar les seves activitats el 1981 a causa de dificultats econòmiques. Referències Bibliografia Bellver Poissenot, Laura. La editorial Montaner y Simón (1868-1981). El esplendor del libro industrial ilustrado (1868-1922). Departament d'Història de l'Art. Universitat de Barcelona (tesi doctoral), setembre 2016. Enllaços externs «Editorial Montaner y Simon. Barcelona (1877-1950)». Biblioteca de Catalunya.
Montaner y Simón

Montaner y Simón est une maison d'édition espagnole fondée à Barcelone (Espagne) en 1868. Histoire Le nom de la société provient des noms de famille des membres fondateurs, Ramon de Montaner i Vila et Francesc Simon i Font. En 1886, l'entreprise et les ateliers ont été déménagés dans un nouveau bâtiment conçu par l'architecte moderniste Lluís Domènech i Montaner. Malgré une trajectoire s'étendant sur plus d'un siècle, plusieurs traits permettent de caractériser l'ensemble de la tâche éditoriale de Montaner y Simon: la prédilection pour les œuvres de grande envergure, composées d'un nombre considérable de volumes, et une recherche de l'excellence tant dans la rédaction et l'illustration des textes que dans la qualité des supports et de l'impression. Avec Ramon de Montaner à la tête de l’imprimerie (qui employait 250 personnes à la fin du XIXe siècle) et Francesc Simon à la direction éditoriale, et avec cette philosophie d’offrir à la bourgeoisie aisée des produits exquis (si onéreux qu’ils pouvaient être payés à tempérament ou à la livraison), Montaner y Simon est devenu rapidement l'une des principales maisons d'édition en langue espagnole: en 1884, la compagnie avait déjà ouvert des délégations dans treize pays de l'Amérique hispanique. La préférence pour l'histoire, la géographie et la littérature est une constante identifiable dans ses catalogues; celui de 1902, qui comprend une quarantaine de titres, inclut Historia General de España (en 25 volumes), Historia Universal (en 16 volumes), Geografía Universal (en 22 volumes) et des éditions soignées de chefs-d'œuvre de la littérature universelle, comme Don Quichotte de Cervantes, Le Paradis perdu de John Milton ou la Divine Comédie de Dante. Le projet le plus ambitieux de la firme date de cette période: le Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano de Literatura, Ciencias y Artes (1887-1910), en 24 volumes et 5 annexes. À partir de 1923, après le décès des fondateurs, la société est passée aux mains des héritiers et des nouveaux actionnaires, tout en conservant sa ligne originelle: des éditions somptueuses d’œuvres monumentales. Dans les années 1940, la firme est entrée dans le secteur des livres de bibliophile, qui requérait d’importants investissements; des problèmes de non-paiement en Amérique latine ont causé la faillite et l'acquisition de l'entreprise par l'éditeur hispano-américain José María González Porto en 1952. González Porto a également maintenu la ligne éditoriale, en publiant, entre autres, le Diccionario Literario d'œuvres et personnages (12 volumes), une adaptation du Dizionario Letterario Bompiani. Après la mort en 1975 de González Porto, la maison d’édition a cessé ses activités en 1981. Lien externe Notes et références Portail de l’édition Portail de la Catalogne
Montaner y Simón

Montaner y Simon è stata una casa editrice spagnola con sede a Barcellona, attiva dal 1868 al 1981. Il nome della società deriva dai cognomi dei suoi fondatori, Ramon de Montaner i Vila e Francesc Simon i Font. Nel 1886 l'azienda e le officine si trasferirono in un nuovo edificio progettato dall'architetto modernista Lluís Domènech i Montaner. Storia Nonostante la sua storia abbracci più di un secolo, diversi tratti caratterizzano l'intera attività editoriale di questa longeva casa editrice: la predilezione per opere di grande formato, composte da un numero considerevole di volumi, e la ricerca dell'eccellenza sia nella scrittura e nell'illustrazione dei testi, sia nella qualità dei materiali e della stampa. Con Ramon de Montaner a capo della tipografia (che impiegava 250 operai alla fine del XIX secolo) e Francesc Simon alla direzione editoriale, e con questa filosofia di offrire alla ricca borghesia prodotti squisiti (così costosi da poter essere pagati a rate o alla consegna), Montaner y Simon divenne rapidamente una delle principali case editrici di lingua spagnola: nel 1884, l'azienda aveva già aperto filiali in tredici paesi dell'America Ispanica. La preferenza per la storia, la geografia e la letteratura è una caratteristica costante dei suoi cataloghi; il catalogo del 1902, che contiene una quarantina di titoli, include Historia General de España (in 25 volumi), Historia Universal (in 16 volumi), Geografía Universal (in 22 volumi) ed edizioni accurate di capolavori della letteratura universale, come Don Chisciotte della Mancia di Cervantes, Il Paradiso perduto di John Milton e la Divina Commedia di Dante. Il progetto più ambizioso della casa editrice risale a questo periodo: il Diccionario Enciclopédico Hispano-Americano de Literatura, Ciencias y Artes (1887-1910), in 24 volumi e 5 appendici. Dal 1923, dopo la morte dei fondatori, l'azienda passò nelle mani degli eredi e di nuovi azionisti, mantenendo la sua linea originale: edizioni sontuose di opere monumentali. Negli anni '40, l'azienda entrò nel settore dell'editoria bibliofila, che richiedeva ingenti investimenti; problemi di mancato pagamento in America Latina portarono al fallimento e all'acquisizione dell'azienda da parte dell'editore ispanoamericano José María González Porto nel 1952. González Porto mantenne anche la linea editoriale, pubblicando, tra le altre opere, il Diccionario Literario delle opere e dei personaggi (12 volumi), un adattamento del Dizionario Letterario Bompiani. Dopo la morte di González Porto nel 1975, la casa editrice cessò la sua attività nel 1981. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Montaner y Simón Collegamenti esterni (CA) Montaner y Simón, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Mas Gorreta

Mas Gorreta és una masia d'Os de Balaguer (Noguera) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció El mas de casa Gorreta, a la partida de la Font de l'Horta es troba a uns 10 km del poble. S'hi pot accedir des del sud pel camí de Vilasseca i Sant Salvador, o pel nord pel camí dels Baulons i Montesor. La finca disposa d'una extensió de 6500 m2, allí hi ha el mas que l'escultor Leandre Cristòfol i Peralba tenia la segona residència i el seu taller. Les edificacions tenen una situació dominant en el terreny sobre la vall de Tragó i l'embassament de Santa Anna. Amb unes vistes espectaculars sobre els vessants de la Ribagorça i el Segrià. Es tracta d'un edifici aïllat format per planta baixa i pis. L'estructura està formada per paret de càrrega de maçoneria de pedra, sostres de bigues de fusta amb revoltons de guix i cobertes amb teula àrab. Durant anys ha estat abandonat i en desús. Això ha suposat que s'ensorrés una de les cobertes i defectes estructurals, a més s'hi ha produït algunes espoliacions i destrucció de materials. A l'interior s'hi conserva mobiliari i material emprat per l'escultor durant les llargues temporades que hi passava. Les obres necessàries per poder aturar el procés de degradació del mas són diverses. Cal consolidar i reforçar les cobertes, els paraments verticals, les bigues dels forjats i repassar els arrebossats. El mas i el terreny que l'envolta han estat donats a l'Ajuntament d'Os de Balaguer pel germà de l'escultor, Francesc Cristòfol. Referències
Sant Miquel de Suterranya

Sant Miquel de Suterranya és una capella romànica del terme de Suterranya, actualment municipi de Tremp. Està situada uns 500 metres al nord-est del poble de Suterranya, dalt de tot del Serrat de Sant Miquel. És accessible per un camí que hi mena des del mateix poble de Suterranya. Malgrat ser una construcció clarament medieval, aquesta capella no surt documentada fins al 1758, quan consta com a capella de la parròquia de Sant Serni de Suterranya. Es tracta d'un edifici d'una sola nau, coberta amb volta de canó apuntada, amb absis a llevant, semicircular, comunicat amb la nau per un arc presbiteral molt estret. La porta és a la façana de ponent, i a la de llevant hi havia una finestra de doble esqueixada, actualment tapada, que té la pedra que li fa de llinda tallada formant un arc de punt rodó. L'aparell de construcció és molt rústec i irregular, i no segueix unes filades gaire uniformes. És, doncs, una construcció rural datable en el segle xii. S'hi fa un aplec anual el dia 8 de maig, encara que actualment s'ha passat al diumenge més proper a la festa. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa, "Sant Miquel de Suterranya", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9.
Iglesia de San Miguel (Suterraña)

La iglesia de San Miguel es una capilla románica de la localidad de Suterraña, en el municipio de Tremp, provincia de Lérida (España). Está situada unos 500 metros al noreste del pueblo de Suterraña, en lo alto del Serrat de Sant Miquel. Es accesible por un camino que lleva desde el mismo pueblo de Suterraña. A pesar de ser una construcción claramente medieval, esta capilla no aparece documentada hasta 1758, cuando consta como capilla de la parroquia de San Serni de Suterranya. Se trata de un edificio de una sola nave, cubierta con bóveda de cañón apuntada, con ábside a levante, semicircular, comunicado con la nave por un arco presbiteral muy estrecho. La puerta está en la fachada de poniente, ya la de levante había una ventana de doble derrame, actualmente tapada, que tiene la piedra que le hace de dintel cortada formando un arco de medio punto. El aparato de construcción es muy rústico e irregular, y no sigue unas hileras muy uniformes. Es, pues, una construcción rural datada en el siglo XII. Se celebra una romería anual el día 8 de mayo, aunque actualmente se ha pasado al domingo más cercano a la fiesta. Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa, "Sant Miquel de Suterranya", a El Pallars. Barcelona, Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies,8). ISBN 84-85180-25-9 (en catalán) Enlaces externos Institut Cartogràfic de Catalunya
Coliseum (Barcelona)

Coliseum or Cinema Coliseum is a theatre and cinema in Barcelona, located on 595–599 Gran Via de les Corts Catalanes, in the intersection with Rambla de Catalunya. It opened in 1923 and remains one of the biggest film theatres in the city as well of an iconic building of 1920s monumental architecture. The venue currently holds 1,700 people. The building It was designed by Francesc de Paula Nebot, in an eclectic style closely related to the French Beaux Arts movement, and partially based upon the Opera Garnier in Paris. Among the artists in charge of its profuse ornamentation and luxurious decoration are Pere Ricart, Fernández Casals, Gonçal Batlle and Torra Pasan. It was severely endangered by the 1937 air raids during the Spanish Civil War. See also List of theatres and concert halls in Barcelona External links Cinema Coliseum at Pobles de Catalunya
Coliseum (Barcelone)

Le Coliseum est un théâtre de Barcelone, en Espagne. Il a été inauguré en 1923 comme salle d'exhibition cinématographique, activité maintenue jusqu'en 2006. Il appartient au Groupe Balañá, et a actuellement une capacité de 1.689 personnes. Situé sur la Gran Via de les Corts Catalanes, le bâtiment est un échantillon significatif de l'architecture monumentale des années 1920 et est catalogué comme Bien Culturel d'Intérêt Local. Histoire Sa construction a été promue en 1919 par l'entreprise Metropolitan, société stimulée par José Solá, éditeur de Monde cinématographique, avec un capital initial de 2.000.000 de pesetas. Le Coliseum a été inauguré le 10 octobre 1923 avec La chanson de Paris de Maurice Chevalier. Dans ses premières années les propriétaires ont cédé la gestion à la Société Générale de Spectacles de Bilbao, représentant à Barcelone de Seleccine, qui avait l'exclusivité dans la distribution de Paramount Pictures. Postérieurement la salle a été dirigée par Casimiro Bori ; après la Guerre Civile (1939) elle est passée au producteur Saturnino Ulargui ; en 1941 à l'entreprise Cinémas et Spectacles, de Gaspar Petit ; et enfin en 1958 à Pedro Balañá, fondateur du Groupe Balaña. Le 17 mars 1938, pendant un bombardement aérien de la Guerre Civile, une bombe est tombée sur un camion chargé d'explosifs qui circulait sur la Gran Via. L'explosion, qui a fait un grand nombre de morts, a causé de graves dommages matériels au Coliseum et aux bâtiments adjacents. En 2006 la salle a été reconvertie en théâtre. Club Coliseum Le 31 mars 1978, avec la projection de Valentino de Ken Russell, il a été inauguré une salle de cinéma annexe, sous le nom de Club Coliseum. Il y avait une unique salle, avec 762 places. Le Groupe Balañá a fermé le Club Coliseum le 31 juillet 2014, après la projection de La Planète des Singes : l'Affrontement, en alléguant le manque de rentabilité de la salle. Références (es) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en espagnol intitulé « Coliseum (Barcelona » (voir la liste des auteurs). Liens externes Ressources relatives au spectacle : Carthalia European Theatre Architecture Ressource relative à l'architecture : Inventaire du patrimoine architectural de Catalogne Portail de Barcelone Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du théâtre
Coliseum (Barcellona)

Il Coliseum è un teatro e cinema di Barcellona che si trova al numero 595-599 della Gran Via de les Corts Catalanes all'incrocio con la Rambla de Catalunya. Inaugurato nel 1923, è uno dei più grandi cinema cittadini, con una capienza fino a 1.700 persone, e un edificio iconico dell'architettura monumentale degli anni '20. Il Coliseum è stato progettato da Francesc de Paula Nebot, in uno stile eclettico strettamente legato al movimento francese delle Beaux Arts e in parte ispirato all'Opera Garnier di Parigi. Tra gli artisti che hanno curato la sua ricca decorazione si ricordano Pere Ricart, Fernández Casals, Gonçal Batlle e Torra Pasan. Il cinema venne gravemente messo in pericolo dai raid aerei del 1937 durante la guerra civile spagnola. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Coliseum
Santa Maria d'Isona

Santa Maria d'Isona és una església gòtica d'Isona i Conca Dellà (Pallars Jussà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Nova església formada pel creuament de l'antiga nau gòtica i la neogòtica actual. Resta la portalada gòtica amb dues arquivoltes i l'ull del rosetó superior. Imatge de la verge al timpà. Història Fou destruïa al 1936. Va ésser restaurada per les Regiones Devastadas. Es conserven els altars i les esteles romanes (concretament tres esteles). Referències
Club de Futbol Damm

El Club de Futbol Damm és un club de futbol català de la ciutat de Barcelona, al districte de Nou Barris. Es dedica exclusivament al futbol base i el seu únic objectiu és la formació esportiva i humana de joves entre 6 i 18 anys mitjançant la pràctica del futbol. Forma part de l'acció social de la Fundació Privada Damm, de l'empresa del mateix nom. El club es fundà el 1954, essent el primer president Antonio Carrera, que fou seguit en el càrrec per homes com Francesc Barcons, Àngel Rodríguez i Antonio Guiu. Començà amb un equip juvenil, integrat per jugadors de 15 a 18 anys. L'any 1973, l'entitat ja era formada per 8 equips i 150 jugadors i avui dia hi ha 200 jugadors repartits en 11 equips i 64 nens a l'escola de futbol base. Jugadors destactats Entre d'altres, dels seu planter han sorgit jugadors com: Referències Enllaços externs Club de Futbol Damm - Lloc web oficial
CF Damm

Club de Futbol Damm is a Spanish football team based in Barcelona, in the autonomous community of Catalonia. Founded in 1954, it is dedicated to youth football. Their Juvenil A squad play in the Group III of the División de Honor Juvenil de Fútbol. The club is mainly known for their successful youth setup, which helps players to develop and join other senior clubs in the region. Season to season (Juvenil A) Superliga / Liga de Honor sub-19 Seasons with two or more trophies shown in bold División de Honor Juvenil Seasons with two or more trophies shown in bold Famous players Note: List consists of players who appeared in La Liga or reached international status. References External links Official website (in Catalan)
Club de Fútbol Damm

El Club de Fútbol Damm es un club de fútbol español de la ciudad de Barcelona, del distrito de Nou Barris. Se dedica exclusivamente al fútbol base y su único objetivo es la formación deportiva y humana de jóvenes de entre 6 y 18 años mediante la práctica de fútbol. Forma parte de la acción social de la Fundació Estrella Damm, de la empresa cervecera del mismo nombre. Historia El club se fundó en 1954, siendo Antonio Carrera el primer presidente, que fue seguido en el cargo por hombres como Francesc Barcons, Àngel Rodríguez y Antonio Guiu. En 1959 accedió a la presidencia Josep Barcons, quien se mantuvo en el cargo hasta 2011, cuando fue relevado por Ramon Agenjo.​ Comenzó con un equipo juvenil, integrado por jugadores de 15 a 18 años. En 1973, la entidad estaba formada por 8 equipos y 150 jugadores, hoy en día hay 200 jugadores repartidos en 11 equipos y 64 niños de la escuela de fútbol base. El primer equipo juvenil del C. F. Damm se ha mantenido prácticamente siempre en la élite del fútbol juvenil español, compitiendo con equipos de los clubes profesionales del fútbol español. Su mayor logro fue alcanzar la final de la Copa del Rey en 1967, tras apear al Real Madrid, aunque perdió la final ante el Athletic Club.​ Uniforme Uniforme titular: Camisa roja, pantalón rojo, medias rojas. Uniforme visitante: Camisa verde, pantalón verde, medias verdes. Uniforme alternativo: Camisa negra, pantalón negro, medias negras. Jugadores destacados​ Gerard Moreno, delantero del Villareal CF. Joan García, portero del FC Barcelona. Keita Baldé, extremo del AC Monza. Marc Casadó, pivote del FC Barcelona. Mario Gila, defensa del SS Lazio. Víctor Muñoz, extremo del CA Osasuna. David López, central del Girona FC. Mika Mármol, central del UD Las Palmas. Rubén Alcaraz, mediocentro del Granada CF. Carles Pérez, extremo del Aris de Salónica. Bibliografía Domènech, Carles y Sánchez, Silvia (2004). La Damm fa historia. Cinquanta anys del C.F. Damm. Ed. Fundacio DAMM. Referencias Enlaces externos Web oficial
CF Damm

CF Damm is een Spaanse voetbalclub uit het district Nou Barris in Barcelona. De club werd opgericht in 1954 en heeft alleen een jeugdopleiding met elftallen voor spelers vanaf zes jaar oud. Het hoogste elftal is de Juvenil A (spelers tot 18 jaar) dat uitkomt in de División de Honor. Verschillende spelers die in het verleden bij CF Damm hebben gespeeld, kwamen uiteindelijk in de Primera División en het Spaans nationaal elftal terecht. De bekendste spelers uit de geschiedenis van de club zijn de aanvallers Dani García en Sergio García. Laatstgenoemde werd in 2008 met Spanje Europees kampioen. Bekende spelers Anselmo Eyegue Aitor Cantalapiedra Isaac Cuenca Konrad de la Fuente Dani García Sergio García Ildefonso Lima José Miguel Morales Andrea Orlandi Cristóbal Parralo Carlos Peña Ramón Ros Cristian Tello Curro Torres Víctor Vázquez Antoni Velamazán Externe link Officiële website