NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plaça Màlaga (Sants)

La plaça Màlaga és el nom popular amb que es coneix la plaça de Bonet i Moixí de Sants. En èpoques més antigues, aquest lloc també rebia el nom de plaça de l'Església. Es troba entre el carrer de Sants, el carrer d'Olzinelles i la plaça d'Ibèria. Història de la plaça El barri de Sants té un passat obrer i entre finals del segle xix i inicis del segle xx aquesta plaça va ser l'escenari de moltes accions i atemptats obrers. En aquells anys d'inestabilitat social la plaça encara va rebre un altre nom més: la Plaça de les Bombes. A la plaça hi havia, des de l'any 1827, una església d'estil neoclàssic que rebia el nom de Santa Maria de Sants. Aquest edifici va ser objecte d'atacs i intents de crema en una bona part de les insurreccions ocorregudes a Barcelona. Hi ha constància que l'edifici es va intentar cremar durant la Setmana Tràgica (1909), durant els Fets d'Octubre del 1934 i al febrer del 1936. Però en cap d'aquests intents es va arribar a danyar l'estructura i continuava en peus. L'atac que va comportar la destrucció d'aquest edifici va succeir al juliol del 1936. El 19 de juliol de 1936 a Barcelona el gruix de l'exèrcit es va aixecar contra la República, però els militars van ser derrotats, en gran part per milicians anarquistes. Vençut el feixisme a Barcelona va esclatar la revolució, un moment en què es van donar persecucions i venjances per motius ideològics. La plaça de l'església, llavors anomenada Màlaga, va viure forts enfrontaments. Finalment grups de milicians van cremar l'església, així com la casa d'uns dels principals terratinents del barri (la casa Santomà) i també es va assaltar l'escola dels Maristes. Puig i Moliner, qui era mossèn de la parròquia, acabaria sent detingut i el 15 de setembre fou assassinat per un escamot de la FAI al Cementiri de Montcada. Un altre element històric important d'aquesta plaça és el que es coneix com a Refugi 819. Es tracta de les restes subterrànies d'un refugi antiaeri que els mateixos veïns de Sants van construir durant la Guerra Civil Espanyola. Des de l'any 2019 hi ha tensions en el mateix barri pel futur d'aquest jaciment històric, ja que en un primer moment es van iniciar les obres per construir un aparcament. La plaça en l'actualitat Actualment, a la Plaça Màlaga hi continua existint l'edifici de Santa Maria de Sants, però es tracta d'una reconstrucció que es va iniciar l'any 1940 i es va acabar 12 anys després. Aquesta plaça acull un gran nombre d'esdeveniments culturals i artístics del barri: l'actuació dels Castellers de Sants, actes reivindicatius, el Correllengua, mercat de productes artesanals, la benedicció del dia de Rams, activitats durant les festes del barri i d'altres. Referències Vegeu també Torre del Rellotge Places i diades castelleres
CaixaForum Barcelona

CaixaForum Barcelona és un centre cultural de la Fundació La Caixa, inaugurat el 2002 a la fàbrica Casaramona de Barcelona com a nova seu de la seva col·lecció d'Art Contemporani, en substitució del Palau Macaya (actualment CaixaForum Macaya). Exposicions i activitats culturals Gràcies a la col·laboració amb grans museus internacionals com el Museu Britànic, el Prado o el Louvre, el centre ofereix una àmplia programació d'exposicions temporals en disciplines que van des de la pintura, el dibuix, l'escultura o la fotografia, fins a l'art antic i l'art contemporani. Les que han tingut més èxit en el període 2002-2012 són: Dalí. Cultura de masses (2004): 304.996 visitants Miquel Barceló. 1983-2009. La solitude organisative (2010-2011): 228.893 visitants Rodin i la revolució de l'escultura. De Camille Claudel a Giacometti (2004-2005): 219.321 visitants Rubens, Van Dyck, Jordaens, etc. mestres de la pintura flamenca del segle xvii a les col·leccions del Museu de l'Ermitage (2003-2004): 215.638 visitants Henri Cartier-Bresson. Retrospectiva (2003-2004): 210.108 visitants Impressionistes. Mestres francesos de la col·lecció Clark (2011-2012): 203.455 visitants Col·lecció d'Art Contemporani Fundació La Caixa (exposició inaugural) (2002): 191.160 visitants Alphonse Mucha (1860-1939), seducció, modernitat i utopia (2008-2009): 181.474 visitants De Renoir a Picasso. Obres mestres del Musée de l'Orangerie, París (2002): 180.108 visitants Lucian Freud (2002-2003): 168.479 visitants Peces icòniques Al vestíbul hi ha dues obres emblemàtiques de la col·lecció d'Art Contemporani de la Fundació la Caixa: el mural Splat! (2001), que l'artista Sol LeWitt va concebre especialment per al nou centre, i el núvol de neó Ambiente Spaziale (1951), que Lucio Fontana va realitzar per a la Triennal de Milà de 1953. També s'hi exposa l'obra Espai de dolor (1983), de Joseph Beuys (originalment i en alemany Hinter dem Knochen wird gezählt - Schmerzraum, traduït al català, «Es compta darrere l'os - Espai de dolor»). Bosc Vertical CaixaForum El 2023, com a celebració del 20è aniversari del centre cultural, es va instal·lar el Bosc Vertical CaixaForum, un jardí vertical, a la façana del veí Palau de la Metal·lúrgia. Referències Enllaços externs CaixaForum Barcelona - Lloc web oficial (català)
CaixaForum Barcelona

Das CaixaForum ist ein Kulturzentrum mit Museum und Auditorium in Barcelona. Es befindet sich in den Gebäuden der ehemaligen Textilfabrik Fàbrica Casaramona und wurde 2002 eröffnet. Das CaixaForum veranstaltet ein umfangreiches Programm mit Konzerten, Theater, Filmen, Workshops und Konferenzen, im Museum werden Ausstellungen zu wechselnden Themen vorwiegend zeitgenössischer Kunst und Kultur gezeigt. Träger des Zentrums ist die gemeinnützige Fundación “la Caixa”. Lage Das Gebäude befindet sich am Fuße des Montjuïc im Stadtbezirk Sants-Montjuïc in der Avinguda de Francesc Ferrer i Guàrdia. Geschichte Das Bauwerk wurde von dem Industriellen Casimir Casaramona, einem Pionier in der Anwendung elektrisch betriebener Maschinen, in Auftrag gegeben. Der spanische Architekt Josep Puig i Cadafalch wurde 1909 mit dem Bau der Fabrik beauftragt. Puig i Cadafalch war einer der bedeutendsten Architekten des katalanischen Jugendstils. Der Bau aus Backstein mit gusseisernen Ornamenten wurde im Stil mittelalterlicher Burgen erstellt. Das Fabrikgebäude war wegweisend in Sachen Brandschutz und galt in Spanien lange auch als Maßstab für moderne Arbeitsbedingungen. 1913 wurde das Gebäude eingeweiht. Bereits 1919 wechselte jedoch die Textilfabrik ihren Standort und das Gebäude stand leer. Von 1940 bis 1992 wurde es von der Stadt Barcelona als Polizeiposten genutzt. 1963 wurde die Sparkasse la Caixa Eigentümerin des Gebäudes, das 1976 als Baudenkmal von nationalem Rang unter Schutz gestellt. 1996 begannen die Planungen für einen Museumsbau unter der Leitung von Francisco Asarta, einem Experten für die Restaurierung von Jugendstilgebäuden. Beim Umbau des Gebäudes lag der Schwerpunkt auf dem Erhalt der ursprünglichen Struktur, Farbe und Baustil. Das Konzept war, eine moderne Erweiterung mit neuem Eingang in das Tiefgeschoss unter ein historisches Gebäude zu verlagern, nach dem berühmten Vorbild des „Grand Louvre“ in Paris. Als Erweiterung kam ein Auditorium mit 300 Plätzen hinzu. Die rund 3.000 m² umfassenden Ausstellungsflächen werden durch Dachöffnungen mit Licht durchflutet. Den Eingangsbereich entwarf der japanische Architekt Arata Isozaki, auffallend ist dabei sein Umgang mit einfachen geometrischen Formen und das Spiel mit Schatten und Licht. Isozaki gestaltete den unterirdischen Eingangsbereich durch skulpturale, baumartige Überdachungen aus Glas und Stahl. Ihre komplexe Form steht im Kontrast mit der streng vertikalen Gliederung der Altbaufassade. 2002 wurde das CaixaForum Barcelona eröffnet. Es bietet eine breite Palette von Aktivitäten für die Öffentlichkeit an, von der Musik und bildenden Kunst bis zu sozialen Programmen, Bildungs- und Geisteswissenschaften – der Eintritt ist frei. In permanenter Ausstellung ist die Rauminstallation hinter dem Knochen wird gezählt/SCHMERZRAUM, 1941-1983 von Joseph Beuys zu sehen. Quellen Fundació La Caixa (auf Katalanisch und Spanisch) CaixaForum Barcelona (auf Deutsch) Weblinks CaixaForum Barcelona. Offizielle Website (spanisch) Einzelnachweise
CaixaForum Barcelona

CaixaForum Barcelona is a cultural center in Barcelona, Catalonia, Spain. Located in the Montjuïc area in a former Modernist textile factory designed by Josep Puig i Cadafalch, it is owned by the not-for-profit banking foundation "la Caixa". After a restoration of the building, the art center opened its doors in 2002 and since then it hosts temporary art exhibitions and cultural events. The building The building was originally commissioned as a textile factory by Casimir Casaramona i Puigcercós, and built by the famous Catalan Modernism architect Josep Puig i Cadafalch. Called the Casaramona factory, it was completed in 1911, and the same year won the City Council's award for best industrial building. The factory closed in 1919, but reopened as a warehouse for the 1929 Barcelona International Exposition. In 1940, the building was used as a cavalry barracks for the Spanish Armed Police Corps, and it was used as such until the "la Caixa" banking foundation bought it in 1963. It was opened as a cultural center in February 2002. The building was restored prior to its opening, and a new entrance was built, designed by Japanese architect Arata Isozaki, in a process that included firing 100,000 bricks to match the original ones. The center has almost three acres of exhibition space, a media library, auditorium, classrooms and a restaurant. Visitors descend by escalator to the basement lobby, adorned by a Sol LeWitt mural, then rise again to the exhibition spaces on the ground floor, within the crenelated brickwork. Gallery See also CosmoCaixa Barcelona CaixaForum Madrid CaixaForum Lleida References
CaixaForum Barcelona

CaixaForum est un centre culturel géré par la fondation « La Caixa ». Il se situe au pied de la colline de Montjuïc à Barcelone et occupe l'ancienne usine textile Casaramona, de style moderniste, conçue par l'architecte Josep Puig i Cadafalch au début du XXe siècle et réhabilitée ensuite pour son nouvel usage en tant que centre culturel. Édifice L'édifice abritait les ateliers de transformation industrielle de coton de Casimir Casaramona i Puigcercós, industriel textile, spécialisé dans la réalisation de couvertures et de serviettes. Il fut construit pour remplacer les précédentes installations de l'industriel. Casaramona chargea Josep Puig i Cadafalch, un des principaux architectes du modernisme catalan, qui conçut une usine modèle, une construction horizontale faite d'un ensemble de nefs de plain pied et d'un système de rues internes pour faciliter la manutention. Les rues servaient également de coupe-feu, comme à l'hôpital de Sant Pau. La fondation "La Caixa" acquit les bâtiments en 2002 et les restaura pour accueillir le centre culturel actuel. Le mur jouxtant le Palais de la métallurgie accueille en suspension une "forêt verticale" (en catalan : "Bosc vertical"). Principales expositions Le centre est consacré depuis sa création aux expositions temporaires, et en a accueilli plusieurs centaines en 2013. Les plus importantes par nombre de visiteurs sont : Dalí. Culture de masse (2004) Miquel Barceló. 1983-2009. La solitude organisative (2010-2011) Rodin et la révolution de la sculpture. De Camille Claudel à Giacometti (2004-2005) Rubens, Van Dyck, Jordaens... Maîtres de la peinture flamande du XVIIe siècle dans les collections du Musée de l'Ermitage (2003-2004) Henri Cartier-Bresson. Rétrospective (2003-2004) Impressionnistes. Maîtres français de la collection Clark (2011-2012) Collection d'Art Contemporain Fundación "la Caixa" (exposition inaugurale) (2002) Alphonse Mucha (1860-1939), séduction, modernité et utopie (2008-2009) De Renoir à Picasso. Œuvres maîtresses du musée de l'Orangerie, Paris (2002) Lucian Freud (2002-2003) Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste de musées en Espagne CosmoCaixa Fondation la Caixa La Caixa Avenue de la Reine Marie-Christine Liens externes CaixaForum Barcelona Mediateca espacio de Media Art Portail des musées Portail de la culture Portail de Barcelone
CaixaForum Barcelona

Il CaixaForum Barcelona è un centro culturale gestito dalla Fondazione “la Caixa”. Si trova alle falde di Montjuïc a Barcellona e occupa l'antica Fàbrica Casaramona, edificio modernista progettato da Josep Puig i Cadafalch e recentemente restaurato per lo scopo. Equipaggiamenti Sale per esposizioni; occupano le antiche navate della fabbrica tessile, sono ampie e luminose. In totale occupano 3.000 m² distribuiti in tre sale. Si tengono esposizione temporanee riferite alle grandi culture del passato, all'arte moderna e contemporanea, ai grandi maestri della fotografia del XX secolo e alle tendenze dell'arte plastica contemporanea. Alcune delle esposizioni sono dedicate alla collezione d'arte contemporanea della Fondazione. La collezione della Fondazione conta con più di 200 opere ed è una delle più importanti di tutta la Spagna. La collezione è formata da opere d'arte spagnole dal modernismo fino ai giorni nostri, l'arte internazionale è rappresentata da opere di Donald Judd, Jannis Kounellis, Bruce Nauman, Gerhard Richter o Sigmar Polke. L'opera "L'abitazione di Piombo (Camera di Dolore)" di Joseph Beuys, è esposta in maniera permanente. Mediateca. Situata negli antichi magazzini della fabbrica Casaramona. Possiede un moderno equipaggiamento audiovisivo, con l'obbiettivo di poter offrire al pubblico l'accesso alle sue fonti documentali e artistiche sulla "Media Art" (manifestazione dell'arte in relazione all'ambito delle tecnologie di comunicazione), nel suo significato più ampio, dalla videoarte, la videodanza, fino alla fotografia artistica, il cinema e i documentari di creazione. La Collezione di Media Art. Dalla sua inaugurazione nel 1994, la Mediateca ha dedicato molti dei suoi sforzi a costituire una collezione video con l'obbiettivo di mettere a disposizione del pubblico opere imprescindibili per il contesto della cultura audiovisiva contemporanea. La collezione è formata da lavori di differenti artisti, tanto di ambito internazionale come di ambito nazionale e combinano le creazione attuali con uno dei più importanti archivi spagnoli. Auditorium. Nel piano interrato, con una capacità di 350 persone. Ha un sistema che permette di cambiare il rivestimento sonoro della sala a seconda delle differenti attività ospitate: musica, cinema, conferenze, ecc. Aule. Ha due sale con una capacità di poco superiore alle 100 persone, che occupano rispettivamente le due torri della facciata principale, qui si tengono attività letterarie, corsi e laboratori. caffetteria-ristorante Book-Shop Vestibolo. Si possono ammirare due opere emblematiche: l'affresco murale che Sol LeWitt realizzò nel 2001 per il centro e la nuvola di neon di Lucio Fontana realizzata per la Triennale di Milano del 1953. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su CaixaForum Barcelona Collegamenti esterni CaixaForum Barcelona, su fundacio.lacaixa.es. URL consultato il 12 ottobre 2010 (archiviato dall'url originale il 17 settembre 2010). Mediateca espai de Media Art, su mediatecaonline.net. URL consultato il 26 agosto 2009 (archiviato dall'url originale il 18 aprile 2013).
CaixaForum w Barcelonie

CaixaForum to centrum kultury prowadzone przez Fundację „la Caixa”. Znajduje się na wzgórzu Montjuïc (Barcelona), w budynku dawnej fabryki Casaramona w stylu secesyjnym, zaprojektowanym przez Josepa Puig i Cadafalch w początkach XX w., a następnie odrestaurowanym na potrzeby swojej nowej funkcji centrum kultury. Linki zewnętrzne Oficjalna strona CaixaForum Barcelona. fundacio.lacaixa.es. [zarchiwizowane z tego adresu (2009-08-29)].
CaixaForum Barcelona

CaixaForum — культурний центр, управління яким здійснюється фондом "la Caixa". Центр розташований на пагорбі Монжуїк. Мета — поширення культури шляхом організації заходів та виставок, які в основному є безкоштовними. CaixaForum розташовано в будівлі колишньої фабрики Casaramon, побудованої у стилі модерн, розробленої Жузеп Пуч-і-Кадафалком — іспанським архітектором і політиком. Вхід до будівлі спроектував японський архітектор Арата Ісодзакі. Посилання Офіційна сторінка CaixaForum Barcelona [Архівовано 29 серпня 2009 у Wayback Machine.] Примітки
Casa Cuyàs (Cardedeu)

La Casa Cuyàs és una obra de Cardedeu (Vallès Oriental) protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció Edifici entre mitgeres de planta rectangular, amb pati posterior, planta baixa, dos pisos i coberta de dos aiguavessos de teula àrab sobre una estructura de fusta. La façana principal té dos eixos de composició vertical. A la planta baixa hi ha una finestra rectangular protegida per una reixa de ferro i, al seu costat, un gran portal d'arc a nivell amb un emmarcament de pedra. Al seu interior se situa la porta d'accés principal, d'arc rebaixat i enretirada respecte del pla de la façana, de manera que queda protegida a l'interior del portal. Als pisos superiors hi ha quatre obertures més, totes elles rectangulars, amb emmarcaments senzills i persianes de llibret de fusta. Les de l'extrem esquerre constitueixen finestres, mentre que les altres dues són obertures balconeres: la del primer pis dona a un balcó individual amb una llosana de pedra i baranes de ferro, mentre que la del nivell superior és un balcó ampitador lleugerament volat. Remata la façana el voladís de la teulada, sostingut per cabirons de fusta. El parament de la façana principal és arrebossat i pintat. A la part posterior hi ha diversos volums complementaris, així com un terrat al segon pis. Història L'edifici segurament es va construir vers l'any 1848. El 1900 va ser reformat per encàrrec d'Enriqueta Cuyàs Galceran. Les obres van incloure la reforma de la planta baixa, l'obertura de dos balcons i un petit aixecament de la coberta. Referències
Casa Josep Tey

La Casa Josep Tey és un habitatge de Cardedeu a la comarca del Vallès Oriental protegida com a Bé Cultural d'Interès Local. Descripció És un edifici entre mitgeres de planta rectangular, planta baixa, dos pisos, coberta de dos aiguavessos de teula àrab i jardí posterior. La façana principal té quatre eixos de composició vertical, tot i que a la planta baixa només hi ha tres obertures. En aquest primer nivell se situa el portal d'accés, d'arc a nivell i amb un emmarcament de pedra; està flanquejat per dues finestres d'arc rebaixat amb emmarcaments senzills i protegides per reixes de ferro forjat. La resta d'obertures dels dos pisos superiors són rectangulars i presenten emmarcaments amb els cantons superiors arrodonits. Al primer pis hi ha dues finestres laterals i, al centre, dues portes balconeres que donen a balcons individuals amb llosanes de pedra i baranes de ferro. El balcó ubicat sobre el portal presenta una inscripció sota la llosana de pedra («1848 AN»). A l'últim nivell, aquesta seqüència d'obertures es repeteix, tot i que els balcons del centre són ampitadors i lleugerament volats. Corona la façana un petit muret que no permet veure la teulada a peu de carrer. Sota aquest element hi ha una cornisa motllurada sostinguda per cartel·les. L'estucat de la façana principal és llis als pisos superiors i amb imitació de carreus buixardats a la planta baixa i als laterals. A la façana posterior hi ha una galeria coberta i tancada per grans finestrals vidriats; a la planta baixa hi ha, a més, un porxo que comunica amb el jardí posterior. El terrat d'aquesta part de l'immoble està coronat amb una balustrada. Pel que fa al jardí posterior, aquest presenta un accés des del Passeig Pau Gesa, amb porta i reixes de ferro forjat i planxes metàl·liques. Referències
L'Hostal de Baix

L'Hostal de Baix és una obra de Brunyola i Sant Martí Sapresa (Selva) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Edifici aïllat de dues plantes i coberta de doble vessant a laterals situada a la vora del nucli de Sant Martí Sapresa. La façana està arrebossada, encara que presenta la pedra vista i la teulada original ha estat realçada al costat dret. Les obertures són majoritàriament d'obra de rajola i rectangulars, encara que n'hi ha algunes d'emmarcades de pedra, encara què a la banda nord hi ha dos grans portals d'arc rebaixat de rajola. Les cobertes són de teula àrab, els ràfecs inexistents i la part realçada del costat dret deixa entreveure l'aparell de maons. Referències
Pou de glaç del Molí de Ribera

El Pou de glaç del Molí de Ribera és una obra de Siurana (Alt Empordà) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Pou que forma part del mas el molí, a prop de l'entrada a Siurana pel carrer de Dalt. És un edifici de planta circular, cobert amb una cúpula semiesfèrica. Interiorment fa uns set metres de diàmetre. Les paret laterals són de pedruscall amb argamassa. Aquesta paret és rematada amb una filada de rajola que forma una mena de cornisa. Exteriorment la cúpula sobresurt ppoc dels murs laterals i està recoberta d'una capa d'arrebossat recent. Quant a les obertures, la porta d'accés és d'època posterior a la construcció, així com la finestra que hi ha a l'esquerra de la porta. L'única finestra original es troba actualment aparedada a causa d'haver-se afegit una construcció més tardana a migdia del pou. Aquesta finestra és d'arc rebaixat. L'interior es va colgar de terra per anivellar-lo amb l'exterior er fer-lo servir com a galliner. La volta de la cúpula és de petits maons massissos molt ben arrenglerats. Referències
Sant Esteve de Castellnou de Montsec

'Sant Esteve de Castellnou de Montsec és l'església parroquial, romànica, del poble de Castellnou de Montsec, del terme municipal de Sant Esteve de la Sarga, al Pallars Jussà. Fou construïda entre al segle xi, però fou posteriorment modificada del tot. Està situada al nivell superior del poble, al costat del castell-palau dels barons de Castellnou de Montsec, però queda fora del recinte del poble clos, ja que aquest queda tancat pel castell-palau. Conserva, de l'edifici medieval, una part del mur de ponent, amb una finestra de doble esqueixada. La resta, que conserva en part la planta original, és d'una nau, possiblement eixamplada i amb l'absis suprimit, a l'edat moderna. Sobre aquesta part occidental hi ha un campanar de planta rectangular, de la mateixa amplada que la nau, que molt possiblement fou obrat en el moment que es va refer tota l'església. Bibliografia Adell i Gisbert, Joan Albert; Cases i Loscos, Maria-Lluïsa. «Sant Esteve de Castellnou de Montsec». A: El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7. Gavín, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9.
Iglesia de San Esteban (Castellnou de Montsec)

San Esteban de Castellnou de Montsec es la iglesia parroquial, románica, del pueblo de Castellnou de Montsec, del término municipal de San Esteban de la Sarga, en el Pallars Jussá, provincia de Lérida. Fue construida entre el siglo XI, pero fue posteriormente modificada del todo. Está situada en el nivel superior del pueblo, junto al castillo-palacio de los barones de Castellnou de Montsec, pero queda fuera del recinto del pueblo cercado, ya que éste queda cerrado por el castillo-palacio. Conserva, del edificio medieval, una parte del muro de poniente, con una ventana de doble derrame. El resto, que conserva es parte de la planta original, consta de una nave, posiblemente ensanchada y con el ábside suprimido, en la Edad Moderna. Sobre esta parte occidental hay un campanario de planta rectangular, de la misma anchura que la nave, que muy posiblemente fue obrado en el momento que se reconstruyó toda la iglesia.​ Bibliografía ADELL I GISBERT, Joan-Albert i CASES I LOSCOS, Maria-Lluïsa. "Sant Esteve de Castellnou de Montsec", a El Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993 (Catalunya romànica, XV). ISBN 84-7739-566-7 (en catalán) GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies; 8). ISBN 84-85180-25-9 (en catalán) Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Esteban. Institut Cartogràfic de Catalunya