NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Miquel de la Guàrdia

Sant Miquel de la Guàrdia és una església del municipi de les Masies de Roda (Osona) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Història Es conserven notícies de l'existència de l'església el 1012, sota tutela del monestir de Sant Pere de Casserres. D'ençà del segle xiv consta com a sufragània de la parròquia de Roda de Ter. L'església fou restaurada al segle xviii, concretament el 1786, com consta als portals de la sagristia i el campanar. El topònim de "GUÀRDIA" sembla derivar del puig de la Guàrdia, situat a prop de l'església, on hi devia haver la Guàrdia o Guardiola, documentada el 936. en depenia la capella de Sant Martí de la Roca o de la Guàrdia, documentada des del 904 i situada a la riba dreta del riu Ter en un sector del terme que pertany a Manlleu. Arquitectura Església orientada a la manera romànica, amb la façana vers ponent. És de planta rectangular, amb una capella annexionada a la part dreta. També hi ha un campanar annexionat de planta quadrada i cobert a quatre aigües i al mur s'obren finestres. A la façana hi ha un òcul i el portal de pedra picada. Les parets són arrebossades i pintades de blanc. Els elements de ressalt són de pedra vista. A la part esquerra de l'església, on hi havia l'antic cementiri, que fou traslladat als anys 60, encara s'hi conserven les tombes dels antics propietaris. El cementiri actual es troba a llevant de l'església. Referències Enllaços externs «Sant Miquel de la Guàrdia». Mapa de patrimoni cultural. Diputació de Barcelona.
Sant Miquel de l'Albiol

Sant Miquel és una església protegida com a bé cultural d'interès local al nucli de l'Albiol (Baix Camp). Es va construir a finals del segle xviii i va ser executada amb una sola nau amb capelles obertes entre els contraforts. Es diu que l'altar major procedia del convent de Sant Francesc de Reus i actualment té una talla de Sant Miquel Arcàngel que podria ser del segle xviii. Església probablement de l'època de l'enderrocament del castell el 1654. Algunes esteles decorades, procedents de l'antic fossar, es troben decorant les tàpies de l'actual cementiri. Edifici d'una nau amb capelles laterals i capçalera plana. L'església és formada per tres trams més el presbiteri. Coberta amb volta de canó amb llunetes i teulada a dues vessants. La torre del campanar està situada als peus, en el costat de l'epístola. Construcció bastida amb paredat i arrebossada. El portal major és una arcada adovellada de mig punt suportada per pilastres amb capitells clàssics. Notes Enllaços externs «Sant Miquel de l'Albiol». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona. Arxivat de l'original el 2014-12-28. [Consulta: 26 abril 2012].
Sant Miquel del Mont

Sant Miquel del Mont és una església del municipi de la Vall de Bianya, a la comarca catalana de la Garrotxa. Al cim de la muntanya homònima, amb una cota de 792,6 metres, s'hi troba l'església romànica de Sant Miquel del Mont i un vèrtex geodèsic (referència 296087001 de l'ICGC). Església És un edifici d'una sola nau rectangular amb absis semicircular mirant a llevant. La coberta és a dues vessants, tret de l'absis que és a una vessant, i feta de teula àrab. L'aparell és de carreus ben escairats. El portal d'entrada compta amb tres arcs de mig punt en gradació, timpà i llinda. Es conserven dos àbacs però no les columnes de les que, suposadament, formaven part. A la part dreta del portal hi ha una finestra d'arc de mig punt i de doble esqueixada. El perímetre exterior del temple és resseguit per un fris que es desenvolupa per la part superior dels murs, sustentats per petites mènsules. Al mur exterior de l'absis es pot veure un sòcol bisellat més ample que la resta de la conca absidal. A la façana de ponent es troba el campanar, d'espadanya i doble obertura. A l'interior una cornisa indica el punt d'arrencada de la volta, que és lleugerament apuntada a la nau central i de mig cercle a l'absis. Als murs i a l'absis existeixen mènsules decorades amb elements ornamentals, malauradament en molt dolentes condicions. A la cornisa hi ha un tipus de decoració figurativa amb la representació d'una figura humana. Aquests relleus presenten una certa similitud amb els relleus de l'interior de l'església de Sant Vicenç al Sallent i amb els capitells de Santa Maria de Porqueres. Sota l'església hi ha vestigis d'una torre de guaita possiblement romana de 5,5 m × 5,5 m de costat i 0,7 m de gruix, amb un recinte exterior de 14,5 m a 17,5 m. La seva alçada devia ser de tres a cinc metres. El mateix nom de Sant Miquel pot indicar que abans hi havia un oratori dedicat al déu Mercuri. L'església fou consagrada l'any 958 pel bisbe de Girona Arnulf. La primitiva edificació fou substituïda per l'actual fàbrica. En data indeterminada va perdre la categoria de parròquia i es convertí en sufragània de Santa Margarida de Bianya. A mitjan segle xvi hi ha una referència documental de l'enderroc del campanar vell. El temple fou restaurat el 1933. Referències
Sant Miquel del Pla

Sant Miquel del Pla és una església del municipi de Tarragona, subseu actual de la Reial Germandat de Jesús Natzarè, protegida com a bé cultural d'interès local. La construcció que actualment es veu correspon al segle xviii (1734) amb un estil barroc classicista, però s'origina en el segle xii. La primera església romànica es conserva parcialment com a resta arqueològica i la primera referència documental a l'existència de la mateixa data del 1154: és esmentada a la Butlla d'Anastasi IV del 21 de març amb la denominació Ecclesiam Sancti Michelis. El 1214 torna a aparèixer el nom en un plet de l'arquebisbe de Tarragona, Ramon de Rocabertí amb la ciutat. Descripció Es tracta d'una petita església amb una nau principal i dues laterals, una cada costat de la principal. Els contraforts, visibles des de l'exterior, aguanten els murs de la nau principal que sobresurten per sobre de les laterals. La coberta és a dues aigües. Els altars són sumptuosament decorats per les diverses confraries que s'hi instal·laren. Història Al lloc de l'actual temple, fou aixecada, els primers temps del cristianisme, una esglesiola ja anomenada Sant Miquel del Pla. La construcció data dels temps de sant Oleguer i una butlla d'Anastasi IV i una altra de Celestí III en fan menció. Se sap que va pertànyer al gremi dels Teixidors i que el 22 de juny de 1631, quan els Teixidors ja no podien fer front al manteniment, la Congregació de Preveres s'ha carregat de l'administració. Els preveres van emprendre una modernització total de l'edifici. En van canviar considerablement la fesomia i l'orientació i en van triplicar la superfície. Es documenta l'existència de nous altars el 1689, el 1720 amenaça runa i coneixem el nom del director de les obres de 1735: Josep Abat. El 1766 es fan obres al campanar i el 1809 l'edifici serveix com a magatzem, el temple va ser profanat el 1816. L'any 1989 es feu una intervenció arqueològica que permet localitzar l'absis romànic i paviment, així com restes reaprofitades d'època tardoromana. Les façanes es van restaurar el 2008. Referències
Sant Miquel del Pla de Manlleu

La capella de Sant Miquel del Pla de Manlleu és un monument protegit com a bé cultural d'interès local del municipi d'Aiguamúrcia (Alt Camp). Descripció De l'antiga capella de Sant Miquel només es conserven l'absis i els murs. Per les restes que es conserven es pot veure la seva planta rectangular dividida transversalment en dos cossos per un arc apuntat de 19 dovelles de pedra. La porta d'accés, de mig punt, es troba a la façana, tot i que originàriament s'obria en un mur lateral. De la volta de canó, esfondrada en gran part, se'n conserva l'encaix amb l'absis de planta semicircular, que manté la seva teulada primitiva. L'obra és de pedra. Història L'església apareix documentada en el testament d'Elisenda de Fonollar l'any 1247 i en altres documents del 1308. L'any 1591 tenia un benefici de 20 lliures anuals que rebia don Tomàs Rourich i ja es trobava sota l'advocació de Sant Miquel Arcàngel. La capella va ser abandonada el 1931. Referències «Pat.mapa: arquitectura». Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 16 abril 2012].
Sant Narcís de Taialà

Sant Narcís de Taialà és una església del poble de Taialà, actualment dins del municipi de Sant Gregori (Gironès). És una església de planta rectangular amb absis exterior poligonal. Les parets portants són de maçoneria, arrebossada a les façanes i amb els carreus de les cantonades, els que emmarquen la porta d'entrada i algunes obertures a la vista. La coberta és de teula àrab a dues vessants. Adossat a un lateral de la façana principal hi ha el campanar de planta quadrada. L'interior es desenvolupa en una nau, absis i capelletes laterals. Referències
Sant Nicolau de la Riba

Sant Nicolau de la Riba és una església parroquial de la vila de la Riba (l'Alt Camp), protegida com a bé cultural d'interès local. La parròquia té com a sufragànies les de Sant Salvador de Picamoixons i Sant Simó de Fontscaldes, dos nuclis del municipi de Valls. Està adscrita a l'arxiprestat de l'Alt Camp de l'arquebisbat de Tarragona. Arquitectura L'església consta de tres naus. Els suports són pilars i pilastres, i els arcs són de mig punt amb cúpula sobre petxina, que es manifesta exteriorment en forma de cimbori vuitavat amb obertures ovals. Té base quadrada i tres cossos vuitavats. La façana és senzilla. De baix a dalt, centrades, presenta la porta d'accés rectangular, una fornícula i una obertura circular. Les obertures són de teula i el material és la pedra. La façana mostra una decoració esgrafiada. El campanar neoclàssic aixecat des del 1722, consta d'un primer cos de forma gairabé quadrada, el segon és octagonal amb motllures al seu inici, a sota dels finestrals i al seu damunt. Està capçat per una cornisa motllurada, un terrat amb balustrada i uns petits pinacles sobre els pilars dels angles; al seu damunt hi ha una torrella quadrada de caires aixamfranats amb pilars i pinacles als caires i obertures en arc de mig punt, una a cada costat. Història Les informacions sobre la data de construcció de l'església de Sant Nicolau no són coincidents, tot i situar-la dintre del segle xviii. Mentre que la Gran Geografia Comarcal de Catalunya afirma que fou construïda l'any 1764 i que el campanar s'acabà el 1792, la fitxa del Col·legi d'Arquitectes de Catalunya de Tarragona dona com a data d'edificació el 1716, i el 1760 com a any de finalització del campanar. Referències Enllaços externs Mapa de recursos culturals, Diputació de Tarragona.
Sant Nicolau de Puig Castellar

L'ermita de Sant Nicolau de Puig Castellar, popularment coneguda senzillament com a Sant Nicolau, és una capella del terme municipal de l'Ametlla del Vallès, a la comarca del Vallès Oriental. Es troba a dalt d'un turó proper a l'Ametlla, uns 700 metres al nord, amb el campanar de l'església parroquial en primer pla. Datada l'any 1106, figura com a Sant Nicolau de Puig Castellar. A la segona acta de consagració de l'església parroquial de Sant Genís, l'any 1123, ja hi surt esmentada com a subjecta a la parròquia. Al llarg dels temps va ser reformada i engrandida, ja que en la façana del cantó de tramuntana hi ha encara restes d'una petita barbacana o ràfec que demostra la poca alçada dels seus primers temps. L'actual capella, construïda sobre l'edifici romànic, no permet destriar les parts primitives perquè l'aparell queda ocult per l'arrebossat. És d'una sola nau de planta rectangular, amb unes mesures aproximades de 12 metres per 6. Al mur de ponent, disposa d'un campanar d'espadanya amb un arc de mig punt i de la porta d'accés de llinda plana, on es marca que va reformar-se l'any 1699. També té un ull de bou que es troba a l'alçada del cor. Al mur de migdia hi ha una porta d'estil romànic, es desconeix si és l'original. La darrera restauració data del 1998. Antigament disposava d'un administrador, nomenat exclusivament per a distribuir les donacions que s'hi feien i mantenir el temple i el camí en bones condicions. A l'exterior, una creu de fusta sobre un munt de pedra commemora el record de la Santa Missió celebrada a l'Ametlla l'any 1913. En l'actualitat els actes que s'hi celebren són la processó del Divendres Sant, un aplec en una data propera a l'Exaltació de la Santa Creu (14 de setembre) i la festivitat del sant, el 6 de desembre. Els goigs propis de l'ermita preguen al sant la protecció davant les tempestes: "A l'Ametlla us venerem / tots els d'aquesta Parròquia, / feu que la pedra no hi toqui / ni siam ferits del llamp; / el favor que demanem / lograrem si ens ajudau". Referències Bibliografia Anglada i Bayés, Manuel; Ortega i Ruiz, Carme; Terrades i Santacreu, Maria Encarna. «Sant Nicolau». A: El Vallès Occidental. El Vallès Oriental. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1991 (Catalunya romànica, XVIII). ISBN 84-7739-271-4. Gavín, Josep Maria. Vallès Oriental. Barcelona: Arxiu Gavín i Editorial Pòrtic, 1990 (Inventari d'esglésies, 23). ISBN 84-7306-410-0. Enllaços externs «Sant Nicolau». Institut Cartogràfic de Caralunya.
Sant Pau de Riu-sec

Sant Pau de Riu-sec és una església romànica al municipi de Sabadell (Vallès Occidental) protegida com a bé cultural d'interès local. Arquitectura Església d'una sola nau, rectangular, amb volta apuntada, de llum menor a la nau i semicircular a l'absis, i feta de canyís. L'absis està reforçat per fora amb bandes de pedra. A la façana hi ha una finestra geminada de capitell trapezoidal, les altres finestres són d'arc de mig punt. El campanar està acabat amb una punta piramidal i té a les seves parets unes escissions de tipus llombard. Està coronat per quatre finestres que mostren una tipologia pròxima a l'arc de ferradura mossàrab. A l'interior no hi ha restes especialment notables. Història "Rivo Sico" (Riu-sec) era una quadra situada, segons alguns documents medievals, entre Castro Octavio (població romana que fou el nucli original de Sant Cugat del Vallès) i Rahona, actual Sabadell. L'any 955 apareix en una escriptura el nom de Riu-sec. El febrer de l'any 1054 tingué lloc la consagració de l'església per mà dels bisbes Guifred de Narbona i Guislabert I de Barcelona. Malgrat la manca de documents, presumiblement fou una possessió de l'orde del Temple adscrita a la Comanda de Palau Solità que en ser suprimit aquest orde passà al de l'Hospital de Sant Joan. Està molt documentada com a possessió hospitalera fins a la desamortització del segle xix. El 1868 passà a la jurisdicció de la Puríssima i el 1874 a la de Sant Fèlix. L'antiga talla gòtica de la Mare de Déu de Riusec es conserva a l'Església de la Puríssima. Referències Bibliografia Fuguet i Sans, Joan «Sant Pau de Riu-Sec, priorat hospitaler i possible establiment templer. Noves aportacions al coneixement de la seva història». Arraona: revista d'Història [Sabadell], núm. 27, 4ª època, 2003, p. 256-265. Fuguet Sans, Joan. Templers i hospitalers, IV. Guia de la Catalunya Vella, el Penedès, els Comtats del Rosselló i Mallorca. Barcelona: Rafael Dalmau Ed., 2005, p. 117-119.. ISBN 84-232-0686-6. Enllaços externs Sant Pau de Riu-sec Arxivat 2015-09-24 a Wayback Machine., fitxa del catàleg de l'Ajuntament. El carrer de Riu-sec en el nomenclàtor de Sabadell El passeig de Sant Pau de Riu-sec en el nomenclàtor de Sabadell Projecte d'investigació de Sant Pau de Riu-sec Arxivat 2016-03-03 a Wayback Machine., Arrago sl
Sant Pau de la Figuera

Sant Pau de la Figuera és una ermita del municipi de la Figuera (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Edifici situat sobre un espigó calcari a 613 metres d'altitud i proper al poble. És la planta dibuixa una "L" invertida, la part allargada correspon a l'ermita pròpiament dita, els murs de la qual són reforçats amb contraforts. La coberta és a dos vessants, de teula i a la façana interior hi ha restes d'un campanar d'espadanya. La branca curta correspon a l'ermitori, prolongat per davant per una mena d'atri, a l'interior del qual s'obren la porta i una finestra. L'interior és enguixat, amb una fornícula a la paret dreta. La volta, de mig punt aplanada, és decorada amb quarterons i arrenca d'un fris continu. Hi ha la imatge de la Mare de Déu de la Mola i la de Sant Pau. Història Hom no ha pogut trobar dades referents a la creació de l'ermita, però sembla que caldria situar-la cap al segle xvi com a mínim. Fou segurament el segle xviii que fou reformada, inclosa la decoració i arranjament interior. Hi havia un altar senzill de fusta, cremat el 1936 durant la guerra civil espanyola. A l'ermita s'hi veneren les imatges de la Mare de Déu de la Mola i de Sant Pau. Hom hi fa romiatge el 15 de gener, el 15 de maig i el segon diumenge d'agost. Durant la Guerra Civil, fou instal·lat el lloc de Comandament de les forces republicanes durant la batalla de l'Ebre atesa la bona visibilitat que l'indret ofereix. Referències Enllaços externs «Ermita de Sant Pau i la Mare de Déu de la Mola». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Pere Màrtir (Solsona)

Sant Pere Màrtir és una ermita situada al parc de la Mare de la Font, al costat de la carretera C-26 i sobre la confluència de la rasa de Masnou amb el barranc de Pallarès. Forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic Català de la ciutat de Solsona (Solsonès). Descripció Petita capella, d'estil neoclàssic rural, orientada nord-sud. Planta rectangular i teulada a dos vessants. És d'una sola nau i sense absis. Porta rectangular, amb llinda de pedra, a la cara est. L'interior és arrebossat. Construcció: parament de carreus irregulars. Notícies històriques L'ermita de Sant Pere Màrtir, dona nom a una de les quatre partides del vinyet, zona immediata a Solsona, anomenada així per haver estat destinada al conreu de la vinya fins a finals del segle passat. Referències
Sant Pere Màrtir de la Masia de Beneta

Sant Pere Màrtir de la Masia Beneta és una església dins de l'antic terme de la Pobleta de Bellveí, al terme municipal de la Torre de Cabdella a la comarca del Pallars Jussà, inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. És a prop de la Masia de Beneta, al sud del terme, gairebé al límit amb Senterada, a la confluència del barranc de Sant Genís en el Flamisell. Descripció És una església amb absis a llevant i porta amb arc de mig punt a ponent. És en estat ruïnós, completament esfondrada. L'absis tenia fornícules i obertures tapiades. S'observen els forats de les bastides per a la construcció i reformes posteriors. Història El castro de Belvidin (Bellveí) figura amb altres castells del Pallars en una donació del comte del Pallars Arnau Mir als comtes de Barcelona, vers 1057. L'advocació de sant Pere és de les més antigues a la comarca. Referències Bibliografia Castilló, Arcadi; Lloret, T. «La Torre de Cabdella. La Pobleta de Bellveí». A: El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0. Gavín, Josep Maria. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981. ISBN 84-85180-25-9. . Enllaços externs «Masia Beneta». Vissir3. Institut Cartogràfic de Catalunya. [Consulta: 18 novembre 2024].-
Sant Pere d'Alcanó

Sant Pere d'Alcanó és una església parroquial del municipi d'Alcanó (Segrià) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Aquesta església segueix les característiques de les esglésies del segle XVIII; hi té baixos relleus a les petxines de la cúpula i als arcs laterals de la nau central, amb motius florals, geomètrics i figures de Papes i àngels. El portal d'entrada és prou original, amb dues columnes sobre basament i capitells que sostenen un entaulament motllurat i retranquejat. A més a més, es pot veure una columna al bell mig de l'entaulament on es recolza una representació escultòrica del Sant Jordi i el drac, entre volutes i sota un guardapols. A sobre d'aquest conjunt decoratiu s'obre una finestra rectangular. L'església té tres naus, les laterals més baixes i estretes, amb la part corresponent al creuer ben diferenciada. La volta és d'obra, amb arc i contraforts a l'exterior, i l'absis és de planta octogonal. Actualment s'ha tret el guix a la zona baixa de les parets, restant la pedra vista. Al seu costat dret s'alça una torre campanar de secció octogonal, amb obertures d'arc de mig punt per les campanes, i es presenta coronada per una balustrada de pedra. La façana principal apareix rematada per una motllura i tres pinacles rectangulars. Referències
Sant Pere d'Abrera

Sant Pere d'Abrera és una església romànica dins del municipi d'Abrera (Baix Llobregat) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Església d'una nau coberta amb volta de canó amb un absis trilobulat amb finestres de doble esqueixada com a únics focus d'il·luminació del recinte. Exteriorment l'absis central està decorat amb arquets cecs i bandes llombardes i les teules són de pissarra. A la zona del creuer, cobert amb volta d'aresta, s'aixeca una torre campanar de tres pisos, el primer amb una finestra de mig punt per costat i els altres dos finestres geminades. El parament del mur està fet a base de pedres irregulars sense treballar disposades en filades. La porta d'entrada està en un dels laterals; es tracta d'una arc de mig punt amb una sanefa de dents de serra a les arquivoltes i petites columnes adossades, una a cada banda. Els capitells tenen escultura rudimentària. Història La parròquia de Sant Pere d'Abrera, dins del terme del castell de Voltrera, és esmentada el 1100, quan Guillem Ramon, senyor de la baronia de Castellbell, llegà cinc mancusos per a la seva dedicació. L'església fou restaurada entre els anys 1956 i 1959 per la Diputació de Barcelona. En aquesta restauració es va afegir el tercer pis del campanar. Referències Bibliografia Pagès i Paretas, Montserrat. «La parròquia de Sant Pere d'Abrera». A: Art romànic i feudalisme al Baix Llobregat. Publicacions de l'abadia de Montserrat, 1992, p. 172-183. ISBN 84-7826-300-4.
Kostel svatého Petra (Abrera)

Kostel svatého Petra je románská stavba v obci Abrera (Baix Llobregat). Je španělskou kulturní památkou. Popis Jednolodní kostel má valenou klenbu a apsidu s dvojitými štěrbinovými okny. Apsida je zdobena slepými oblouky a lizénami a dlažba je vyrobena z břidlice. V transeptu, pokrytém křížovou klenbou, stojí třípatrová zvonice, první patro s půlkruhovým oknem a druh a třetí s dvojitými okny. Vstup je na jedné boční straně; portál je půlkruhový se sloupy s hlavicemi. Farní kostel Sant Pere d'Abrera je zmiňován poprvé v roce 1100. Byl zrestaurován v letech 1956 až 1959 a zároveň bylo přidáno třetí patro věže. Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Sant Pere d'Abrera na katalánské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Kostel svatého Petra na Wikimedia Commons