NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sant Martí de Guixers

Sant Martí de Guixers, coneguda també com les Volianes o l'església de la Trinitat per celebrar-s'hi un aplec en aquesta festivitat, és una ermita romànica situada al poble de Guixers, a la Vall de Lord (comarca del Solsonès). És un monument protegit i inventariat dins el Patrimoni Arquitectònic Català S'hi accedeix des de la carretera LV-4241-a (de Berga a Sant Llorenç). Al km 25,9 (42° 07′ 41″ N, 1° 38′ 39″ E) es troba el trencall, ben senyalitzat, que hi mena. Descripció Exterior Església d'una sola nau, capçada a llevant per un absis quadrat a l'interior i trapezoïdal a l'interior. La nau és trapezoïdal a l'exterior i rectangular a l'interior amb un arc preabsidal que no surt del sòl. Tant aquest arc com la nau són apuntats. La coberta exterior és a doble vessant i de teula àrab. Damunt del frontis, orientat a ponent, és coronat per un campanar d'espadanya amb dues llargues finestres cobertes amb un arc de mig punt. L'arc del costat de migjorn té campana i l'altre és buit. Rep la llum de llevant per la finestra de l'absis, de doble esqueixada i coberta amb un arc de mig punt adovellat. N'hi ha una altra de molt semblant al mur de migjorn i altre més al mur de la sagristia, d'època posterior. El mur nord és amagat a l'exterior per una capella de l'any 1663 dedicada a Sant Miquel, la sagristia (d'arc de mig punt i similar en la forma i posició a la de l'església de Sant Julià de Ceuró) i una escala que permet l'accés al campanar i que és similar a les de les esglésies de Sant Julià de Canalda i de Sant Martí de la Corriu. La porta, un arc de mig punt adovellat, és a migjorn. La porta està ornamentada amb uns ferros que segueixen models utilitzats als segles xii i xiii. Hi ha una cinta ampla i llisa que als seus extrems es bifurca en dues que s'afuen i es cargolen vers els costats oposats. També hi ha una cinta ampla guarnida amb uns solcs incisos, la qual dona peu a pensar en quatre cintes juxtaposades; igual que l'anterior, aquesta faixa es disposa horitzontalment i es bifurca als extrems, on s'afuen i cargolen vers extrems oposats. Combinades amb aquestes faixes hi ha unes petites cintes amb un sol extrem acabat en rínxol; aquestes ocupen l'espai que hi ha entre les cintes grans, de manera molt irregular i desordenada. Tota la façana meridional està closa per un mur de pedra que delimita un espai de forma pentagonal que constitueix el cementiri. Aquest no té nínxols. Interior A l'interior hi ha una volta apuntada amb un arc pre-absidal. L'absis presenta al cantó de l'evangeli, i 1 metre al cantó de l'epístola, una cornisa de pedres trapezoïdals amb bisell. Una pedra angular del cantó de migjorn de l'absis, d'uns 137 centímetres de llarg i 18 centímetres d'alt, presenta uns buidats de 13 centímetres, semblants a quatre nínxols. El parament és a base de carreus de pedra tosca ben tallats i afilerats. Bibliografia VIDAL SANVICENS, Mateo; LÓPEZ i VILASECA, Montserrat. El romànic del Solsonès, 1979. ISBN 84 300 1596 5. Bach, Antoni. Masies del Solsonès. Consell Comarcal del Solsonès, abril 1995. D.L.: L-418/95. Web de l'ajuntament de Guixers Arxivat 2010-01-02 a Wayback Machine. Referències
Iglesia de San Martín (Guixers)

La iglesia de San Martín de Guixers o de la Trinidad o de San Martín de Velianes es un edificio religioso de la población de Guixers de la comarca catalana del Solsonés en la provincia de Lérida. Es una iglesia románica incluida en el Inventario del Patrimonio Arquitectónico de Cataluña y protegida como Bien Cultural de Interés Local.​ Descripción La edificación consta de una sola nave, rematada a levante por un ábside cuadrado en el exterior y trapezoidal en el interior. La nave en el interior tiene un arco preabsidal que no arranca del suelo, tanto este arco como la techumbre de la nave son apuntados. La cubierta exterior es a doble vertiente y de teja árabe. Encima del frontis, orientado a poniente, es coronado por un campanario de espadaña con dos largas ventanas cubiertas con un arco de medio punto. El arco del lado de mediodía tiene campana y el otro está vacío. El muro norte está escondido a la vista, en el exterior, por una capilla del año 1663 dedicada a San Miguel, la sacristía de arco de medio punto, similar en la forma y posición a la del Iglesia de San Julián de Ceuró, tiene una escalera que permite el acceso al campanario y que es similar a las de las iglesias de San Julián de Canalda y San Martín de la Corriu. La puerta de acceso, de madera con forja y de doble hoja, se abre en el muro sur. Es de arco de medio punto adintelado, su decoración sigue modelos utilizados en los siglos XII y XIII. Hay una cinta ancha y lisa que en sus extremos que se bifurca en dos que juntan y se remolinan hacia los lados opuestos. También hay una cinta ancha adornada con unos surcos incisos, lo que da pie a pensar en cuatro cintas yuxtapuestas; igual que la anterior, esta faja se dispone horizontalmente y se bifurca en los extremos, donde se retuercen hacia los extremos opuestos. Combinadas con estas cintas hay otras de menor tamaño con un solo extremo en rizo; estas ocupan el espacio que hay entre las cintas grandes, de manera muy irregular y desordenada. Tiene una ventana en medio del ábside de doble derrame y arco de medio punto adintelado con el antepecho y la parte baja de los montantes hechos de una sola pieza. Una segunda ventana se abre al lado sur del ábside. Es muy similar a la anterior si bien el derrame interior es muy inclinado hacia el lado del oeste. Una tercera ventana, también de arco de medio punto pero hecha de una sola pieza se encuentra sobre el muro este de la sacristía. Toda la fachada meridional está cerrada por un muro de piedra que delimita un espacio de forma pentagonal que constituye el cementerio.​ Galería fotográfica Véase también Anexo:Bienes de interés cultural de la provincia de Lérida Referencias Bibliografía Vidal Sanvicens, Mateo; López i Vilaseca, Montserrat (1979). El romànic del Solsonès (en catalán). ISBN 84 300 1596 5. Web del ayuntamiento de Guixers Archivado el 27 de agosto de 2014 en Wayback Machine. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Martín.
Sant Martí de Gurp

Sant Martí de Gurp és una capella romànica del poble de Gurp, al municipi de Tremp. Està situada uns 200 metres al nord-est del poble, en un lloc de fàcil accés, ja que és el camí de Gurp a Sapeira, a prop de l'antic molí, al Forat del Toscar, i molt a prop del camí de Gurp a Santa Engràcia. És al lloc més elevat d'una roca inclinada de nord-est a sud-oest, damunt del barranc dels Lleons, que passa engorjat uns vint metres per sota de la roca on és l'església. És una construcció romànica, actualment sense la coberta exterior. D'una sola nau, és coberta amb volta de canó apuntada. A llevant té l'absis semicircular, comunicat amb la nau per un arc triomfal molt curt. El perímetre de l'església està recorregut per una imposta bisellada de la qual arrenca la coberta. La porta, adovellada, és al sud, prop de l'angle oest. Les dovelles també hi arrenquen d'una imposta bisellada. Completen la decoració mural dues finestres d'una sola esqueixada, una a l'absis i l'altra a la façana sud. L'església ha perdut del tot les cobertes exteriors. Els carreus de tot el temple són irregulars, encara que disposats de forma molt regular. L'aparell, en general, és bastant rústec, però les voltes i els arcs són fets amb molta cura i amb carreus molt més ben treballats. Bibliografia ADELL I GISBERT, Joan-Albert i RAMOS I MARTÍNEZ, Maria-Lluïsa. "Sant Martí de Gurp". Dins Catalunya romànica, XV, el Pallars. Barcelona: Enciclopèdia Catalana, 1993. ISBN 84-85194-56-X BURON, Vicenç. Esglésies i castells romànics del Pirineu català i Andorra: Guia. Tremp: Garsineu Edicions, 1994 (Biblioteca pirinenca; 10). ISBN 84-88294-28-X GAVÍN, Josep M. Pallars Jussà. Barcelona: Arxiu Gavín, 1981 (Inventari d'esglésies, 8). ISBN 84-85180-25-9 PAGÈS, M. "Tremp. Gurp de la Conca", a El Pallars, la Ribagorça i la Llitera. Barcelona: Fundació Enciclopèdia Catalana, 1984 (Gran geografia comarcal de Catalunya, 12). ISBN 84-85194-47-0.
Sant Martí de la Clua

Sant Martí de la Clua és una església del municipi de Bassella (Alt Urgell) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció Església d'una nau i absis rodó. Volta de canó cintrada, en part, amb canyes. Arc triomfal i arc toral amb imposta. Absis amb finestra d'una esqueixada. Porta al mur S. finestra cruciforme. Construcció de carreus en filades. Referències «Sant Martí de la Clua». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 4 maig 2012].
Sant Martí de la Figuera

Sant Martí de la Figuera és l'església parroquial del municipi de la Figuera (Priorat) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'edifici és de tres naus i creuer amb cimbori, de planta rectangular amb campanar als peus, de secció quadrada de dos pisos i amb obertura a cada cara. La nau central té tres trams, el primer dels quals és ocupat pel cor, sostingut per una volta de creueria. El temple és cobert per una volta de mig punt amb llunetes que arrenca d'un fris continu. Les naus laterals contenen les capelles, en nombre de dos per costat. La base del cimbori té a cada angle baixos relleus en guix amb les imatges dels quatre evangelistes. L'interior del temple és enguixat i pintat. La façana té un ull de bou i la portalada, en arc de mig punt, és sòbriament decorada, amb una fornícula buida. Història Va ser construït a les darreries del segle xviii. El temple és dels últims a ésser bastit a la comarca dins de l'estil tradicional. Fou renovat a principis del segle XX i durant la Guerra Civil fou desposseït dels seus altars i de la imatge de sant Martí bisbe que hi havia a la fornícula de la façana. Recentment s'han fet obres per aixecar uns arcs votants entre els pilars i els murs, evitant l'esfondrament de la volta central, que amenaçava caure. Referències Enllaços externs «Església de Sant Martí». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Martí de Pertegàs

Sant Martí de Pertegàs és una església de Sant Celoni (Vallès Oriental) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció És un edifici religiós. Té una sola nau. Abans però sembla pels arcs tapiats que tenia naus laterals. Ara no té absis, però per les restes que queden a la part exterior es pot veure que hi havia almenys una sagristia. La façana té una porta amb arc de mig punt i a sobre una finestra d'arc de mig punt amb vidres. No està arrebossada ni pintada. L'interior és molt senzill i aquí sí que es veu els arcs que donaven accés a les naus laterals ara tapiades. La coberta és a dues vessants. Història Aquesta parròquia de Sant Martí de Pertegàs s'ha volgut identificar amb l'esmentada en un privilegi de Lluís el Tartamut del 878 al bisbe Frodoí. La parròquia resultà aviat insuficient i fou refeta i ampliada el 1106, any de la seva consagració pel bisbe Berenguer. Fou de nou ampliada i reformada al segle xiv. Es trobava molt destruïda a mitjan segle xix i fou bastida després, aprofitant-ne algunes parets. És la primera parròquia erigida al terme de Sant Celoni (Vallès Oriental), que ja es troba documentada al segle xi. Situada a tocar de la riera de Pertegàs, permetia atendre les necessitats del culte a les masies disperses que configuraven l'indret, abans que es formés el nucli actual de la vila. L'església, d'origen romànic, es va ampliar considerablement en el segle xiv, i a principis del xv s'hi va afegir la Rectoria, l'habitatge del rector de l'església, que dona nom al parc que està situat. D'aquesta època (1470) data la instal·lació del conegut com Retaule de Pertegàs, dedicat a santa Anna, sant Bartomeu apòstol i de santa Maria Magdalena, una obra d'estil gòtic de Jaume Huguet del que es conserven les taules cimeres al Museu Nacional d'Art de Catalunya, sota el nom de Martiri de sant Bartomeu, Calvari, mort de santa Maria Magdalena. Posteriorment (1634), el creixement de la vila en el nucli actual de Sant Celoni van fer que es decidís construir una nova parròquia, més cèntrica, també consagrada a Sant Martí. Referències
Sant Martí de Puigcercós (nova)

Sant Martí de Puigcercós és l'església parroquial del poble de Puigcercós. Fou consagrada el 1891, per tal de substituir l'església romànica de Sant Martí de Puigcercós existent en el poble vell, que patí les conseqüències de l'esllavissada que posà fi al vell poble de dalt del turó. Està situada al bell mig del poble actual de Puigcercós, en el costat sud-oest de la placeta que forma en el seu centre. És una església petita, d'una sola nau, de doble alçada. Està reforçada per contraforts laterals, amb annexos laterals on es troba el campanar de cadireta, formant part de la façana principal. Aquesta té la porta dovellada, de mig punt, amb portes de ferro, i òcul per a il·luminar el cor. A la llinda de la porta figura la data 1894. Els murs són de carreus de pedra reblats i la coberta a dos vessants de teula àrab. Referències
Sant Martí de Vallmala

Sant Martí de Vallmala o de Fontanet era una antiga església parroquial situada als contraforts del Puig d'Esquers, al termet de la Valleta, municipi de Llançà. El primer esment del temple és en un diploma de Lluís el Balb de 877 que confirma el temple com una possessió del monestir de Sant Esteve de Banyoles. El 1019 fou consagrada pel bisbe d'Elna, Berenguer. El segle xiv apareix encara com a parròquia, però en algun moment va deixar de ser-ho i segurament també va provocar que perdés el culte i s'ensorrés, cosa que la va fer passar desaparcebuda fins al 1975 que es va localitzar i publicar, així com s'hi van fer uns primers treballs de desenrunament i neteja. L'església compta amb una planta rectangular amb absis també rectangular, però en aquest cas és irregular. Està orientada est-oest i només conserva la volta, ultrapassada, a l'absis, que sembla més antic que la resta de la construcció. També es conserva el mur nord i oest, mentre que el sud va quedar pràcticament ensorrat. Amb les restes d'aquest mur es va poder veure on estava situada la porta i amb materials trobats en el mateix lloc es va reconstruir. Les dovelles de la porta mostren que aquesta és posterior a la resta del temple. El 1987, en el transcurs d'unes obres de consolidació i restauració, es va trobar una làmpada de forja d'estil romànic, de gran valor, que es conserva al Museu d'Art de Girona. Aquest fet sembla demostrar que el temple es va ensorrar i a partir d'aquell moment fou abandonat. El 1986 s'hi van dur a terme treballs de consolidació i es va netejar el corriol que puja des de la riera de Valleta, i es va obrir una pista. Entre 2018 i 2020 es van fer més treballs a l'absis i a la nau. Referències
Sant Martí de Vilarig

Sant Martí de Vilarig és una església del municipi de Cistella (Alt Empordà) inclosa en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció Situada al costat nord del castell de Vilarig. Edifici de dimensions reduïdes, d'una sola nau amb dues capelles laterals i capçalera carrada. La façana d'accés, situada a ponent, té integrada la portalada corresponent al primer temple d'època romànica. La porta és de tres arcs de mig punt en gradació decreixent i té llinda i timpà llisos; pel que fa a les dovelles, els muntants i la llinda d'aquesta porta són de pedra molt ben tallada a diferència del parament de la resta de l'edifici que és de paredat. El campanar, situat a l'angle nord, és de base quadrada i cos vuitavat, amb arcs de mig punt. La nau té al costat nord una petita capella annexa que dona a l'espai del cementiri. Història La parròquia de Sant Martí de Vilarig és documentada des del segle xii. Probablement a l'església bastida en aquell període correspon la portada del temple actual, que hi devia quedar integrada en el moment de la nova construcció durant els segles XVIII-XIX. La capella que comunica amb el cementiri és del segle xviii i el campanar data del 1805, segons consta a la inscripció que hi ha en un carreu. Referències
Sant Martí de Vilaverd

Sant Martí de Vilaverd és l'església parroquial de Vilaverd (Conca de Barberà) protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És de planta de creu llatina. Mesura 25 m de llargada, 5 m d'amplada i 13 m de creuer. La porta de la façana és de mig punt i les dovelles estan emmarcades en una pestanya. Al damunt seu s'obre un ull de bou. A la part dreta s'alça l'espadanya amb dos finestrons per a les campanes, la qual és de grans proporcions. Té una sola nau amb capelles laterals, la capçalera és plana i creuer. Junt a la capçalera hi ha dues habitacions. El cor s'aixeca als peus, sota una arcada. La nau es divideix amb quatre trams, separats per arcs apuntats. Història El conjunt és obra del segle xii, la qual cosa és esmentada a la butlla del papa Celestí III i els afegits seran fets al segle xiv, a partir de l'any 1619. Referències Enllaços externs «Església parroquial de Sant Martí de Vilaverd». Mapa de recursos culturals. Diputació de Tarragona.
Sant Martí d'Arenys

Sant Martí d'Arenys és una església d'Arenys de Munt protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció És una església d'una nau, amb la façana austera, flanquejada per una torre campanar de base quadrada, dins l'estil gòtic tardà. A l'interior hi ha un retaule fet per Pere Serafí i dues talles de Joan de Tours. A la façana principal hi ha la porta d'entrada en arc de mig punt, amb uns relleus al timpà que representen Sant Martí. És una porta arquitravada. Els originals (fets per l'imatger Joan de Tours) foren malmesos durant la guerra: els actuals en són una reproducció. A la part superior hi ha una creu esculpida pel picapedrer Jaume Safont, el mateix que va fer la porta i una imatge de Sant Miquel Arcàngel que està situada sobre la creu (feta l'any 1541). L'acabament de la porta és rematat per unes motllures amb unes petites decoracions vegetals i cares a les impostes. La porta és original del segle xvi i presenta incrustacions de ferradures antigues, algunes anteriors, procedents de l'església romànica. Als anys 80 del segle XX es va tirar a terra una part de paret que comunicava amb la rectoria, i va aparèixer una porta lateral amb motllures. Història L'església de Sant Martí d'Arenys de Munt fou bastida al segle xvi sobre una d'anterior, probablement romànica. El mestre d'obres fou Pau Mateu, amb la col·laboració del seu germà Antoni. El campanar fou construït abans que l'església actual. Aquest fou encarregat el 8 de maig de 1514 a Pere d'Alquier, constructor francès. La construcció fou acabada l'any 1518. El campanar estava format per una base quadrada i tres pisos d'alçada, rematat per un terrat amb merlets de tres esgraons. Es va coronar el terradet amb un pinacle en forma de piràmide. L'església es troba documentada per primera vegada en el Precepte de Lluís II a favor de la Seu de Barcelona, datat el 9 de setembre del 878. També en un document datat al 998 sobre una donació de Ramon i Ermessenda a favor d'Ennego; i en un altre datat el 1119 sobre una confirmació de límits. De l'any 1539 hi ha documentada la venda de l'antic portal, i durant el 1540 l'enderroc de l'edifici romànic. Referències
Sant Martí d'Ars

Sant Martí d'Ars és un monument del municipi de les Valls de Valira inclòs en l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Descripció L'església parroquial de Sant Martí d'Ars és un edifici romànic d'una nau, de planta lleugerament irregular, esbiaixada a la banda de l'evangeli, i d'aparell irregular. L'absis, separat de la nau per un arc triomfal, és quadrat i cobert per una volta de canó. la nau, coberta amb encavallades de fusta, té l'accés lateral al costat de l'epístola Adossat a la part esbiaixada del mur de l'evangeli s'alça un campanar de planta circular, amb finestres geminades i arcuacions a la part superior. Sobresurt tres pisos per damunt de la teulada de l'església i de les construccions veïnes. Construït amb aparell irregular disposat en filades, els dos pisos superiors compten amb els capitells llisos. És coronat per una teulada cònica de pissarra, sota el ràfec de la qual corre una filera d'arcuacions cegues de tipus llombard i petites espitlleres. El campanar, al qual les espitlleres superiors i del primer pis confereixen un caràcter defensiu, és possiblement l'element més rellevant de l'església, atesa la seva estructura cilíndrica que el converteixen -juntament amb el de Santa Coloma d'Andorra, de factura i disseny més acurats- en una de les poques mostres del romànic català d'aquesta tipologia, que sembla circumscrita a les valls pirinenques de l'Alt Urgell i 'Andorra D'altra banda, el tipus d'obertures i elements ornamentals que configuren el mur ens forneixen dades per a situar-lo cronològicament dins del segle xi. En canvi, l'edifici, pot ser contemporani, manté a les seves estructures un lligam profund amb la tradició constructiva del preromànic, manifesta sobretot en el tipus de planta, l'absis carrat, l'arc triomfal d'ingrés, i el tipus d'aparell. Història Esmentada a l'Acta de consagració de la Seu d'Urgell del 839. Referències Enllaços externs «Sant Martí d'Ars». Via Romànica. Consell Comarcal de l'Alt Urgell. Arxivat de l'original el 2013-08-03. [Consulta: 12 gener 2014].
Sant Martí d'Avià

Sant Martí d'Avià és una parròquia eclesiàstica i una església del municipi d'Avià protegida com a bé cultural d'interès local, seu de la parròquia d'Avià. Descripció Església d'una sola nau sense absis i amb capelles laterals. El parament murari del cos de l'edifici és a base de grans carreus de pedra ben escairats i disposats en filades, i després arrebossat. Aquest difereix del del campanar, carreus polits, perfectament escairats i deixats a la vista; possiblement respon a una segona campanya constructiva. L'església està coberta a dues aigües amb teula àrab. La façana, força austera, és a la cara nord, i s'obre als carrers del poble. Destaca el campanar als peus de l'església, de planta quadrada i alçada considerable, amb obertures només a l'últim pis i amb una barana balustrada a manera de remat. Il·luminant el presbiteri hi ha dues petites obertures quadrades als laterals i, a la zona superior, un òcul. Adossada al mur de llevant trobem la rectoria, també del segle xviii. Història L'església primitiva fou consagrada al gener del 907 pel bisbe Nantigís de la Seu d'Urgell. Fou edificada pel comte Guifré el Pelós i els seus seguidors. Fou el seu fill Miró el Jove qui la feu consagrar com a església de iam villam nominatam Avizano cum suis villaribus. El poble d'Avià va néixer al voltant de la parròquia de Sant Martí. De l'església preromànica i romànica no en queda pràcticament res, només un capitell romànic molt malmès, conservat en un habitatge privat que es va edificar sobre l'església arruïnada. Al segle xviii es va aixecar la nova parròquia fora del nucli històric. Està situada a la zona més antiga de la població, prop de la casa del comú. L'actual església moderna és ja del s. XVIII, amb modificacions un segle posteriors. La rectoria s'usà com a presó al s. XVIII. L'any 1830 el seu rector era en Joan Casades. Durant la primera Guerra carlina, abans de la presa de Berga, a la rectoria d'Avià s'hi va instal·lar el quarter general carlí, i també el comte d'Espanya, que va ser destituït el 26 d'octubre de 1839 i fet presoner a la mateixa rectoria abans de ser assassinat a Pont d'Espia el 2 de novembre d'aquell mateix any. La parròquia rebia part dels censos dels pagesos que depenien de la parròquia de St. Pere de Madrona. Referències