NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Santa Maria de Foix

Santa Maria de Foix és una capella al peu de la carretera de Sant Martí Sarroca a la Llacuna, al terme de Torrelles de Foix (l'Alt Penedès). L'ermita nova de Santa Maria de Foix va ser construïda el 1893, en suprimir-se l'antiga parròquia de Santa Maria després de la mort violenta del darrer rector mossèn Pallerols. La capella és un edifici de planta rectangular, amb coberta a dues vessants, de teula àrab. Dins hi ha la rectoria i la capella, a la qual es pot accedir per un porxo d'arc ogival diafragmàtic. A la part superior hi ha un petit campanar d'espadanya, de dues obertures. La pica baptismal és lleugerament troncocònica amb les costats còncaus. Està muntada sobre un petit pilar quadrat de 55 cm de base i 30 cm d'alçada. Tot el conjunt està tallat en un únic bloc de pedra. És tota llisa sense cap motiu decoratiu, si exceptuem tres bandes o faixes de 7-9 cm d'amplada que l'envolten, una a la boca, una altra al ventre i una tercera al punt on s'inicia el peu. Referències
Toll de l'Alemany

El toll de l'Alemany és una zona humida d'origen artificial localitzada, dintre dels límits del Parc natural dels Ports, al NE de la serra d'en Cardona. Es tracta d'un petit tram del barranc de la Pineda, tancat per dues rescloses d'aproximadament 10 metres cadascuna, on l'aigua es queda embassada ocupant una superfície d'uns 150 m². L'aigua en aquest tram del barranc flueix de manera intermitent i és més o menys abundant depenent de les condicions climàtiques. No obstant, cal destacar que durant els períodes més secs els nivell freàtic acostuma a aflorar en el tram on es localitza la zona humida, on l'aigua acostuma a ser-hi present de forma permanent durant tot l'any. La vegetació d'aquest tram del barranc de la Pineda és força diferenciada entre les dues rescloses, amb una destacada presència de vegetació helòfita. Així, tot i que es pot trobar canyís o joncs, destaquen les comunitats dominades per mansega (Cladium mariscus) i per altres ciperàcies. Formen herbassars d'un a dos metres d'alçària, densos, poc rics florísticament i amb la base submergida dins l'aigua bona part de l'any. Es tracta d'una comunitat amb una freqüència rara dins del territori català i molt amenaçat tenint en compte la seva vulnerabilitat. Pel que fa a la fauna, aquest tram de riu amb aigües estanyades esdevé un punt singular per a la reproducció d'amfibis entre els quals es troben el gripau comú (Bufo bufo) o la granota verda (Pelophylax perezi). A més, esmentar que s'ha identificat en aquesta zona humida la presència de barb cua-roig (Barbus haasi) i madrilla (Chondrostoma miegii). Pel que fa a les possibles afeccions antròpiques sobre la zona humida dir que la resclosa que hi ha aigües a munt de la zona humida realitza una funció important de retenció de sediments. Aquest fet permet que l'àrea del toll de l'Alemany no esdevingui colmatada i es mantingui tant la làmina d'aigua com la vegetació helòfita associada de forma permanent. La zona humida es troba vorejada pel camí o pista que es dirigeix cap a l'àrea de lleure del Mas de la Franqueta. La freqüentació d'aquesta àrea de lleure i, per tant, també al llarg de la pista, és variable al llarg de l'any, esdevenint més important en períodes d'estiu i bon temps. El toll de l'Alemany es troba inclòs tant al Parc natural dels Ports com dins dels espais del PEIN "Els Ports" i de la Xarxa Natura 2000 ES5140011 "Sistema prelitoral meridional", en aquest últim cas com a espai LIC i ZEPA (Zona d'especial protecció per a les aus). Referències
Torre de Can Moragues

La torre de can Moragues, anomenada també can Sastret, és un masia fortificada situada al terme municipal de Parets del Vallès (Vallès Oriental). En concret, es troba al pla de Parets, entre la riera de Tenes i la carretera C-17 (Barcelona-Puigcerdà), i a prop del veïnat de can Pepet. És una obra protegida com a bé cultural d'interès local. Descripció L'edifici té planta rectangular i, juntament amb els annexos, forma una "L". Les teulades de totes les dependències són a dos vessants. Hi ha finestres gòtiques ornamentades amb caps esculpits. Adossada hi ha una Capella dedicada als sants Cosme i Damià, a la porta de la qual, fora del barri, hi ha una ceràmica dels dos sants i una inscripció a la llinda. De tot el conjunt també cal destacar una torre de secció quadrada. Sobre la porta d'entrada hi ha unes rajoles blanques i blaves que representen els dos sants, i a la llinda, una inscripció del 1575. Hi ha finestres gòtiques ornamentades amb caps esculpits. A tocar de la casa, al costat sud, on hi ha la portalada del pati, hi passa l'antic camí de Parets a Montmeló, a l'altra banda del qual hi ha un pou i una bassa de regadiu, i també un lledoner centenari en força mal estat. A llevant de la casa hi ha una era enrajolada. Història A Can Moragues, s'hi han trobat canalitzacions d'època romana amb paviment hidràulic i és probable que hi ha hagués dependències, i fins i tot que fos una antiga vil·la de l'època imperial romana. La documentació conservada testimonia la seva existència des del 1207. La capella és de l'any 1571. Al segle xviii pertanyia al convent de l'orde dels mercedaris de Barcelona. Referències Enllaços externs Catalunya Medieval
Torre de Fontdepou

La torre de Fontdepou és un edifici d'Àger (Noguera) declarat bé cultural d'interès nacional. Torre de guaita o defensa de planta circular de tres plantes d'alçada que formava part del castell de Fontdepou. Hi ha una obertura per accedir-hi al segon nivell. Formava part de la xarxa de torres de guaita que es comunicaven entre elles controlant l'accés de les valls. Descripció Actualment només es conserva la part inferior de la torre i l'arrencada del primer pis. Tots els nivells superiors i potser també alguna altra construcció propera es degueren enderrocar. S'hi entra per una porta, tancada amb una reixa, la qual dona pas a una escala de cargol metàl·lica que permet accedir actualment al terrat. La torre és de planta circular amb un diàmetre intern de 3,4 m i gruix del mur de 140 cm. A l'interior és coberta amb una falsa cúpula. Fins a l'arrencada d'aquesta coberta fa 3,4 m. L'alçada total de l'edifici conservat és d'uns 6 m. Una obertura lateral triangular permetia passar al nivell principal, on hi devia haver la porta d'entrada. La torre quan fou construïda devia tenir almenys 10 m d'alçada. Els murs són fets amb carreus de mida mitjana allargats (20 cm d'alt i 30 cm de llarg) ben arrenglerats i units amb morter. A la part baixa de l'edifici hi ha, si fa o no fa en les cinc primeres filades, alguns carreus més grans (30 cm per 40 cm), alguns dels quals quadrats. La construcció s'ha de datar en principi cap al segle xi, potser a la primera meitat. Es pot comparar a altres edificis semblants com ara la torre del proper castell de Cas. Història Encara que la torre no es documenti directament, hi ha força referències sobre l'indret, integrat dins la jurisdicció del castell d'Àger. El 1048 són esmentats l'església romànica de Sant Macari i el castell de Fontdepou. Una referència que ens arriba sobre aquest lloc data del 1066 i apareix en les afrontacions de la quadra de Montesquiu en el terme del castell de Cas, quan aquesta és atorgada pel vescomte Arnau Mir de Tost al seu home de confiança Galceran Erimany, senyor i cavaller, feudatari de diversos castells i veguer d'Àger. L'any 1072 o 1073, una tal Gerberga donà una peça de terra a Sant Pere d'Àger, situada a Fontdepou. El 1196 Joan Bret lliurà també a l'abadia d'Àger, certes cartes de compra i penyores de béns que posseïa en aquest lloc. Referències Enllaços externs Generalitat de Catalunya Patrimoni
Torre Rufina

La Torre Rufina és una antiga fortificació, molt modificada i que ha perdut qualsevol valor defensiu, emmarcada avui dia entre el Carrer dels Alemanys i la Plaça de Sant Domènec del Barri Vell de Girona. El seu nom podria venir d'un prefecte romà del s. III dC dit Rufí. L'estructura exterior actual és del s. XI per reforçar la ciutat de cara a Almansor. El 1190 el Capítol adquireix l'illa cases. És una torre de força alçada, de secció quadrada. Base atalussada de pedra poc treballada. Té algunes obertures: dos balcons i una finestra. La torre es clou amb ràfec de teules. Pel costat de la pujada als Alemanys hi ha la porta que dona nom a la torre i que és d'origen romà, i que conserva, al seu interior, tota la portalada romana. Al seu costat hi ha un llenç de pedres sorrenques romanes (unes 9 o 10 filades de diferents mides). Aquestes filades es reparteixen i en un tors més llarg, pel costat de la plaça i com continuació de la torre. Actualment està unida a Can Porcalla. Notes
Parc de Torrents i Lladó

El Parc de Torrents i Lladó és una zona verda del barri de Bufalà de Badalona, dedicada al pintor Joaquim Torrents i Lladó. Delimitat per l'avinguda de Martí Pujol i els carrers de Guerau de Liost i John Lennon, és de petites dimensions, amb tan sols 0,81 Ha, i és accessible per tot el perímetre. Disposa d'espais lliures destinats al descans i a la integració dels residents de la zona. Hi ha parcel·les enjardinades amb gespa i un arbrat ja consolidat format per pins, roures, arbrat de flor, palmeres i arbustiva diversa. També hi ha una àrea de jocs infantils i una altra per a gossos. Inaugurat el 1999, ocupa els terrenys de l'antiga Torre Calitxa, originalment una residència d'estiueig de la família Gusi, propietaris de la fàbrica veïna de Can Gusi, actualment ocupada per l'Asil Roca i Pi. Posteriorment, la torre passà a mans de la familía Trias: els germans Antoni i Joaquim Trias i Pujol i Ramon Trias i Fargas. Durant la Guerra Civil espanyola, aquests marxaren a l'exili, i després del conflicte s'hi instal·laren els frares Agustins recol·lectes, que la van reformar i hi construïren una capella dedicada a Santa Rita. Finalment, la casa i la capella foren enderrocades a la dècada del 1970, romanent-ne només alguns arbres. L'any 2005 fou reconegut com una de les 142 zones verdes catalanes més sostenibles, conjuntament amb el parc de Nova Lloreda, entre els que presentaren a la jornada tècnica de parcs i jardins celebrada a Badalona. Transports S'hi pot arribar amb autobús, tots operats per TUSGSAL. B1 (Badalona Av. Martí Pujol - Sta. Coloma Metro Fondo) B19 (Badalona H. Can Ruti - Barcelona H. Vall d'Hebron) B24 (Badalona H. Can Ruti - Barcelona Rda. St. Pere) B26 (Badalona H. Can Ruti - St. Adrià de Besòs Estació Rodalies) N11 (Barcelona Pl. Catalunya - Badalona H. Can Ruti) Referències
Cala d'Aiguafreda

Aiguafreda és una petita cala i port situat a la costa de Begur, al Baix Empordà. De reduïdes dimensions, la cala té una forma aguda i orientada cap al sud-est; es tanca, al nord, amb els penya-segats del cap de sa Sal; i al sud, amb la punta des Plom. El nom sembla que prové de la riera homònima que hi desemboca, però també pot procedir del cap de Begur, situat una mica més al sud; i que a l'època medieval rebia el nom de cap d'Aiguafreda. Comunicacions Comunica amb el cap de municipi —el poble de Begur— i les cales i nuclis de sa Tuna (al sud) i sa Riera (al nord), mitjançant una carretera asfaltada (la GIV-6534), com també pel sender local des Quinze; de la mateixa manera, des de la cala es pot recórrer la costa fins al cap sa Sal, pel nord; i fins a sa Tuna, pel sud (15 minuts), a través dels camins de ronda. Tipologia i serveis És molt poc urbanitzada. I compta amb només dos hotels i dos restaurants; un aparcament — de pagament a l'estiu— a pocs metres, però amagat de la cala per la vegetació; un petit bar d'estiu; i un servei de lloguer d'equipament de submarinisme i de caiac; finalment, l'envolten unes poques residències que no són visibles des de la mateixa cala. Hi ha dutxes i vigilància de la Creu Roja, i es completa l'oferta amb un berenador situat al naixement del camí de ronda a la banda sud de la cala. És essencialment un port esportiu, i un dels principals punts de busseig de la Costa Brava, on només hi ha una platja molt petita de sorra al costat del moll; la resta de la cala és de roca agresta. La cala en si té un fons molt rocós i un pendent poc pronunciat. Qualificació No disposa de la bandera blava. Referències
Figuerola (Torà)

Figuerola és una masia del nucli de Fontanet, al municipi de Torà (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació La masia s'aixeca a llevant de la vila de Torà, a la part obaga de la serra de Sant Donat, quasi a la mateixa carena, per sobre de la capella de Sant Pere. Per anar-hi cal prendre la pista de terra que s'inicia sota mateix de l'església de Sant Miquel de Fontanet (41° 49′ 22.2″ N, 1° 25′ 24″ E) que, un cop creuat el barranc de Figuerola i donat un fort giravolt cap a llevant, s'enfila per la costa de Sant Donat fins a l'era de Figuerola amb poc més de dos kilòmetres (millor tot terreny o vehicle amb xassís alt). Descripció Edifici que tenia funció d'habitatge amb edificis annexos. A la façana principal (est), a la planta baixa, hi ha la porta principal amb llinda de pedra, i és situada en forma de porxada senzilla per una balconada que té a sobre. A la part esquerra hi ha una petita obertura en forma rectangular. A la part esquerra de la següent planta hi ha un balcó i a la part dreta una finestra. A la façana oest, hi ha una finestra amb gran ampit. La coberta és de dos vessants (est-oest) acabada amb teules. Hi ha un edifici adjunt amb aquest anterior per la façana sud. A la façana est, té dues finestres a la part superior. A la façana sud, està adjunta amb un altre edifici. A la façana oest, hi ha dues finestres. La coberta és de dos vessants (est-oest), acabada amb teules. Adjunt a la façana sud d'aquest, hi ha un altre edifici, que a la façana sud, té una entrada a la planta baixa, i una gran obertura rectangular a la darrera amb llinda de formigó. Destacar que a continuació tant de la façana est com de la de l'oest de l'edifici principal, hi ha uns murs amb la part superior en forma d'una torre amb merlets. Història La datació aproximada situa el mas al segle xviii o XIX encara que a l'edat mitjana aquest indret ja era habitat. El castell de Figuerola ja és documentat l'any 986 amb el nom de "castrum Figuerola". Referències
Les Feixes de Puig-redon

Les Feixes és una masia de Puig-redon, disseminat del municipi de Torà (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació La masia s'aixeca entre els camps de conreu que s'estenen als peus del vessant oriental del Tossal de la Creu, als plans de Puig-redon. S'hi arriba des de la carretera LV-3005 de Torà a Solsona. Al km. 3,7 de la dita carretera 41° 49′ 54.16″ N, 1° 25′ 19.05″ E) es pren la pista en direcció a Puig-redon (senyalitzat). Als 1,2 km es passa pel costat de les edificacions de cal Millet (41° 50′ 11.31″ N, 1° 24′ 44.05″ E). Als 1,9 km (41° 50′ 17.24″ N, 1° 24′ 23.12″ E) es deixa a la dreta la masia de la Casanova de Puig-redon. Als 2,3 km.(41° 50′ 25.6″ N, 1° 24′ 14.31″ E) es continua recte, deixant a l'esquerra la masia del Soler, i, als 2,9 km s'arriba a les Feixes. Descripció Edifici de quatre façanes i tres plantes. Ha sofert modificacions i ampliacions -el 1882- i també coberts annexats a l'habitatge. L'entrada original se situava al mur sud-est, on hi ha una entrada amb arc de mig punt adovellat. A sobre hi ha una finestra amb llinda de pedra i ampit, i a la darrera planta una finestra més senzilla. La part esquerra d'aquesta façana està coberta per una ampliació. A la façana nord-est, a la planta baixa a la dreta, hi ha una petita obertura. A la planta següent, hi ha dues finestres amb llinda de pedra i ampit. A la darrera planta, hi ha dues petites obertures. A la façana nord-oest, hi ha una entrada precedida per una rampa que dona a la segona planta. A la darrera hi ha una finestra tapiada i més a l'esquerra una altra on a la llinda de pedra i posa "Juan Padulles año 1877". A la façana sud-oest, a la planta baixa a l'esquerra, hi ha una entrada d'arc de mig punt tapiada, davant seu hi ha una estructura quadrada que podria ser un cup de vi. A l'extrem dret de la façana hi ha una entrada, que s'hi accedeix per unes escales. A cada costat de l'entrada hi ha una finestra. A la planta següent, hi ha quatre finestres, les dues interiors amb ampit. A la darrera planta, hi ha tres petites finestres. La coberta és de dos vessants (sud-oest, nord-est), acabada amb teules. Adjunt a la façana sud-est, hi ha una ampliació de la casa. Té dues finestres a la part inferior, dues grans obertures d'arc escarser que donen a una galeria. A la darrera planta hi ha dues obertures triangulars. Adjunt amb aquest darrer, hi ha un altre edifici, que tenia funció agrícola. Destaca només una entrada amb llinda de fusta força ampla. A l'esquerra de la façana sud-est, hi ha dos petits edifici quasi en ruïnes. Just davant de la façana nord-oest, hi ha una bassa d'aigua. Referències
Les Viles (Torà)

Les Viles és una masia de Torà (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació La masia està al nord-est del petit nucli de Sant Serni, als plans que coronen els vessants a l'esquerra de la riera de Llanera. Junt amb la masia de Puigcernau, a tocar, aprofiten l'extrem nord d'una allargassada carena envoltada de camps de conreu. El camí per anar-hi surt de la carretera de Torà a Ardèvol, aproximadament a 5,8 km de Fontanet (41° 50′ 30″ N, 1° 28′ 51″ E). Es pren la bona pista en direcció nord (senyalitzada "Les Viles"). A un centenar de metres, en un encreuament, s'agafa la pista de la dreta que no es deixa fins a arribar a les masies (1 km). La primera és Puigcernau i la segona les Viles. Descripció Edifici de quatre façanes i tres plantes. A la façana principal (sud), a la planta baixa a la part dreta hi ha l'entrada amb doble arc escarser. A sobre se situa una decoració esculpida a la pedra amb una data en nombres romans (1918). A la seva esquerra, hi ha una petita obertura quadrada. A la planta següent, hi ha tres finestres, la del centre és bessona. A la darrera planta hi ha una obertura en forma romboïdal en maons. A la façana oest, a la planta baixa a l'esquerra hi ha una altra entrada, al centre hi ha un petit contrafort. A la planta següent hi ha tres finestres amb llinda de pedra i ampit. La del centre hi porta de la data inscrita de 1714. La façana nord, es troba quasi a terra. A la façana est, hi ha una finestra amb llinda de pedra que dona a la segona planta. A la planta baixa a la dreta hi ha les restes d'un edifici adjunt a la façana. A la part esquerra n'hi ha un altre de sencer. A la darrera planta hi ha dues petites obertures. La coberta que quasi no es conserva, és de dos vessants (nord-sud). L'edifici adjunt a la façana est, és de dues plantes. A la façana sud té una entrada amb llinda de pedra. A la planta següent hi ha dues finestres, la de l'esquerra amb llinda de pedra i ampit. A la façana nord, hi ha una entrada amb arc a la planta baixa. Història La datació aproximada és de 1714, però podria tenir uns precedents més antics. Referències
Morrocurt de Claret

Morrocurt és una masia prop del nucli de Claret, al municipi de Torà (Solsonès), inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació Està situada a llevant de Claret, a tocar del terme de Pinós, a mitjana altura del vessant nord de la Serra de Claret i a l'esquerre del barranc de Figuerola. És una masia molt aïllada. Per anar-hi cal agafar el trencall a la dreta (SE) (senyalitzat "Oliva") que hi ha a la carretera de Torà a Ardèvol, aproximadament a 5,8 km. des de Fontanet, poc després d'haver deixat a l'esquerra la masia de cal Miqueló (41° 50′ 24.01″ N, 1° 28′ 41.9″ E). Als 200 metres es deixarà, a l'esquerra, la masia del Boix. Als 1,2 km. (41° 50′ 16.07″ N, 1° 29′ 5.38″ E) es pren la pista de la dreta (la de l'esquerra duu a l'Oliva). Es continua per la pista principal fins al km. 2,4 (41° 49′ 55″ N, 1° 29′ 5.84″ E) on deixarem la que puja a la Petja i agafarem la de la dreta que ens deixarà, als 3,5 km, a Morrocurt. Descripció Edifici principal amb diferents edificis annexos al voltant. Té planta baixa, primer pis i zona de golfes. A la façana principal (sud-est), la porta d'accés és en arc de mig punt, a la clau duu la data de 1635. A sobre hi ha una finestra. La resta de la façana està ocupada per un edifici adjunt, a la dreta. A la façana sud-oest, a la planta baixa no hi ha cap obertura, a la planta següent hi ha dues finestres amb llinda de pedra i ampit, a la darrera hi ha dues petites finestres. A la façana nord-oest, a la planta baixa a la dreta, té un petit edifici adjunt. A les dues plantes següents hi ha una finestra. A la façana nord-est, hi ha una finestra a la segona planta a la dreta, i una altra de dimensions més petites a l'esquerra. La coberta és de dos vessants (nord-oest, sud-est), acabada amb teules. L'edifici adjunt a la façana principal, té un balcó a la segona planta de la façana sud-oest. A la façana sud-est, hi ha una finestra petita a la planta baixa. La coberta és d'un vessant (sud-oest), acabada amb teules. L'edifici adjunt a la façana nord-oest, té una sola planta. A la façana nord-oest té una gran entrada amb llinda de formigó. A la façana sud-oest, té una entrada amb llinda de pedra i porta metàl·lica a la planta baixa, i una finestra amb llinda de fusta a la part superior. La coberta és d'un vessant (nord-oest) acabada amb fibrociment. Referències
Plaça del Treball

La plaça del Treball és la plaça neuràlgica del barri de Gràcia de Sabadell. És un espai verd urbà, delimitat pels carrers de Sant Ferran, Permanyer, Manso i Verdaguer. Abans d'urbanitzar-la, havia acollit el camp de futbol del club Gimnàstic Mercantil. Al número 1 de la plaça es troba el centre cívic del barri. Referències Enllaços externs Centre Cívic de Gràcia Arxivat 2013-04-16 a Wayback Machine.
Puigcernau

Puigcernau és una masia del municipi de Torà (Solsonès) inclosa a l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Situació La masia està al nord-est del petit nucli de Sant Serni, a tocar de la masia de les Viles. Aprofiten l'extrem nord d'una allargassada carena envoltada de camps de conreu. Per anar-hi cal agafar la pista que surt de la carretera de Torà a Ardèvol, aproximadament a 5,8 km. de Fontanet (41° 50′ 30″ N, 1° 28′ 51″ E) i es pren direcció nord (senyalitzat "Les Viles"). A un centenar de metres, en un encreuament, s'agafa la pista de la dreta que no es deixa fins a arribar a les masies (1 km). La primera és Puigcernau i la segona les Viles. Descripció Edifici de tres plantes i quatre façanes. A la façana principal (sud), a la planta baixa hi ha l'entrada d'arc rebaixat. A la clau de l'arc té una pedra decorada amb unes inicials: M-O. A la dreta, hi ha una petita obertura. A la planta següent, hi ha un balcó, amb una finestra a cada costat. A la darrera planta hi ha tres petites finestres. En una part ampliada de la casa, en aquesta façana, hi ha un parell de finestres. Aquesta part ampliada és feta de maons. A la façana nord, hi ha diverses estructures adjuntes a la façana, una d'elles possiblement és un cup de vi, ara aprofitat com a terrassa. Hi ha una entrada que dona a aquesta terrassa. A la façana oest, a la part dreta té adjunt una construcció més moderna, feta la part de dalt amb maons. A la façana de la casa, a la planta baixa hi ha una finestra amb llinda de pedra. A la planta següent hi ha dues finestres. La façana est, està ocupada per l'ampliació. En aquesta part nova hi ha una entrada amb arc rebaixat a la planta baixa, i unes quantes finestres. La coberta és d'un vessant (sud), acabada amb teules. Davant de la façana principal, hi ha un petit edifici que tenia funcions de conillera. Història Es desconeix la datació aproximada. La part més antiga pot ésser del segle xviii, però l'origen remot ha d'ésser l'època medieval. Modernament s'hi han afegit diversos edificis. Referències