NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Koninklijk Paleis van La Granja de San Ildefonso

La Granja de San Ildefonso is een Spaans koninklijk paleis in San Ildefonso, zo'n 80 kilometer ten noorden van Madrid. Het paleis in barok-stijl werd gemodelleerd naar het paleis van Versailles. La Granja is een populaire toeristenattractie. Het huisvest onder meer een recent geopend museum waar de omvangrijke koninklijke collectie van Vlaamse en Nederlandse wandtapijten getoond wordt. Het paleis is onder beheer van de Spaanse overheidsdienst Patrimonio Nacional ("nationaal erfgoed"). De uitgestrekte formele tuinen die het paleis omringen omvatten een gebied van 600 hectare, en bevatten 26 fonteinen met sculpturen die verschillende scènes uit de Griekse en Romeinse mythologie voorstellen. De fonteinen worden gevoed door een kunstmatig meer op het hoogste punt van de tuinen. Geschiedenis Het zomerpaleis werd gebouwd in de 18e eeuw in opdracht van koning Filips V van Spanje. De plek waar het kasteel werd gebouwd was een geliefde jachtlocatie voor de koningen van Castilië. Koning Hendrik IV liet er in de 15e eeuw een jachthuis neerzetten met een schrijn aan de heilige Ildefonsus van Toledo. De gebouwen werden door koningin Isabella I geschonken aan de monniken van het Parralklooster in Segovia, die er een boerderij (granja) bouwden, maar het complex werd in 1719 weer opgekocht door Filips V, die er vanaf 1721 een nieuw paleis liet aanleggen. Tot de dood van Filips V in 1746 werd het paleis steeds verder uitgebreid en rijker versierd. Koning Karel III ontwierp het plan voor de omringende plaats San Ildefonso en de woningen voor leden van het hof. Het hele complex was gereed in 1761. Filips besloot in 1724 af te treden ten gunste van zijn zoon Lodewijk I en zich terug te trekken naar La Granja. Lodewijk stierf echter kort na zijn kroning en Filips werd nogmaals koning, waardoor La Granja een belangrijk centrum van de Spaanse regering werd. Filips werd ook begraven in San Ildefonso, in de paleiskerk die in 1721-1724 gebouwd werd. In de volgende twee eeuwen was La Granja het belangrijkste zomerpaleis van de Spaanse koningen, en de locatie van veel koninklijke geboortes, huwelijken en begrafenissen. Zo werd Juan de Borbón, grootvader van koning Felipe VI van Spanje, geboren op San Ildefonso. Ook vonden veel belangrijke politieke gebeurtenissen plaats in het paleis. In 1836 bijvoorbeeld accepteerde regentes-koningin Maria Christina hier een revolutionaire regering en tekende ze een decreet waarbij de liberale grondwet van 1812 hersteld werd. Ook werden er verschillende belangrijke verdragen getekend in het paleis (zie Verdrag van San Ildefonso). Externe links Website van het paleis
Pałac Królewski w La Granja de San Ildefonso

Pałac Królewski w La Granja de San Ildefonso (hiszp. Palacio Real de La Granja de San Ildefonso) – jedna z oficjalnych królewskich rezydencji hiszpańskiej monarchii mieszcząca się w prowincji Segowia w miejscowości Real Sitio de San Ildefonso nazywanej także La Granja. Znajduje się w odległości ok. 90 km na północ od Madrytu. Pałac był letnią rezydencją króla Filipa V, pierwszego Burbona na hiszpańskim tronie. Jest utrzymany w stylu barokowym i otoczony zespołem ogrodów ozdobionych licznymi rzeźbionymi fontannami. Obecnie pałac został przekształcony w muzeum. Przypisy
Ла-Гранха (дворец)

Ла-Гранха (исп. La Granja — «Ферма») — загородная летняя резиденция, построенная по приказу короля Испании Филиппа V в городке Сан-Ильдефонсо в 80 км к северу от Мадрида. На протяжении столетий эти края были излюбленным местом охотничьих забав кастильских королей. Первоначально в планы Филиппа входило строительство охотничьего домика, однако под руководством итальянского архитектора Филиппо Юварры замысел приобрёл форму полноценной загородной резиденции с регулярным парком на версальский манер и скульптурными группами фонтанов. В течение 1720-х годов вокруг дворца выросли покои высших сановников, казармы, собор и королевская стеклодувная фабрика. Филипп так полюбил это место, что завещал похоронить себя в дворцовой церкви с фресками работы Тьеполо. С 1736 года на строительстве резиденции был занят итальянский архитектор Джованни Баттиста Саккетти. См. также Королевский дворец в Аранхуэсе Группа Сан-Ильдефонсо Литература Волкова Г. И. Granja // Учебный испанско-русский лингвострановедческий словарь-справочник. — М.: Высш. шк., 2006. — С. 303—304. — 656 с. — ISBN 5-06-004248-0.
Палац Ла-Гранха

Ла Гранха (ісп. La Granja — «ферма») — заміська літня резиденція, побудована за наказом короля Іспанії Філіпа V в містечку Сан-Ільдефонсо в 80 км на північ від Мадрида. Протягом століть ці краї були улюбленим місцем мисливських забав кастильських королів. Спочатку в плани Філіпа входило будівництво мисливського будиночка, проте під керівництвом італійського архітектора Філіппо Ювара задум отримав форму повноцінної заміської резиденції з регулярним парком на версальський манер і скульптурними групами фонтанів. Протягом 1720-х навколо палацу виросли покої вищих сановників, казарми, собор і королівська склодувна фабрика. Філіп так полюбив це місце, що заповідав поховати себе в палацовій церкві з фресками Джованні Баттіста Тьєполо. Історія Ця місцевість була улюбленим мисливським угіддям багатьох кастильських королів завдяки своєму розташуванню на лісистих північних схилах Сьєрра-де-Гвадаррама. У XV столітті Генріх IV Кастильський побудував на цьому місці перший мисливський будиночок, а також невелику святиню, присвячену святому Ільдефонсу Толедському, яка і дала цьому місцю його першу назву. Ізабелла I Кастильська подарувала обидві будівлі монахам монастиря Санта-Марія-дель-Парраль у Сеговії, які збудували тут богадільню та розбудували гранху (ферму) поряд із будиночком і святинею. Палац Цю ділянку викупив у ченців у 1719 році король Філіп V, після того, як його літній палац Вальсен, що знаходився поруч, згорів дотла. Він був першим іспанським королем з французької династії Бурбонів. Починаючи з 1721 року, Філіп почав будувати новий палац і сади за зразком Версаля, збудованого його дідом, Людовіком XIV . Як і Версаль, він включав почесний двір з боку під'їзду та офіційні сади з головною віссю, зосередженою на палаці, які були оточені лісом, в якому знаходилися інші приховані садові елементи. Як і Версаль, Ла-Гранха починалася як відступ від двору, але стала центром королівського правління. Для архітектора Філіп почав з невибагливого проекту іспанського архітектора Теодоро Ардеманса, що включав каплицю, зосереджену на одному фасаді, яка була розширена на другому етапі, приблизно в 1728-34 роках, під керівництвом Андреа Прокаччіні та Семпроніо Субісаті, які облаштували внутрішні дворики на флангах, а остаточного вигляду плану надав Філіппо Юварра, якого привезли з Турина за рекомендаціями другої дружини Філіпа, Єлизавети Фарнезе, та його помічника Джованні Баттіста Саккетті. Див. також Королівський палац в Аранхуесі Група Сан-Ільдефонсо Примітки Посилання Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Ла-Гранха
Kerk van Peñalba de Santiago

De Kerk van Peñalba de Santiago is een kerk in de Spaanse provincie León nabij Ponferrada. Abt Salomon bouwde er een klooster annex kerk in 937. De kleine kerk is eenbeukig. Er zijn drie rechthoekige apsissen aan het uiteinde van het gebouw. Het portaal heeft twee identieke, elegante hoefijzervormige bogen die steunen op drie zuilen met Korinthische kapitelen. Samen met de San Miguel de Escalada vormt deze kerk het hoogtepunt van de mozarabische bouwstijl in de streek van Léon. Het dorpje Peñalba de Santiago is zeer idyllisch gelegen in de “Vallei van de Stilte” en nestelt zich als het ware in de schaduw van een kalkrots. De kleur van de rots (alba betekent wit) verklaart meteen de naam van de plaats.
Kloster Carracedo

Das Kloster Carracedo (Monasterio Santa María de Carracedo; Carracetum) ist eine ehemalige Zisterzienserabtei in der Gemeinde Carracedelo. Es befindet sich in der Comarca El Bierzo, Provinz León, Autonome Gemeinschaft Kastilien-León im nordwestlichen Spanien rund 12 km westlich von Ponferrada. Geschichte Das Kloster wurde um das Jahr 990 von Bermudo II. von León und Galicien als Zufluchtsstätte für mozarabische Mönche gestiftet und zunächst dem Erlöser (San Salvador) geweiht. 997 wurde es von Almansor weitgehend zerstört. 1138 erneuerte die Infantin Doña Sancha, die Schwester des Königs Alfons VII. von Kastilien, das in der Folge prosperierende Kloster. 1203 schloss es sich unter der Bezeichnung Santa María de Carracedo dem Zisterzienserorden an und unterstellte sich dem Kloster Cîteaux. Nach einer krisenhaften Entwicklung im 14. Jahrhundert schloss es sich 1505 der kastilischen Zisterzienserkongregation an, verfiel aber der Kommende. Am Anfang des 19. Jahrhunderts wurden Erweiterungsarbeiten in Angriff genommen, die aber mit Ausbruch des Spanischen Unabhängigkeitskriegs 1808 endeten. In der Desamortisation unter der Regierung von Juan Álvarez Mendizábal wurde das Kloster im Jahr 1835 aufgelöst. In der Folge geriet es mehr und mehr in Verfall. Von 1988 bis 1991 wurde das Kloster von der Leóneser Provinzialregierung und vom Bistum Astorga renoviert. 1929 wurde es zum Baudenkmal (Bien de Interés Cultural) erklärt. Bauten und Anlage Die ursprüngliche Kirche im romanisch-gotischen Übergangsstil mit drei Schiffen und drei Apsiden wurde um 1796 zugunsten des Neubaus einer einschiffigen klassizistischen Kirche fast vollständig abgebrochen. Von der früheren Kirche sind unter anderem ein spätromanischer Okulus und ein halbkreisförmiges Tympanon mit dem Pantokrator erhalten. Südlich der Kirche liegt der im 17. Jahrhundert erneuerte, gewölbte Kreuzgang mit Sakristei, Kapitelsaal mit vier Säulen, romanischem Zugang und spätgotischen Gewölben und Parlatorium. Oberhalb von Kapitelsaal und Parlatorium liegen die königlichen Räume (Palacio Real) mit dem Mirador de la Reina, einer gedeckten Terrasse. Auf der Südseite befindet sich das Refektorium aus dem späten 13. Jahrhundert. In der Abtsbibliothek gibt es heute Ausstellungsräume. Der Kreuzgang des Gästetrakts wurde gegen 1800 errichtet. Vom dritten Hof stehen noch Mauern des Novizentrakts. Erhalten sind auch die Küche und die Torkapelle. Siehe auch Weitere historische Hinweise siehe Hauptartikel Camponaraya. Literatur José Antonio Iglesias Arias: El Monasterio de Carracedo, Editorial Lancia, León, 1991, ISBN 84-86205-62-X. Bernard Peugniez: Le Guide Routier de l’Europe Cistercienne. Editions du Signe, Straßburg 2012, S. 817 f. Weblinks Beschreibung des Klosters Weitere Beschreibung Website der Certosa di Firenze
Monastery of Carracedo

The Monastery of Saint Mary of Carracedo or the Monasterio de Santa María de Carracedo is an inactive abbey and palace complex, now in semi-restored state near the town of Carracedelo, province of León, Castile and León, Spain. Founded in the tenth century by the Benedictine order, it lies near the Way of Santiago in Northern Spain. The first cenobitic community, the Monastery of San Salvador, was founded here around the year 990 by Bermudo II, King of León and Galicia, with the principal aim of sheltering monks seeking refuge from the campaigns of the Moorish general Almanzor. This, however, did not spare the monastery from being destroyed by Almanzor in his campaign of 997. In 1138, the Infanta Sancha, sister of Alfonso VII of León, helped rebuild a monastery on the site, calling on monks from the neighboring Monastery of Santa María de Valverde near Corullón, to help her. The burgeoning monastery gained eminence, and control of lands, and also housed a royal palace. In 1203, the monastic order switched to the Cistercian order, affiliated with the Cîteaux, also calling itself the Monasterio de Santa María de Carracedo. Undergoing further depredations during the Napoleonic wars, the abbey was closed in 1835. The monastery is listed on the Spanish heritage register as a Bien de Interés Cultural (BIC), having been declared a National Historic-Artistic Monument in 1929. The now uninhabited rooms and cloister of the semi-restored ruins exemplify a variety of styles from the centuries between the foundation and abandonment, contain a variety of styles including Romanesque, Gothic, and neoclassical. The sparingly-decorated stony buildings have a haunting emptiness. Bibliography Iglesias Arias, José Antonio (1991). El Monasterio de Carracedo. León: Editorial Lancia. ISBN 84-86205-62-X. External links Description in Arte-románico.com Description by Julia Llamas Pérez
Abbaye de Carracedo

L’abbaye Sainte-Marie de Carracedo (en espagnol : Monasterio de Santa María de Carracedo) est une ancienne abbaye, bénédictine puis cistercienne, située à Carracedelo, dans la province de León en Espagne. Histoire Fondation L'abbaye de Carracedo est fondée en 990 grâce au soutien de Bermude II de León, qui accueille des moines bénédictins ayant fui devant l'avancée d'Almanzor. Le monastère fondé en cet endroit s'appelle alors San Salvador. De cet édifice ne reste à peu près rien aujourd'hui : une restauration d'envergure est menée en 1138 par Dona Sancha, sœur du roi Alphonse VII. Changement de règle En 1203, les moines choisissent de rejoindre l'ordre cistercien dont la réforme, respectant plus strictement la règle bénédictine, est très populaire : elle s'affilie à l'abbaye de Cîteaux. Sa popularité et son renom s'accroissent d'autant. Au XIVe siècle, l'ordre cistercien entre à son tour en crise ; la branche espagnole se réforme profondément. Cette réforme aboutit notamment, à la création, en 1505, de la branche nommée Congregación de San Bernardo de Castilla, congrégation à laquelle adhère l'abbaye de Carracedo. Cette réforme permet de retrouver l'esprit monastique des débuts, et marque le début d'une nouvelle phase de croissance. Des reconstructions sont entreprises dans l'abbaye : du cloître, de la sacristie, du réfectoire monastique au XVIe siècle, de l'hospice, du clocher et du bâtiment des convers aux XVIIe et XVIIIe siècles, d'une nouvelle église en 1796. Après les moines Le désamortissement de Mendizábal chasse les moines et ferme l'abbaye en 1835. Cette fermeture s'accompagne de pillages et de destructions, seuls l'église et le réfectoire étant sauvegardés. En 1928, une première mesure de sauvegarde est prise grâce à Ramón Menéndez Pidal. En 1988, des mesures plus ambitieuses sont prises et la restauration commence sous la houlette des architectes Salvador Pérez Arroyo et Susana Mora Muñoyerro, pendant que des travaux archéologiques d'envergure sont menés par José Antonio Balboa de Paz. Notes et références Voir aussi Bibliographie (es) Enrique Flórez, Manuel Risco, José de la Canal, Antolín Merino, Pedro Sainz de Baranda, Vicente de la Fuente et Carlos Ramón Fort Carlos Ramón Fort, España sagrada : Theatro geographico-historico de la iglesia de España. Origen, divisiones, y limites de todas sus provincias, antiguedad, traslaciones, y estado antiguo, y presente de sus sillas, con varias dissertaciones criticas, vol. 16, A. Marin, 1762, 525 p. (lire en ligne), « Monasterio de Carracedo », p. 47-48 ; (es) José Antonio Iglesias Arias, El Monasterio de Carracedo, vol. 94, Ediciones Lancia, janvier 1991 (ISBN 9788486205621) ; (es) José Antonio Balboa de Paz, El Monasterio de Carracedo, vol. 201, Diputación Provincial de León, 1991 (ISBN 9788495702470) ; Liens externes Le monastère sur le site Todo el Románico a su alcance ; Monasterio de Santa María de Carracedo : histoire et description ; Vues à 360° de l'abbaye. Portail de l’architecture chrétienne Portail du monachisme Portail du christianisme Biens d’intérêt culturel en Espagne Portail de Castille-et-León Portail du haut Moyen Âge Portail du catholicisme
Plaza Mayor (Salamanca)

Die Plaza Mayor ist der Hauptplatz im Zentrum der spanischen Stadt Salamanca. Geschichte Der Platz befindet sich in der Nähe der alten Puerta del Sol, einem Zugangstor der alten Stadtmauer. Weil dort die Kirche von San Martín lag, wurde der Platz früher auch Plaza de San Martín genannt. Damals war der Platz weitaus größer und erstreckte sich bis zu Orten, die heute eigenständige Plätze in Salamanca sind, wie z. B. der heutige Marktplatz, die Plaza del Corrillo und die Plaza del Poeta Iglesias. Die Plaza de San Martín in Salamanca wurde daher früher als „der größte Platz der Christenheit“ bezeichnet. Dort fanden Feste, Märkte, Proklamationen etc. statt. Auch Stierkämpfe wurden früher auf dem Platz veranstaltet. Im Jahr 1724 wurde der Platz aufgeteilt und auf seine heutige Größe reduziert, indem begonnen wurde, die Außenbegrenzung mit Gebäuden zu umfrieden. Architekt war Alberto de Churriguera. Dorthin wurden seinerzeit auch das Rathaus und die Stadtverwaltung verlegt („las Casas Consistoriales“), wodurch der Platz den Rang einer „Plaza Mayor“ erhielt. Als Churriguera starb, vollendete seine Arbeit der Architekt Andrés García de Quiñones im Jahr 1755. Der Platz (genannt „pabellón real“, deutsch „königliche Pavillon“) weist an der Ostseite zwischen seinen Bögen Medaillons auf, die mit der Abbildung der Büsten spanischer Könige geschmückt sind. Diese Seite wurde zuerst errichtet, weil sie als Stützmauer diente. Das heutige Aussehen mit Bodenplatten aus grauem Granit mit einzelnen Markierungen in rosa Granit wurde 1955 fertiggestellt. Bis dahin besaß der Platz eine kleine Gartenanlage mit Bäumen, Blumenbeeten und einem Musikpavillon. Die Gartenanlage war umgeben von einer Straße mit Kopfsteinpflaster. Sonstiges Die Casas Consistoriales wurden nie fertiggestellt. Über den beiden Seitenflügeln fehlt jeweils ein Turm, die der Architekt Andrés García de Quiñones nicht zu bauen wagte. Dies weiß man, weil man das Modell für den Bau aus dem Jahre 1745 bis heute aufbewahrt hat. Die Plaza Mayor ist Hauptschauplatz im Spielfilm 8 Blickwinkel aus dem Jahr 2008. Tatsächlich wurde der Platz für die Dreharbeiten zum Film allerdings nicht verwendet, sondern in Mexiko nachgebaut. Lediglich für die im Film verwendeten Luftaufnahmen wurde der echte Platz gefilmt. Die Erstaufführung des Films fand am 13. Februar 2008 in Salamanca statt. Weblinks
Plaza Mayor, Salamanca

The Plaza Mayor (English Main Plaza) is a large plaza located in the center of Salamanca, Spain used as a public square. It was built in the traditional Spanish baroque style and is a popular gathering area. It is lined by restaurants, ice cream parlors, tourist shops, jewelry stores and a pharmacy along its perimeter except in front of the city hall. It is considered the heart of Salamanca and is widely regarded as one of the most beautiful plazas in Spain. It is connected to the shopping area Calle del Toro from the northeast, Calle de Zamora from the north, the restaurants on Calle de Concejo from the northwest, Calle del Prior and the small Calle de la Caja de Ahorros from the west as well as Plaza del Corrillo from the south. History Construction of the plaza began in 1729 and was completed in 1755. Felipe V ordered the construction of the plaza to be used for bullfighting and was designed by the Churriguera family in sandstone. It had been used for bullfighting up until the mid-19th century, one hundred years after being completed. The construction took place in two phases: the first was between 1729 and 1735 and the second was between 1750 and 1755. The first phase was built under the direction of Alberto Churriguera while the second phase was built under the direction of Manuel de Larra Churriguera, his nephew. Finally, Andrés Garcia de Quiñones built the City Hall. World heritage site In 1988, UNESCO declared the old city of Salamanca a World Heritage Site. Today, there is a plaque placed in the center of the plaza marking its significance to boast the plaza's baroque-style beauty. Salamanca is known as La Dorada, "The Golden City" because of the glow of its sandstone buildings, which the Plaza Mayor represents at its core. Design The plaza is an irregular square and none of its facades measure the same height. The plaza's walls have three floors above its ground terrace level except for the main facade portion. The plaza has 6 entrances leading to different streets from opposite areas of the plaza and features a clock (El Reloj) tower and 5 larger facade entrances on only 2 floors on the frontal area under the clock. It features 88 arches raised on stout pillars and is decorated medallions on its many spandrels. The plaza also has 247 balconies of which now belong to private residents. The plaza was originally designed to have 2 towers on each side of the clock, but were never completed based on fears that the portion would not be able to support the weight and thus the 1745 plan was used instead. The city hall is also located on this side of the plaza, also built in the baroque style with 5 granite arches and a steeple. Size, the square is approximately 70m X 70m. Movie location Vantage Point See also Plaza Mayor, Valladolid Plaza Mayor, Madrid References External links Salamanca Plaza Mayor information "La Plaza Mayor de Salamanca en el punto de mira" report by the Citizens' Association Defense Heritage (Spanish)
Plaza Mayor (Salamanca)

La Plaza Mayor è il centro della vita urbana della città di Salamanca. Per la sua vicinanza alla chiesa di San Martín, venne chiamata in principio Plaza de San Martín. Appena costruita, le dimensioni erano maggiori delle attuali ed era considerata la più grande del Cristianesimo nella quale si realizzassero contemporaneamente tutte le funzioni di una piazza (feste, mercato, corride...). Nel 1724 si iniziò a darle la forma attuale, restringendo considerevolmente il perimetro e spostandovi gli uffici del Comune nei palazzi che cingono la piazza, e fu chiamata Plaza Mayor. A causa della morte dell'architetto Alberto de Churriguera, la piazza venne terminata da Andrés García de Quiñones (1755). L'ala orientale, chiamata Pabellón Real, mostra tra i suoi archi dei medaglioni con il busto di alcuni re di Spagna. Quest'ala fu la prima a essere costruita, in quanto serviva come muro di paragone per costruire il resto della nuova piazza. Nelle altre ali i medaglioni rappresentano altri personaggi illustri (santi, saggi, conquistadores e altri, tra i quali anche una rappresentazione del dittatore Francisco Franco, risalente al 1937 e rimossa nel giugno del 2017). L'aspetto attuale del pavimento risale al 1955, da quando fu usato granito grigio e rosa. Fino ad allora c'era un giardino centrale, con alberi, fiori e un chiosco di musica al centro. La Plaza Mayor salmantina non è un quadrato perfetto, infatti nessuna delle sue facciate ha la stessa misura. Approssimativamente, la facciata del Comune misura 82,6 m, la facciata orientale (Pabellón Real) 80,6 m, la facciata occidentale 81,6 m e il lato di San Martin 75,69 m. Facendo un calcolo approssimativo, la piazza ha una superficie di 6.400 m². Gli edifici che circondano la piazza sono alti tre piani eccetto il Pabellón de las Casas Consistoriales, che ne solo due. Nel 1988, l'UNESCO ha dichiarato il centro storico di Salamanca patrimonio dell'umanità e al centro della piazza c'è una targa che celebra il ventesimo anniversario di quest'evento. Salamanca è conosciuta come La Dorada, per via del bagliore dei suoi edifici in arenaria. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su plaza Mayor Collegamenti esterni (EN) Plaza Mayor, su Structurae.
Plaza Mayor (Salamanca)

De Plaza Mayor is het centrale plein van de Spaanse stad Salamanca. Het plein werd aangelegd tussen 1729 en 1755 in opdracht van Filips V van Spanje. Het barokke plein werd ontworpen door de familie Churriguera (Alberto de Churriguera en neef Manuel de Lara Churriguera) en afgewerkt door architect Andrés García de Quiñones. Het wordt omgeven door het stadhuis, winkels en horecazaken en is een centraal ontmoetingspunt. Bronnen Tourspain Castilië-León
Praça Maior de Salamanca

A Praça Maior de Salamanca, Plaza Mayor em Espanhol, é localizada na parte antiga da cidade. Plaza Mayor: foi arquitetada estilo barroco, desenhada pelos arquitetos Alberto e Nicolás Churriguera, é o mais importante dos espaços públicos e praças ,e considerada o coração da cidade. Plaza Mayor em Salamanca , Espanha , é uma grande praça localizada no centro de histórico Salamanca, usada como praça pública . Foi construído de forma tradicional e é uma área de reunião popular. É amplamente considerada uma das praças mais bonitas da Espanha ,uma praça que atrai muitos turistas por ano.