NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Черна топола

Черната топола (Populus nigra) е широколистен дървесен вид от семейство Върбови (Salicaceae). Разпространение Черната топола може да се види най-често по речните долини, но и из равнините и широколистните гори, където е разпространена върху влажни и песъчливи почви. В България се среща до 700 м надморска височина, като образува крайречни съобщества заедно с бялата топола и върбите. Рядко се среща на каменливи почви. Среща се и край брега на морето. Описание Черната топола е бързорастящо листопадно дърво с плитка коренова система. Достига на височина до 30 м. Короната е широко разперена, като една част от клоните са хоризонтални, а другите са приповдигнати. Кората на старите дървета е дълбоко напукана и тъмносива. Младите леторасли са цилиндрични и жълтеникави първоначално, след което посивяват и стават лъскави и голи. Пъпките са ароматни и лепкави при разпукване. Листата (5 – 10 см дължина) са яйцевидно-триъгълни до ромбично-продълговати. Первазите им са тъпо назъбени и имат удължен връх. По късите клонки листата са предимно триъгълни и със заоблена основа. Цветовете са събрани в мъжки и женски реси, които се образуват на различни дървета (двудомност) Болести и вредители Ръжда по бялата топола – причинява се от гъбата Melampsora pinitorqua и се изразява в извиване на връхния леторасъл под формата на буквата S и последващо изсъхване. По долната страна на листата се образуват оранжево–жълти или кафяви некрозни петна, вследствие на което листата опадат преждевременно. Младите фиданки трябва да се третират с бордолезов разтвор или друг подходящ препарат през лятно-есенния период. Цитоспороза по кората на тополите – причинява се от гъби от род Cytospora, като най-често срещаният причинител е Valsa sordida. По кората на дърветата или по младите клонки около дръжките на листата се появяват петна с различни размери и неправилна форма. Вследствие на нападението кората на засегнатите дървета почервенява като некрозиралата област ясно се очертава от здравата част. Засегнатата кора набъбва и под нея ясно се виждат плодните тела на гъбата – причинител. Ако са засегнати клонките, по цялата обиколка, тази част, която е над некрозните образувания умира. Вредителите, които се срещат по тополите, в частност черната топола, са тополов листояд, тополов цигарджия, малка тополова стъклянка. Галерия Източници
Pollancre ver

El pollancre, arbre poll, clop, cople, glop, mudella, poll, poll bordissot, poll negre, polla, pollanc, pollancre ver o xop (Populus nigra) és una espècie de planta amb flors del gènere Populus dins la família de les salicàcies (Salicaceae). És un arbre natiu de la zona que va des d'Europa i el nord mediterrani d'Àfrica fins a Xinjiang, a l'oest de la Xina. Ha estat cultivat des de l'antiguitat i viu als boscos de ribera i llocs humits, i també a les terres remogudes, sempre lluny de la sequedat i entre 0 i 1.400 metres d'altitud (rarament fins a 1.600 metres). Addicionalment pot rebre els noms d'alba, alba negra, àlber, clop bord, clop marí, clop negre, clops, om de riu, polla borda, pollancre bord, pollancre comú, pollanera, polls, pòpul, pòpul negre, populina, xop bord, xop negre i xopa. També s'han recollit les variants lingüístiques almudella, bíbol, clopa, clum, clupus, colpe, copla, píbol, pígol, poll negra, pollàncol, pollangre, popolina, popul, popul negre, txop i xop del terreno. Descripció Arriba normalment a fer de 20 a 30 m d'alçada i excepcionalment a 40 m. La seva escorça és d'una color grisa característica i llisa, la qual a poc a poc es va esquerdant. Les seves fulles es poden reconèixer fàcilment, ja que tenen una forma triangular molt clara, oscil·lant entre una forma de diamant a una de triangular de 5-8 cm de llarg i 6-8 cm d'ample i són verdes en la cara i l'anvers. El pollancre és una espècie dioica, és a dir que hi ha peus mascle i peus femella, i en tots els casos les flors es disposen en aments, una agrupació densa de flors allargada i cilíndrica que, en el cas dels pollancres, són molt fàcils de veure al febrer i març, ja que surten abans que brotin les fulles. Les seves llavors són minúscules i tenen uns pèls llargs cotonosos dissenyats expressament perquè la dispersió de les llavors es faci a través del vent, i així arribar el més lluny possible. Taxonomia Existeixen tres subespècies, tot i que alguns botànics en distingeixen una quarta: Populus nigra subsp. nigra. Populus nigra subsp. betulifolia (Pursh) W.Wettst. Populus nigra subsp. caudina (Ten.) Bugała. Populus nigra var. afghanica Aitch. & Hemsl. (sinònim P. nigra var. thevestina) Referències
Crna topola

Crna topola (lat. Populus nigra) - listopadna vrsta drveća. Raste do visine od oko 35 metara, a može živjeti i do nekoliko stoljeća. Raste uz riječne doline u srednjoj i južnoj Europi, u zapadnoj i srednjoj Aziji te u sjevernoj Africi. Dvodomna je, i brzorastuća vrsta. Raste do maksimalno 2-3 m promjera. Ima široku, granatu i rahlu krošnju. Lišće je oko 5-9 cm dugo, izmjenično raspoređeno na izbojku s dugom peteljkom. Ima oblik romba. Cvjetovi su u obliku resa, narastu do duljine oko 5 cm. Rese su valjkaste, vise, imaju ljubičasto-crvenim prašnike. Ženske rese su vitkije, zelene, sa žutim tučkom. Crna topola cvjeta u ožujku i travnju. Sjeme dozrijeva u lipnju. Plod je tobolac, koji je debeo, zašiljen, zelenkasto-smeđi i gol. Kada je zreo, otvara se. Sjeme je svjetlo smeđe sa snježno-bijelim nitima (kunadra). Razmnožava se vjetrom, koji ga raznosi u velikim količinama, tako da vrijeme sazrijevanja može izgledati, kao da je napao svježi snijeg. Pupovi su spiralno, veliki, smeđi, ušiljeni i ljepljivi. Drvo je meko, svijetlo smeđe boje jezgre. Kora je sivo-bijela u mladosti, a kasnije postaje smeđe-siva. Starije grančice su sivosmeđe s velikim natečenim lenticelama. Korijenski sustav je jak, plitak s par jakih žila. Ima dobru sposobnost klijanja iz panja, ali i iz korijena. Moguće je razmnožavanje izbojcima. Smatra se jednom od brzo rastućih vrsta drveća. Najbolje uspijeva na svježim humusnim tlima. Javlja se u povremeno poplavljenom tlu (poplavne šume), u vlažnim šumama, na obalama rijeka i potoka. Na suhim mjestima previše je sklona bolesti i oštećivanju vrhova. Voli svjetla mjesta. Ima jako velik broj podvrsta i kultivara. Uzgajaju se na plantažama. Najpoznatiji kultivar je jablan (lat. Populus nigra var. pyramidalis). Ljekovitost Crna topola ljekovita je biljka.Koriste se listovi ,kora i proljetni lisni pupovi. Zbog širokog spektra djelovanja, pupoljci se koriste za liječenje akutnih upalnih procesa respiratornog trakta i kroničnog bronhitisa . U 19. stoljeću dobivao se tekući ekstrakt iz pupova i listova crne topole, koji je korišten za prekomjerno seksualno uzbuđenje, posebno za spermatoreju. U narodnoj medicini mnogih zemalja topola se najčešće koristi u bolestima mokraćnih organa, cistitis, urinarne inkontinencije, bolno mokrenje (posebice nakon operacije), bolesti bubrega, spermatoreju, hipertrofiju i druge bolesti prostate te kao afrodizijak . Sastav Pupovi sadrže smolu,eterično ulje ( do 0,7 %),fenolglikozide,tanin,flavonoide,jabučnu, askorbinsku i galnu kiselinu,leukoantocijane,masno ulje. Galerija Izvori
Populus nigra

Il pioppo nero (Populus nigra L., 1753) è un albero della famiglia Salicaceae, originario dell'Europa centro-meridionale, del Nord Africa e delle regioni asiatiche occidentali. Descrizione Può raggiungere e talvolta superare l'altezza di 25–30 m. Il tronco si presenta dritto e spesso nodoso, la corteccia è molto scura. È una pianta a foglia caduca, di tipo semplice, bifacciale, con inserzione alterna. Le foglie si inseriscono tramite un picciolo lungo 3–7 cm. La lamina fogliare è ovato-triangolare con nervatura di tipo penninervio e lunga fino a 8–10 cm. L'apice fogliare è molto appuntito, mentre il margine è seghettato. Varietà Sono state sviluppate diverse cultivar di questa specie arborea. La varietà Populus nigra var. italica, caratteristica per la chioma alta e stretta, selezionata in Lombardia nel XVII secolo, è nota comunemente come "pioppo cipressino" o "pioppo lombardo". La varietà Populus nigra var. planterensis è molto simile al pioppo lombardo ma ha una chioma più folta e leggermente più allargata. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Populus nigra Wikispecies contiene informazioni su Populus nigra Collegamenti esterni (EN) black poplar, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc. (EN) Populus nigra, su Catalogue of Life. (EN) Populus nigra, su gbif.org, Global Biodiversity Information Facility. (EN) Populus nigra, su npgsweb.ars-grin.gov. (EN) Populus nigra, su International Plant Names Index. (EN) Populus nigra, su ITIS. (EN, JA, FR, ES) Populus nigra, su Lista rossa IUCN.
Populus nigra

Populus nigra, também conhecida popularmente como álamo, álamo-negro, choupo negro, entre outros, é uma espécie de choupo pertencente a família das salicaceae. É nativa da Europa, sudoeste e centro da Ásia e noroeste da África. É muito parecido com o choupo-branco, distinguindo-se por ter folhas menos claras na página inferior e mais arredondadas. A sua madeira é leve, macia, branca e de pouca durabilidade, empregando-se no fabrico de fósforos, colheres de pau e caixas. É uma árvore que cresce rapidamente, apresenta pouca resistência à poluição e exige poucos cuidados. Nas cidades é muito utilizado porque o seu crescimento em altura permite complementar a forma dos prédios. Referências
Plop negru

Plopul negru (Populus nigra) este o specie a genului Populus, din familia Salicaceae. Aspect Arborii ce aparțin acestei specii ating înălțimi de aproximativ 30 m, cu tulpina deseori curbată, strâmbă, rareori dreaptă. Coroana este largă, neregulată, rară, iar ramurile sunt groase. Scoarța este de culoare galben-cenușie. La bătrânețe formează scorburi. Lujerii sunt rotunzi, glabri, lucitori, galben-verzui. Frunzele sunt groase, pieloase, lung pețiolate, pe față verde-închis, pe dos verde-mat, lung acuminate, la bază cuneate, pe margini serat dințate. Florile unisexuat-dioice, în amenți pendenți, apar înainte de înfrunzire, cele masculine sunt mai scurte. Înflorește în lunile martie-aprilie. Înmulțirea se face prin semințe și butășire. Durata de viață a unui plop negru este de 100-400 ani. Compoziție chimică Mugurii de plop conțin ulei esențial conținând: cadinen, cineol, curcumene, bisabolene, farnesol, alcooli fenilici, acetofenone și humulene; flavonoide dintre care flavone: crysina, apigenina, tectochryzina; flavonoli: galangina, izalpinina, quercetina, camferol; flavonone: pinocembrina și pinostrobina, esteri fenolici, salicină, salicortină, salirepozide, derivați benzoici, rezine, alkane, acid fenolic, calcone. Utilizare Mugurii de plop sunt componenta cea mai folosită, ei au proprietăți diuretice și antireumatice, utilizarea lor fiind benefică în durerile musculare, în urma efortului sportiv. Sunt expectoranți și antiseptici, utili în tratarea tusei și a congestiei bronhiilor. Sunt foarte renumiți în vindecarea hemoroizilor având putere cicatrizantă. Note Bibliografie Horst Weisgerber (Hrsg.) et al.: Die Schwarzpappel. Probleme und Möglichkeiten bei der Erhaltung einer gefährdeten heimischen Baumart. Vorträge und Poster anläßlich des Symposiums am 13. und 14. Mai 1998 in Hann. Münden. Forschungsberichte der Hessischen Landesanstalt für Forsteinrichtung, Waldforschung und Waldökologie, Band 24. Hessische Landesanstalt für Forsteinrichtung, Waldforschung und Waldökologie, Hann. Münden 1998 Hans-Friedrich Joachim: Die Schwarzpappel (Populus nigra L.) in Brandenburg. Eberswalder forstliche Schriftenreihe, Band 11. Landesforstanstalt Eberswalde & Ministerium für Ernährung, Landwirtschaft und Forsten Brandenburg 2000, ISBN 3-933352-32-0
Črni topol

Črni topol (znanstveno ime Populus nigra) je listopadno drevo iz družine vrbovk. Opis Črni topol je hitro rastoče, dvodomno drevo, ki doseže v višino do 35, izjemoma tudi do 40 metrov. Običajno imajo deblo premera do 1,5 m, posamezna drevesa v Franciji pa imajo debla s premerom do 3 m. Listi so trikotne oblike, so polno razviti topo ali redko nazobčani. S ploščatimi peclji so pritrjeni na veje. Mladi listi so trikotno ali dlanasto deljeni. Dolgi so med 5 in 8 cm ter široki med 6 in 8 cm. Obe strani listov sta zelene barve. Podvrste Priznane so tri podvrste črnega topola, čeprav nekateri znanstveniki priznavajo štiri: Populus nigra subsp. nigra. Osrednja in vzhodna Evropa. Listi in poganjki so bleščeči, skorja sivo-rjava. Populus nigra subsp. betulifolia (Pursh) W.Wettst. Severozahodna Evropa (Francija, Velika Britanija, Irska). Listne žile in poganjki so puhasto poraščeni, skorja je sivo-rjave barve. Populus nigra subsp. caudina (Ten.) Bugała. Sredozemlje, tudi jugozahodna Azija, če se ne upošteva var. afghanica. Populus nigra var. afghanica Aitch. & Hemsl. (syn. P. nigra var. thevestina (Dode) Bean). Jugozahodna AzijaSouthwest; nekateri botaniki jo uvrščajo kot kultivar P. nigra, drugi pa P. afghanica uvrščajo v samostojno vrsto; skorja gladka, skoraj bele barve; listi in poganjki enaki kot pri podvrsti caudina. Razširjenost in uporabnost Črni topol je samonikel v Evropi, jugozahodni in osrednji Aziji ter severozahodni Afriki. Je pionirska vrsta, ki raste hitro na vlažni podlagi na nizkih nadmorskih višinah. Les črnega topola je lahek, mehek in tehnično ne najbolj kakovosten. Največ se uporablja za izdelavo furnirja. Reference Zunanje povezave (Francoščina) Conservation of genetic resources of Populus nigra Populus nigra - distribution map, genetic conservation units and related resources. European Forest Genetic Resources Programme (EUFORGEN)
Црна топола

Црна топола (лат. Populus nigra) врста је тополе која припада фамилији врба (лат. Salicaceae) и подкласи Dilleniidae. Опис Црна топола је дводомо листопадно дрво, средње величине. Достиже висину 20-35 метара, ретко 40. Стабло у пречнику достиже дебљину од 1,5 метар, али може бити и шире, до 3 метра. Препознаје се по испуцалој кори, која има карактеристичну пепељастосиву боју. Ретко се среће мање-више глатка кора. Стабло на врху образује широку, веома разгранату крошњу. Она ретко може имати пирамидалан изглед. На голим и сјајним гранама се уочавају крупне лентицеле. Пупољци су са смоластом превлаком, купасто зашиљени. Листови су појединачни, ободом цели, троугластог или ромбичног облика и на врху зашиљени. При основи су клинасто проширени. Са лица (абаксијалне стране) су сјајно зелене боје. Листови се налазе на лисним дршкама, које могу бити и до 7цм дугачки. Распоред листова је наизменичан (спиралан). Листови док су млади имају благо црвенкасту нијансу. Биљка је дводома. Мушки и женски цветови се образују на различитим индивидуама. Црна топола се опрашује ветром (анемофилно). Због тога формира ситне, неугледне цветове, који су груписани у цвасти ресе. Период цветања је од марта до маја. Мушки цветови граде цваст ресу, у којој сваки цвет има до 35 прашника. За црну тополу су карактеристичне антере прашника, које су изразито црвене боје. Цваст достиже дужину до 7,5цм. Женске ресе су краће од мушких, обично дуге 4-5цм. Тучак формира жигове који су повијени уназад и жуте боје. Плодник се састоји од два оплодна листића (карпеле). Као плод се јавља чаура са много семених заметака. Чаура је јајастог или елиптичног облика и зеленосмеђе је боје. Семена се, након што изађу из чауре, разносе ветром (анемохорија). На семенима се образује велики број дугих, танких длачица, које олакшавају њихово разношење ветром. Период плодоношења је мај месец и тада је често да се семена налазе у ваздуху у великом броју. Црна топола има велики алергени потенцијал. Распрострањеност и екологија Црна топола се јавља у Европи, југозападној и централној Азији и северозападној Африци. То је једна од најчешћих врста тополе код нас. Често се налази заједно са белом тополом (лат. Populus alba) и белом врбом (лат. Salix alba), које такође припадају фамилији врба. Поред тога, може се наћи и у шумама храста и граба. Обично расте у нижим пределима, на влажном земљишту. Честа је у ритским шумама. Расте у средњој, источној и западној Европи, западном Сибиру и у западној и централној Азији. У Србији је веома распрострањена. Референце Литература Rushforth, K. (1999). Trees of Britain and Europe. Collins. ISBN 978-0-00-220013-4. Јосифовић, Младен (1972). Флора Србије. Београд: Српска академија наука и уметности. Татић, Будислав; Блечић, Вилотије (2002). Систематика и филогенија виших биљака. Београд: Завод за уџбенике и наставна средства. Игић, Ружица (2012). Алергијске биљке. Нови Сад: Природно-математички факултет, Департман за биологију и екологију. Спољашње везе
Невен

Невен (Calendula) е род растения от семейство сложноцветни. Около 20 вида, разпространени в Средна Европа и Средиземноморието. Едногодишни цветя с жълт до яркооранжев цвят. Често се споменава в индийската религиозна и популярна култура. Името му на български означава буквално „не вехна“ (диал. „не вена“). Едногодишно тревисто растение. Корен – вретеновиден. Стъбло изправено, 20 – 50 см. високо, силно разклонени, покрито с жлезисти власинки. Листа – прости, последователни, едри, целокрайни, сиво-зелени, покрити с редки власинки, долните лапатовидни, на дръжки, горните линейно-ланцетни до тяснообратнояйцевидни.пруседнали. Цветовете – жълти до оранжеви, тръбести инезичести, събрани в съцветие кошничка. Кошничките – многобройни, 3 – 5 см. в диаметър, разположени по върховете на разклоненията. Плодове – белезникавосиви, дъговидно изводи плодосемки, до 1 см. дълги, с брадавичеста повърхност. Растениети цъфти обилно от юли до септември. Съдържа флаваноиди, етерично масло, смоли, слузни вещества, каротиноиди и др. Невенът е познат като лечебно средство още от Древна Гърция. И до днес настойка от невен помага при заболявания на черния дроб и против спазми на вътрешните органи. Любим на мързеливите домакини, защото семената, които образува в периода на цъфтеж се запазват през зимата и рано на пролет покълва по подобие на плевелните растения. Обича яркото слънце и влагата в почвата. Цъфти от началото на юни до падането на първите снегове. Видът Calendula officinalis се чувства най-добре в смесени бордюри. Не са създадени хибридни форми. В козметиката се използва при производство на шампоани и кремове на растителна основа. Помагат и като мехлем за ставни наранявания. Други На невена е наречена улица във вилна зона „Горна баня“ в София (Карта). Външни препратки Невен – лечебно действие и приложение Архив на оригинала от 2012-01-16 в Wayback Machine. Невенът – красиво цвете и отлична билка Невен: Растяща медицина
Calèndula

Calèndula (Calendula) és un gènere de plantes angiospermes de la família de les asteràcies (Asteraceae). Són plantes natives d'Europa, Macaronèsia i nord d'Àfrica, Àsia occidental i oest de l'Himalàia. Descripció Són plantes herbàcies anuals o perennes, de vegades amb la base llenyosa, sovint són glanduloses i aromàtiques. Les fulles són simples, sèssils, amb el marge enter o serrat i es disposen de manera alternada. Les flors es troben agrupades en capítols pedunculats, el seu involucre té una o dues fileres de bràctees. Les flors exteriors són femenines, ligulades i de color groc o taronja. Les flors interiors, els flòsculs, son tubulars, funcionalment masculines i de color que varia entre groc, taronja, marró, porpra o violeta. El fruit és un aqueni sense papus. Taxonomia Aquest gènere va ser publicat per primer cop l'any 1753 al segon volum de l'obra Species Plantarum del botànic suec Carl von Linné (1707-1778). Etimologia El nom d'aquest gènere prové del llatí calendae, que significa el primer dia del mes, segurament perquè els boixacs (Calendula officinalis) tenen un llarg període de floració i tenen flors al principi de molts mesos de l'any. Espècies Dins del gènere Calendula es reconeixen les 16 espècies següents: Sinònims Els següents noms científics són sinònims de Calendula: Sinònims homotípics Sinònims heterotípics Usos Les flors són comestibles. També són importants com a font d'aliment de les erugues de moltes papallones, com la Xestia c-nigrum, Naenia typica i Mamestra brassicae. Algunes espècies de calèndules s'utilitzen com a plantes medicinals. De manera popular i tradicional, la infusió de calèndula (una cullerada de flors seques en un got d'aigua bullent, reposat cinc minuts i ensucrat) s'empra per a alleujar el dolor a la menstruació. Sembla que, en efecte, ajuda a calmar els espasmes uterins i a reduir l'excessiu sagnat, entre altres coses. Els usos ginecològics en general són força habituals, per exemple, en forma d'irrigacions s'utilitza per a combatre els fongs vaginals. Galeria Referències Bibliografia Tutin, T.G.; Heywood, V.H.; Burges, N.A.; Moore, D.M.; Valentine, D.H.; Walters, S.M.; Webb, D.A.. Flora Europaea. Alismataceae to Orchidaceae (en anglès). vol. 4. Cambridge University Press, 1976. ISBN 0 521 08717 1. Anderberg, A.A.; Baldwin, B.G.; Bayer, R.G.; Breitwieser, J. ; Jeffrey, C. ; Dillon, M.O.; Eldenäs, P. ; Funk, V. ; Garcia-Jacas, N. ; Hind, D.J.N.; Karis, P.O.; Lack, H.W.; Nesom, G. ; Nordenstam, B. ; Oberprieler, Ch.; Panero, J.L.; Puttock, C. . «Compositae». A: K. Kubitzki. The Families and Genera of Vascular Plants (en anglès). vol. VIII. Springer, 2007, p. 57-588. ISBN 978-3-540-31050-1. Bayton, Ross. The Gardener's Botanical An Encyclopedia of Latin Plant (en anglès). Princeton University Press, 2020. ISBN 978-0-691-20017-0. von Linné, Carl. Species plantarum, exhibentes plantas rite cognitas ad genera relatas, cum differentiis specificis, nominibus trivialibus, synonymis selectis, locis natalibus, secundum systema sexuale digestas (en llatí). vol. 2. Estocolm: Laurentius Salvius, 1753.
Měsíček (rod)

Měsíček (Calendula) je rod jednoletých a vytrvalých bylin z čeledi hvězdnicovité, jež jsou původem z jihu Evropy, kde roste divoce asi 20 druhů. Měsíčky rostou divoce i v jihozápadní Asii, v Makaronésii, v západní Evropě a v oblasti Středozemního moře. Nejvíc pěstovaným a využívaným druhem tohoto rodu je měsíček lékařský (Calendula officinalis), který se v zahradách pěstuje již od středověku. Popis Jednoleté rostliny jsou asi 60 cm vysoké byliny s bohatě větvenými lodyhami a podlouhlými listy. Úbory květů mají žlutou nebo oranžovou barvu. Použití Měsíčky se odedávna používaly v gastronomii a v tradičním lékařství. Jejich okvětní lístky jsou totiž jedlé a mohou se použít buď čerstvé do salátů, nebo sušené – tradičně třeba pro barvení sýrů nebo jako náhražka šafránu. Měsíčkové masti sloužily k léčení drobných poranění a popálenin. Z květů se dříve získávalo žluté barvivo. Podřízené druhy Calendula arvensis (Vaill.) L. – měsíček rolní Calendula bicolor Rat. – měsíček dvoubarvý Calendula eckerleinii Ohle Calendula incana Willd. Calendula lanzae Maire Calendula maritima Guss. Calendula maroccana (Ball) Ball Calendula meuselii Ohle Calendula officinalis L. – měsíček lékařský Calendula pachysperma Zohary Calendula palaestina Boiss. Calendula stellata Cav. Calendula suffruticosa Vahl Calendula tripterocarpa Rupr. Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Calendula na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu měsíček na Wikimedia Commons
Morgenfrue

Morgenfrue (Calendula) er en slægt med 12-20 arter af enårige eller flerårige, urteagtige planter, som er udbredt i Europa, Mellemøsten og Iran. Stænglerne er oprette eller opstigende, og bladene er spiralstillede, hele og svagt hårede. Blomsterne er samlet i endestillede kurve, der består af gule, orange eller røde enkeltblomster. Frøene har fnok. I det følgende omtales kun de arter, som bliver dyrket i Danmark, eller som er naturaliseret her. Have-Morgenfrue (Calendula officinalis)