Levendula (növénynemzetség)

A levendula (Lavandula) az árvacsalánfélék családjába tartozó növénynemzetség 39 fajjal és több hibrid fajjal. Őshonos Európában; megtalálható az Atlanti-óceánban fekvő Zöld-foki Köztársaság szigetcsoportjaitól és a Kanári-szigetektől DK-Európán keresztül Észak- és Kelet-Afrikában, a Mediterráneumban, DNy-Ázsián keresztül DK-Indiáig. A nemzetség sok tagja kerti dísznövényként ültetett a mérsékelt éghajlaton, felhasználják továbbá fűszerként, és a belőle kivont illóolajat számtalan kozmetikai termékben. A nemzetség leggyakrabban használt faja a közönséges levendula (Lavandula angustifolia), amit sokszor csak levendulaként említenek. Az 1700-as években került Magyarországra. Elnevezés A levendula elnevezést a latin lavare (mosni) kifejezésre vezetik vissza. Más magyarázat szerint a latin livere (kékes színű) szóból ered. Leírás A nemzetség egyéves vagy néhány évig élő évelő fajokból, félcserje vagy cserje termetű növényekből áll. A levél alakja változatos a nemzetségben: néhány termesztett fajnál egyszerű lándzsás; másoknál szárnyas, néha többszörösen szárnyas és tagolt. A legtöbb faj levelei finom szőrökkel fedettek, amelyek az illóolajat tartalmazzák. A virágok örvökben állnak, a virágzati szár a levelek fölé emelkedik. Néhány fajnál murvalevelek is megfigyelhetők. A virágok színe kék vagy lila, a vadon előforduló fajoknál ritkán feketés lila vagy sárgás. A csésze csöves. A párta is csöves, általában 5 karéjos . Rendszertani története A L. stoechas, L. pedunculata és L. dentata ismert volt a római időkben. A középkortól az európai fajokat két külön csoportra osztották a nemzetségen belül, Stoechas (L. stoechas, L. pedunculata, L. dentata) és Lavandula (L. spica és L. latifolia) néven, míg Linné rendszerezte őket. Linné csak öt fajt sorolt a nemzetségbe a Species Plantarum-ban 1753-ban, ezek: L. multifida, L. dentata, L. stoechas, L. spica. 1790-re ismertté vált a L. pinnata és a L. carnosa. (Utóbbi átkerült a Anisochilus nemzetségbe). 1826-ra Frédéric Charles Jean Gingins de la Sarraz 12 fajt sorolt három fajcsoportba, majd 1848-ra 18-ra bővült a fajok száma. Az első modern osztályozások egyikét Dorothy Chaytor készítette 1937-ben Kew Garden-ben. 28 faj számára 6 fajcsoportot állított fel, de maradtak fajok, amiket nem tudott besorolni egyikbe sem. Az általa készített fajcsoportok: Stoechas, Spica, Subnudae, Pterostoechas, Chaetostachys és Dentatae. Az újabban készült Upson és Andrews által alkotott osztályozásban a Lavandula 3 alnemzetségre oszlik: Lavandula alnemzetség – főleg fás cserjék ép levelekkel. Ez tartalmazza azokat a fajokat, amelyeket dísznövényként vagy az illóolajukért termesztenek. Megtalálhatók a Mediterráneumban. Fabricia alnemzetség – cserjék és lágyszárúak; az Atlanti-óceántól Indiáig megtalálhatók. Néhány dísznövény is tartozik közéjük. Sabaudia alnemzetség – két faj tartozik ide, amelyek az Arab-félsziget délkeleti részén és Eritreában honosak. Néha a saját Sabaudia nemzetségükhöz sorolják őket. Ezen túlmenően számos hibrid és nemesített fajta áll termesztésben. Fajok Upson és Andrews (2004) osztályozása alapján Termesztés Termesztésben leggyakrabban a közönséges levendulával (L. angustifolia) (korábban L. officinalis) találkozhatunk. Számos nemesített fajtája van. Más elterjedt dísznövényként használatos fajok a L. stoechas, L. dentata, és a L. multifida. Mivel a fajtákat világszerte ültetik kertekbe, a természetes elterjedési területükön kívül is megtalálhatók vadon. A levendula fajok legjobban száraz, jó vízelvezetésű homokos vagy kavicsos talajokon fejlődnek teljes napsütötte fekvésben. Nincs különösebb trágyázási igényük. Magas páratartalmú helyeken a gyökerek hajlamosak a rothadásra gombafertőzés következtében. A levendula fómás betegsége (Phoma lavendulae) erősen károsíthatja a növényt. Május végétől a fertőzött hajtások lehervadnak, majd elhalnak. Az idősebb, fertőzött szárrészekről a bőrszövet szürke pikkelyekben leválik. Védekezés: a fertőzött részeket meg kell semmisíteni; dugványokat csak az egészséges tövekről szabad szedni. Néhány esetben a levendula fajok inváziós fajokká válhatnak; például Ausztráliában a Lavandula stoechas gyorsan terjed; szerte az Ausztrál kontinensen előfordul; és 1920 óta Victoria államban káros gyomnövényként tartják számon. Spanyolország egyes részein szintén gyomnövény. Levendulaolaj A kereskedelmi termesztésben főleg az illóolajáért termesztik, aminek fertőtlenítő, gyulladáscsökkentő hatása ismert. Illatanyagként a kozmetikai iparban hasznosítják. A közönséges levendulából nyert illóolaj édeskés illatú; kenőcsök, krémek, parfümök alkotórésze. A hibrid levendula (Lavandula × intermedia) illóolaja hasonló, de kevésbé édes illatú, annak következtében, hogy magasabb a terpén (azon belül kámfor) tartalma. A hibrid levendulát bizonyos helyeken előnyben részesítik nagyobb virága és könnyebb betakaríthatósága miatt, annak ellenére, hogy illóolaját egyesek kissé gyengébb minőségűnek tartják. Fűszerként A provance fűszerkeverék amerikai kiadásának része (az eredeti franciában nincsen). A virágok bőséges nektárt adnak, amiből jó minőségű méz állítható elő. A virágokat lehet kandírozni, néha sütemény dekorációként használják. A csokoládés desszertekhez különösen jól illik. Fekete és zöld teához is szokták keverni ízesítőként. Bár Franciaországban sokféleképpen felhasználják, nem tartozik a hagyományos francia konyha fűszerei közé. Gyógyászati felhasználás Az I. világháborúban kórházakban használták az illóolaját. Gyakran használják más növényekkel együtt az aromaterápiában. A levendulavirágokkal töltött párnácska segíti az alvást és az ellazulást. Nyugtató teakeverékekben szintén megtalálható. Egy 2010-ben publikált tanulmány szerint magas linalool és linalil-acetát tartalmú illóolaj kapszulázott formában jelentősen hatékonynak bizonyult a szorongás és az ahhoz kapcsolódó alvászavarok kezelésében. Elővigyázatosság Az illóolaj használata nem ajánlott terhes és szoptató nőknek, mivel a hatásokról hiányosak az ismeretek. Serdülőkor előtti és serdülő fiúknak használata figyelmet igényel, mert a hormonális hatások gynecomastiát (mellnagyobbodást) okozhatnak. Továbbá felléphet bőrirritáció is. Egyéb felhasználás A virágzati szárak szárított virágkötészetben is felhasználhatók. Ruhák közé téve a molyok távoltartására használják. Képek Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Lavandula című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként. Források Chaytor D A. (1937). A taxonomic study of the genus Lavandula. Upson T, Andrews S., Harriott G. (2004). The Genus Lavandula. Royal Botanic Gardens, Kew. : Unknown parameter |pubisher= ignored (|publisher= suggested) (súgó)CS1 karbantartás: hely kiadó nélkül (link) CS1 karbantartás: több név: szerzőfelsorolás (link) "GRIN: Lavandula". United States Department of Agriculture. 2013. május 12. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2013. november 20.. További információk Levendula 10 legérdekesebb ismertetője és recept ötletek, zoldszeresz.hu "Levendula leírása, termesztése, kertészete, felhasználása". blog.hu. 2010. április 15. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2010. március 17.. "Lavanderi-Levendula". 2022. május 13. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2010. március 12.. "A levendula felhasználása". Bálint Gazda. Hozzáférés: 2010. március 3.. : Unknown parameter |archívdátum= ignored (súgó); Unknown parameter |archívurl= ignored (súgó) "Levendula-receptek". "Levendula". Pannonhalmi Levendula. "Pilisi Levendula". Gyakorlati tapasztalatok, tanácsok a blogban. 2018. április 13. dátummal az eredeti címről archiválva. Hozzáférés: 2020. július 26.. "Levendula Magazin". A levendula (Lavandula angustifolia) gondozása, gyógyhatása A levendula ültetése (Lavandula angustifolia) Kapcsolódó szócikkek Levendulaolaj Natúr gyógyteák