NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pedro Muñoz (Ciudad Real)

Pedro Muñoz is een gemeente in de Spaanse provincie Ciudad Real in de regio Castilië-La Mancha met een oppervlakte van 101 km². Pedro Muñoz heeft 7.576 inwoners (1 januari 2016). Demografische ontwikkeling Bron: INE, 1857-2011: volkstellingen Geboren in Pedro Muñoz Jesús Lucendo (19 april 1970), Andorrees voetballer Galerij
Педро-Муньос

Пе́дро-Муньо́с (исп. Pedro Muñoz) — город и муниципалитет в Испании, входит в провинцию Сьюдад-Реаль, в составе автономного сообщества Кастилия — Ла-Манча. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Манча-Альта. Занимает площадь 101,3 км². Население — 8684 человека (на 2010 год). Расстояние — 113 км до административного центра провинции. Покровителем города считается святая дева де Лос Анхелес. Фотографии Население Примечания Ссылки Официальная страница Ayuntamiento de Pedro Muñoz Pedromunoz.tk Foro de Pedro Muñoz Архивная копия от 11 мая 2008 на Wayback Machine Pedromuñoz FM
Pedro Muñoz (kommun)

Pedro Muñoz är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Provincia de Ciudad Real och regionen Kastilien-La Mancha, i den centrala delen av landet, 130 km sydost om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 8 659. Arean är 101 kvadratkilometer. Terrängen i Pedro Muñoz är platt. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Pedro Muñoz.
Педро-Муньйос

Педро-Муньйос (ісп. Pedro Muñoz) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-Ла-Манча, у провінції Сьюдад-Реаль. Населення — 8684 особи (2010). Муніципалітет розташований на відстані близько 130 км на південний схід від Мадрида, 95 км на північний схід від Сьюдад-Реаля. Демографія Динаміка населення (INE ): Галерея зображень Посилання Муніципальна рада [Архівовано 7 лютого 2011 у Wayback Machine.] Примітки
Castillo de Belmonte

Das Castillo de Belmonte ist eine Burg im Südwesten der spanischen Provinz Cuenca in der Autonomen Region Kastilien-La Mancha (oder Neukastilien) und befindet sich auf der Anhöhe San Cristobal am Ostrand der noch etwa knapp 2.000 Einwohner zählenden Kleinstadt Belmonte. Geschichte Die Burg von Belmonte wurde auf Anordnung des damaligen Markgrafen (marqués) von Villena, Don Juan Pacheco, in den Jahren um 1456 gebaut. Architekt war Juan Guas, aber auch Hannequin von Brüssel wird mit dem Bau in Verbindung gebracht. Im 19. Jahrhundert wurde die Burg auf Befehl von Eugénie de Montijo ausgebaut. Ende des 19. Jahrhunderts ging sie in den Besitz des Dominikanerordens über. Die Mönche errichteten in den mittelalterlichen Pferdeställen eine Kapelle. Im 20. Jahrhundert nutzte die falangistische Jugend das Gebäude. Diese baute Duschen, Bäder und Elektroinstallationen ein. Derzeit ist die Burg im Besitz der Herzöge von Peñaranda, Nachkommen der Herzöge von Alba und von Eugénie de Montijo. Sonstiges Das Castillo de Belmonte diente als Kulisse für mehrere Historienfilme, so Anthony Manns El Cid, Paul Verhoevens Flesh and Blood und Vicente Arandas Juana la Loca. Weblinks Castillo de Belmonte – Fotos + Infos (Castillos del Olvido, spanisch) Castillo de Belmonte – Fotos + Infos (CastillosNet, spanisch) Einzelnachweise
Castle of Belmonte (Cuenca)

The Castillo de Belmonte is a medieval castle on the hill of San Cristobal, just outside the village of Belmonte in the southwest of the province of Cuenca in Spain. It was declared a historic monument within the National Artistic Treasury by a decree of 3 June 1931 and is now a Bien de Interés Cultural. History It was built in the second half of the 15th century by order of Don Juan Pacheco, first Marquis de Villena, during a time of convulsions and infighting in the Kingdom of Castille and so Pacheco wished to build up his territory and build forts around it before worse problems arose. He probably took on Juan Guas as his architect, who had already worked for him on the Monastery of Santa María del Parral. It was begun in 1456 but remained incomplete on the death of Pacheco. His son Diego Lopez de Pacheco partly continued his father's work, but mostly neglected the fortress. The fortress was practically abandoned between the 17th and 18th centuries and was more or less ruinous by the early 19th century. The heiress of the house of Villena, Eugenia de Guzman, better known as the Empress Eugenia de Montijo and her architect Alejandro Sureda began a restoration project in 1857, keeping the exterior in the original style but updating the interior to modern tastes - for example, Sureda used bricks for internal galleries overlooking the inner courtyard. Montijo had spent more than 500,000 pesetas on the project by the time it ended with the fall of the Second French Empire in 1870. The castle was then occupied as a French Dominican monastery for several years. After the Dominicans left, the empress' great-nephew the Duke of Penaranda, Hernando Fitz-James Stuart e Falco continued the restoration and even lived within the castle. It later served as a prison for the Partido Judicial de Belmonte, and as an Onésimo Redondo academy for the Francoist 'Frente de Juventudes'. It was abandoned and began to deteriorate again, before being made a cultural monument in 1931. It is now owned by the descendants of the empress' sister Maria Francisca de Sales Portocarrero. It was restored again in summer 2010 and opened to the public. External links "Castillo de Belmonte | Una experiencia sin par". castillodebelmonte.com. Retrieved 2016-01-07. "Visita al Castillo de Belmonte". fotonazos.es. Retrieved 2016-01-07.
Château de Belmonte

Le château de Belmonte est une forteresse située dans la localité de Belmonte, dans la communauté autonome de Castille-La Manche. Histoire Au XIXe siècle Eugénie de Montijo , qui devint impératrice de France quand elle a épousé Napoléon III, hérite de ce château. Elle ordonne sa restauration qui concerne l'extérieur de la cour, l'escalier principal, les cheminées en plâtre, plusieurs toits. Les travaux durent de 1857 à 1870 et prennent fin avec la chute de l'Empire. À partir de 1880 l'ex-impératrice autorise les frères prêcheurs, étudiants de philosophie du couvent de Flavigny et du noviciat d’Amiens, qui ne peuvent plus exercer en France après les décrets de 1880, de venir dans le château. Au total, entre 1881 et 1885, 71 frères occupèrent les lieux. Protection Cinéma Le Cid (1961) d'Anthony Mann. Certaines scènes furent tournées dans et à l'extérieur (on voit le château au loin pendant le tournoi) du château. Les villageois furent enrôlés plusieurs jours comme figurants pendant le tournage. La Chair et le Sang (1984) de Paul Verhoeven. La majorité des scènes extérieures y sont tournées. Voir aussi Articles connexes Belmonte (Cuenca) Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Catálogo de Patrimonio Cultural Lista Roja del Patrimonio Notes et références Portail des châteaux Portail de Castille-La Manche
Castelo de Belmonte (Espanha)

O Castelo de Belmonte (em castelhano: Castillo de Belmonte) é um castelo que se eleva no morro de San Cristóbal, nas cercanias da localidade de mesmo nome, ao sudoeste da província de Cuenca. História O castelo de Belmonte foi mandado construir por Juan Pacheco (Marquês de Vilhena) em 1456. As obras são atribuídas ao arquiteto Juan Guas. No século XIX, Eugénia de Montijo executou a maior reforma que o castelo sofreu até hoje. O arquiteto encarregado foi Sorède. A fachada do pátio inferior foi forrada de ladrilhos, foi acrescentado um gradeamento à escadaria e restaurados telhados e pavimentos. No final do século XIX pertenceu a uma congregação de Dominicanos. Colocaram uma capela nas antigas cavalariças medievais. No século XX, pertenceu às juventudes falangistas. Dessa época data toda a instalação elétrica. Também foram colocados duches e banheiros sem nenhum tipo de controle, que destruíram alguns dos telhados. Atualmente, é propriedade da Casa Ducal de Peñaranda, descendentes da Duquesa de Alba, irmã da Imperatriz Eugenia de Montijo. Graças à colaboração entre os proprietários, a administração local e o ministério do desenvolvimento, o castelo se encontra nesse momento em fase de reabilitação. Se não houver contratempos, o Castelo de Belmonte reabrirá suas portas ao público no outono de 2009. Arquitectura e descrição O Castelo de Belmonte é um palácio-fortaleza, ou residência fortificada, de estilo gótico-mudéjar. O recinto tem uma planta atípica: três retângulos com torres em forma cúbica nos seus ângulos e ubicados ao redor do pátio de armas. Todo ele rodeado por uma muralha, com a porta de entrada no edificio marcada por duas estruturas com forma de cubo. A estrutura está arrematada com almenas e matacães. As torres são o que mais se destaca, junto com a muralha que tem forma de ziguezague. As torres são estruturas cúbicas situadas nos ângulos do edifício. A torre de menagem se encontra desmontada. O resto termina numa cornija com matacães. Aparecem algumas fendas e seteiras, mas em geral não proliferam muito ao longo da construção. Cabe destacar a muralha em forma de zig-zag, escapando os ângulos que lhe impeçam maior visibilidade. Também se destacam os telhados de estilo mudéjar e as yeserías, com proliferação de elementos góticos decorando as escassas janelas de que dispõe o edifício. O escudo da família Pacheco é outro dos elementos dignos de menção. Atos Todos os anos, no primeiro fim de semana de setembro é realizado uma feira medieval no pátio de armas. Filmes El Cid, (Anthony Mann, 1961) - O castelo aparece no fundo, durante o torneio. Flesh & Blood, (Paul Verhoeven, 1985) - foi rodado quase integralmente em Belmonte. Durante sua rodagem ardeu parte da torre de menagem. Joana, a Louca, (Vicente Aranda, 2001) - é o primeiro fotograma da película. No entanto, o subtítulo indica que é o Castelo de Tordesilhas. El caballero Don Quijote, (Manuel Gutiérrez Aragón, 2002) - Para a rodagem desta película pintaram-se de grená muitas das paredes interiores. Referências
Бельмонте (замок)

Замок Бельмонте (исп. Castillo de Belmonte) — укреплённая резиденция, выстроенная в 1456—1470 гг. в Бельмонте близ Куэнки королевским фаворитом Хуаном Пачеко. Внутренний двор решён в виде равностороннего треугольника, который окружают стены построенные в форме шестиконечной звезды. Принадлежит герцогу де Пеньяранда. Замок расположен недалеко от водохранилища Аларкон в провинции Куэнка, в составе автономного сообщества Кастилия — Ла-Манча на границе с провинцией Толедо в Испании. Возвышается над одноимённым поселением на холме Сан-Кристобаль. История В местности, где расположен замок, были некогда золотые прииски, которые разрабатывали ещё древние римляне, они же и построили первые крепостные укрепления на месте данного замка. Хуан Пачеко, родившийся в Бельмонте, начал строительство нынешнего замка в 1456 году и завершил его 14 лет спустя. Не исключено, что строителем был крайне востребованный в то время Хуан Гуас. В этом замке Пачеко прятал некоторое время Хуану Бельтранеху от нападок кастильской знати, которая не признавала законность её рождения. Одни из ворот замка впоследствии назвали в честь Хуаны. Согласно легенде, девушка сбежала из замка полураздетой, не веря своему покровителю и доверенному лицу короля, Хуану Пачеке. Потомки Пачеко, герцоги Эскалона, уделяли замку мало внимания и редко здесь бывали. В 1622 году он перешёл от рода Мануэлес к семейству Манрике де Лара, члены которого получили от короля титул маркизов де Бельмонте. К началу XIX века замок окончательно обветшал и пришёл в запустение. Своим нынешним видом замок обязан Евгении Монтихо. В 1857 году, после брака с Наполеоном III, императрица инициировала восстановление наследия своих предков. Внутренний двор был облицован плиткой, к некоторым башням были подведены лестницы, обновлены были ветхие крыши на башнях. После Монтихо замок унаследовали потомки её старшей сестры — герцоги Пеньяранда (младшая ветвь дома Альба). Архитектура Замок построен в мосарабском стиле, в частности это отчётливо видно по круглым башням с выступающими бастионами. Во внутренней части находится треугольный двор, своды которого украшены резными каменными каминами, кессонными потолками, лепниной в мавританско-готическом стиле. На главных воротах сохранились геральдические знаки маркизов Вильена. Современный период В 1932 году замок объявлен национальным памятником. В настоящее время в замке находится музей. В частности, в одном из залов музея сохранилась мебель и внутреннее убранство замка, которое сохранила и обновила императрица Евгения. С северной крепостной башни открывается живописный вид на посёлок Бельмонте и его окрестности. В замке Бельмонте и его окрестностях снимались такие фильмы, как «Эль Сид» (1961), «Плоть и кровь» (1985), «Дон Кихот Мигеля де Сервантеса» (1991), «Дыхание дьявола» (1993), «Хуана Безумная» (2001) и др. Литература Джанни Гуадалупи, Габриеле Рейна. (перевод А.Борисовой) // Замки мира. — М.: ООО «АСТ», ООО «Астрель», 2005. — С. 28—29. — 272 с. — ISBN 978-5-17-033048-5, 978-5-271-12588-1, 88-544-0097-1.
Iglesia de San Miguel (Cuenca)

La Iglesia de San Miguel es un antiguo templo católico de la ciudad española de Cuenca. La iglesia se alza sobre una plataforma en la hoz del río Júcar, junto a la antigua muralla, y es una de las parroquias más antiguas de la ciudad. La iglesia fue cedida por el Obispado de Cuenca al consitorio municipal a mediados del siglo XX por mediación del concejal Gregorio de la Llana y Polo, siendo habilitada como sala de conciertos. Construcción y ampliaciones Debió de ser construida en el siglo XIII, con una estructura muy simple: una nave de mampostería que se cubría con armadura de madera, un ábside semicircular y la torre a los pies. En el siglo XV se añadió a la iglesia otra nave en el lado norte, que también se cerró con un artesonado mudéjar. En el siglo XVI se efectuó en la cabecera de la iglesia una fuerte remodelación, en la que intervinieron Esteban Jamete y el Maestro de Cantería Pedro de Yrízar. La cúpula, diseñada por Jamete, es ovalada y está decorada con motivos florales. Interior En el siglo XVIII la iglesia sufrió una reforma radical. El primitivo cerramiento de las naves -con madera- fue cambiado: en la nave principal por bóveda de cañón con lunetos, y, en la nave colateral se dispuso una nueva bóveda de arista, la cual se asentó sobre dobles pilastras -de potente comisamiento-, cuyos capiteles, de orden corintio, fueron adornados con cabezas de angelitos. La decoración de rocalla aparece tímidamente en los arcos fajones, en los vértices de los lunetos y en el centro de las bóvedas. Portada En la portada, el cuerpo bajo debe de corresponder al siglo XVIII. Está almohadillado y se reduce a un arco de medio punto entre pilastras apenas resaltadas. La parte superior tiene una hornacina central, entre dobles pilastras jónicas, y unas curiosas imágenes de donantes en las hornacinas de los extremos. Referencias Este artículo incluye contenido derivado de una disposición relativa al proceso de protección, incoación o declaración de un bien cultural o natural publicada en el BOE n.º 256 el 25 de noviembre de 1997 (texto), el cual está libre de restricciones conocidas en virtud del derecho de autor de conformidad con lo dispuesto en el artículo 13 de la Ley de Propiedad Intelectual española. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de San Miguel.
Ocaña (Spanien)

Ocaña ist eine Gemeinde in der spanischen Provinz Toledo der Autonomen Gemeinschaft Kastilien-La Mancha. Der 51 km von Toledo und 60 km von Madrid entfernte Ort auf 730 m ü. d. M. zählt 15.560 Einwohner (Stand: 2025) auf 148 km², das sind 98 Einwohner pro Quadratkilometer. Persönlichkeiten Andrés Oliva (1948–2023), Radrennfahrer Einzelnachweise Weblinks Offizielle Website (spanisch)
Ocaña (Castille-La Manche)

Ocaña est une commune d'Espagne de la province de Tolède dans la communauté autonome de Castille-La Manche. Géographie Histoire C'est dans cette localité qu'a eu lieu, le 19 novembre 1809, la bataille d'Ocaña, opposant les troupes françaises du maréchal Soult et les troupes espagnoles du général Juan Carlos de Aréizaga. Administration Culture Confrérie de Sainte Véronique d'Ocaña Personnalités liées à la ville Cypriano de Soarez (1524-1593), prêtre jésuite, humaniste et écrivain de renom. Jorge Manrique, (1440 ?-1479), poète auteur des Stances sur la mort de son père (en castillan Coplas por la muerte de su padre). Notes et références Liens externes Site officiel Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Ressource relative à la musique : MusicBrainz Portail de Castille-La Manche
Ocaña (Spanyolország)

Ocaña egy község Spanyolországban, Toledo tartományban. Ocaña Colmenar de Oreja, Ontígola, Noblejas, Villatobas, Dosbarrios, Cabañas de Yepes, Huerta de Valdecarábanos, Yepes, Ciruelos és Aranjuez községekkel határos. Lakosainak száma 15 560 fő (2025). Népesség A település népessége az utóbbi években az alábbiak szerint változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal
Ocaña (Spagna)

Ocaña è un comune spagnolo di 10.795 abitanti situato nella comunità autonoma di Castiglia-La Mancia. Monumenti e luoghi d'interesse Tra le principali attrazioni si segnalano quelle inserite tra i beni di interesse turistico nazionale o dichiarate Monumento Nazionale: Plaza Mayor, del XVIII secolo Fuente Grande, del XVI secolo Palacio de Don Gutierre de Cárdenas, del XVI secolo Torre y arco de la iglesia de San Martín, XV-XVI secolo Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Ocaña Collegamenti esterni Sito ufficiale, su ocana.es. (CA) Ocaña, su Gran Enciclopèdia Catalana, Grup Enciclopèdia Catalana.
Ocaña (Spanje)

Ocaña is een gemeente in de Spaanse provincie Toledo in de regio Castilië-La Mancha met een oppervlakte van 148 km². Ocaña heeft 10.489 inwoners (1 januari 2016). Demografische ontwikkeling Bron: INE; 1857-2011: volkstellingen Geboren in Ocaña Andrés Oliva (1948-2023), wielrenner
Ocaña (Hiszpania)

Ocaña – miejscowość w Hiszpanii położona na płaskowyżu Mesa de Ocaña (Stół Okani), w regionie Kastylia-La Mancha. Zabytki Klasztor świętego Dominika de Guzman Klasztor świętej Katarzyny Sieneńskiej Kościół Najświętszej Marii Panny Kaplica Naszego Ojca Jezusa z Jaskiń Rynek w Okani Wielka Fontanna (Źródło) Stara Fontanna (Źródło) Kaplica Świętego Izydora Oracza Kościół Świętego Jana Chrzciciela Ruiny Kościoła Świętego Marcina Pręgierz w Okani Linki zewnętrzne Tysiące zdjęć z Okani, darmowe pliki: Albumy elektroniczne, mapy... Blog fotograficzny o Okani, zdjęcia aktualizowane codziennie
Оканья

Ока́нья (исп. Ocaña) — населённый пункт и муниципалитет в Испании, входит в провинцию Толедо, в составе автономного сообщества Кастилия — Ла-Манча. Муниципалитет находится в составе района (комарки) Меса-де-Оканья. Известные жители Диего де Оканья — испанский художник, историк, исследователь и путешественник. Являлся первым путешественником по Перу, оставившим рисунки и портреты южноамериканских индейцев. Население Примечания
Ocaña, Spanien

Ocaña är en kommun i Spanien. Den ligger i provinsen Toledo och regionen Kastilien-La Mancha, i den centrala delen av landet, 50 km söder om huvudstaden Madrid. Antalet invånare är 11 147. Arean är 148 kvadratkilometer. Terrängen i Ocaña är platt åt sydost, men åt nordväst är den kuperad. Kommentarer Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Ocaña.﻿
Оканья (Толедо)

Оканья (ісп. Ocaña) — муніципалітет в Іспанії, у складі автономної спільноти Кастилія-Ла-Манча, у провінції Толедо. Населення — 14 469 осіб (2024). Муніципалітет розташований на відстані близько 55 км на південь від Мадрида, 46 км на схід від Толедо. Відомої як Меса-де-Оканья, звідки відкривається вид на багато сіл цього краю». Він межує з муніципалітетом Аранхуес на північному заході (у провінції Мадрид), Онтіґола на півночі, Ноблехас на сході, Вільятобас на південному сході, Досбарріос, Каба́ньяс-де-Єпес і Уерта-де-Вальдекарбáнос на півдні, а також з Єпес і Сіруелос на заході (усі в провінції Толедо). На півночі, в напрямку до Онтіґоли, беруть початок струмки Веґа і Ойо-дель-Моро, а на заході — яр Оканьюела, що є притокою струмка Корралєхо. Демографія За даними 2022 року, в Оканьї проживло 152 особи українського походження. Динаміка населення (INE ): Транспорт Завдяки своєму вигідному географічному розташуванню Оканья історично була важливим транспортним вузлом. Повітряний транспорт У муніципалітеті діє аеродром Оканья (Aeródromo de Ocaña), який обслуговує переважно спортивну та рекреаційну авіацію. Залізничний транспорт У місті розташована залізнична станція Оканья, через яку проходить: Лінія 48 середньої відстані: Мадрид-Пуерта-де-Аточа — Куенка — Валенсія-Сан-Ісідро. Автомобільні дороги Через Оканью проходить кілька важливих автотрас, як національного, так і регіонального значення: Автомагістралі Autovía del Sur (A-4): Мадрид – Аранхуес – Оканья – Мадрідехос – Мансанарес – Вальдепеньяс – Байлен – Андухар – Кордова – Есіха – Кармона – Севілья – Херес. Autovía de Castilla-La Mancha (A-40): Аданеро – Македа – Толедо – Оканья – Таранкон – Куенка – Теруель. Autopista Radial 4 (R-4): Мадрид – Пінто – Парла – Вальдеморо – Сесе́нья – Аранхуес – Оканья. Autopista de Levante (AP-36): Оканья – Корраль-де-Альмагвер – Кінтанар-де-ла-Ордень – Мота-дель-Куерво – Ель-Педерносо – Сан-Клементе – Ла-Рода. Національні дороги N-301: Оканья – Альбасете – Мурсія – Картахена. N-400: Толедо – Оканья – Таранкон – Куенка. Галерея зображень Посилання Офіційна вебсторінка муніципалітету Оканья Провінційна рада Толедо Оканья Примітки
Montes (Comarca)

Die Comarca Montes ist eine der sieben Comarcas in der Provinz Ciudad Real der autonomen Gemeinschaft Kastilien-La Mancha. Sie umfasst 15 Gemeinden auf einer Fläche von 3.651,89 km² mit dem Hauptort Malagón. Gemeinden Siehe auch Liste der Comarcas in Spanien Einzelnachweise
Comarca Montes

La comarca de Montes, también conocida como Montes de Toledo. Es una de las seis comarcas en que la Diputación Provincial de Ciudad Real divide la provincia de Ciudad Real, en España.​​ Existe una división histórica en la que una parte de los Montes de Toledo pertenece a la provincia de Toledo y otra parte a la provincia de Ciudad Real. Esta división se remonta al siglo XIX, específicamente con la división provincial de España realizada en 1833 por el ministro Javier de Burgos. Fue en ese momento cuando se crearon las actuales provincias, y se distribuyeron los territorios comarcales de forma que los Montes de Toledo quedaron repartidos entre las dos provincias: la parte norte integrada en la provincia de Toledo, y la parte sur integrada en la provincia de Ciudad Real. Está compuesta principalmente por los pueblos que formaban los antiguos Estados del Duque. Casi toda la comarca está en territorio montañoso, pues forma parte del sistema montañoso de los Montes de Toledo, cabe destacar la importancia de que un pueblo de la misma (Fuente el Fresno) se encuentra la única iglesia románica con una torre de planta redonda, la cual tiene el título de Monumento Histórico Artístico, y está considerada como la catedral de la comarca de los Montes de Toledo. Algunos municipios de esta comarca, forman la Mancomunidad de los Estados del Duque, la cual realiza cada año un encuentro de pintura con los niños de todos los colegios de los pueblos; cada año es celebrado en un pueblo diferente. Estos pueblos formaron una organización para fomentar el turismo que lleva por nombre Montes Norte; la actual presidenta es la alcaldesa de Fuente el Fresno, doña Claudia Ranz Rey. La mayor parte de estos pueblos forman parte de Entre parques. Municipios Referencias