Església de la Santa Creu (Conca)

L'església de la Santa Creu a Conca (Castella-La Manxa) fou una de les primeres parròquies que va haver-hi en aquesta ciutat. Es tracta d'una modesta construcció, d'una nau, fabricada amb maçoneria i coberta de fusta. El 27 de març de 2019, es va inaugurar com una de les seus Centre d'Art Modern i Contemporani de Castella-la Manxa (CORPO), regida per la Fundació Col·lecció Roberto Polo. Història A mitjan segle xvi , Juanes de Mendizábal el Viejo va iniciar la reforma del temple i durant tres anys va estar al capdavant de l'obra. No obstant això, quan es va donar un fort impuls a aquella va ser sota l'episcopat del Bisbe Fresneda, qui el 1568 va encarregar a Francisco de Goycoa la remodelació del vell edifici medieval. Goycoa fou un arquitecte que gaudia de gran prestigi a Conca, perquè fins i tot tenia el nomenament de Veedor General de les obres del Bisbat. Com sembla que era norma en ell, no va dirigir personalment l'obra sinó que la va posar en mans de Juanes de Mendizábal el Mozo, mestre al qual tenia en gran estima. Quan va morir Goycoa, l'arquitecte Pedro de la Vaca va introduir algunes modificacions en el projecte d'aquell, sent la més significativa la de donar major amplària a la nau. Mendizábal el Mozo, que era nebot de Juanes de Mendizábal el Viejo, va alçar els murs perimetrals i va voltejar uns arcs entre els contraforts, als quals va adossar unes columnes d'ordre dòric; columnes que en el segle xviii van ser substituïdes per unes pilastres. L'edifici es va tancar amb un cassetonat de fusta, la labor de la qual va ser a càrrec dels Mestres de Fusteria Damián Saravia d'Oropesa, Francisco Pinarejo i Jerónimo Vadello, i dels Entalladores Gaspar de Berriote i Villanueva. En el segle xviii es va fer una important remodelació, perquè és llavors quan es fa la volta de l'església. L'execució de l'obra es va encomanar al Mestre d'Obra de Paleta i Canteria Manuel de Santa María. Descripció L'església és d'una nau, en forma de saló, i hi està dividida en sis trams per mitjà de contraforts amb pilastres adossades, amb absis poligonal. Pot observar-se una falta d'espai, cosa que queda clara pel fet de haver de traure part de l'edifici el sobre les gorges del Huécar, raò oer la qual, la sagristia s'ubica sota la capella major. En el segle XVI l'edifici estava cobert amb un cassetonat de fusta que, en el segle xviii, es va substituir per una volta de mig canó amb llunetes, construïda amb pedra de tova, la qual es va esfonsar per la poca solidesa dels murs alçats en el segle xvi. La portada de l'església data del segle xvi. De traça molt senzilla, es compon d'un arc de mig punt, entre pilastres caixades jòniques. El cos alt, que té una fornícula entre dues «ces», tan característiques de l'arquitecte Rodrigo Gil de Hontañón, degué ser alterat en la seva disposició i decoració. A l'interior han sobreviscut restes de pintura del segle xviii . Referències El contingut d'aquest article incorpora material de la declaració d'un bé d'interès cultural publicada en BOE núm. 257 el 27 de noviembre de 1997 (text disponible en línia), considerada de domini públic de conformitat amb el que es disposa en l'article 13 de la Llei de Propietat Intel·lectual espanyola (castellà).