NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Illes de la Magdalena

Les illes de la Magdalena (en anglès:Magdalen Islands, en francès:Îles de la Madeleine) formen un petit arxipèlag al Canadà dins el Golf de Sant Llorenç amb una superfície total de 205,53 km². Malgrat que les illes són més a prop de l'Illa del Príncep Eduard i de Nova Escòcia, les illes formen part del Quebec. Les illes estan dividides en dos municipis: Les Îles-de-la-Madeleine (12.560 habitants en el cens del 2006) i Grosse-Île (amb 531 habitants). Geografia Hi ha 8 illes principals: Havre-Aubert, Grande Entrée, Cap aux Meules, Grosse Île, Havre aux Maisons, Pointe-Aux-Loups, Île d'Entrée i Brion. Totes, excepte la darrera, estan habitades. Hi ha altres petites illes que formen part de l'arxipèlag: Rocher aux Oiseaux, Île aux Loups-marins, Île Paquet i Rocher du Corps Mort. Clima A Cap aux Meules la temperatura mitjana anual és de 4,5 °C, el gener la mitjana és de -6,3 °C i l'agost de 16,9 °C. La precipitació mitjana anual de 987 litres amb el màxim a la tardor. Història Jacques Cartier va ser el primer europeu a visitar aquestes illes, el 1534. Tanmateix els amerindis Micmacs ja les visitaven des de feia segles com a part de les seves fonts de subsistència probablement per caçar-hi morses. El nom actual el va rebre l'any 1663 pel seigneur de l'illa, François Doublet, en honor de la seva esposa, Madeleine Fontaine. El 1755 les illes estaven habitades pels acadians que eren francòfons i no van ser afectats per l'expulsió dels acadians feta pels britànics. El 1774 les illes es van integrar legalment al Quebec. Fins al segle XX les illes quedaven isolades completament durant l'hivern per la formació de gel al mar. Les poblacions de morses van ser completament eliminades per la sobrecaça ja durant el segle xviii. Una part de la població actual són descendents del 400 naufragis que hi va haver a les illes. Turisme El turisme és una de les activitats econòmiques principals d'aquestes illes. Hi ha platges de sorra blanca i és un bon lloc per passejar amb bicicleta, fer caiac marí, windsurf i kitesurfing. Durant l'hivern es poden observar les cries de foca acabades de néixer sobre el gel al Golf de sant Llorenç. Indústria Hi ha les Mines Seleine de la Canadian Salt Company que produeixen sals d'hivern per les carreteres del Canadà i els Estats Units. Transport Hi ha un servei de ferri entre Souris, Illa del Príncep Eduard i Cap-aux-Meules. Estacionalment també hi ha un ferri amb Mont-real. Hi ha un aeroport a Havre-aux-Maisons amb vols al Canadà. Referències Enllaços externs Municipalité des Îles-de-la-Madeleine Municipalités et villes de la Gaspésie Arxivat 2007-09-28 a Wayback Machine. Magdalen Islands tourist association The official tourist site of the islands Quebec tourism information on the Magdalen Islands Arxivat 2006-03-17 a Wayback Machine. including a map (with the French names)
Îles de la Madeleine

Îles de la Madeleine (Magdalénské ostrovy) je souostroví v Zálivu svatého Vavřince na východě Kanady. Dosahují rozlohy 205,53 km² a patří k provincii Québec. Skládá se z osmi hlavních ostrovů, jimiž jsou Amherst, Grande Entrée, Grindstone, Grosse-Île, House Harbour, Pointe-Aux-Loups, Entry Island a Brion. Prvním potvrzeným Evropanem, který ostrovy navštívil, byl roku 1534 Jacques Cartier. Svůj název dostaly roku 1663 od Françoise Doubleta, a to podle jeho manželky Madeleine Fontaine. V letech 1763 až 1774 bylo souostroví spravováno Newfoundlandskou kolonií, následně se díky Québecskému zákonu staly součástí provincie Québec. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Îles de la Madeleine na Wikimedia Commons
Islas de la Magdalena

Las islas de la Magdalena​ (en francés, Îles de la Madeleine; en inglés, Magdalen Islands) son un archipiélago del océano Atlántico situado en el golfo de San Lorenzo, perteneciente a la provincia canadiense de Quebec. Tiene una superficie de 205,53 km² y 12.560 habitantes, según el censo de 2006. Las islas del archipiélago están concetadas principalmente por cuatro largas dunas y dos puentes: isla de Havre Aubert (o Amherst), 58 km²; isla de la Grande Entrée, Île du Havre aux Maisons (o House Harbour), Île du Cap-aux-Meules (o Grindstone), isla aux Loups (donde se encuentra la localidad de Pointe-aux-Loups), Grosse Île, de 77,92 km²; Pointe de l'Est. El archipiélago incluye también, separadas del grupo principal: isla de Entrada isla Brion, de 7 km²; Rochers aux Oiseaux (Bird Rock), de 0,04 km²; isla de Corps-Mort Clima Referencias
Isole della Maddalena

Le Isole della Maddalena, localmente indicate in inglese Magdalen Islands e in francese Îles de la Madeleine, formano un piccolo arcipelago canadese sito nella parte centrale del golfo di San Lorenzo dalla superficie pari a 205,53 km². Situazione amministrativa Anche se sono posizionate più vicino all'isola del Principe Edoardo e alla Nuova Scozia, le isole fanno parte della provincia del Québec. Le isole formano il territory equivalent to a regional county municipality (TE) e census division (CD) delle isole della Maddalena. Il suo codice geografico è 01. Le isole formano anche l'agglomerato urbano delle isole della Maddalena, diviso in due municipalità. Si tratta di Les Îles-de-la-Madeleine (12 291 abitanti nel censimento del 2011), la municipalità centrale, e Grosse-Île (pop. 490). Demografia Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isole della Maddalena Collegamenti esterni Tourisme Îles de la Madeleine, su tourismeilesdelamadeleine.com. Portail régional des Îles-de-la-Madeleine, su ilesdelamadeleine.com. Région touristique des Îles-de-la-Madeleine Archiviato il 17 febbraio 2015 in Internet Archive. CTMA, traversier et croisière vers les Îles, su ctma.ca. CFIM Radio communautaire des iles, su cfim.ca.
Magdalena-eilanden

De Magdalena-eilanden (Frans: Îles de la Madeleine, Engels: Magdalen Islands) zijn een kleine eilandengroep in de Saint Lawrencebaai. De eilandengroep bestaat uit negen grotere eilanden. De Magdalena-eilanden hebben een totale oppervlakte van 205 km² en tellen zo’n 13.000 inwoners. Ze behoren tot de Franstalige Canadese provincie Québec, hoewel ze dichter liggen bij Prince Edward Island en Nova Scotia.
Wyspy Magdaleny

Wyspy Magdaleny (fr. Îles de la Madeleine, ang. Magdalen Islands) − niewielki archipelag wysp w Zatoce Świętego Wawrzyńca w Kanadzie. Terytorialnie należą do prowincji Quebec, choć geograficznie wyspy te są bliższe prowincji Nowa Szkocja, głównie ze względu na pochodzenie etniczne mieszkańców i na dominujący tutaj język akadiański francuski. Ich łączna powierzchnia wynosi 205,53 km². Pierwszym Europejczykiem na wyspach był Jacques Cartier przybyły tu w 1534 roku. Pierwsze zasiedlenie tych terenów przez francuskich osadników nastąpiło w 1755 roku po deportacji Akadian (zob. Akadia) z terenów Nowej Szkocji. Dziś wyspy zamieszkane są przez 12.824 osób, ludność anglojęzyczna stanowi tu niewielką mniejszość. Gospodarka wysp oparta jest w głównej mierze na turystyce.
Ilhas da Madalena

As ilhas da Madalena (em francês: Îles de la Madeleine, em inglês: Magdalen Islands) são um arquipélago do oceano Atlântico situado no golfo de São Lourenço, no Quebec. As ilhas ficam perto do centro do golfo, entre a península de Gaspé e a ilha Cape Breton (Nova Escócia), a meio-caminho entre a Ilha Príncipe Eduardo e a Terra Nova. Eram ilhas cobertas por densa floresta, e hoje são reflorestadas continuamente, tendo o nível de coberto florestal chegado a 25%. São propensas a sistemas dunares, com mais de 300 km de praias. A maior ilha chama-se Havre Aubert e é a mais meridional. De 1534 a 1536, o navegador Jacques Cartier, descobriu o arquipélago, e baptizou as ilhas de «les Araynes», do latim "arena", que significa areia. Hoje são um importantíssimo santuário para a vida selvagem, e a economia centra-se na exploração dos recursos naturais, floresta e pesca.
Мадлен (острова, Канада)

Мадле́н (Мадленские острова фр. îles de la Madeleine), также Ма́гдален — архипелаг из девяти островов и большого количества малых островков, песчаных мелей и кос в центре Залива Святого Лаврентия. Получили своё название в честь Св. Марии Магдалены. Площадь архипелага — 205,5 км². Административно входят в состав области Гаспези-иль-де-ля-Мадлен, Квебек, Канада. Население 13 091 чел. (2006 г., перепись). Официальный язык — французский. Административный центр архипелага — город Гранд-Антре (646 чел.). Список островов Остров Авр Обе́р, «Бухта Обер» (фр. l'Île du Havre Aubert) — 58 км². Остров Де-Ла-Гранд-Антре́ (фр. l'Île de la Grande Entrée) признан квебекской «столицей омаров», которых ловят местные рыбаки. Остров Авр-О-Мезон, «Бухта домов» (фр. l'Île du Havre aux Maisons) Остров Кап-О-Мёль (фр. l'Île du Cap aux Meules) Иль-о-Лю, «Волчий остров» (фр. l'île aux Loups) Ла-Грос-Иль, «Великий остров» (фр. la Grosse Île) — 77,92 км². Остров Антре́, «Входной Остров» (фр. l'île d'Entrée) Остров Брион (фр. l'Île Brion) — 7 км². Остров Роше́-Оз-Уазо́, «Птичья скала» (фр. le Rocher aux Oiseaux) Большинство островов соединяют узкие песчаные косы, по которым проложены дороги. Изолированы лишь острова Брион и Д’Антре. 25 % территории островов покрыто лесом. История В 1534 г. архипелаг обнаружил французский мореплаватель Жак Картье, который высадился на нём и объявил остров владением Франции. Французы, бретонцы, кевебкцы и франко-акадцы начали осваивать его только после 1706 года, зимуя на островах, где они охотились на моржей, морских выдр, а также занимались рыболовством, которое и по сей день является основным занятием населения, помимо туризма. В 1755 году на острове нашли пристанище франко-акадцы, тысячи которых были изгнаны из Акадии британскими войсками. На основе франко-акадийского языка сложился и современный мадленский диалект островов. Квебекский акт 1774 года передал острова в ведение Квебекской администрации. В 1798 г. острова были переданы в феодальное владение сэру Айзеку Коффину, однако его диктаторские методы (в частности, попытки ограничить рыболовство и торговлю с США) вызвали крайнее недовольство местных жителей и вынудили его покинуть остров. Отчеканенные им пенни островов Мадлен использовались как суррогатная разменная монета в Нижней Канаде. В районе островов отмечено около 400 кораблекрушений; часть населения островов являются потомками переживших кораблекрушения. Население Население 13 091 жит. (2006). 94 % франкофоны, 6 % англофоны. 85 % — потомки франко-акадцев, 9 % — имеют французское, бретонское, квебекское происхождение, 6 % — английское, англоканадское и ирландское. Остров Д’Антре (130 чел.) населяют преимущественно англофоны ирландского и шотландского происхождения. Прочее На острове Кап-О-Мёль располагается неинкорпорированная канадская община Кап-О-Мёль (Кап-Окс-Мёль — Cap aux Meules). Примечания Ссылки Острова Мадлен — Туристическая информация (фр.). Архивировано из оригинала 19 марта 2007 года.
Îles de la Madeleine

Îles de la Madeleine (franska, på engelska även Magdalen Islands, på svenska även Magdalenöarna) är en 205,5 km² stor ögrupp i Saint Lawrenceviken. Öarna tillhör provinsen Québec i Kanada. Vid folkräkningen 2006 hade öarna 13 091 invånare. Historia Jacques Cartier blev 1534 den förste europén att landstiga på Îles de la Madeleine, men mi'kmaqfolket hade besökt öarna varje år i flera hundra år innan dess, troligtvis för att jaga valrossar. Ett antal arkeologiska utgrävningar har genomförts på öarna. Öarna koloniserades av fransktalande akadier 1755. När britterna fördrev akadierna från Nova Scotia lämnades Îles de la Madeleines invånare ifred, och än idag betraktar sig många öbor som både akadier och quebekier. Ögruppen styrdes som en del av Newfoundland från 1763 till 1774, då den tillföll Québec genom Quebec Act. En annan del av befolkningen utgörs av överlevare från de över 400 skeppsbrotten runt öarna. På öarna finns några av Québecs äldsta engelskspråkiga samhällen, och även om de flesta engelsktalande idag har gått över till franska eller flyttat därifrån finns det fortfarande några kvar. Geografi Huvudöarna i den centrala delen av ögruppen är: Île du Cap aux Meules, huvudön, Grindstone Island Île du Havre Aubert Île du Havre aux Maisons Île aux Loups Île de la Grande Entrée Dessa öar är förbundna med broar eller vägar på sanddyner. Till ögruppen hör också: Île d'Entrée, Entry Island Le Corps-Mort, en klippa 15 km väster om Île du Havre Aubert. Île Shag Île Brion Rochers aux Oiseaux, klippor Näringsliv Näringslivet på Îles de la Madeleine baseras bland annat på hummerfiske och turism. Fisket har minskat under senare år, och valrossarna utrotades helt i slutet av 1700-talet. Turisterna anländer med färja från Souris på Prince Edward Island till Cap-aux-Meules, eller med flyg till Havre-aux-Maisons. På öarna finns många sandstränder och cykelleder. Administration Kommunerna på öarna slogs samman till en, Les Îles-de-la-Madeleine, vid kommunreformen 2002. Den övertog också den tidigare sekundärkommunens (municipalité régionale de comté) uppgifter. Efter en folkomröstning bildade Grosse-Île åter en egen kommun 2006. Kommunerna tillhör regionen Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine. Källor Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Îles de la Madeleine.
Острови Мадлен

Острови Мадлен (фр. îles de la Madeleine — Іль де ля Мадлен, острови Св. Марії Магдалени, англ. Magdalen Islands) — архіпелаг із дев'яти головних островів та численних малих острівців в затоці Святого Лаврентія у Канаді. Частина провінції Квебек (Канада), регіон Гаспезі-Іль-де-ля-Мадлен (Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine). Острови Острів Авр Обе́р, "Бухта Обер" (фр. l'Île du Havre Aubert) Острів Де-Ла-Ґранд-Антре́ (фр. l'Île de la Grande Entrée) Острів Авр-О-Мезон, "Бухта будинків" (фр. l'Île du Havre aux Maisons) Острів Кап-О-Мьоль (фр. l'Île du Cap aux Meules) Іль-о-Лю, "Вовчий острів" (фр. l'île aux Loups) Ла-Ґрос-Іль, "Великий острів" (фр. la Grosse Île) Острів Д'Антре́, "Острів Вхід" (фр. l'île d'Entrée) Острів Бріон (фр. l'Île Brion) Острів Роше́-Оз-Уазо́, "Пташина скеля" (фр. le Rocher aux Oiseaux) Історія У 1534 р. до архіпелагу прибув французький мореплавець Жак Картьє і став першим європейцем-дослідником, який висадився на острови Мадлен. Населення На островах - 13 091 мешканців (2006). Більшість з них франкомовні. Значна частина - потомки акадійців, які оселилися тут у XVIII столітті. Є також невеличка англомовна спільнота. На островах сформувалася своя вимова, не завжди зрозуміла мешканцям решти Квебеку, а тим більше - франкомовним іноземцям. Посилання Острови Мадлен — Туристична Інформація (фр.)
Édifice Jean-Baptiste-De La Salle

L'édifice Jean-Baptiste-De La Salle est le siège du ministère des Affaires municipales et de l'Habitation du Québec. Propriété publique depuis 1960, il abritait auparavant l'Académie commerciale de Québec. Description L'édifice de quatre niveaux, situé immédiatement à l'ouest de l'hôtel de ville de Québec, est composé de deux ailes à l'angle des rues Pierre-Olivier-Chauveau et Cook. Ses façades sont en calcaire de Deschambault et ses colonnes en granite gris de Stanstead à fini poli. La tour d'angle est ornée de colonnes jumelées, d'un arc en plein cintre avec un tympan orné avec un bas-relief de feuilles d'érable sculptées dans la pierre d'un entablement à denticule et de frontons interrompu et circulaire. Histoire Le site est initialement une propriété des Jésuites. La partie la plus ancienne de l'édifice, l'aile de la rue Cook, est initialement composé d'une boulangerie militaire, érigée en 1838. Les Frères des écoles chrétiennes, pour loger leur Académie commerciale, acquièrent l'emplacement en 1889 et procèdent à des agrandissements du bâtiment initial en 1891 et 1901. À la suite d'un incendie survenu le 19 novembre 1914, le bâtiment est rehaussé d'un étage. Un nouveau bâtiment est construit perpendiculairement sur la rue Chauveau afin d'abriter un pensionnat. Ces travaux sont le fruit des architectes Tanguay et Lebon. L'édifice prend sa forme actuelle en 1932 par l'union des deux ailes avec la démolition du Bureau des archives de la ville situé à l'angle des deux rues. Cette nouvelle façade était initialement surmontée d'une lanterne, aujourd'hui disparue. Le gouvernement québécois devient propriétaire de l'édifice en 1960 lorsque l'Académie déménage à l'emplacement actuel du Cégep de Sainte-Foy. Le 12 décembre 1997, le bâtiment prend le nom de Jean-Baptiste de La Salle en mémoire du fondateur des Frères des écoles chrétiennes. Références Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Répertoire du patrimoine bâti de Québec Répertoire du patrimoine culturel du Québec Portail de Québec et de la Capitale-Nationale Portail de l’architecture et de l’urbanisme
Montmorency (Metro Montreal)

Montmorency (mɔ̃mɔʁɑ̃si) ist eine U-Bahn-Station in Laval, einem Vorort von Montreal. Sie befindet sich im Stadtteil Laval-des-Rapides an der Kreuzung von Rue Jacques-Tétreault und Rue Lucien-Paiement. Es handelt sich um die nördliche Endstation der orangen Linie 2 der Metro Montreal. Im Jahr 2019 nutzten 5.590.748 Fahrgäste die Station, was dem 13. Rang unter den insgesamt 68 Stationen der Metro Montreal entspricht. Bauwerk Die von Guillermo Farregut entworfene Station entstand in offener Bauweise in einer ausgedehnten Grube. Charakteristisch sind die weiten Flächen und das große Volumen des Innenraums. Die Distanz zwischen den Seitenbahnsteigen und der Decke ist die größte im gesamten Metronetz. Bögen und Strebepfeiler verteilen den Druck der umgebenden Erdmassen. Die Wände der Bahnsteigebene sind mit Fliesen verkleidet, in einem Muster aus verschiedenfarbigen diagonalen Streifen. Die Verteilerebene am oberen Ende des Treppenschachts führt zu zwei Eingangspavillons. Die Entfernung zur benachbarten Station De La Concorde, von Stationsende zu Stationsanfang gemessen, beträgt 847,60 Meter. Unmittelbar neben der Station befindet sich ein Busbahnhof, der von der Autorité régionale de transport métropolitain (ARTM) betriebene Terminus Montmorency. Von dort aus verkehren 20 Buslinien der Société de transport de Laval. Hinzu kommen sechs Linien von exo, die verschiedene Gemeinden in der Region Rive-Nord erschließen. Außerdem unterhält die ARTM eine Park-and-ride-Anlage mit 1327 Parkplätzen. Kunst Das Werk Les fluides („Die Strömungen“) von Hélène Rochette schmückt den Haupttreppenschacht und den Busbahnhof. Von der Decke hängen vier große Gebilde aus Aluminium und Chromstahl, die mit hell leuchtenden Ölfarben bemalt sind. Ihre geschwungenen Formen erinnern an fliegende Vögel und durchbrechen damit die ansonsten vorherrschende Geradlinigkeit der Station selbst. Geschichte Die Eröffnung der Station und des nördlichsten Abschnitts der orangen Linie erfolgte am 28. April 2007, zusammen mit dem Teilstück von Henri-Bourassa her. Namensgeber ist das nahe gelegene Collège Montmorency. Dieses Gymnasium wiederum ist nach François de Montmorency-Laval (1623–1708) benannt, dem ersten Bischof von Québec. Das im Jahr 2011 veröffentlichte Stadtentwicklungsprogramm ÉvoluCité sieht vor, beide Enden der orangen Linie zu verbinden und dadurch eine Ringlinie zu schaffen. Ein kurzer Abzweig in nördlicher Richtung würde das Einkaufszentrum Carrefour Laval erschließen. Weblinks Seite der STM über die Station Montmorency (französisch) Detaillierte Informationen zur Station Montmorency (französisch) Einzelnachweise
Montmorency station (Montreal Metro)

Montmorency station (French pronunciation: [mɔ̃mɔʁɑ̃si] ) is a Montreal Metro station in Laval, Quebec, Canada, operated by the Société de transport de Montréal (STM). It is located in the Laval-des-Rapides borough. The station is part of an extension to Laval and opened on April 28, 2007, becoming the northern terminus of the Orange Line. After two years of opening, the Metro had generated over 60,000 daily passengers, around twice what had originally been estimated. Overview It is a normal side platform station. This station has the highest ceilings of any station in the network. The wall panels are decorated with tiling in diagonal stripes of retro shades of cyan, navy, straw yellow and brick red. The station is equipped with the MétroVision information screens which displays news, commercials, and the waiting time until the arrival of the next train. This station has underground city access to the Université de Montréal’s Laval campus. Origin of name The station is located across the street from Cégep Montmorency. The CEGEP got its name from François de Montmorency-Laval (1623–1703), the first bishop of Quebec and New France from 1674 to 1688. Terminus Montmorency A large bus terminus with 10 platforms and an indoor waiting area adjoins the station. The building, which is operated by the ARTM features an ARTM ticket counter as well as a convenience store and a coffee shop. In addition, the station has parking for 1342 cars – 644 free outdoor park and ride spaces and 698 paying spaces (54 outdoor, 644 indoor). The indoor spaces cost $7 a day or $80 per month (if a user purchases a monthly parking pass). All bus traffic enters and leaves on boulevard de l'Avenir, while all parking spaces are accessed via rue Lucien Paiement. Connecting bus routes Nearby points of interest Cégep Montmorency Centre Laval Espace Montmorency Place Bell See also List of park and rides in Greater Montreal References External links Montmorency Terminus (RTM) Montmorency Station web page (in French)
Montmorency (metrostation)

Montmorency is een metrostation in de Canadese gemeente Laval. Het station werd geopend op 28 april 2007 en wordt bediend door de oranje lijn van de metro van Montréal. Het metrostation en de nabijgelegen hogeschool zijn vernoemd naar de eerste bisschop van Québec, François de Montmorency-Laval.
Montmorency (stacja metra)

Montmorency – stacja metra w Montrealu, na linii pomarańczowej. Obsługiwana przez Société de transport de Montréal (STM). Znajduje się w Laval-des-Rapides, w mieście Laval. Jest stacją końcową linii i jednocześnie najdalej na zachód wysuniętą w całej sieci. Przypisy
Estação Montmorency

A Estação Montmorency é uma das estações do Metrô de Montreal, situada em Laval, ao lado da Estação De La Concorde. É uma das estações terminais da Linha Laranja. Foi inaugurada em 28 de abril de 2007. Localiza-se no cruzamento da Rua Lucien-Paiement com a Rua Jacques-Tétreault. Atende o bairro de Laval-des-Rapides. Ver também Metrô de Montreal Linha Laranja do Metrô de Montreal Referências Ligações externas «STM - Société de transport de Montréal» (em francês) «Métro - Société de transport de Montréal» (em francês)
Maison Georges-De Gannes

La maison Georges-De Gannes est une maison située sur la rue des Ursulines à Trois-Rivières. Elle a été classée immeuble patrimonial en 1961 et est situé dans le site patrimonial de Trois-Rivières. Histoire Georges de Gannes est né le 10 mai 1705 à Dolus-le-Sec, Officier des Troupes de la Marine, arrive en Nouvelle-France en 1732. Il participe à quelques expéditions en Louisiane sous les ordres de Charles le Moyne de Longueuil et Pierre Céloron de Blainville. Il est promu aide-major du gouvernement des Trois-Rivières en 1750. Il achète un terrain près du monastère des Ursulines en 1754 et il fait construire sa maison vers 1756. Il espère y finir ses jours, mais la victoire de la Grande-Bretagne en 1760 le force à quitter la colonie en 1761. Sa famille le suivra en 1764. Il décède le 1er janvier 1767 au Grand-Pressigny. La maison passe ensuite entre plusieurs mains, dont un fondeur des forges du Saint-Maurice, un chanoine, le juge Joseph-Rémi Vallières, et un journaliste. Notes et références Annexes Articles connexes Liste des lieux patrimoniaux de la Mauricie Vieux-Trois-Rivières Liens externes Ressources relatives à l'architecture : Répertoire canadien des lieux patrimoniaux Répertoire du patrimoine culturel du Québec Ressource relative à la géographie : Banque de noms de lieux du Québec Portail des lieux patrimoniaux du Canada Portail de la Mauricie