NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Réserve écologique du Micocoulier

La réserve écologique du Micocoulier protège les îles Arthur et Bienville dans le fleuve Saint-Laurent. Elle a pour mandat de protéger un peuplement de micocoulier occidental, arbre rare au Québec. Toponymie La réserve prend son nom de la présence dans la réserve du Micocoulier occidental (Celtis occidentalis), un arbre de la famille des Ulmacées (famille de l'orme). Notes et références Annexes Articles connexes Réserves écologiques du Québec Liens externes Site officiel Ressources relatives à la géographie : Banque de noms de lieux du Québec Base de données toponymiques du Canada World Database on Protected Areas Portail de la conservation de la nature Portail de la Montérégie
Jacques-Cartier Park (Gatineau)

Jacques-Cartier Park is a park in Gatineau, Quebec, Canada, along the Ottawa River. The park is more than 22.68 hectares large and is located at the base of the Alexandra Bridge, facing the National Gallery of Canada in Ottawa. It is named for French explorer Jacques Cartier, who arrived at the mouth of the Ottawa River while he was looking for the Northwest Passage. The National Capital Commission (NCC) uses the site to run one of its popular annual events, Winterlude, every February. It is also a busy site on Canada Day, offering activities such as music and dance shows throughout the day, entertainment and activities for children, and demonstrations by the Canadian Forces SkyHawks parachute team. Christiana's House/Maison Charron, the oldest surviving house in Hull, and the oldest house in the Ottawa Valley (circa 1804–1815) is located in the park. It was restored by the NCC in 1985 and is used for various activities. The Gilmour Hughson Building is also located in the park, at the north end. References External links Media related to Parc Jacques-Cartier, Gatineau at Wikimedia Commons
Parc Jacques-Cartier

Le parc Jacques-Cartier est un parc situé à Gatineau, Québec, Canada, au bord de la rivière des Outaouais. Il se trouve au pied du pont Alexandra, en face du Musée des beaux-arts du Canada à Ottawa. Il porte le nom de l'explorateur français Jacques Cartier, qui est arrivé à l'embouchure de la rivière des Outaouais alors qu'il cherchait le passage du Nord-Ouest. La Commission de la capitale nationale (CCN) utilise ce site pour organiser l'un de ses événements annuels les plus populaires, le Bal de Neige, tous les mois de février. C'est aussi un site occupé pour la fête du Canada, offrant des activités telles que des spectacles de musique et de danse tout au long de la journée, des animations et des activités pour les enfants, ainsi que des démonstrations de l’équipe de parachutistes des SkyHawks des Forces canadiennes. La Maison Charron, la plus ancienne demeure de la ville de Hull, est située dans le parc. Il a été restauré par la CCN en 1985 et est utilisé pour diverses activités. Références Annexes Articles connexes Gatineau Village urbain Centre-Ville Bal de neige Parc du Lac-Beauchamp Liens externes Site officiel « Le parc Jacques-Cartier », sur NCC-CCN (consulté le 2 septembre 2020) Portail de l'Outaouais Portail des espaces verts
ГЕС Chute-des-Passes

ГЕС Chute-des-Passes – гідроелектростанція у канадській провінції Квебек. Знаходячись перед ГЕС Перібонка, становить верхній ступінь каскаду у сточищі річки Сагне, яка за сто вісімдесят кілометрів на північний схід від міста Квебек впадає ліворуч до річки Святого Лаврентія (дренує Великі озера). Станція розташована на річці Перібонка, найбільшому допливу озера Сен-Жан, з якого й бере початок згадана вище Сагне. Ще в 1943 році для забезпечення роботи всього розташованого нижче по течії каскаду у верхів’ї цієї річки спорудили водосховище Перібонка, для чого звели бетонну гравітаційну греблю Passes-Dangereuses висотою 48 метрів та довжиною 361 метр. Разом з трьома земляними дамбами висотою від 3,5 метра до 13,9 метра та загальною довжиною 969 метрів вона утримує водосховище з площею поверхні 316 км2 та об’ємом 5,6 млрд м3. У 1956-1959 роках це сховище доповнили дериваційною гідроенергетичною схемою. Для цього звідси під лівобережним масивом проклали підвідний тунель довжиною 10,7 км з діаметром 10,5 метра, котрий подає ресурс до підземного машинного залу, розташованого на глибині 152 метри. Останній обладнали п’ятьма турбінами, які використовують напір від 143 до 195 метрів та первісно мали загальну потужність 750 МВт. Наразі останній показник рахується як 833 МВт. Відпрацьована вода повертається у Перібонку по відвідному тунелю довжиною 2,7 км з діаметром 15,3 метра, при цьому він проходить під руслом річки та має вихідний портал на її правому березі. Під час робіт зі спорудження ГЕС провели вибірку 2,45 млн м3 породи та використали 330 тис м3 бетону. Власником станції є світовий алюмінієвий гігант Rio Tinto Alcan. Примітки
ГЕС Chute-du-Diable

ГЕС Chute-du-Diable – гідроелектростанція у канадській провінції Квебек. Знаходячись між ГЕС Перібонка (вище по течії) та ГЕС Chute-à-la-Savane, входить до складу каскаду у сточищі річки Сагне, яка за сто вісімдесят кілометрів на північний схід від міста Квебек впадає ліворуч до річки Святого Лаврентія (дренує Великі озера). Станція розташована на річці Перібонка, найбільшому допливу озера Сен-Жан, з якого й бере початок згадана вище Сагне. В межах проекту звели бетонну гравітаційну греблю висотою 38 метрів та довжиною 537 метрів, яка разом з допоміжною спорудою того ж типу висотою 10 метрів та довжиною 44 метри утримує водосховище з площею поверхні 47 км2 та об’ємом 1,2 млрд м3. Також можливо відзначити, що вже після розташованої вище станції до Перібонки ліворуч впадає велика притока Manouane. У верхів’ї останньої знаходиться великий резервуар, котрий накопичує ресурс для роботи п’яти нижніх ГЕС каскаду на Перібонці-Сагне. Це водосховище з площею поверхні 394 км2 та об’ємом 3,9 млрд м3 утримує бетонна гравітаційна гребля висотою 12 метрів та довжиною 680 метрів і допоміжна земляна дамба висотою 5 метрів та довжиною 165 метрів. Пригреблевий машинний зал станції Chute-du-Diable обладнали п’ятьма турбінами загальною потужністю 205 МВт, які використовують напір у 33,5 метра. Власником станції є світовий алюмінієвий гігант Rio Tinto Alcan. Примітки
ГЕС Chute-à-la-Savane

ГЕС Chute-à-la-Savane — гідроелектростанція у канадській провінції Квебек. Знаходячись між ГЕС Chute-du-Diable (вище по течії) та ГЕС l'Isle Maligne, входить до складу каскаду у сточищі річки Сагне, яка за 180 км на північний схід від міста Квебек впадає ліворуч до річки Святого Лаврентія (дренує Великі озера). Станція розташована на річці Перібонка, найбільшому допливу озера Сен-Жан, з якого й бере початок згадана вище Сагне. В межах проекту звели бетонну гравітаційну греблю висотою 40 метрів та довжиною 942 метри, яка утримує водосховище з площею поверхні 18,5 км2 та об'ємом 625 млн м3. Пригреблевий машинний зал обладнали п'ятьма турбінами типу Френсіс потужністю по 42 МВт, які використовують напір у 33,5 метра. Нижче від ГЕС Chute-à-la-Savane Перібонка впадає до озера Сен-Жан, так що наступні станції каскаду розташовані безпосередньо на Сагне. Власником станції є світовий алюмінієвий гігант Rio Tinto Alcan. Примітки
Barrage de Chute-à-Caron

Le barrage de Chute-à-Caron, est un barrage hydroélectrique situé sur la rivière Saguenay dans la région administrative du Saguenay–Lac-Saint-Jean, au Québec. Il s'agit d'une infrastructure majeure construite pour répondre aux besoins énergétiques de l’industrie de l’aluminium. Cet ouvrage, de type béton-gravité, est doublé d’une centrale hydroélectrique. Historique La construction du barrage débute dans les années 1926-1927 dans le cadre de la première phase de développement des infrastructures hydroélectriques sur le Saguenay, lancée par Alcoa en 1927. Ce chantier, qui s’échelonne sur plusieurs années, a pour objectif de répondre à la demande énergétique croissante liée à l’industrie de l’aluminium. Malgré les perturbations causées par la Grande Dépression, les quatre premières turbines, d’une capacité de 60 000 chevaux-vapeur chacune, entrent en service entre 1931 et 1934. En 1942, la centrale est agrandie pour accueillir deux turbines supplémentaires. Cet agrandissement s’inscrit dans le cadre d’un projet plus vaste, marqué par la construction de la centrale Shipshaw, situé en aval. Ce vaste chantier a requis la participation de près de 11 000 ouvriers à son sommet. Caractéristiques techniques Le barrage mesure 54,5 mètres de hauteur et 897 mètres de longueur. Sa capacité de retenue atteint 725 millions de mètres cubes d’eau, avec une hauteur de retenue de 51 mètres. Il repose sur un terrain en roc traité et a été conçu pour des usages hydroélectriques. L’ouvrage s’étend sur une superficie de réservoir de 3 250 hectares et un bassin versant de 73 800 kilomètres carrés. La centrale hydroélectrique initiale nécessita 270 000 mètres cubes de béton et 4 200 tonnes d’acier pour sa construction. Les modifications effectuées en 1983 ont permis de moderniser ses infrastructures. Toponymie La toponymie « Chute-à-Caron » rappelle l’héritage de Michel Caron (1821-1892), qui a laissé son empreinte dans la région en tant que conseiller municipal de Chicoutimi puis maire. La désignation officielle du barrage sous ce nom a été confirmée en 1973. Références Voir aussi Articles connexes Rivière Saguenay Liste des centrales hydroélectriques au Québec Histoire de l'électricité au Québec Liens externes Ressources relatives à la géographie : Banque de noms de lieux du Québec Base de données toponymiques du Canada Fiche technique du barrage - Répertoire des barrages du MELCCFP du Québec Installations hydroélectrique - Rio Tinto Énergie Électrique Portail du Québec Portail du Saguenay–Lac-Saint-Jean Portail des barrages Portail de l'industrie Portail des énergies renouvelables
ГЕС Chûte-à-Caron

ГЕС Chûte-à-Caron – гідроелектростанція у канадській провінції Квебек. Знаходячись після ГЕС l’Isle Maligne, разом з ГЕС Shipshaw становить нижній ступінь каскаду у сточищі річки Сагне, яка за сто вісімдесят кілометрів на північний схід від міста Квебек впадає ліворуч до річки Святого Лаврентія (дренує Великі озера). В межах проекту річку перекрили бетонною гравітаційною греблею висотою 55 метрів та довжиною 897 метри, яка потребувала 270 тисяч м3 матеріалу та утримує водосховище з площею поверхні 32,5 км2 та об’ємом 725 млн м3. Пригреблевий машинний зал обладнали чотирма турбінами загальною потужністю 224 МВт, які використовують напір у 48,8 метра. Власником станції є світовий алюмінієвий гігант Rio Tinto Alcan. Примітки
Champ-de-Mars (Montreal)

Das Champ-de-Mars (dt. „Marsfeld“) ist eine große Grünfläche in Montreal. Sie befindet sich im zentralen Arrondissement Ville-Marie am Rande der Altstadt (Vieux-Montréal), zwischen dem Palais de Justice, dem Hôtel de Ville und der Rue Saint-Antoine. Auf diesem ehemaligen Exerzierplatz finden sich Überreste der Montrealer Stadtmauern. Einen Exerzierplatz gab es seit den 1740er Jahren, auf einem den Jesuiten gehörenden Grundstück. Im Jahr 1812, als die Stadtmauern abgerissen wurden, schlugen die Stadtbehörden vor, hinter den öffentlichen Gebäuden an der Rue Notre-Dame eine Terrasse zu errichten und somit den bestehenden Exerzierplatz zu erweitern. Das Gelände diente ab 1899 als Marktplatz, ab den 1920er Jahren als Parkplatzfläche. Zwischen 1986 und 1991 wurde ein rund 250 Meter langes Teilstück der Stadtmauern freigelegt und restauriert, im Hinblick auf der 350-Jahr-Feier der Stadt gestaltete man die Grünfläche zu einer Parkanlage um. Nach dem Champ-de-Mars ist die gleichnamige U-Bahn-Station benannt. Weblinks Historische Informationen (französisch) Historische Fotos (McCord-Museum)
Champ de Mars (Montreal)

The Champ de Mars is a public park in Old Montreal quarter of Montreal, Quebec, Canada. Formerly a military parade ground, the park had previously been traversed by Montreal's fortifications, which were demolished at the beginning of the 19th century. The adjacent Montreal City Hall (1878) and the old courthouse (1856) were later built inside the line of the fortifications. Champ de Mars served as a municipal parking lot starting in the 1960s until being restored as a park in 1992. At that time, the foundations of Montreal's city walls were discovered and restored. The site's name commemorates its former military purpose; Mars was the Roman god of war and campus Martius was a Latin term for a military exercise ground. The walls now standing on site are the foundations of the original walls used to protect the city. The area is bordered by the Montreal City Hall, the old and new courthouses and the Champ-de-Mars Metro station. See also List of Montreal parks#Urban squares. Notes References External links Champ de Mars, Vieux Montreal Champ de Mars, Canada Photos Archived 2009-11-11 at the Wayback Machine
Champ-de-Mars (Montréal)

Le Champ-de-Mars est un espace vert de Montréal. Situation et accès Le Champ-de-Mars est situé dans l'arrondissement de Ville-Marie et plus précisément dans le Vieux-Montréal derrière l'hôtel de ville. Origine du nom Un champ de Mars, terrain propice aux manœuvres militaires. Historique Un champ de Mars est aménagé à Montréal sur un terrain appartenant aux Jésuites dès les années 1740. Cet espace servit pour les rassemblements et les parades militaires jusqu'à la fin du XVIIIe siècle. En 1812, lors de la démolition des fortifications de Montréal et du réaménagement de ces réserves militaires, les autorités montréalaises proposent d'élargir l'ancien terrain d'exercices en créant une grande terrasse derrière les édifices institutionnels de la rue Notre-Dame, entre la rue Saint-Gabriel et l'axe de la rue Gosford. Afin de stabiliser le sol sur le côté de la rue Saint-Antoine, ils ont fait planter des arbres qui agrémentent le site et qu'on aperçoit dans l'iconographie de cet endroit au cours du XIXe siècle. Utilisé dès le début comme terrain de manœuvres militaires, le champ de Mars le sera encore davantage à partir de 1886, lorsqu'on établit le manège militaire de la rue Craig (Saint-Antoine). Ce grand espace au cœur de la ville servira aussi à d'autres fins. Un marché public en plein air y est aménagé entre 1899 et les années 1920, avant d'être remplacé par un terrain de stationnement. Mais pendant la Seconde Guerre mondiale, les voitures devront encore céder la place aux militaires. Entre 1986 et 1991, des fouilles archéologiques ont mis au jour les vestiges des fortifications dans ce secteur (on y retrouvait encore un stationnement au milieu des années 1980). On a aménagé l'esplanade du champ de Mars en 1992, dans le cadre du 350e anniversaire de Montréal. Les archéologues y ont reconnu les fortifications de Montréal et les ont remises en avant-plan dans le réaménagement qui en découla. Bâtiments remarquables et lieux de mémoire On peut y observer les dernières rares traces de l'existence des fortifications de Montréal qui s'élevaient autrefois jusqu'à 6,4 mètres de haut et 3 km de long. C'est en fait deux murs, l'escarpe et la contrescarpe, qui étaient séparés par un fossé qui tenait lieu de moyen de défense pour Montréal. Articles connexes Fortifications de Montréal Place des Montréalaises Champ-de-Mars (métro de Montréal) John Clark (Mile End), qui a travaillé à l'agrandissement de 1812 Place George-V à Québec Liens externes Site du Vieux-Montréal - Fiche : le Champ-de-Mars Musée McCord : Images du Champ-de-Mars Portail de la Nouvelle-France Portail de Montréal
Champ-de-Mars

Champ-de-Mars (fr. Pole Marsowe) - park miejski w Montrealu, położony w dzielnicy Ville-Marie, na skraju Starego Miasta (Vieux-Montréal). Miejsce to było pierwotnie polem ćwiczebnym wojsk francuskich, przebiegały tutaj mury miejskie, które zostały zburzene przez władze brytyjskie w 1812 roku. Od 1899 roku znajdował się tutaj plac targowy, natomiast w latach 1920 zbudowano parking. Dopiero w latach 80. postanowiono utworzyć w tym miejscu park miejski. W wyniku prac archeologicznych w latach 1986-1991 odkopano i odrestaurowano 250-metrowy odcinek starych murów miejskich, co było jednym z projektów z okazji zbliżającej się 350. rocznicy założenia Montrealu. Nazwa tego miejsca odnosi się do jego wojskowej przeszłości. Mars był rzymskim bogiem wojny, stąd określenie campus Martius (pole marsowe) było łacińskim określeniem wojskowego pola do ćwiczeń.. W pobliżu parku znajduje się montrealski Ratusz Miejski (Hôtel de ville), Palais de justice oraz stacja metra Champ-de-Mars. Przypisy
Champ-de-Mars (Montreal)

O Champ-de-Mars de Montreal é uma área verde no distrito de Ville-Marie. Observa-se aí os últimos traços da existências das fortificações de Montreal que se elevavam até a 6,4 metros de altura com 3 km de extensão. Havia na realidade dois muros, a escarpa e a contraescarpa, que estavam separados por um fosso, e que serviu como meio de defesa para a cidade de Montreal. História Um champ de Mars (campo de Marte), terreno propício para manobras militares foi construído em Montreal em um terreno pertencente aos Jesuítas em torno de 1740. Este espaço foi utilizado para comícios e paradas militares até o fim do século XVIII. Em 1812, quando da demolição das fortificações de Montreal e do remanejamento das tropas militares, as autoridades da cidade propuseram aumentar o antigo terreno de exercícios criando um grande espaço atrás dos edifícios institucionais da rua Notre-Dame, entre a rua Saint-Gabriel e o eixo da rua Gosford. Para estabilizar o solo próximo da rua Saint-Antoine foi necessário plantar árvores que terminam também por enfeitar o local e vemos em sua iconografia no curso do século XIX. Utilizado desde o início como terreno de manobras militares, o Champ-de-Mars o será mais ainda a partir de 1886, quando se faz o remanejamento do arsenal da rua Craig. Este grande espaço no coração da cidade servirá também para outros fins. Um mercado público ao ar livre utiliza o local entre 1899 e a década de 1920, antes de ser substituído por um estacionamento. Mas durante a Segunda Guerra Mundial os carros dão lugar aos militares. Entre 1986 e 1991, escavações arqueológicas desenterram vestígios das fortificações nesta região. Ligações externas (em francês) Fiche : le Champ-de-Mars (em francês) Musée McCord : Images du Champ-de-Mars, 1869
Марсово поле (парк, Монреаль)

Марсово поле (фр. Champ de Mars) — общественный парк в Канаде, расположенный в Старом Монреале. История Ранее парк был строевым плацем крепости Монреаля, которая была снесена в первой половине XIX века вскоре после того, как этот район города начал застраиваться гражданскими зданиями. Некоторое время здесь находилась муниципальная парковка для автомобилей, пока в 1980-х годах на этом месте не начались работы по созданию парковой зоны. Во время строительных работ были обнаружены и частично восстановлены фундаменты городских стен Монреаля. Рядом находится Монреальская ратуша, ближайшая станция метро станция метро — Марсово поле — находится на Оранжевой линии монреальского метрополитена. Примечания Ссылки Champ de Mars, Vieux Montreal Champ de Mars, Canada Photos
Montreal Tower

Montreal Tower (French: Tour de Montréal), formerly known as Olympic Tower (Tour olympique), is the tallest inclined structure in the world at 165 metres (541 ft), and the tenth tallest structure in Montreal, Canada. It forms part of the city's Olympic Stadium (Stade olympique) and Olympic Park (Parc Olympique). The cables that open the stadium's retractable roof are suspended from the tower. Originally scheduled to be completed in time for the 1976 Summer Olympics, the tower reached its final height and was officially opened in 1987. It was designed by architect Roger Taillibert and leans at an angle of 45°, much larger than that of the Leaning Tower of Pisa (less than 4°). The building's observatory is accessed by an inclined elevator; it showcases the history of the stadium, and the Olympics overall, including Caitlyn Jenner's (at the time Bruce Jenner) decathlon win. The Tower overlooks the Olympic Village, the Biodome, the Botanical Gardens and Saputo Stadium. At the base of the tower is the Olympic Park Sports Centre, home to elite training facilities. In 2014, the name of the tower was changed from Olympic Tower to Montreal Tower. Between 2015 and 2019, the Olympic Installations Board spent $200 million to convert the building into an office tower, designed by Provencher Roy which housed more than 1,000 Desjardins Group employees as of 2019. This reconstruction was selected as an Honour winner in Architect's 2022 Architecture & Interior Awards in the Architecture: Adaptive Reuse category. As of 2025, the tower is closed as part of the Olympic Park's renovation, and is set to reopen in the fall of 2027. References External links Official website
Torre de Montreal

La Torre de Montreal (en francés: Tour de Montréal, en inglés: Montreal Tower), anteriormente conocida como Torre Olímpica​ (en francés: Tour olympique), es la estructura inclinada más alta del mundo con 165 metros (541,3 pies), y la décima estructura más alta de Montreal. Forma parte del Estadio Olímpico y el Parque Olímpico. Los cables que abren el techo retráctil del estadio están suspendidos de la torre.​ Originalmente, se había previsto que la torre estuviera terminada a tiempo para los Juegos Olímpicos de Verano de 1976, sin embargo, su construcción no se completó hasta 1987.​​ Fue diseñada por el arquitecto Roger Taillibert y se inclina en un ángulo de 45°.​ Se puede acceder al mirador de la torre mediante un ascensor inclinado; éste muestra la historia del estadio y de los Juegos Olímpicos en general, incluyendo la victoria de Caitlyn Jenner (en aquel entonces Bruce Jenner) en decatlón. En la base de la torre se encuentra el Centro Deportivo del Parque Olímpico, sede de las instalaciones de entrenamiento de élite.​ En 2014, el nombre de la torre se cambió de Torre Olímpica a Torre de Montreal.​ Entre 2015 y 2019, la Junta de Instalaciones Olímpicas gastó 200 millones de dólares para convertir el edificio en una torre de oficinas, diseñada por Provencher Roy, que albergó a más de 1000 empleados del Grupo Desjardins a partir de 2019.​​ Esta reconstrucción fue seleccionada como ganadora de honor en los Premios de Arquitectura e Interiores de Architect 's 2022 en la categoría «Arquitectura: Reutilización Adaptativa».​ En 2025 la torre permanece cerrada como parte de las obras de renovación del Parque Olímpico y está previsto que reabra en el otoño de 2027.​ Referencias Enlaces externos Página web oficial