NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Église unie Saint-James

L'église unie Saint-James, en anglais St. James United Church, est un lieu de culte protestant situé 463, rue Sainte-Catherine Ouest, dans l'arrondissement de Ville-Marie, au centre-ville de Montréal. La paroisse est membre de l'Église unie du Canada. C'est la deuxième église protestante au Québec, après l'Église Saint Andrew and Saint Paul. Histoire L'église est construite en juin 1889. C'est alors la plus grande église méthodiste au Canada, avec 2 000 sièges, et est surnommée « la cathédrale du méthodisme ». En 1927, pour répondre à ses obligations financières, l'Église autorise la construction d'un édifice commercial devant sa façade sur la rue Sainte-Catherine. Cet édifice, accroché à la structure de l'église, demeure en place 78 ans, l'église étant annoncée par un immense néon. Dans le cadre d'un programme de restauration financé par la ville de Montréal et le gouvernement du Québec, une partie de l'édifice commercial est démoli en 2005, dégageant l'église de nouveau, avec un nouveau square dessiné par Claude Cormier. L'accès à l'arrière, depuis la rue Sainte-Catherine a aussi été restauré. L'église est classée monument historique le 15 février 1980. Elle est désignée lieu historique national du Canada en 1996. Architecture L'édifice est de style néogothique. Il est construit sur les plans par l'architecte Alexander Francis Dunlop. Elle est remarquable pour son abside et pour ses orgues fabriquées par Casavant Frères. L'instrument fabriqué par Wadsworth (1888), augmenté par Samuel Warren en 1909, puis refait par Casavant (Opus 1608) en 1938, comporte 4 claviers manuels, un pédalier et 61 jeux. Références Voir aussi Articles connexes Jésus le sans-abri, une sculpture en bronze du sculpteur canadien Timothy Schmalz sur le parvis de l'église Cathédrale Christ Church de Montréal Liste des lieux de culte de Montréal Liens externes (en) Site officiel Ressources relatives à l'architecture : Lieux historiques nationaux Répertoire canadien des lieux patrimoniaux Répertoire du patrimoine culturel du Québec Ressource relative à la religion : Inventaire des lieux de culte du Québec Site officiel : histoire Orgues au Québec Détails et photos de l'orgue de l'Église unie Saint-James. Portail de l’architecture chrétienne Portail de Montréal Portail des lieux patrimoniaux du Canada Portail du protestantisme
Chiesa Unita di Saint James

La chiesa Unita di Saint James si trova a Montréal, in Canada, nella rue Sainte-Catherine ouest, al numero 463, nel circondario di Ville-Marie. Storia e descrizione Di stile neogotico, fu disegnata dall'architetto Alexander Francis Dunlop. Di particolare pregio sono l'abside e gli organi, fabbricati dai fratelli Casavant. Quando venne costruita, nel giugno 1889, era la più grande chiesa metodista del Canada, con 2.000 posti a sedere. Fu soprannominata Cattedrale del Metodismo. Appartiene ora alla Chiesa Unita del Canada, denominazione derivata dalla fusione della chiesa metodista del Canada con alcune altre confessioni protestanti. Questa congregazione ha fondato il primo YMCA nell'America settentrionale il 25 novembre 1851 (prima che l'edificio attuale venisse costruito) e ha condotto una campagna attiva per il diritto di voto delle donne agli inizi del XX secolo. Nel 1927, per coprire i costi di manutenzione, la chiesa ha autorizzato la costruzione di un edificio commerciale di fronte alla sua facciata sulla rue Sainte-Catherine. Questa costruzione, adiacente al complesso della chiesa, è rimasta in loco per 78 anni, essendo la chiesa annunciata da un grande neon. Nell'ambito di un programma di restauro finanziato dalla città di Montréal e dal governo del Québec, costato 8 milioni di dollari, una parte della costruzione commerciale è stata demolita nel 2005, ripristinando nuovamente la chiesa, con un nuovo sagrato disegnato da Claude Cormier. È stato inoltre ristrutturato l'accesso posteriore dopo la rue Sainte-Catherine. Nel 1996 è stata riconosciuta come un sito storico nazionale del Canada. Note Voci correlate Cattedrale di Christ Church (Montréal) Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su chiesa unita di Saint James Collegamenti esterni (EN, FR) Sito ufficiale: la storia, su stjamesunitedchurchmontreal.com. URL consultato il 31 gennaio 2009 (archiviato dall'url originale il 17 febbraio 2009).
Университет „Лавал“

Университетът „Лавал“ (на френски: Université Laval) е френскоезичен обществен университет в град Квебек, столицата на френскоезичната провинция Квебек в Канада. Сградите на университета са разположени в старата част на града, която е под защитата на ЮНЕСКО. История Университетът води произхода си от Квебекската семинария (Séminaire de Québec), основана като първото училище в Нова Франция (френските колонии в Северна Америка) от първия ѝ епископ Франсоа дьо Монморанси-Лавал (François de Montmorency-Laval) през 1663 г. Почти 2 века по-късно на нейна основа като първото висше френскоезично училище в Квебек, Канада и Америка е създаден университетът „Лавал“ през 1852 г. Източници Външни препратки www.ulaval.ca – уебсайтът на Университета „Лавал“
Universitat Laval

La Universitat Laval, oficialment i en francès Université Laval, és una universitat ubicada a la ciutat de Quebec, al Canadà. Va ser fundada el 1633 com a Seminari de Québec pel bisbe, Sant Francesc de Laval, el primer bisbe de la Nova França. Aproximadament 36.000 estudiants hi estudien anualment en aquest centre, que ocupa una àrea d'uns 1,2 km². Entre els seus alumnes més destacats es troben Jean Chrétien, Louis Saint-Laurent i Brian Mulroney, tots tres Primer Ministre del Canadà. Compta amb 17 facultats. Referències Vegeu també Jardí Botànic Roger-Van den Hende Enllaços externs Pàgina web oficial de la universitat
Université Laval

Université Laval je veřejná výzkumná univerzita sídlící v kanadském městě Québec. Jejím vyučovacím jazykem je francouzština. Jde o nejstarší univerzitu v Kanadě, založena byla roku 1663 (jakožto Séminaire de Québec). Je nazvána podle šlechtického rodu Lavalů, k němuž patřil zakladatel univerzity a katolický biskup Québecu François de Montmorency-Laval. Královskou univerzitní chartu škola získala v roce 1852. V 50. letech 20. století se univerzita přestěhovala za starého města (z budovy zvané Le Vieux Séminaire, tedy Starý seminář) do nového kampusu v předměstské čtvrti Sainte-Foy–Sillery–Cap-Rouge. Starý seminář je od roku 1929 kulturní památkou, do budovy se roku 1989 univerzitní život vrátil, když ji začala využívat fakulta architektury. V roce 2017 se univerzita stala první v Kanadě, která se vyloučila ze svého nadačního fondu společnosti zabývajících se fosilními palivy. Univerzita má zhruba 33 tisíc studentů bakalářských a magisterských a asi 14 tisíc postgraduálních. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Université Laval na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Lavalova univerzita na Wikimedia Commons
Université Laval

De Laval Universiteit (Frans: Université Laval) is een Franstalige universiteit in de Canadese stad Québec. De Université Laval is de oudste universiteit van Canada en ouder dan alle universiteiten in de Verenigde Staten behalve Harvard University. Zij komt voort uit het in 1663 gestichte seminarie van de stad en werd in 1852 tot universiteit verheven. De universiteit is vernoemd naar François de Laval, de eerste katholieke bisschop van Québec. Het grootste gedeelte van de Université Laval is in 1950 verhuisd naar een ruim bemeten campus in de voorstad Sainte-Foy. Zoals ook bij andere Canadese universiteiten zijn de diverse gebouwen door tunnels met elkaar verbonden, in verband met de winterse kou en sneeuwval. Het gebouw van het seminarie doet tegenwoordig dienst als faculteitsgebouw voor de architectuuropleiding. Omstreeks 45.000 studenten zijn aan de universiteit ingeschreven, verreweg de meesten uit de provincie Québec. Ongeveer 2500 studenten komen uit het buitenland en 1000 uit andere Canadese provincies. De universiteit heeft 17 faculteiten en 66 afdelingen en instituten. Ze telt vele beroemde ex-studenten, waaronder drie ministers-presidenten van Canada en 7 ministers-presidenten van Québec. In 1878 opende de Université Laval een filiaal in Montréal, dat in 1889 onafhankelijk werd en is uitgegroeid tot de huidige Université de Montréal.
Uniwersytet Lavala

Uniwersytet Lavala (fr. Université Laval) – francuskojęzyczny uniwersytet działający w kanadyjskim mieście Quebec, w prowincji Quebec. Ma ponad 37 tysięcy studentów. Jest uważany za najstarszy uniwersytet w Kanadzie. Został założony w 1663, przez Franciszka de Lavala, jako Séminaire de Québec, seminarium duchowne kształcące księży w Nowej Francji. W 1852 instytucja uzyskała uprawnienia uniwersytetu i otrzymała obecną nazwę. W 1878 otwarto filię uniwersytetu w Montrealu, która w 1920 stała się samodzielna jako Uniwersytet Montrealski (Université de Montréal). Linki zewnętrzne Witryna internetowa Uniwersytetu Lavala
Universidade Laval

A Universidade Laval (em francês: Université Laval) é uma universidade localizada na cidade de Quebec, no Canadá. Foi fundada em 1663, como Séminaire de Québec, por François de Laval, o primeiro bispo da Nova França. Aproximadamente 36 mil estudantes estudam anualmente na universidade, que cobre uma área de 1,2 km². Alunos famosos da Universidade Laval foram Jean Chrétien, Louis St. Laurent e Brian Mulroney, que já foram primeiros-ministros do Canadá.
Универзитет Лавал

Универзитет Лавал (фр. Université Laval, енгл. Laval University) је државни универзитет у Квебеку. Порекло вуче од 1663, што га чини најстаријом установом вишег образовања у Канади и првом у Северној Америци која нуди образовање на француском језику. Рангиран је као један од десет најбољих универзитета у Канади. Галерија Референце Спољашње везе Званични веб-сајт
Університет Лаваля

Університе́т Лава́ль (фр. Université Laval — Універсіте́ Лава́ль) — заклад вищої освіти, розташований у місті Квебек у провінції Квебек в Канаді. Університет засновано Католицькою церквою за часів Нової Франції у 1663 році та названо іменем Франсуа Монморансі-Лаваля — першого єпископа Канади. Університет — найстаріший франкомовний університет північноамериканського континенту, найстаріший університет Канади і четвертий між найстарішими університетами Північної Америки. Він єдиний заклад вищої освіти міста Квебек. На честь навчального закладу названо астероїд 14424 Лаваль. Примітки Посилання Офіційний сайт Університету Лаваль
Ex Machina (compagnie)

Ex Machina est une compagnie multidisciplinaire située à Québec, fondée en 1994, par le metteur en scène Robert Lepage avec le groupe de ses collaborateurs. Objectifs Les fondateurs d'Ex Machina font le pari que le mélange des arts de la scène, de même que la confrontation entre eux d’artistes de différentes disciplines et aussi avec des scientifiques, des auteurs et des créateurs d’autres disciplines, est une condition essentielle pour la création. La compagnie réunit donc des producteurs de films, auteurs, comédiens, acrobates, musiciens, contorsionnistes, infographistes, marionnettistes, scénographes, chanteurs d’opéra, techniciens, etc. Elle conjoint le chant ou la musique avec le cinéma, la vidéo et le multimédia, la narration et les nouvelles technologies. Sa visée est le surgissement de nouvelles écritures avec nouvelles technologies et sa mission est de se poser comme un cadre qui favorise ce surgissement. La Caserne Dalhousie Pour ses activités, Ex Machina disposait de la Caserne Dalhousie jusqu'en 2019, située au 103, rue Dalhousie (près du Musée de la Civilisation) dans la Basse-Ville du Vieux-Québec. Elle a été inaugurée le 2 juin 1997. Aujourd'hui, Ex Machina réside au théâtre Le Diamant à l’entrée du Vieux-Québec. Ce centre de création multidisciplinaire s’est établi au Vieux-Port-de-Québec, dans un espace riche d’histoire, avec la restauration d'une caserne de pompiers à l’abandon, d’où son nom : La Caserne Dalhousie. C’est là qu’Ex Machina développait tous ses projets et toutes ses créations. C’est un studio de tournage, un atelier pour monter des décors ou répéter des spectacles. C’est un point de ralliement pour des créateurs et artistes qui viennent du monde entier pour contribuer aux productions d’Ex Machina. La caserne Dalhousie, « poste de pompier numéro 5 », a été érigée en 1912 selon les plans de l'architecte George Émile Tanguay dans le style éclectique. Elle a été utilisée jusqu'en 1978, moment où l'on a réorganisé le Service des incendies. Références Voir aussi Articles connexes Le Moulin à images Liens externes Site officiel Portail du théâtre Portail de Québec et de la Capitale-Nationale
Nunavik

Nunavik és una regió del Quebec, situada a l'extrem nord d'aquesta província canadenca. Aquesta regió forma juntament amb la de Jamésie la regió administrativa Nord-du-Québec, la més gran de tota la província. Els seus 429.456 km² de tundra i taigà acullen una població de poc més de 10.000 habitants, dels quals el 90% són esquimals. Nunavik significa «l'indret on viure» en inuktitut quebequès i els esquimals de Nunavik es denominen a si mateixos Nunavimmiut. Geografia física Nunavik està separat del territori de Nunavut per la badia de Hudson a l'oest i, l'estret de Hudson i la badia d'Ungava al nord. El paral·lel 55 el separa de la regió de Jamésie, al sud. Al sud-est de Nunavik, hom troba la regió administrativa de la Côte-Nord i la província de Terranova i Labrador. Administració La Convenció de la Badia James i del Nord quebequès de 1975 va obrir la via a la construcció del complex hidroelèctric La Grande i va posar les bases de l'autonomia per a la regió de Nunavik : l'Administració Regional Kativik (ARK). Tots els residents als catorze pobles nòrdics (municipis quebequesos de majoria inuit), autòctons (inuits) i no-autòctons, hi tenen dret de vot. L'ARK està subvencionada pel govern del Québec (50%) i el govern del Canadà (25%). La Societat Makivik, amb seu social a Kuujjuaq -capital de la regió-, representa els esquimals del Quebec en llurs relacions amb els governs quebequès i canadenc, i gestiona les indemnitzacions abonades pel govern del Quebec dins el marc de la Convenció de la Badia James i del Nord quebequès (al voltant de 140 milions de dòlars canadencs entre 1975 i 1999). La Societat milita en favor d'una major autonomia de Nunavik i recentment ha conclòs un acord sobre el reconeixement dels drets ancestrals dels inuits de Nunavik sobre les illes situades al llarg de la costa de Nunavik però que formen part del territori de Nunavut. El poble cree de Whapmagoostui, prop del poble nòrdic de Kuujjuarapik, forma part de l'Administració Regional Cree i del Gran Consell dels Crees (Eeyou Istchee) i no participa en l'ARK. La nació naskapi de Kawawachikamach, dins la regió quebequesa Côte-Nord, és la propietària de terres de caça al sud de Nunavik i sí que està representada en el si de l'ARK. Demografia Les principals dades demogràfiques de Nunavik són les següents: Població: 10.419 (2005) Superfície: 429.456 km² Densitat: 0,02 hab./km² Font: Institut de la statistique du Québec Arxivat 2011-02-16 a Wayback Machine. Referències Enllaços externs Portal de la regió Nord-du-Québec Arxivat 2008-07-03 a Wayback Machine. (francès) Administració Regional Kativik Arxivat 2011-05-07 a Wayback Machine. (francès) (anglès) Societat Makivik (francès) (anglès) Regió turística de Nunavik Arxivat 2006-06-14 a Wayback Machine. (francès)
Nunavik

Nunavik (ang. wym. inuktitut ᓄᓇᕕᒃ) – obszar w Quebecu w Kanadzie obejmujący obszary na północ od równoleżnika 55°. Na zachód od Nunaviku znajduje się Zatoka Hudsona, na północy położona jest Cieśnina Hudsona, a na wschodzie Zatoka Ungawa i Półwysep Labradorski. Region obejmuje 507 tys. km², co stanowi ⅓ powierzchni Quebecu. Według spisu powszechnego z 2016 r. populacja regionu liczy ponad 13 188 mieszkańców, w większości (87%) Inuitów, i rozmieszczona jest w 14 wsiach nad Zatoką Ungawa, Cieśniną Hudsona i Zatoką Hudsona. W 1670 r. Korona Angielska podarowała obszary wokół Zatoki Hudsona Kompanii Zatoki Hudsona. Terytoria te zostały przekazane Kanadzie wkrótce po utworzeniu Konfederacjy Kanady. W 1912 r. Quebec Boundaries Extension Act scedował dystrykt Ungawy na prowincję Quebec. Prowadzone od lat 1940. do lat 1960. prace nad utworzeniem struktur administracyjnych i instalacji wojskowych, rozwojem górnictwa i instalacji hydroenergetycznych oraz ustanowieniem systemu opieki zdrowotnej, edukacji i zabezpieczenia społecznego zmusiły Inuitów do przyjęcia osiadłego trybu życia. Spór sądowy z lat 1971–1975 o kolejną inwestycję hydroenergetyczną doprowadził do ugody i podpisania 11 listopada 1975 r. James Bay and Northern Quebec Agreement, który powierzył administrację nad zamieszkanym przez Inuitów regionem w ręce Regionalnego Rządu Kativik. Przypisy
Nunavik

Nunavik (em inuktitut: ᓄᓇᕕᒃ) é uma região que compreende o terço setentrional da província de Quebec, Canadá, em Kativik, parte da região de Nord-du-Québec. Cobrindo uma área de terra de 443.684,71 quilômetros quadrados ao norte do paralelo 55, é a terra natal dos inuites de Quebec. Dos 12.090 habitantes (censo de 2011) da região, 90% são inuites. Nunavik significa "grande terra" no dialeto local da língua inuktitut e os habitantes inuítes da região se chamam nunavimmiut. Até 1912, a região fazia parte do Distrito de Ungava nos Territórios do Noroeste. Referências
Нунавик

Нунавик (фр. Nunavik, инуктитут ᓄᓇᕕᒃ) — один из трёх районов региона Север Квебека в провинции Квебек, Канада. Занимает северную половину региона Северный Квебек, выше 55-й параллели. От территории Нунавута этот район отделяется Гудзоновым заливом на западе и Гудзоновым проливом вместе с заливом Унгава на севере. Площадь — 443 685 км². В центре — полуостров Унгава. Климат суров. Нунавик покрывают тундры, на крайнем юге — тайга. Численность населения составляет 11 627 (2006), 12 090 (2011), быстро растёт за счёт высокого естественного прироста коренных жителей — инуитов (эскимосов), которые составляют свыше 90 % населения. Их родной язык — нунавиммиутитут. Столица — Кууджуак. Официальные языки — нунавиммиутитут (родной для 90 % населения), французский и английский. Нунавик имеет своё правительство — Кативик. На территории Нунавика расположены три метеоритных кратера: Пингуалуит (также именуемый Нью-Квебеком), Кутюр и Ла-Муанери. Среди рек Нунавика можно выделить Каниаписко, Арно, Ковик. Недалеко от аэропорта Каттиниг/Дональдсон находится никелевый рудник Раглан. См. также Нунавут Нунатсиавут Примечания
Nunavik

Nunavik (ᓄᓇᕕᒃ) är en region i den nordligaste delen av den kanadensiska provinsen Québec. Nunavik omfattar en yta på 660 000 km² och upptar den tredjedel av provinsen som ligger norr om 55° nordlig latitud. I Nunavik bor 9 200 inuiter och 900 icke-inuiter. "Nunavik" är ett inuktitutord som betyder "plats att leva på". Regionens invånare kallas Nunavimmiut. Det viktigaste samhället i Nunavik är Kuujjuaq. Andra betydande samhällen är Inukjuak, Salluit, Puvirnituq och Kangiqsualujjuaq. Det finns inga vägförbindelser mellan Nunavik och de tättbefolkade södra delarna av Québec. Den enda året-runt-förbindelsen är flyg. På sommaren och hösten kan området dock nås med båt. I norr avskiljs Nunavik av Hudsonsundet och Ungavabukten. Ungavahalvön utgör en del av Nunavik som upptar de nordligaste två tredjedelarna av regionen Nord-du-Québec. Historia År 1912 överförde den kanadensiska regeringen hela regionen till Québec utan att tillfråga inuiterna. I enlighet med Convention de la Baie-James et du Nord québécois, som undertecknades 1978, ska organisationen Makivvik, med huvudsäte i Kuujjuaq, företräda inuiternas intressen. Man eftersträvar idag självständighet för regionen och förhandlar om att få ta del av utvinningen av dess naturresurser. Externa länkar Makivvik
Нунавік

Нунавік (англ. Nunavik, фр. Nunavik, інук. ᓄᓇᕕᒃ) — один з трьох районів регіону Північ Квебеку канадської провінції Квебек. Розташований на півночі регіону, північніше 55-ї північної паралелі. Займає територію 443684,71 км². Населення за переписом 2006 року становить 10627 людей, з яких 9565, тобто 90 % населення, це ескімоси. У Нунавіку проживає 19 % всіх ескімосів Канади. Однак, адміністративний кордон Нунавіку не збігається з етнічними кордонами ескімосів — вони проживають і в інших місцевостях Квебеку. Населення проживає у 15 населених пунктах, 14 з яких є з переважаючим ескімоським населенням, 1 з перевагою у населенні крі. «Нунавік» у перекладі з місцевого діалекту ескімоської мови (інуктитут) означає «місце для проживання». Самі себе місцеві ескімоси називають відповідно «нунавімміут». Населені пункти Див. також Нунавут Нунаціавут Посилання
Pont Lady-Aberdeen

Le Pont Lady-Aberdeen est un pont qui relie l'île de Hull jusqu'au secteur de Pointe-Gatineau traversant la rivière Gatineau. Inauguré en 1895, il est baptisé en l'honneur de Ishbel Hamilton-Gordon, marquise d'Aberdeen et de Temair et femme du gouverneur général du Canada, John Hamilton-Gordon. Histoire Les problèmes les plus fréquents auxquels étaient confrontés la population de Pointe-Gatineau était l’isolement, en raison que le chemin menant à Hull était long et difficile. En 1845, un service de traversier alimentés à la vapeur avait été demandé et obtenu, afin de relier Pointe-Gatineau à New Edinburgh (dont ce dernier ne faisait pas encore partie d’Ottawa à cette époque). Une fois à New Edinburgh, les passagers du traversier pouvaient prendre un tramway ou un cheval pour aller à Ottawa. C'est en 1885 que des discussions étaient en cours concernant la construction d'un pont reliant Pointe-Gatineau à Rockliffe. Cependant, étant donné la profondeur de la rivière Outaouais et la force des courants à cet endroit, il fut déterminé qu’un pont n’était pas réalisable. Ainsi, un pont reliant Pointe-Gatineau à Hull fut construit en 1895. Le pont, baptisé Lady-Aberdeen, traversait la rivière Gatineau près de l'église St-François-de-Sales. En raison de querelles politiques entre municipalités sur qui devrait couvrir les dépenses, le pont devenait souvent inutilisable et trop dangereux pour être traversé à cause de dommages causés par l'usure. Cette situation a abouti à un incident au cours duquel des employés de International Paper, essayant de se rendre au travail, ont cassé les chaînes du pont pour tenter de le traverser. Les autorités ont compris l'importance d’avoir un pont fiable pour les résidents de Pointe-Gatineau et un nouveau pont fut construit en 1932. Références Annexes Articles connexes Pointe-Gatineau Gatineau Rivière Gatineau Ishbel Hamilton-Gordon Pont de la tour Eiffel Liens externes Ressource relative à la géographie : Base de données toponymiques du Canada « Pont Lady Aberdeen - Wikimapia », sur wikimapia.org (consulté le 8 novembre 2020) https://www.reseaupatrimoine.ca/cyberexpositions/les-tresors-du-patrimoine/des-noms-et-des-rues/anecdotes-et-faits-divers/pont-lady-aberdeen/ Portail des ponts Portail de l'Outaouais