Narodna galerija Kanade

Narodna galerija Kanade (francosko Musée des beaux-arts du Canada), ki stoji v glavnem mestu Ottawa v Ontariu, je kanadski nacionalni umetniški muzej. Stavba muzeja obsega 46.621 kvadratnih metrov površine, od tega 12.400 kvadratnih metrov prostora, namenjenega razstavljanju umetnosti. Po razstavnem prostoru je eden največjih umetniških muzejev v Severni Ameriki. Institucija je bila ustanovljena leta 1880 v stavbi Drugega vrhovnega sodišča Kanade in se je leta 1911 preselila v stavbo Spominskega muzeja Viktorije. Leta 1913 je kanadska vlada sprejela Zakon o Narodni galeriji, s katerim je uradno opredelila mandat ustanove kot nacionalnega umetniškega muzeja. Galerija je bila leta 1960 preseljena v stavbo Lorne. Leta 1988 se je galerija preselila v nov kompleks, ki ga je zasnoval izraelski arhitekt Moshe Safdie. Steklena in granitna stavba stoji na Sussex Driveu, od koder se odpira pomemben razgled na stavbe kanadskega parlamenta na Parlament Hillu. Stalna zbirka galerije vključuje več kot 93.000 del evropskih, ameriških, azijskih, kanadskih in avtohtonih umetnikov. Poleg razstavljanja del iz svoje stalne zbirke galerija organizira in gosti tudi številne potujoče razstave. == Zgodovina Galerijo je leta 1880 ustanovil kanadski generalni guverner John Campbell, 9. vojvoda Argyllski, v povezavi z ustanovitvijo Kraljeve kanadske akademije umetnosti. Leta 1882 se je preselila v svoj prvi dom na Parlament Hillu, ki je bil v stavbi Drugega vrhovnega sodišča Kanade. Eric Brown je bil leta 1910 imenovan za prvega direktorja. Leta 1911 se je galerija preselila v stavbo Muzeja spomina Viktorije in si jo delila z Narodnim muzejem naravoslovnih znanosti. Leta 1913 je bil sprejet prvi zakon o Narodni galeriji, ki je opredelil mandat in vire galerije. V 1920-ih je bila stavba razširjena. Umetnostna galerija je dobila štiri nadstropja, za umetnostni muzej pa je bil ustvarjen ločen vhod. Poleg tega je bil med Muzejem naravoslovnih znanosti in Narodno galerijo zgrajen požarni zid. Vendar je bila galerija še vedno v začasnih prostorih v stavbi Muzeja spomina Viktorije. Dolgoročni načrti so bili, da se ga preseli na novo stalno lokacijo s prostori, namenjenimi ogledu umetnosti. Do 1950-ih je prostor v stavbi Viktorijinega spominskega muzeja postal neustrezen za zbirke galerije. Leta 1952 je galerija objavila arhitekturni natečaj, da bi zasnovali stalni dom za galerijo. Vendar galeriji ni uspelo pridobiti podpore vlade Louisa St. Laurenta, zaradi česar je morala opustiti zmagovalno ponudbo. Da bi zagotovila izvedljiv kompromis za Narodno galerijo, je vlada St. Laurenta Narodni galeriji ponudila v uporabo osemnadstropno stavbo Lorne. Narodna galerija se je preselila v neopisljivo poslovno stavbo na ulici Elgin. Stavba Lorne je bila od takrat porušena in nadomeščena s 17-nadstropno poslovno stavbo, v kateri bo imel sedež Zvezni finančni oddelek. Leta 1962 je bil Charles Comfort, direktor galerije, kritiziran, potem ko so ameriški novinarji razkrili, da je polovica del, razstavljenih na razstavi evropskih del Walterja Chryslerja, ponarejena. Comfort je galeriji dovolil gostiti razstavo, kljub temu da ga je direktor Montrealskega muzeja lepih umetnosti opozoril na dela. Korporacija nacionalnih muzejev Kanade (NMC) je leta 1968 prevzela Narodno galerijo Kanade. V 1970-ih je NMC preusmeril sredstva Narodne galerije za ustanovitev regionalnih galerij. Galerija je leta 1976 dokončala prenovo stavbe Lorne. Do leta 1980 je postalo očitno, da se bo morala Narodna galerija preseliti zaradi slabega stanja stavbe, zgodovinske uporabe azbesta v njej in neustreznih razstavnih prostorov, ki so zagotavljali le dovolj prostora za razstavljanje dveh odstotkov zbirke v danem trenutku. Potem ko je bila leta 1982 sprejeta kanadska ustava, je premier Pierre Trudeau napovedal premik političnega fokusa k 'ustvarjanju naroda', pri čemer je bila prednost dana umetnosti v prizadevanju za obogatitev kanadske identitete. Istega leta je minister za komunikacije Francis Fox izjavil, da se je vlada zavezala, da bo v petih letih postavila nove stalne stavbe za svoje nacionalne muzeje, vključno z Narodno galerijo in Muzejem človeka. Trudeau je izbral direktorico Narodne galerije Jean Sutherland Boggs za nadzor gradnje Narodne galerije in muzejev. Galerija je začela graditi svojo stalno muzejsko stavbo na Sussex Drive leta 1985 in je bila odprta maja 1988. Preusmerjanje sredstev s strani NMC za pomoč pri financiranju regionalnih muzejev se je končalo leta 1982, Nacionalni muzeji Kanade pa so bili formalno razpuščeni leta 1987. Zaradi te razpustitve je Narodna galerija ponovno pridobila svojo institucionalno neodvisnost, skupaj z mandatom in pooblastili, določenimi v njenem ustanovnem zakonodajnem aktu pred letom 1968. Kanadski muzej sodobne fotografije (CMCP), prej Oddelek za fotografije Nacionalnega filmskega odbora Kanade, je bil pridružena institucija Narodne galerije in je bil ustanovljen leta 1985. Leta 1988 je bila uprava CMCP združena z upravo Narodne galerije. CMCP se je kasneje preselil na novo lokacijo na naslovu Rideau Canal 1 in tam deloval do zaprtja leta 2006. Njegova zbirka je bila leta 2009 prevzeta od Narodne galerije. Decembra 2000 je Narodna galerija objavila sum, da je približno 100 del iz njene zbirke plen, ki so ga nacisti ukradli med drugo svetovno vojno. Galerija je na spletu objavila slike del, za katera sumijo, da so ukradena umetnina, kar je njenim zadnjim zakonitim lastnikom omogočilo, da si jih ogledajo in morebiti uveljavljajo pravice do njih. Leta 2006 je galerija vrnila sliko Édouarda Vuillarda, ki so jo nacisti leta 1942 ukradli Alfredu Lindonu, Salon Madame Aron, Lindonovim dedičem. Decembra 2009 sta Narodna galerija Kanade in Umetnostna galerija Alberte izdali skupno sporočilo za javnost, v katerem sta napovedali triletno partnerstvo, v okviru katerega se bodo galerije Umetnostne galerije Alberte uporabljale za razstavljanje del iz zbirke Narodne galerije. Program je bil prvi satelitski program med Narodno galerijo Kanade in drugo institucijo, podobne pobude pa so se v naslednjih letih začele izvajati tudi v drugih kanadskih umetniških galerijah. Marc Mayer je bil 19. januarja 2009 imenovan za direktorja galerije, ki je nasledil Pierra Thébergeja. 19. aprila 2019 ga je nasledila Alexandra Suda, ki je bila imenovana za 11. direktorico in glavno izvršno direktorico Narodne galerije Kanade. Pod vodstvom Sashe Sude je galerija doživela obsežno preoblikovanje, poimenovano Ankosé, da bi bila bolj vključujoča in si prizadevala za spravo. Po samo treh letih je Suda odstopila. Julija 2022 je bila za začasno direktorico in glavno izvršno direktorico imenovana Angela Cassie. Leta 2023 je bil za 12. direktorja in glavnega izvršnega direktorja imenovan Jean-François Bélisle. Stavba Sedanjo stavbo galerije je zasnovalo podjetje Moshe Safdie & Associates, gradnja pa se je začela leta 1985, stavba pa je bila odprta leta 1988. Stavba ima skupno površino 46.621 kvadratnih metrov. Leta 2000 je Kraljevi arhitekturni inštitut Kanade izbral Narodno galerijo za eno od 500 najboljših stavb, zgrajenih v Kanadi v zadnjem tisočletju. Narodna galerija Kanade je v stavbi na Sussex Drive, ki meji na tržnico ByWard. Stavba je četrta stavba, v kateri domuje umetnostni muzej. Za izgradnjo galerije je bila ustanovljena neodvisna korporacija Crown, Canadian Museums Construction Corporation, s proračunom 185 milijonov kanadskih dolarjev. Po kanadskih zveznih volitvah leta 1984 je premier Brian Mulroney razpustil korporacijo. Ker pa so bili temelji za stavbo že končani, se je Mulroney odločil nadaljevati s financiranjem gradnje galerije, čeprav z zmanjšanim skupnim proračunom v višini 162 milijonov kanadskih dolarjev. Zunanjost Severna, vzhodna in zahodna zunanja fasada stavbe so sestavljene iz rožnato-granitnih sten oziroma steklenih oken. Južna zunanja fasada ima podolgovato stekleno steno, ki jo podpirajo betonski stebri, združeni v štiri. Profil južne fasade je bil zasnovan tako, da posnema stolnico, pri čemer so betonski stebri uporabljeni podobno kot zunanji oporniki na gotskih stolnicah. Vzhodni del južne fasade stavbe prehaja v nizko kristalno stekleno kupolo, ki drži glavni vhod v muzej; in njen zahodni del, ki ima tristopenjsko stekleno kupolo. Tristopenjska steklena kupola je oblikovana iz pravokotnega stekla in ozkih jeklenih nosilcev. Druga plast kupole je oblikovana iz pravokotnikov in enakostraničnih trikotnikov, ki so nadalje razdeljeni na osem ali dvanajst manjših enakostraničnih trikotnikov. Vsi ti stekleni kosi so povezani z jeklenimi oporniki. Tretja plast kupole je oblikovana s podobnimi zasnovami, čeprav so trikotne steklene plošče enakokraki trikotniki. Enakokraki trikotniki se zbližajo navzgor, z vrhovi proti sredini. Tristopenjska kupola stavbe je postavljena tako, da bi jo ob prihodu muzeja z vzhoda na zahodu obdajal Stolp miru in Knjižnica parlamenta. Notranjost Notranja vhodna avla je obložena z rožnatim granitom in vključuje ravno štiri metre široko klančino, ki se nagiba navzgor proti zahodu. Safdie je poudaril pomen klančine v svoji zasnovi in ​​izjavil, da bi moral človek »iti skozi nekakšno procesijo, da bi prišel v nekaj tako pomembnega, kot je Narodna galerija«, in da je obiskovalcu dala občutek vzpona do rituala, slovesnosti. Stene vhodne avle so obložene s pravokotno rezanim rožnatim granitom, razen južne stene, ki je del zunanje fasade s steklenimi stenami. Stekleni in jekleni strop, ki spominja na gotsko arhitekturo, se razteza vzdolž celotne klančine. Vendar pa ima strop v nasprotju z večino gotskih stolnic več betonskih stebrov, razporejenih narazen, da podpirajo streho. Vrh klančine vodi proti Veliki dvorani stavbe, ki je v tristopenjski stekleni kupoli. Notranje dvorišče stavbe vključuje vrt Tajga. Vrt je zasnovala Cornelia Oberlander, ki je bila model za sliko Terre Sauvage A. Y. Jacksona; slika je v stalni zbirki Narodne galerije. Vrt poskuša posnemati tajgo, upodobljeno na sliki, Kanadski ščit; čeprav je namesto granita, ki ga običajno najdemo na Kanadskem ščitu, uporabljen apnenec. Zbirka Oktobra 2018 je stalna zbirka Narodne galerije Kanade hranila več kot 93.625 del, ki predstavljajo več umetniških gibanj in obdobij v umetnostni zgodovini. Galerija ima veliko in raznoliko zbirko slik, del na papirju, skulptur in fotografij. Najstarejša dela, ki jih je muzej pridobil, so bila od kanadskih umetnikov, pri čemer je kanadska umetnost še vedno v središču ustanove. Vendar pa njena zbirka vključuje tudi več del umetnikov z vsega sveta. Zbirka galerije je bila zgrajena z nakupi in donacijami. Galerija organizira lastne potujoče razstave, na katerih razstavlja svojo zbirko, in potuje po Kanadi in v tujino. Narodna galerija je največji posojevalec umetnosti v Kanadi, saj letno pošlje približno 800 del. Zbirka grafik in risb galerije vključuje 27.000 del na papirju, ki segajo od 15. stoletja do danes. Zbirka grafik in risb vključuje 10.000 del na papirju kanadskih umetnikov; več kot 800 teh grafik in risb so ustvarili inuitski umetniki. Zbirka grafik in risb vključuje tudi 2500 risb in 10.000 grafik ameriških, azijskih in evropskih umetnikov. Galerija ima tudi približno 400 del azijskih umetnikov, ki datirajo od leta 200 n. št. do 19. stoletja. Azijska zbirka galerije se je začela v začetku 20. stoletja, številna dela pa izvirajo iz zbirke Nasli Heeramanack. Galerija ima tudi zbirko fotografij. Številne fotografije v zbirki izvirajo iz propadlega Kanadskega muzeja sodobne fotografije. Do sredine 1980-ih mandat galerije ni vključeval zbiranja umetnosti avtohtonih ljudstev. To je bilo deležno številnih kritik in je od 1980-ih naprej privedlo do pomembnih sprememb v galeriji. Kljub obsežni prenovi razstav kanadskih galerij leta 2003, ki je prvič vključevala avtohtono umetnost, si galerija še naprej prizadeva za bolj pravično zastopanost avtohtone umetnosti, zlasti v svojih zgodovinskih galerijah. Največje delo v galeriji je celotna notranjost kapele na ulici Rideau, ki je bila del samostana Marije Presvetega Srca Jezusovega. Notranjo dekoracijo kapele na ulici Rideau je leta 1887 zasnoval Georges Couillon. Notranjost kapele je galerija pridobila leta 1972, ko je bil samostan predviden za rušenje. Notranjost s 1123 kosi je bila leta 1988 v galeriji razstavljena, shranjena in rekonstruirana kot umetniško delo. Kanadska in avtohtona dela Kanadska zbirka galerije vključuje dela iz obdobja od Nove Francije v 18. stoletju do 1990-ih. Zbirka vključuje slike iz obdobja pred konfederacijo; abstraktne slike in drugo povojno umetnost; ter zbirko kanadskega srebra Henryja Birksa. Zgodnje slike iz obdobja pred konfederacijo so bile med prvimi predmeti v kanadskih zbirkah, najzgodnejša dela Narodne galerije pa izvirajo od kanadskih umetnikov s Kraljeve kanadske akademije umetnosti. Kanadska zbirka galerije hrani veliko število del Skupine sedmih. Galerija hrani tudi veliko zbirko del Toma Thomsona, pri čemer je bil Jack Pine v svojo zbirko dodan leta 1918. Galerija hrani tudi največjo zbirko del Alexa Colvilla. Med drugimi umetniki, ki so predstavljeni v zbirki, so William Berczy, Jack Bush, Paul-Émile Borduas, Emily Carr, Robert Field, Vera Frenkel, Theophile Hamel, Joseph Légaré, Cornelius Krieghoff, Fernand Leduc, Alexandra Luke, Ken Lum, James Wilson Morrice, John O'Brien, Antoine Plamondon, William Raphael, Jean-Paul Riopelle, William Ronald, Michael Snow, Lisa Steele, Jeff Wall, Joyce Wieland, Paul Wong in člani Regina Five. V spomin na 150. obletnico Kanade leta 2017 je galerija izvedla prenovo v vrednosti 7,4 milijona kanadskih dolarjev, da bi odprla galerijo Kanadska in avtohtona umetnost: od nekdaj do leta 1967. Ta galerija prikazuje razvoj kanadske umetnosti in zgodovine ter razstavlja kanadska in avtohtona dela vzporedno. Ta dela so razstavljena na način, ki preučuje prepletene odnose med obema skupinama ljudi. Zbirka avtohtonih ljudstev vključuje dela avtohtonih umetnikov z vsega sveta, čeprav je poudarek na delih avtohtonih ljudstev Kanade. Zbirka galerije je svoja prva dela umetnikov Prvih narodov in Metisov pridobila v začetku 20. stoletja. Vendar pa ustvarjalci teh del pogosto niso bili priznani kot avtohtoni, ker mandat galerije ni vključeval zbiranja umetnosti avtohtonih ljudstev vse do osemdesetih let prejšnjega stoletja. Galerija je svoja prva dela Inuitov pridobila leta 1956, ki so jih ustvarili umetniki v Nunaviku. Pridobitev del Inuitov s strani galerije v času, ko ni aktivno zbirala umetnosti drugih avtohtonih ljudstev, je povezana z vladnim spodbujanjem inuitske umetnosti za ustvarjanje delovnih mest na severu in uveljavljanje kanadske suverenosti tam. Leta 1979 je Henry Birks NGC zapustil veliko zbirko, ki je bila sestavljena predvsem iz quebeškega srebra iz obdobja pred konfederacijo; ta zapuščina več kot 12.000 predmetov je vključevala približno 16 del domorodnih umetnikov. Leta 1989 in 1992 je Ministrstvo za indijanske zadeve in severni razvoj zapustilo 570 del inuitskih umetnikov. Številni avtohtoni umetniki, katerih dela so predstavljena v zbirki, so Kenojuak Ashevak, Kiugak Ashoona, Qaqaq Ashoona, Carl Beam, Faye HeavyShield, Osuitok Ipeelee, Rita Letendre, Norval Morrisseau, Shelley Niro, David Ruben Piqtoukun, Abraham Anghik Ruben, Lucy Tasseor Tutsweetok, Jeffrey Thomas, John Tiktak in Lawrence Paul Yuxweluptun. Sodobno Sodobna zbirka galerije vključuje 1500 del umetnikov od 1990-ih. Zbirka vsebuje številna dela iz Kanade in njenih avtohtonih umetnikov. Prvo sodobno umetniško delo avtohtonih kanadskih umetnikov, ki ga je pridobila Narodna galerija, je bilo kupljeno leta 1987, delo z naslovom Severnoameriška ledena gora (1985) umetnika Ojibwe Carla Beama. Leta 2017 je Bob Rennie Narodni galeriji podaril zbirko sodobne umetnosti v čast 150. obletnice Kanade. Zbirka vključuje 197 slik, kipov in del mešanih medijev, večina pa izvira od umetnikov iz Vancouvra, vključno z Geoffreyjem Farmerjem, Rodneyjem Grahamom, Brianom Jungenom in Ianom Wallaceom. Zbirka Rennie vključuje tudi nekaj mednarodnih sodobnih del, vključno z deli Doris Salcedo. Leta 1990 je galerija kupila sliko Barnetta Newmana z naslovom Glas ognja za 1,8 milijona dolarjev, kar je sprožilo vihar polemik. Vendar pa se je od takrat njena vrednost do leta 2014 povečala na približno 40 milijonov kanadskih dolarjev. Leta 1999 je galerija pridobila skulpturo velikanskega pajka Maman, ki jo je ustvarila Louise Bourgeois, za 3,2 milijona kanadskih dolarjev. Skulptura je bila postavljena na trgu pred galerijo. Leta 2011 je galerija poleg vhoda na Sussex Drive postavila skulpturo kanadskega kiparja Joeja Fafarda z naslovom Tekajoči konji, na Kìwekì Pointu za galerijo pa skulpturo iz nerjavečega jekla ameriške umetnice Roxy Paine z naslovom Sto metrov črta. Med drugimi sodobnimi umetniki, katerih dela so predstavljena v zbirki Narodne galerije, so David Altmejd, Lee Bul, Janet Cardiff, Bharti Kher, Christian Marclay, Elizabeth McIntosh, Chris Ofili, Paine, Ugo Rondinone in Joanne Tod. Evropska, ameriška in azijska umetnost Zbirka evropske, ameriške in azijske umetnosti vključuje večino del galerije, ki so delo nekanadskih umetnikov. Galerija je svoje prvo evropsko delo pridobila leta 1907: sliko Ignatius Sancho, ki jo je naslikal Thomas Gainsborough. Nasprotno pa je galerija svojo zbirko ameriške umetnosti začela razvijati šele v 1970-ih. Zbirka galerije vključuje ameriška in evropska dela od renesanse do 20. stoletja. Poleg zahodne umetnosti ima zbirka tudi 400 del iz Indije, Nepala in Tibeta. Evropska zbirka galerije se je od takrat razširila bodisi z nakupi bodisi z darili. Med takšna dela spada tudi Eifflov stolp Marca Chagalla, ki ga je galerija pridobila leta 1956 za 16.000 kanadskih dolarjev. Leta 2018 je galerija načrtovala prodajo dela za financiranje drugih pridobitev, vendar je te načrte opustila, potem ko se je izkazalo, da odločitev ni priljubljena pri javnosti. Leta 2005 je galerija za 4,5 milijona dolarjev pridobila sliko italijanskega renesančnega slikarja Francesca Salviatija. Leta 2018 je galerija iz zbirke Davida R. Grahama pridobila sliko Jamesa Tissota The Partie Carée in jo decembra 2018 postavila na ogled. To je tretje delo Tissota, ki ga je muzej pridobil od leta 1921. Med drugimi deli iz zbirke je tudi Smrt generala Wolfa angloameriškega umetnika Benjamina Westa. Med drugimi umetniki, ki so predstavljeni v evropski zbirki muzeja, so Alejo Fernández, Vilhelm Hammershøi, Gustav Klimt, Élisabeth Vigée Le Brun, Henri Matisse, Charles Meynier, Claude Monet, Rembrandt in Vincent van Gogh. Knjižnica in arhiv Knjižnica in arhiv Narodne galerije Kanade hranita obsežno zbirko literature o kanadski umetnosti. Knjižnica in arhiv sta bila ustanovljena skupaj z galerijo leta 1880 in vsebujeta dokumente o zahodni umetnosti od poznega srednjega veka do danes. Zbirka vključuje 275.000 knjig, katalogov razstav in periodičnih publikacij; 76.000 dokumentacijskih datotek; in 95.000 mikrooblik. Arhiv služi kot institucionalni arhiv za galerijo. Posebne zbirke knjižnice in arhiva vključujejo več kot 50.000 dražbenih katalogov, poleg tega pa še 182.000 diapozitivov in 360.000 raziskovalnih fotografij. Zbirke izjemnega gradiva in pomembnih predmetov knjižnice in arhiva vsebujejo številne redke odtise, knjige in ekslibrise o kanadskih umetnikih ter predmete, povezane z zgodovinarjem kanadske umetnosti. Upravljanje Zvezna vlada je prevzela odgovornost za galerijo leta 1913 z uveljavitvijo Zakona o Narodni galeriji Kanade. Galerija je postala kronska korporacija 1. julija 1990 z razglasitvijo Zakona o muzejih. Zakon o muzejih služi kot upravni zakon muzeja. Pooblašča upravni odbor, da deluje kot upravni organ galerije, pri čemer je odbor prek predsednika odgovoren ministru za kanadsko dediščino, ki je končno odgovoren za muzej. Direktor in izvršni direktor je zadolžen za vsakodnevno upravljanje galerije. Galerija je povezana z več združenji, vključno z Združenjem kanadskih muzejev, Združenjem umetniških galerij Ontaria, Kanadskim informacijskim omrežjem za dediščino in Virtualnim muzejem Kanade. Izbrana dela Kanadska zbirka Evropska in ameriška zbirka Auguste Rodin, Bronasta doba, 1875–1876, ulito 1901 Henri Matisse, Rumena odaliska, 1926 M. C. Escher, Zvezde, 1948 Barnett Newman, Glas ognja, 1967 Zbirka grafik in risb Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran National Gallery of Canada na Structurae National Gallery of Canada within Google Arts & Culture