Станція збройних сил Канади «Алерт»

Станція збройних сил Канади «Алерт» (англ. Canadian Forces Station Alert, фр. Station des Forces canadiennes Alert), скорочено CFS Alert (фр. SFC Alert) — об'єкт радіоелектронної розвідки Збройних сил Канади, що розташований у поселенні Алерт в регіоні Кікіктаалук, Нунавут, Канада. Алерт, розташований на північно-східному краю острова Елсмір, є найпівнічнішим безперервно заселеним місцем у світі. Свою назву він отримав від HMS Alert, який зимував за 10 км (6,2 милі) на схід від сучасної станції біля нинішнього мису Шерідан, Нунавут у 1875—1876 роках. Історія Базова станція Алерт Алерт, тоді в північно-західних територіях Канади, вперше оселили 9 квітня 1950 року, коли перші працівники для об'єднаної арктичної метеостанції (JAWS) прибули і розпочали будівництво. З початку проєкту JAWS канадські збройні сили були зацікавлені в створенні станції в Алерті з кількох причин: об'єкт JAWS поширював канадський суверенітет над великою незаселеною територією, яку Канада заявляла як свою суверенну територію, і крім того, її близькість до Радянського Союзу робила її стратегічно важливою. Алерт ближче до Москви (приблизно 4000 км) ніж до столиці Оттави (приблизно 4150 км). Таким чином, можливість використання цього місця для перехоплення радіосигналів вважалася такою, що варта військової присутності. У 1956 році Повітряні сили Канади, які розширювали свою присутність по всьому високому Арктиці з будівництвом мережі радарів лінії «Дью», створили будівлю на пагорбі від станції JAWS для розміщення "Досліджень Довгохвильового Зв'язку Заполяр'я", або операцій радіоелектронної розвідки. У 1957 році базову станцію Алерт задумали як об'єкт перехоплення, який мав бути спільно укомплектований персоналом з ВМС Канади та Повітряних Сил Канади. Було побудовано п'ять додаткових будівель: їдальню, три казарми та будівлю електростанції та технічного обслуговування транспортних засобів, на додаток до існуючої операційної будівлі, побудованої в 1956 році. Операційна будівля містила обладнання для перехоплення радіо та для криптографії. 1 вересня 1958 року контроль над станцією було передано від Повітряних Сил до Сухопутних військ Канади, і вона офіційно почала роботу. Станція Канадських Збройних Сил Алерт Наступне десятиліття побачило драматичне розширення станції з відповідним більшим числом персоналу, розміщеного там. 1 лютого 1968 року об'єднання повітряних сил, флоту та сухопутних військ для формування Збройних Сил Канади призвело до того, що базова станція Алерт змінила назву на Станцію Канадських Збройних Сил Алерт (CFS Алерт). Її персонал більше не брався лише з повітряних сил чи флоту, але головним чином з Команди Зв'язку Канадських Збройних Сил. На своєму піку CFS Алерт мала понад 215 осіб, розміщених в будь-який момент. Станція стала ключовим активом у глобальній мережі Ешелон альянсу обміну розвідкою США-Велика Британія-Канада-Австралія-Нова Зеландія, з Алерт, яка мала доступ до багатьох секретних радянських комунікацій щодо наземних та морських запусків МБР та багатьох оперативних військових розгортань. Перші військові жінки, які служили в Алерті, прибули в 1980 році як частина дослідження Канадських Збройних Сил "Жінки в Нетрадиційних Ролях". Після його завершення в 1983 році жінкам повністю дозволили служити в усіх ролях. Першою жінкою-командиром була майор Кеті Кован, яка взяла командування в січні 1996 року. Першою жінкою-офіцером станції (SWO), майстер-ворент-офіцером Рене Гансен, була призначена в грудні 2017 року. Скорочення бюджету Міністерства Національної Оборони та Канадських Збройних Сил у 1994 році, а також модернізація обладнання зв'язку, призвели до того, що CFS Алерт зменшилася до приблизно 74 осіб до 1997–1998 років, коли більшість операцій перехоплення радіо були дистанційно керовані персоналом з CFS Leitrim. Персонал що залишився відповідає за операції аеродрому, будівництво, інженерію, послуги харчування та логістичну й адміністративну підтримку. Станом на 2024 рік на CFS Алерт розміщено близько 55 осіб, і вони складаються з військового персоналу, ECCC та інших цивільних працівників. Лише шестеро осіб тепер відповідають за фактичні операції, і контроль над об'єктом був переданий Групі Управління Інформацією DND після розформування Команди Зв'язку ЗС з реструктуризацією сил та скороченнями в середині 1990-х. Декілька з цих осіб, ймовірно, також прикріплені до Центру безпеки комунікацій Міністерства Оборони. З зобов'язанням Канади щодо глобальної війни з тероризмом після терактів 11 вересня 2001 року в Нью-Йорку та Вашингтоні, округ Колумбія, CFS Алерт отримала відновлене та збільшене фінансування для розширення своїх можливостей радіоелектронної розвідки. 1 квітня 2009 року Повітряні Сили офіційно взяли відповідальність за CFS Алерт від Групи Інформаційних Операцій Канадських Збройних Сил (CFIOG). Цивільний підрядник Станом на 13 квітня 2006 Canadian Broadcasting Corporation повідомила, що витрати на опалення станції зросли, що призвело до того, що військові скоротили допоміжні посади, використовуючи приватних підрядників. До 2008 року операції з технічного обслуговування на станції (включаючи послуги харчування та прибирання, обслуговування транспортних засобів, експлуатацію електростанції, опалення, електрику та сантехніку) були передані цивільному підряднику. Контракт спочатку був присуджений Canadian Base Operators (CBO), дочірній компанії Black & McDonald. У 2012 році контракт виграла Nasittuq Corporation, організація з більшістю власників-інуїтів, яка також утримує контракт на операції North Warning System. Об'єкти та інфраструктура Аеропорт Алерт Будівля холодного зберігання Будівля будівельної інженерії Пожежна станція Будівля штабу та послуг персоналу (HAPS): Зал Черчилля Житлові квартали: Зал Чимо, Зал Ладнер та Зал Вайтгорс Спортзал Операційна будівля: Зал Поларіс Електростанції: основна та резервна Будівля постачання Будівля обслуговування транспортних засобів Водоочисна станція Головна будівля Головна будівля складається з п'яти залів; Зал Черчилля містить адміністративні та основні зручності на станції, такі як зона збору під назвою "пляж", їдальня під назвою Igloo Gardens, бібліотека, перукарня, радіостанція, пошта та магазин. Зали Чимо, Ладнер та Вайтгорс — це три блоки казарм, кожен з яких містить три секції. Зал Поларіс містить операційний відділ. Всі зали та блоки казарм з'єднані коридором. Через холодний клімат двері, що ведуть всередину та назовні головної будівлі, такі ж, як для холодильників. Див. також Полярна станція Амундсен–Скотт Дрейфуюча станція (станція Північний полюс) Станція Норд, Гренландія Авіабаза Пітуффік Примітки Посилання Сторінка Королівських Канадських Повітряних Сил про CFS Алерт