Nova Škotska

Nova Škotska (francosko Nouvelle-Écosse [nuvɛl ekɔs]; škotskogelsko Alba Nuadh, dob. 'Nova Škotska') je provinca na jugovzhodni obali Kanade. Z ocenjenim prebivalstvom več kot milijon ljudi leta 2025 je Nova Škotska najbolj naseljena provinca v atlantski Kanadi. Nova Škotska je tudi druga najbolj gosto poseljena provinca v Kanadi in druga najmanjša provinca po površini. Provinca obsega polotok Nova Škotska in otok Cape Breton ter 3800 drugih obalnih otokov. Provinco s preostalo Kanado povezuje Chignectojska ožina, na kateri je edina kopenska meja province z New Brunswickom. Glavno in največje mesto Nove Škotske je Halifax, kjer je, po popisu prebivalstva leta 2021, živelo več kot 45 % prebivalstva province. Halifax je dvanajsto največje metropolitansko območje po popisu prebivalstva v Kanadi, največja občina v atlantski Kanadi in druga največja obalna občina v Kanadi po Vancouvru. Pred prihodom evropskih kolonizatorjev je na območju današnje Nove Škotske živelo staroselsko ljudstvo Miꞌkmaqi. Prvi evropski naseljenci so bili Francozi, ki so ozemlje poimenovali Akadija in leta 1604 ustanovili prvo stalno evropsko naselbino severno od Floride, Port Royal. Škoti, Angleži in nato Britanci so se več kot stoletje pozneje večkrat borili proti Franciji za ozemlje, ki so ga od nje dobili z utrechtskim mirom leta 1713, ki je končal špansko nasledstveno vojno. Port Royal se je preimenoval v Annapolis Royal, naselje pa je bilo glavno mesto Nove Škotske do ustanovitve Halifaxa leta 1749. V naslednjih letih so Britanci začeli naseljevati 'tuje protestante' v regiji in množično deportirati francosko govoreče Akadijce. Med ameriško revolucionarno vojno (1775–1783) se je v Novi Škotski naselilo na tisoče lojalistov. Leta 1848 je Nova Škotska postala prva britanska kolonija, ki je dosegla odgovorno vlado. Julija 1867 se je Nova Škotska pridružila Konfederaciji skupaj z Novim Brunswickom in provinco Kanada (danes Ontario in Quebec) ter tako oblikovala Dominion Kanada (danes samo "Kanada"). Ime je dobila po Škotski in potomci škotskih priseljencev so še danes največja etnična skupina v provinci. Etimologija Nova Škotska je latinski izraz za »Nova Škotska« in je priznano kanadsko angleško ime za provinco. Tik preden je prejela to ime, se je imenovala Nova Francia. Nova Škotska se na nekaterih starejših zemljevidih ​​pojavlja tudi kot Nova Kaledonija. V kanadski francoščini in kanadski gelščini se provinca neposredno prevaja kot »Nova Škotska« (francosko Nouvelle-Écosse; Gaelic: Alba Nuadh). Na splošno romanski in slovanski jeziki uporabljajo prevode besede »Nova Škotska« v svoj jezik, medtem ko večina drugih jezikov uporablja transliteracije latinskega (ki je enako angleškemu) imena, vključno z maternim jezikom Mi'kmaq (No'pa Sko'sia). Provinca je bila prvič imenovana v kraljevi listini iz leta 1621, ki je siru Williamu Alexandru podelila pravico do naselitve ozemelj kot škotske kolonije, vključno s sodobno Novo Škotsko, otokom Cape Breton, otokom princa Edvarda, New Brunswickom in polotokom Gaspé. Zgodovina Nova Škotska vključuje regijo Mi'kmaq naroda Mi'kma'ki (mi'gama'gi), katerega ozemlje se razteza čez pomorske otoke, dele Maine, Nove Fundlandije in polotok Gaspé. Ljudstvo Mi'kmaq je del velike algonkinske jezikovne družine in je naseljevalo Novo Škotsko v času, ko so prispeli prvi evropski kolonisti. Raziskava, objavljena leta 1871, in delo Silasa Tertiusa Randa iz leta 1894 sta pokazali, da so nekateri Mi'kmaqi verjeli, da so se izselili z zahoda in nato živeli skupaj s Kwēdĕchki, prvotnimi prebivalci. Glede na ta poročila sta se plemeni zapletli v vojno, ki je trajala "mnoga leta" in je vključevala »pokol moških, žensk in otrok ter mučenje ujetnikov«, ter končno premestitev Kwēdĕchkov s strani zmagovitih Mi'kmaqov. Evropska naselbina Prvi Evropejci, ki so naselili to območje, so bili Francozi, ki so leta 1604 odpluli v kotlino Annapolis, a so se namesto tega odločili za naselitev na otoku Saint Croix v Mainu. Naslednje leto so opustili naselbino v Mainu in leta 1605 ustanovili naselbino v Port Royalu, ki je zrasla v današnji Annapolis Royal. To je bila prva stalna evropska naselbina na območju, ki je kasneje postalo Kanada. Naselbina je bila v okrožju Mi'kmaw v Kespukwitku in je bila ustanovna naselbina območja, ki je kasneje postalo Acadia. Leta 1621 je kralj Jakob VI. Škotski podelil listino, ki je omogočila ustanovitev škotske kolonije v Severni Ameriki. Listina, ki jo je podelil kralj, je zajemala območje pomorskih provinc in polotoka Gaspé, medtem ko so Francozi zahtevali ozemlje v Akadiji. Listina je siru Williamu Alexandru, škotskemu plemiču, podelila pooblastila za vzpostavitev sistema vlade, polne pravice do ribolova in mineralov ter pooblastilo za izvrševanje zakona v novi koloniji. Škotska kolonija je bila ustanovljena leta 1629 po prihodu približno sedemdesetih Škotov, ki so se naselili na območju, znanem kot Nova Škotska. Novo Škotsko so Francozi zavzeli leta 1632, Škoti, ki so kolonizirali območje, pa so se morali po francoski okupaciji vrniti na Škotsko. Po daljšem obdobju sprememb med Francozi in Britanci se je Nova Škotska sčasoma vrnila Britancem (ki so po Pogodbi o uniji takrat vključevali Škotsko kot eno od držav Združenega kraljestva). Posledično so mnogi Škoti izkoristili priložnost, da se ponovno naselijo v Novi Škotski. Vojne so bile v Novi Škotski v 17. in 18. stoletju pogoste. V prvih 80 letih življenja Francozov in Akadijcev v Novi Škotski se je zgodilo devet večjih vojaških spopadov med Angleži, Nizozemci, Francozi in Mi'kmaki, ki so se borili za posest območja. Ti spopadi so se zgodili pri Port Royalu, Saint Johnu, Cap de Sable (današnji Pubnico do Port La Tour, Nova Škotska), Jemsegu (1674 in 1758) in Baleinu (1629). Akadijska državljanska vojna je trajala od leta 1640 do 1645. Začenši z vojno kralja Viljema leta 1688, se je med Angleži in Francozi odvijala serija šestih vojn, pri čemer je bila Nova Škotska stalno prizorišče spopadov med obema silama. 18. stoletje Sovražnosti med Anglijo in Francijo v Severni Ameriki so se nadaljevale od leta 1702 do 1713, znane kot vojna kraljice Ane. Obleganje Port Royala se je zgodilo leta 1710, s čimer se je končala francoska oblast v polotoku Akadija. Kasnejši podpis Utrechtske pogodbe leta 1713 je formalno priznal britansko oblast v regiji, hkrati pa vrnil otok Cape Breton (Île Royale) in otok princa Edvarda (Île Saint-Jean) Francozom. Kljub britanski osvojitvi Akadije leta 1710 je Nova Škotska ostala pretežno pod okupacijo katoliških Akadijcev in Mi'kmakov, ki so omejili britanske sile na Annapolis in Canso. Današnji New Brunswick je bil del francoske kolonije Akadija. Takoj po zavzetju Port Royala leta 1710 je Francis Nicholson napovedal, da se bo v čast kraljice Ane preimenoval v Annapolis Royal. Zaradi vojne očeta Raleja (1722–1725) so Mi'kmaqi leta 1725 podpisali vrsto pogodb z Britanci. Mi'kmaqi so podpisali pogodbo o podreditvi britanski kroni. Vendar pa se je konflikt med Akadijci, Mi'kmaqi, Francozi in Britanci nadaljeval v naslednjih desetletjih z vojno kralja Jurija (1744–1748). Vojna očeta Le Loutra (1749–1755) se je začela, ko je 21. junija 1749 Edward Cornwallis s 13 transportnimi ladjami prispel v Halifax. Splošno sodišče, ki sta ga sestavljala guverner in svet, je bilo takrat najvišje sodišče v koloniji. Jonathan Belcher je bil 21. oktobra 1754 prisežen kot vrhovni sodnik vrhovnega sodišča Nove Škotske. Prva zakonodajna skupščina v Halifaxu pod guvernerjem Charlesom Lawrenceom se je sestala 2. oktobra 1758. Med francosko-indijansko vojno 1754–1763 (severnoameriško prizorišče sedemletne vojne) so Britanci deportirali Akadijce in rekrutirali plantažnike iz Nove Anglije, da bi naselili kolonijo. 75-letno obdobje vojne se je končalo s Halifaxškimi pogodbami med Britanci in Mi'kmaki (1761). Po vojni se je nekaterim Akadijcem dovolila vrnitev. Leta 1763 je večina Akadijce (otok Cape Breton, otok St. John's (danes Otok princa Edvarda) in New Brunswick) postala del Nove Škotske. Leta 1765 je bila ustanovljena grofija Sunbury. To je vključevalo ozemlje današnjega New Brunswicka in vzhodne Maine vse do reke Penobscot. Leta 1769 je otok St. John's postal ločena kolonija. Ameriška revolucija (1775–1783) je imela pomemben vpliv na oblikovanje Nove Škotske, saj je kolonija sprva kazala ambivalentnost glede tega, ali naj se pridruži revoluciji; upor je izbruhnil v bitki pri utrdbi Cumberland (1776) in ob \obleganju Saint Johna (1777). Med vojno so ameriški zasebniki opustošili pomorsko gospodarstvo z ujetjem ladij in plenjenjem skoraj vseh skupnosti zunaj Halifaxa. Ti ameriški napadi so odtujili številne simpatične ali nevtralne Novoškotske, da so podprli Britance. Do konca vojne je Nova Škotska opremila številne zasebne ladje za napad na ameriško ladjo. Britanske vojaške sile s sedežem v Halifaxu so uspele preprečiti ameriško okupacijo Nove Škotske, čeprav kraljeva mornarica ni uspela vzpostaviti pomorske prevlade v regiji. Medtem ko so Britanci v bitkah, kot je pomorska bitka pri Halifaxu (1782), ujeli veliko ameriških zasebnikov, so se številni nadaljevali z napadi na ladje in naselja vse do zadnjih mesecev vojne. Kraljeva mornarica se je borila za vzdrževanje britanskih oskrbovalnih linij in branila britanske konvoje pred ameriškimi in francoskimi napadi, kot v hudi bitki za konvoje, pomorski bitki pri Cape Bretonu (1781). Potem ko so Američani in njihovi francoski zavezniki leta 1781 zmagali v obleganju Yorktowna, se je v Novi Škotski naselilo približno 33.000 lojalistov, kraljevih lojalnih Američanov, ki so jim za imenom dovolili dodati Združeni lojalisti imperija, od tega 14.000 v tistem, kar je postalo New Brunswick, na zemljiščih, ki jih je krona podelila kot nadomestilo za njihove izgube. Britanska uprava je leta 1784 razdelila Novo Škotsko in odcepila Cape Breton in New Brunswick. Izselitev lojalistov je ustvarila nove skupnosti po Novi Škotski, vključno s Shelburnom, ki je za kratek čas postal eno večjih britanskih naselij v Severni Ameriki, in Novi Škotski prinesla dodaten kapital in znanje. Migracija je povzročila politične napetosti med voditelji lojalistov in voditelji obstoječega naselja plantažnikov Nove Anglije. Priliv lojalistov je tudi 2000 ljudstva Mi'kmaq iz Nove Škotske potisnil na obrobje, saj so lojalistične zemljiške dodelitve posegle v slabo opredeljena domorodna ozemlja. Kot del migracije lojalistov je prispelo približno 3000 črnih lojalistov; ustanovili so največje svobodno črnsko naselje v Severni Ameriki v Birchtownu blizu Shelburna. V neoznačenih grobovih na starem pokopališču v Halifaxu je pokopanih več črnih lojalistov. Številne skupnosti v Novi Škotski so naselili britanski polki, ki so se borili v vojni. Leta 1786, med mandatom generalpolkovnika Johna Parra kot guvernerja, je kolonija Nova Škotska preimenovala v provinco Nova Škotska, prebivalstvo pa je pridobilo višjo stopnjo avtonomije in samouprave. 19. stoletje Med vojno leta 1812 je prispevek Nove Škotske k britanskim vojnim prizadevanjem vključeval nakup ali gradnjo različnih zasebnih ladij za napad na ameriška plovila. Morda najbolj dramatičen trenutek v vojni za Novo Škotsko se je zgodil, ko je HMS Shannon leta 1813 pospremila ujeto ameriško fregato USS Chesapeake v pristanišče Halifax. Mnogi ameriški ujetniki so bili zadržani na Deadman's Islandu. Nova Škotska je postala prva kolonija v britanski Severni Ameriki in v Britanskem imperiju, ki je januarja in februarja 1848 dosegla odgovorno vlado in postala samoupravna s prizadevanji Josepha Howeja. Nova Škotska je leta 1758 vzpostavila predstavniško vlado, dosežek, ki so ga kasneje obeležili z gradnjo stolpa Dingle leta 1908. Prebivalci Nove Škotske so se borili v krimski vojni 1853–1856. Spomenik Welsford-Parker iz leta 1860 v Halifaxu je drugi najstarejši vojni spomenik v Kanadi in edini spomenik krimske vojne v Severni Ameriki. Spominja na obleganje Sevastopola v letih 1854–1855. Na tisoče Novo Škotov se je borilo v ameriški državljanski vojni (1861–1865), predvsem v imenu Severa. Britanski imperij (vključno z Novo Škotsko) se je v konfliktu razglasil za nevtralnega. Posledično je Britanija (in Nova Škotska) še naprej trgovala tako z Jugom kot s Severom. Gospodarstvo Nove Škotske je med državljansko vojno doživelo razcvet. Zgodovina po konfederaciji Kmalu po ameriški državljanski vojni je prokanadski konfederacijski premier Charles Tupper 1. julija 1867 Novo Škotsko popeljal v Kanadsko konfederacijo, skupaj z New Brunswickom in provinco Kanada. Protikonfederacijsko stranko je vodil Joseph Howe. Skoraj tri mesece pozneje, na volitvah 18. septembra 1867, je protikonfederacijska stranka osvojila 18 od 19 zveznih sedežev in 36 od 38 sedežev v provincialni zakonodaji. V 19. stoletju so se v Novi Škotski razvila številna podjetja, ki so postala vsekanadskega in mednarodnega pomena: Starr Manufacturing Company (prvi proizvajalec drsalk v Kanadi), Bank of Nova Scotia, Cunard Line, pivovarna Alexander Keith's, Morse's Tea Company (prvo čajno podjetje v Kanadi) in druga. Nova Škotska je v drugi polovici 19. stoletja postala vodilna v svetu tako pri gradnji kot pri lastništvu lesenih jadrnic. Nova Škotska je dala mednarodno priznana ladjedelničarja Donalda McKaya in Williama Dawsona Lawrencea. Slava, ki jo je Nova Škotska dosegla s strani jadralcev, je bila zagotovljena leta 1895, ko je Joshua Slocum postal prvi človek, ki je sam objadral svet. Mednarodna pozornost se je nadaljevala tudi v naslednjem stoletju s številnimi dirkaškimi zmagami škune Bluenose. Nova Škotska je bila tudi rojstni kraj in dom Samuela Cunarda, britanskega ladjarskega magnata (rojenega v Halifaxu v Novi Škotski), ki je ustanovil linijo Cunard. Decembra 1917 je v eksploziji v Halifaxu, ki je bila takrat največja eksplozija, ki jo je povzročil človek, umrlo najmanj 1782 ljudi. Aprila 2004 je zakonodajni organ Nove Škotske sprejel resolucijo, v kateri je vlado otokov Turks in Caicos izrecno pozval, naj preuči možnost pridružitve Kanadi kot del te province. Aprila 2020 je moški po provinci zagrešil morilski pohod, ki je postal najsmrtonosnejši v zgodovini Kanade. Geografija Nova Škotska je druga najmanjša kanadska provinca po površini, takoj za otokom princa Edvarda. Obdajajo jo štiri večja vodna telesa: zaliv sv. Lovrenca na severu, zaliv Fundy na zahodu, zaliv Maine na jugozahodu in Atlantski ocean na vzhodu. Celinski del province je polotok Nova Škotska in vključuje številne zalive in estuarije. Nobeno mesto v Novi Škotski ni oddaljeno več kot 67 km od oceana. Otok Cape Breton, velik otok severovzhodno od celinske Nove Škotske, je prav tako del province, prav tako otok Sable, majhen otok, znan po tem, da je prizorišče brodolomov na morju, približno 175 km od južne obale province. Nova Škotska ima veliko starodavnih kamnitih formacij s fosili. Te formacije so še posebej bogate na obalah zaliva Fundy. Plaža Blue Beach blizu Hantsporta, fosilne pečine Joggins, na obali zaliva Fundy, je dala obilo fosilov iz karbonske dobe. Wasson's Bluff, blizu mesta Parrsboro, je dal fosile iz triasne in jurske dobe. Najvišja točka je White Hill na 533 m nadmorske višine, ki se nahaja med višavjem Cape Breton na skrajnem severu province. Nova Škotska leži vzdolž 45. severnega vzporednika, torej na sredini med ekvatorjem in severnim tečajem. V provinci je 5400 jezer. Podnebje Nova Škotska leži v srednje zmernem pasu in čeprav je provinca skoraj obdana z vodo, je podnebje bližje celinskemu podnebju kot morskemu. Zimske in poletne temperaturne ekstreme celinskega podnebja blaži ocean. Zime so dovolj hladne, da jih lahko uvrstimo med celinske – še vedno so bližje ledišču kot celinska območja na zahodu. Podnebje Nove Škotske je v marsičem podobno osrednji obali Baltskega morja v severni Evropi, le bolj vlažno in snežno. To drži, čeprav je Nova Škotska približno petnajst vzporednikov južneje. Območja, ki niso na atlantski obali, imajo toplejša poletja, ki so bolj značilna za celinska območja, zimske najnižje temperature pa so nekoliko hladnejše. 12. avgusta 2020 je skupnost Grand Étang zabeležila nočno najnižjo temperaturo 23,3 °C. Upravna delitev Upravljanje na občinski ravni zagotavlja 50 občin, ki so tri vrste: regionalne občine, mesta in okrožne občine. Vasi lahko obstajajo znotraj občin, z omejeno oblastjo in izvoljenim svetom. Nova Škotska je razdeljena na 18 okrožij. 9 od zgodovinskih 18 okrožij ohranja vlado na ravni okrožja, medtem ko ostale upravljajo regionalne ali okrožne občine. Regionalne občine so enako velike kot meje z zgodovinskim okrožjem, medtem ko so zgodovinska okrožja, ki jih upravljajo okrožne občine, razdeljena na dve okrožni občini. Kljub temu Statistični urad Kanade uporablja vsa okrožja Nove Škotske za namene izvajanja popisa in predstavitve svojih podatkov, prebivalci Nove Škotske pa jih v vsakdanjem jeziku še vedno uporabljajo kot geografske identifikatorje. Regionalna občina Halifax je glavno in največja občina Nove Škotske po številu prebivalcev, saj ima 403.131 prebivalcev, kar predstavlja 44 % celotnega prebivalstva province, in ima površino 5490,35 km2. Obstaja 26 mest, devet okrožnih občin in 12 okrajnih občin. Demografija Geografsko je Nova Škotska druga najmanjša provinca v Kanadi s površino 52.824,71 km2. Aprila 2024 je imela 1.072.545 prebivalcev. Glede na kanadski popis prebivalstva iz leta 2016 je največja etnična skupina v Novi Škotski Škoti (30,0 %), sledijo jim Angleži (28,9 %), Irci (21,6 %), Francozi (16,5 %), Nemci (10,7 %), Prvi narodi (5,4 %), Nizozemci (3,5 %), Metisi (2,9 %) in Akadijci (2,6 %). 42,6 % anketirancev se je opredelilo kot "Kanadčani". Jezik Po kanadskem popisu prebivalstva leta 2021 je bilo deset najpogosteje govorjenih jezikov v provinci angleščina (951.945 ali 99,59 %), francoščina (99.300 ali 10,39 %), arabščina (11.745 ali 1,23 %), hindijščina (10.115 ali 1,06 %), španščina (8.675 ali 0,91 %), mandarinščina (8.525 ali 0,89 %), pandžabščina (6.730 ali 0,7 %), nemščina (6.665 ali 0,7 %), miꞌkmaq (5.650 ali 0,59 %) in tagalogščina (5.595 ali 0,59 %). Vprašanje o znanju jezikov omogoča več odgovorov. Nova Škotska je dom največje skupnosti, ki govori škotsko gelščino zunaj Škotske, z majhnim številom maternih govorcev v okrožjih Pictou in Antigonish ter na otoku Cape Breton, jezik pa se poučuje v številnih srednjih šolah po vsej provinci. Leta 2018 je vlada uvedla novo gelsko registrsko tablico za vozila, da bi ozavestila o jeziku in pomagala financirati pobude za gelski jezik in kulturo. Ocenili so, da je v provinci 2000 govorcev gelščine. Leta 2022 je vlada Nove Škotske uvedla zakonodajo, ki priznava mi'kmaq kot prvi jezik province, in se zavezala k zaščiti in promociji jezika. Gospodarstvo BDP Nove Škotske na prebivalca je leta 2016 znašal 44.924 kanadskih dolarjev, kar je bistveno manj od nacionalnega povprečja BDP na prebivalca v višini 57.574 kanadskih dolarjev.[53] Rast BDP je vsaj zadnje desetletje zaostajala za preostalim delom države. Leta 2017 je bil srednji družinski dohodek v Novi Škotski 85.970 dolarjev, kar je pod nacionalnim povprečjem 92.990 dolarjev; v Halifaxu se številka dvigne na 98.870 dolarjev. Provinca je največji svetovni izvoznik božičnih drevesc, jastoga, mavca in gozdnih jagod. Njena izvozna vrednost rib presega milijardo dolarjev, ribje izdelke pa prejema 90 držav po vsem svetu. Kljub temu uvoz province daleč presega njen izvoz. Tradicionalno gospodarstvo Nove Škotske, ki temelji na virih, se je v zadnjih desetletjih diverzificiralo. Vzpon Nove Škotske kot uspešne jurisdikcije v Severni Ameriki je bil zgodovinsko gledano posledica lahke dostopnosti naravnih virov, zlasti ribjih staležev ob škotskem šelfu. Ribištvo je bilo steber gospodarstva že od njegovega razvoja kot dela Nove Francije v 17. stoletju; vendar je ribištvo zaradi prelova v poznem 20. stoletju utrpelo močan upad. Propad staležev trske in zaprtje tega sektorja sta leta 1992 povzročila izgubo približno 20.000 delovnih mest. Tudi drugi sektorji v provinci so bili močno prizadeti, zlasti v zadnjih dveh desetletjih: rudarjenje premoga v Cape Bretonu in severni celinski Novi Škotski je praktično prenehalo, Sydney Steel Corporation, velika jeklarna v Sydneyju, pa se je zaprla v 1990-ih. V zadnjem času je visoka vrednost kanadskega dolarja v primerjavi z ameriškim dolarjem škodovala gozdarski industriji, kar je privedlo do zaprtja dolgo delujoče tovarne celuloze in papirja v bližini Liverpoola. Pomemben sektor je tudi rudarstvo, zlasti mavca in soli ter v manjši meri silicijevega dioksida, šote in barita. Od leta 1991 sta nafta in zemeljski plin na morju postala pomemben del gospodarstva, čeprav proizvodnja in prihodki zdaj upadata. Kmetijstvo ostaja pomemben sektor v provinci, zlasti v dolini Annapolis. Obrambni in vesoljski sektor Nove Škotske ustvari približno 500 milijonov dolarjev prihodkov in vsako leto prispeva približno 1,5 milijarde dolarjev k gospodarstvu province. Danes je 40 % kanadskih vojaških sredstev v Novi Škotski. Nova Škotska ima četrto največjo filmsko industrijo v Kanadi, ki letno gosti več kot 100 produkcij, od katerih je več kot polovica izdelkov mednarodnih filmskih in televizijskih producentov. Leta 2015 je vlada Nove Škotske odpravila davčne olajšave za filmsko produkcijo v provinci, kar je ogrozilo industrijo, saj večina drugih jurisdikcij še vedno ponuja takšne olajšave. Provinca ima tudi hitro razvijajoč se sektor informacijske in komunikacijske tehnologije (IKT), ki ga sestavlja več kot 500 podjetij in zaposluje približno 15.000 ljudi. Turizem Leta 2024 je Novo Škotsko obiskalo več kot 2 milijona nerezidentov. Večina obiskovalcev prihaja iz drugih delov Kanade, največji tuji trg pa so Američani z več kot 172.000 obiski. Ta panoga letno prispeva približno 3,5 milijarde dolarjev k gospodarstvu. Komercialni turizem se je začel s prihodom približno 300 obiskovalcev iz Nove Anglije v Annapolis Royal julija 1871. Turistična industrija Nove Škotske predstavlja kulturo, pokrajino in obalo Nove Škotske. Nova Škotska ima veliko muzejev, ki odražajo njeno zgodovino in kulturo, vključno s centrom dediščine Glooscap, nacionalno zgodovinsko območje Grand-Pré (Unescova dediščina), pomolom dediščine z ladjo Hector in centrom za črnsko kulturo Nove Škotske. Drugi muzeji pripovedujejo zgodbo o njeni delovni zgodovini, kot sta Muzej rudarjev Cape Breton in Pomorski muzej Atlantika. Provinca ima 87 nacionalnih zgodovinskih znamenitosti Kanade, med njimi: Nacionalno zgodovinsko najdišče Port-Royal, trdnjava Louisbourg, Grand-Pré in Citadel Hill (Fort George) v Halifaxu. Fort Anne, ki se nahaja v zgodovinskem mestu Annapolis Royal, datira iz leta 1629 in je prvo nacionalno zgodovinsko območje v Kanadi. Ena izmed glavnih destinacij, merjeno po številu obiskovalcev, je Peggys Cove, ki ga vsako leto obišče več kot 600.000 turistov. Lunenburg, še ena priljubljena kulturna destinacija, je pristaniško mesto na južni obali, ki je bilo razglašeno za svetovno dediščino Organizacije Združenih narodov za izobraževanje, znanost in kulturo (UNESCO). Ekoturizem igra pomembno vlogo v turistični industriji Nove Škotske, saj v provinci domujeta dva kanadska nacionalna parka, narodni park Kejimkujik in narodni park Cape Breton Highlands, ter en rezervat: narodni park Sable Island. Nova Škotska gosti tudi številna druga zavarovana območja na občinski, provinčni in zvezni ravni, ki so priljubljene destinacije za obiskovalce. Sklici Zunanje povezave Uradna spletna stran vlade Nove Škotske