Nova Fundlandija

Nova Fundlandija (angleško Newfoundland, francosko Terre-Neuve) je velik otok ob severovzhodni obali Severne Amerike in najbolj naseljen del kanadske province Nova Fundlandija in Labrador. Novo Fundlandijo velikokrat omenjajo kot »Središče Severnega Atlantika«, vendar je dejansko več kot 1000 km stran oddaljena. Otok obsega 29 odstotkov kopenske površine province, vendar na njem živi več kot 90 % prebivalstva province, od tega približno 60 % prebivalstva province živi na majhnem jugovzhodnem polotoku Avalon. Otok je od polotoka Labrador ločen s prelivom Belle Isle, od otoka Cape Breton pa s prelivom Cabot. Zapira ustje reke sv. Lovrenca in ustvarja zaliv sv. Lovrenca, največji estuarij na svetu. Najbližji sosed Nove Fundlandije je francoska čezmorska skupnost Saint Pierre in Miquelon. S površino 108.860 kvadratnih kilometrov je Nova Fundlandija 16. največji otok na svetu, četrti največji otok v Kanadi in največji kanadski otok zunaj Severne Amerike. Ime Otok Nova Fundlandija (izvirno imenovan Terra Nova) je verjetno prvi imenoval italijansko-angleški morjeplovec in raziskovalec John Cabot leta 1497. Tudi provinco, katere sestavni del je otok, so do leta 2001 imenovali »Nova Fundlandija«. Tedaj so jo preimenovali v »Nova Fundlandija in Labrador«. Kasneje so njeno poštno kratico spremenili iz NF v NL. Slovenski prevod imena Sicer uveljavljeni prevod je vsebinsko in oblikovno popolnoma neustrezen: italijanski izraz Terra Nova (in francoski Terre-Neuve) pomeni 'nova dežela' (db. 'nova zemlja'), angleški izraz Newfoundland pa pomeni 'novonajdena dežela' (found = najdeno). Ime »Fundlandija« je torej izpeljano iz (nepravilne) fonetične izgovarjave angleškega glagola, za kar (v sodobni slovenščini) ni utemeljenega razloga. V luči sodobne toponomastike bi bilo še najustreznejše »latinizirano« (dejansko pa po izvirni italijanski obliki povzeto) ime »Terra nova«. Zgodovina Novo Fundlandijo so dolgo naseljevali domorodni prebivalci dorsetske kulture in Beothuk, ki so govorili danes izumrli jezik beothuk. Otok je morda v 11. stoletju obiskal islandski raziskovalec Leif Erikson kot počivališče, ko se je odpravljal dlje proti jugu, v deželo, za katero velja, da je bližje ustju reke sv. Lovrenca, imenovano Vinlandija. Prvi potrjeni obisk so opravili Vikingi, ki so zgradili začasno oporišče v L'Anse aux Meadows, nordijskem naselju blizu najsevernejše konice Nove Fundlandije (rt Norman), ki je staro približno 1000 let. Najdišče velja za edini nesporni dokaz predkolumbovskih stikov med Starim in Novim svetom, če ne štejemo stika med Vikingi in Inuiti na Grenlandiji. Naslednji evropski obiskovalci Nove Fundlandije so bili portugalski, nizozemski in francoski ribiči. Otok je verjetno obiskal beneški pomorščak John Cabot (Giovanni Caboto), ki je delal po pogodbi z angleškim kraljem Henrikom VII. na njegovi odpravi iz Bristola leta 1497. Leta 1501 sta portugalska brata Gaspar Corte-Real in Miguel Corte-Real kartirala del obale Nove Fundlandije, da bi poskušala najti Severozahodni prehod. 5. avgusta 1583 je Humphrey Gilbert v skladu s kraljevo listino kraljice Elizabete I. razglasil Novo Fundlandijo za prvo angleško čezmorsko kolonijo, s čimer je uradno ustanovil predhodnico veliko kasnejšega Britanskega imperija. Nova Fundlandija velja za najstarejšo britansko kolonijo. Naseljenci so razvili različna narečja, povezana z naselitvijo na otoku: novofundlandsko angleščino, novofundlandsko francoščino. V 19. stoletju je imel tudi narečje irščine, znano kot novofundlandska irščina. Tesno sorodna škotska gelščina se je na otoku govorila tudi v 19. in začetku 20. stoletja, zlasti na območju doline Codroy, predvsem s strani naseljencev z otoka Cape Breton v Novi Škotski. Galska imena so odražala povezavo z ribolovom: v škotski gelščini se je otok imenoval Eilean a' Trosg, dobesedno 'Otok trske'. Podobno irsko ime Talamh an Éisc pomeni 'Dežela rib'. Prvi prebivalci Prvi prebivalci Nove Fundlandije so bili Paleo-Eskimi, ki nimajo znane povezave z drugimi skupinami v zgodovini Nove Fundlandije. O njih je znanega le malo, razen arheoloških dokazov o zgodnjih naseljih. Najdeni so bili dokazi o zaporednih kulturah. Pozna Paleo-Eskimska ali Dorsetska kultura se je tam naselila pred približno 4000 leti. Bili so potomci migracij starodavnih prazgodovinskih ljudstev čez visoko Arktiko pred tisočletji, potem ko so prečkali iz Sibirije preko Beringovega mostu. Dorseti so izumrli ali zapustili otok pred prihodom Vikingov. Po tem obdobju so se na Novi Fundlandiji naselili Beothuk, ki so se preselili iz Labradorja na celini. Ni dokazov, da so Beothuk naseljevali otok pred nordijskim naseljevanjem. Znanstveniki verjamejo, da so Beothuk tesno povezani z Innuji iz Labradorja. Pleme je bilo kasneje razglašeno za 'izumrlo', čeprav so dokumentirani ljudje delnega Beothukskega porekla. Ime Beothuk je v jeziku Beothuk, ki pogosto velja za člana algonkinske jezikovne družine, pomenilo »ljudje«, čeprav zaradi pomanjkanja zadostnih zapisov takšne povezave ni mogoče zanesljivo dokazati. Pleme danes običajno velja za izumrlo, vendar so dokazi o njegovi kulturi ohranjeni v muzejih ter zgodovinskih in arheoloških zapisih. Shanawdithit, ženska, ki pogosto velja za zadnjo čistokrvno Beothuk, je leta 1829 umrla v St. John'su zaradi tuberkuloze. Vendar pa je bila Santu Toney, rojena okoli leta 1835 in umrla leta 1910, ženska mešanega porekla Mi'kmaq in Beothuk, kar pomeni, da je moralo nekaj Beothukov živeti tudi po letu 1829. Svojega očeta je opisala kot Beothuka in mater kot Mi'kmaq, oba iz Nove Fundlandije. Beothuk so se morda pomešali in asimilirali z Innuji v Labradorju in Mi'kmaki na Novi Fundlandiji. Evropska zgodovina prav tako nakazuje na morebitno zgodovinsko tekmovanje in sovražnost med Beothuki in Mi'kmaki, čeprav to ovrže ustno izročilo domorodcev. Mi'kmaki, Innuji in Inuiti so lovili in ribarili okoli Nove Fundlandije, vendar noben dokaz ne kaže, da so na otoku živeli dlje časa in so na Novo Fundlandijo potovali le začasno. Inuiti so bili na Velikem severnem polotoku dokumentirani vse do 18. stoletja. Nova Fundlandija je bila zgodovinsko najjužnejši del ozemlja Inuitov. Ko so Evropejci prispeli od leta 1497 in kasneje, začenši z Johnom Cabotom, so vzpostavili stik z Beothuki. Ocene o številu Beothukov na otoku v tem času se razlikujejo, običajno okoli 700. Kasneje so se na otoku naselili Angleži in Francozi. Sledili so jim Mi'kmaki, algonkinsko govoreče domorodno ljudstvo iz vzhodne Kanade in današnje Nove Škotske. Ko so se evropska in mikmaška naselja naseljevala skozi vse leto in se širila na nova območja obale, se je območje, ki so ga imeli Beothuki na voljo za izkoriščanje morskih virov, na katere so se zanašali, zmanjšalo. Do začetka 19. stoletja je ostalo le malo Beothukov. Večina jih je umrla zaradi nalezljivih bolezni, ki so jih prenašali Evropejci in na katere niso bili imuni, in zaradi lakote. Vladni poskusi, da bi se povezali z Beothuki in jim pomagali, so prišli prepozno. Beothuki niso imeli prijateljskih odnosov s tujci, za razliko od Mikmakov. Slednji so z veseljem trgovali z Evropejci in se naselili v naseljih na Novi Fundlandiji. Evropski stiki in naselbina Nova Fundlandija je lokacija edine potrjene nordijske naselbine v Severni Ameriki. Arheološko najdišče sta leta 1960 v L'Anse aux Meadows odkrila norveški raziskovalec Helge Ingstad in njegova žena, arheologinja Anne Stine Ingstad. To najdišče je bilo predmet arheoloških raziskav v 1960-ih in 1970-ih. Raziskava je ocenila, da naselbina izvira iz približno leta 1000 in da najdišče vsebuje najstarejše znane evropske strukture v Severni Ameriki. Leta 2021 je interdisciplinarna ekipa uporabila dogodek Miyake iz let 993–994 kot merilo v dendrokronologiji (študije drevesnih obročev), da bi natančno ugotovila, da so bili Vikingi prisotni v L'Anse aux Meadows v Novi Fundlandiji leta 1021. Unescov seznam svetovne dediščine je domnevno naselbina raziskovalca Leifa Eriksona iz Vinlanda. (Islandski zemljevid Skálholta iz leta 1570 območje omenja kot Promontorium Winlandiæ in ga pravilno prikazuje na 51° severnem vzporedniku z Bristolom v Angliji). Pred in po odhodu Vikingov je bil otok naseljen z avtohtonim prebivalstvom. Raziskovanje Cabota Približno 500 let pozneje, leta 1497, je italijanski pomorščak John Cabot (Zuan/Giovanni Caboto) po naročilu angleškega kralja Henrika VII. postal prvi Evropejec po vikinških naseljencih, ki je stopil na Novo Fundlandijo. Kraj njegovega pristanka ni znan, vendar se domneva, da je to rt Bonavista ob vzhodni obali otoka. Drugo najdišče naj bi bilo rt Bauld na konici Velikega severnega polotoka. Dokument, ki ga je napisal trgovec iz Bristola, najden v španskem nacionalnem arhivu, poroča, da je Cabotova posadka pristala 2900 kilometrov zahodno od Dursey Heada na Irskem (zemljepisna širina 51°35′N), kar bi Cabota postavilo v vidno polje rta Bauld. Ta dokument omenja otok, mimo katerega je Cabot plul, da bi pristal na celini. Ta opis se ujema s teorijo o rtu Bauld, saj otok Belle ni daleč od obale. Drugi evropski raziskovalci Po Cabotu so bili naslednji evropski obiskovalci Nove Fundlandije portugalski, španski, baskovski, francoski in angleški ribiči selivci. Leta 1501 sta portugalska raziskovalca Gaspar Corte-Real in njegov brat Miguel Corte-Real v neuspešnem poskusu iskanja Severozahodnega prehoda kartirata del obale Nove Fundlandije. Konec 17. stoletja so prišli irski ribiči, ki so našli toliko ribiških območij, da so otok poimenovali Talamh an Éisc, kar pomeni 'Dežela rib', bolj ohlapno 'ribolovna območja' v irščini. Posledice svetovnih vojn Prva svetovna vojna je imela močan in trajen vpliv na družbo. Iz približno četrt milijona prebivalcev je 5482 moških odšlo v tujino. Skoraj 1500 jih je bilo ubitih in 2300 ranjenih. 1. julija 1916 je v Beaumont-Hamelu v Franciji 753 mož Kraljevega novofundlandskega polka prečkalo jarek. Naslednje jutro se je na seznam odzvalo le 68 mož. Še danes, ko preostala Kanada 1. julija praznuje ustanovitev države, se mnogi Novofundlandci udeležujejo slovesnih spominskih slovesnosti. Druga svetovna vojna je imela trajen vpliv tudi na Novo Fundlandijo. Združene države so zlasti dodelile sile vojaškim oporiščem v Argentiji, Ganderju, Stephenvillu, Goose Bayu in St. John'su. Nova Fundlandija in Labrador sta najmlajša provinca v Kanadi. Nova Fundlandija je bila organizirana kot kolonija leta 1825, samoupravna je bila od leta 1855 do 1934, vendar je bila po finančni krizi zakonodajna oblast začasno ustavljena in vladala je Vladna komisija (glej Dominion Nova Fundlandija). 22. junija in 3. julija 1948 je prebivalstvo kolonije na referendumih glasovalo s 52,3 % proti 47,7 % za priključitev Kanadi kot provinca. Nasprotovanje konfederaciji je bilo skoncentrirano med prebivalci prestolnice St. John's in okolice na polotoku Avalon. Zveza s Kanado Nova Fundlandija se je pridružila Kanadi minuto pred polnočjo 31. marca 1949. Zveza s Kanado ni veliko pripomogla k zmanjšanju samopodobe Novofundlandcev kot posebne skupine. Leta 2003 se je 72 % vprašanih prebivalcev najprej opredelilo kot Novofundlandci, nato pa kot Kanadčani. Separatistični občutki so sicer nizki, v isti študiji iz leta 2003 manj kot 12 %. Referendumska kampanja leta 1948 je bila ostra, interesi tako v Kanadi kot v Veliki Britaniji pa so bili naklonjeni in podpirali konfederacijo s Kanado. Jack Pickersgill, domačin iz zahodne Kanade in politik, je med kampanjo sodeloval s konfederacijskim taborom. Katoliška cerkev, katere člani so bili manjšina na otoku, je lobirala za nadaljnjo neodvisnost. Kanada je ponujala finančne spodbude, vključno z "otroškim bonusom" za vsakega otroka v družini. Konfederacijo je vodil karizmatični Joseph Smallwood, nekdanji radijski voditelj, ki je med delom za socialistični časopis v New Yorku razvil socialistične politične nagnjenosti. Po konfederaciji je Smallwood desetletja vodil Novo Fundlandijo kot izvoljeni premier. Njegova politika kot premierja je bila bližje liberalizmu kot socializmu. Geografija Nova Fundlandija ima približno trikotno obliko, vsaka stranica je dolga približno 500 kilometrov in površino 108.860 kvadratnih kilometrov. Nova Fundlandija in njeni majhni otoki imajo skupno površino 111.390 kvadratnih kilometrov. Razprostira se med zemljepisnima širinama 46°36'N in 51°38'N. Podnebje Za Novo Fundlandijo je značilno predvsem subarktično (Köppen Dfc) ali vlažno celinsko podnebje (Köppen Dfb). Lokacije na skrajnem jugovzhodu otoka so pod zadostnim vplivom morja, da se lahko uvrstijo med območja s subpolarnim oceanskim podnebjem (Köppen Cfc). Geologija Velik del otoka Nova Fundlandija je podaljšek Apalaškega sistema. Večji zalivi, polotoki, rečni sistemi in gorske verige so običajno usmerjeni od jugozahoda proti severovzhodu, vzporedno z Apalači. Vzhodni del otoka (polotok Avalon in polotok Burin) je večinoma sestavljen iz nagubanih sedimentnih kamnin z nekaj vdori magmatskih kamnin in je bil pred približno 250 milijoni let del jugozahodne Evrope ali severne Afrike. Najstarejše kamnine so predkambrij. Majhni ostanki kambrijskih in ordovicijskih kamnin se pojavljajo vzdolž obale. Otok Bell v zalivu Conception je dober primer položnih ordovicijskih sedimentnih kamnin. Planota na polotoku Avalon se v povprečju dviga 250 metrov nad morsko gladino. Preostali del otoka je sestavljen iz velike raznolikosti paleozojskih kamnin sedimentnega, magmatskega in metamorfnega izvora. Ob zahodni obali leži gorovje Long Range, ki ga tvori podolgovat blok zemeljske skorje ([[ Horst (geologija)|horst]]), ki se dviga do približno 600 metrov nadmorske višine. Ta del otoka je bil nekoč del vzhodnega roba celinske Severne Amerike. Najvišji točki otoka, Lewis Hills in Gros Morne, sta znotraj tega gorovja. Na vzhodu je približno 30 kilometrov široka depresija ali graben, ki jo zasedata Deer Lake in Grand Lake. Glavno planoto osrednjega dela otoka, ki je bila nekoč morsko dno starodavnega oceana Iapetus, je močno erodirala voda in led. Strme, samotne skalne izbokline, ki se na Novi Fundlandiji imenujejo tolti (drugje znane kot osamelec ali monadnoki), ki štrlijo 100 metrov ali več nad običajno ravnim terenom, so ostanki nekdanje višje ravni pokrajine. Ledeniki, ki so pomagali oblikovati te tolte, so pustili druge dokaze po Novi Fundlandiji. Veliki kamniti bloki, imenovani balvani, so ostali raztreseni po večjem delu pokrajine. Dolga ozka jezera na zahodni obali, zlasti tista v narodnem parku Gros Morne, so nastala zaradi ledeniške erozije. Pomanjkanje dobre zemlje na večini delov otoka je posledica drgnjenja ledenikov v zadnji ledeni dobi. Vzdevek Nove Fundlandije, Skala, je delno posledica ledenih dob. Terenevsko obdobje, ki začenja kambrijsko obdobje geološkega časa, je poimenovano po Terre Neuve (francoski izraz za Novo Fundlandijo). Biosfera Nova Fundlandija ni tipična za noben od biomov, saj ji manjka veliko rastlinskega in živalskega sveta, ki je značilen za ta del. Med zadnjo ledeno dobo je bil otok Nova Fundlandija popolnoma prekrit z ledeniki in očiščen življenja. Za 'domače' veljajo le tiste vrste, ki so se lahko ponovno naselile na otoku po umiku ledenikov pred približno 18.000 leti. Podobno so na otok priplavale le sladkovodne ribe, ki so sposobne preživeti morsko vodo. Na Novi Fundlandiji živi 14, kač, rakunov, dihurjev ali ježevcev pa ni. V pustih notranjih predelih otoka lahko najdemo velike črede gozdnih karibujev. Dve živali, ki sta prej prebivali na Novi Fundlandiji, sta bili razglašeni za izumrli: velika njorka, neleteča morska ptica in novofundlandski volk, podvrsta sivega volka. Na otoku raste veliko zelnatih rastlin in žuželk. Zahodna obala otoka podpira več kot 200 rastlinskih vrst. Redke vrste, kot sta Braya longii in B. fernaldii, so endemične za Novo Fundlandijo. Braye so majhna trajnica iz družine križnic (Brassicaceae). Najdemo jih le na ozkem pasu zemlje, ki se razteza približno 150 kilometrov na skrajnem zahodnem delu Velikega severnega polotoka, apnenčastega pustega habitata. Številne rastline in živali so bile na Novo Fundlandijo prinesene, bodisi po naključju bodisi namerno. Losi, krpljasti zajci, ameriška rdeča veverica, vzhodna veverica in maskirana rovka ter druge so bile na otok prinesene s posebnimi mandati za prostoživeče živali. Losi so bili prineseni leta 1904 in so danes prevladujoči kopitarji na otoku. Nenavaden poskus, izveden leta 1964, je vključeval premestitev majhne črede bizonov na otok Brunette v zalivu Fortune. Zadnja od teh živali naj bi poginila do leta 1994. Podgane in miši so bile nenamerno prinesene, medtem ko so kune pobegnile s krznenih farm. Kojoti so zelo nedavni dodatek k favni Nove Fundlandije. Kako so kojoti prišli na otok, uradniki za prostoživeče živali še vedno razpravljajo, vendar je verjetno, da so prečkali led z otoka Cape Breton v 1980-ih. Nova Fundlandija nima avtohtonih dvoživk, vendar so bile žabe na otok prinesene v 1860-ih, krastače pa skoraj stoletje pozneje. Zanimivosti Kot eno prvih krajev v Novem svetu, kjer so se naselili Evropejci, ima Nova Fundlandija tudi zgodovino evropske kolonizacije. St. John's je najstarejše mesto v Kanadi in najstarejše neprekinjeno naseljeno območje v angleško govoreči Severni Ameriki. Metropolitansko območje popisa St. John's vključuje 12 primestnih skupnosti, med katerimi so največje mesto Mount Pearl ter mesti Conception Bay South in Paradise. Tretje največje mesto v provinci je Corner Brook, ki leži v zalivu Bay of Islands na zahodni obali otoka. Zaliv je poimenoval kapitan James Cook, ki je leta 1767 pregledal obalo. Otok Nova Fundlandija ima številne provinčne parke, kot je provinčni park Barachois Pond, ki velja za vzorčni gozd, in dva narodna parka. Narodni park Gros Morne je na zahodni obali; leta 1987 je bil zaradi svoje kompleksne geologije in izjemne pokrajine uvrščen na seznam svetovne dediščine UNESCO. Je največji narodni park v atlantski Kanadi s površino 1805 km² in je priljubljena turistična destinacija. Narodni park Terra Nova na vzhodni strani otoka ohranja robustno geografijo regije Bonavista Bay. Obiskovalcem omogoča raziskovanje zgodovinskega prepletanja kopnega, morja in človeka. L'Anse aux Meadows je arheološko najdišče v bližini najsevernejše konice otoka (rt Norman). Je edino znano najdišče nordijske vasi v Severni Ameriki zunaj Grenlandije in je uvrščeno na seznam svetovne dediščine UNESCO. Je edino splošno priznano mesto predkolumbovskih transoceanskih stikov. Povezano je s poskusom kolonizacije Vinlandije, ki jo je okoli leta 1003 ustanovil Leif Ericson. Heart's Content je svoje mesto v zgodovini mednarodnih komunikacij dobil po Cyrusu West Fieldu, ki ga je izbral za končno postajo svojega transatlantskega telegrafskega kabla, kar je privedlo do vzpostavitve kabelske postaje Heart's Content. Otok ponuja številne turistične možnosti, od kajakaštva na morju, kampiranja, ribolova in lova do pohodništva. Mednarodna Apalaška pot (IAT) se razširja vzdolž gorate zahodne obale otoka. Na vzhodni obali se Vzhodna obalna pot razteza skozi polotok Avalon v dolžini 220 km, začne se v bližini utrdbe Fort Amherst v St. John'su in konča v Cappahaydenu, dodatnih 320 km poti pa je v gradnji. Smučišče Marble Mountain v bližini Corner Brooka je pozimi glavna atrakcija za smučarje v vzhodni Kanadi. Druge večje skupnosti so: Gander, kjer je mednarodno letališče Gander. Grand Falls-Windsor, servisni center za osrednji del otoka. Channel-Port aux Basques, 'vrata v Novo Fundlandijo', saj je najbližja točka na otoku provinci Nova Škotska, pa tudi lokacija trajektnega terminala Marine Atlantic, ki povezuje otok s preostalo Kanado. Stephenville, nekdanja lokacija letalske baze Ernesta Harmona in trenutno letališče Stephenville. Izobraževalne ustanove so univerza, Memorial University of Newfoundland, katere glavni kampus je v St. John'su, skupaj s kampusom Grenfell v Corner Brooku, poleg College of the North Atlantic s sedežem v Stephenvilleu in drugih skupnostih. Bonavista, Placentia in Ferryland so zgodovinske lokacije za različne zgodnje evropske naselitvene ali mesta odkrivanja. Tilting Harbour na otoku Fogo je pokrajinsko registrirano okrožje dediščine, pa tudi nacionalno kulturno krajinsko okrožje Kanade. To je eno od le dveh nacionalnih zgodovinskih območij v Kanadi, ki sta tako prepoznavna po svoji irski dediščini. Marca poteka letni lov na grenlandskega tjulnja (Pagophilus groenlandicus). Sklici Zunanje povezave Uradno spletno mesto of the Government of Newfoundland and Labrador Religion, Society, and Culture in Newfoundland and Labrador