Britanska Kolumbija

Britanska Kolumbija (angleško British Columbia ali BC, francosko Colombie-Britannique) je ena od desetih kanadskih provinc. Leži na jugozahodu države, med Tihim oceanom, Skalnim gorovjem in prerijskim območjem, ki se razteza proti vzhodu in sosednji provinci Alberta. Britanska Kolumbija ima približno 5,7 milijona prebivalcev (2025), s čimer je tretja najbolj naseljena kanadska provinca. Njeno glavno mesto je Victoria, največje pa Vancouver; Vancouver in njegova predmestja skupaj sestavljajo tretje največje metropolitansko območje v Kanadi, popis prebivalstva leta 2021 pa je zabeležil 2,6 milijona ljudi. Metropolitansko območje Vancouvra je tretje največje v Kanadi. Večina prebivalcev Britanske Kolumbije živi na jugozahodu province in jugovzhodu Vancouvrovega otoka oziroma v Victorii in Vancouvru z okolicama. Nekaj večjih mest, kot so Kelowna, Abbotsford in Kamloops, je tudi v notranjosti južnega dela province. Severni predeli Britanske Kolumbije so zelo redko naseljeni in ne vsebujejo nobenega naselja z več kot 20.000 prebivalci. Britanska Kolumbija je po skupni površini tretja največja provinca v Kanadi, za Quebecom in Ontariom. Prvi znani človeški prebivalci tega območja so se naselili v Britanski Kolumbiji pred vsaj 10.000 leti. Med takimi skupinami so med drugim ljudstva Coast Salish, Tsilhqotʼin in Haida. Ena najzgodnejših britanskih naselij na tem območju je bila utrdba Fort Victoria, ustanovljena leta 1843, ki je dala povod za mesto Victoria, glavno mesto kolonije Vancouvrov otok. Kolonijo Britanska Kolumbija (1858–1866) sta nato ustanovila Richard Clement Moody in Kraljevi inženirski odred Columbia kot odgovor na zlato mrzlico v kanjonu reke Fraser. Moody je izbral lokacijo za in ustanovil glavno mesto celinske kolonije, New Westminster. Koloniji Vancouvrov otok in Britanska Kolumbija sta bili vključeni leta 1866, nakar je Victoria postala glavno mesto združene kolonije. Leta 1871 je Britanska Kolumbija vstopila v Konfederacijo kot šesta provinca Kanade z uveljavitvijo Pogojev unije Britanske Kolumbije. Britanska Kolumbija je raznolika in kozmopolitska provinca, ki črpa iz številnih kulturnih vplivov svojih britansko-kanadskih, evropskih in azijskih diaspor, pa tudi avtohtonega prebivalstva. Čeprav etnična večina province izvira z Britanskega otočja, mnogi prebivalci Britanske Kolumbije sledijo svojim prednikom tudi v celinski Evropi, vzhodni Aziji in Južni Aziji. Avtohtoni Kanadčani predstavljajo približno 6 odstotkov celotnega prebivalstva province. Krščanstvo je največja religija v regiji, čeprav večina prebivalstva ni verska. Angleščina je skupni jezik province, čeprav so v regiji Metro Vancouver močno prisotni tudi pandžabščina, mandarinščina in kantonščina. Franko-kolumbijska skupnost je uradno priznana jezikovna manjšina in približno en odstotek prebivalcev Britanske Kolumbije trdi, da je francoščina njihov materni jezik. V Britanski Kolumbiji je vsaj 34 različnih avtohtonih jezikov. Glavni sektorji gospodarstva Britanske Kolumbije so gozdarstvo, rudarstvo, filmska in video produkcija, turizem, nepremičnine, gradbeništvo, veleprodaja in maloprodaja. Glavni izvozni artikli so gradbeni les in les, izdelki iz celuloze in papirja, baker, premog in zemeljski plin. Britanska Kolumbija ima visoko vrednost nepremičnin in je pomembno središče pomorske trgovine: pristanišče Vancouver je največje pristanišče v Kanadi in najbolj raznoliko pristanišče v Severni Ameriki. Čeprav je manj kot 5 odstotkov ozemlja province obdelovalnih zemljišč, zaradi toplejšega podnebja obstaja pomembno kmetijstvo v dolini Fraser in Okanaganu. V Britanski Kolumbiji je 45 % vseh javno kotiranih podjetij v Kanadi. Etimologija Ime province je izbrala kraljica Viktorija, ko je Kolonija Britanska Kolumbija (1858–1866), tj. »celina«, leta 1858 postala britanska kolonija. Nanaša se na okrožje Columbia, britansko ime za ozemlje, ki ga odmaka reka Kolumbija v jugovzhodni Britanski Kolumbiji, po katerem je bil imenovan oddelek Columbia družbe Hudson's Bay pred Oregonsko pogodbo. Kraljica Viktorija je izbrala Britansko Kolumbijo, da bi ločila britanski sektor okrožja Columbia od sektorja Združenih držav Amerike (»Ameriška Kolumbija« ali »Južna Kolumbija«), ki je 8. avgusta 1848 zaradi pogodbe postalo ozemlje Oregona. Konec koncev je ime Columbia v imenu Britanska Kolumbija izpeljano iz imena Columbia Rediviva, ameriške ladje, ki je posodila ime reki Kolumbija in kasneje širši regiji; ime Columbia v imenu Columbia Rediviva izvira iz imena Columbia za Novi svet ali njegove dele, kar se nanaša na Krištofa Kolumba. Vladi Kanade in Britanske Kolumbije priznavata Colombie-Britannique kot francosko ime province. Geografija Britanska Kolumbija leži na skrajnem jugozahodu Kanade. Na zahodu meji na Tihi ocean in ameriško zvezno državo Aljaska, na severu na kanadski zvezni ozemlji Jukon in Severozahodna ozemlja, na vzhodu na kanadsko provinco Alberta, na jugu pa na ameriške zvezne države Montana, Idaho in Washington. Južna meja Britanske Kolumbije je bila določena s sporazumom iz Oregona leta 1846, vendar je zgodovinska kolonija s tem imenom zajemala tudi ozemlja, ki so sezala do območij znotraj meja današnje ameriške zvezne države Kalifornija. Površina sedanje Britanske Kolumbije je 944.735 km². Gre za edino kanadsko ozemlje, ki meji na Tihi ocean, kjer je njena obala dolga približno 29.000 kilometrov, predvsem zaradi številnih fjordov in okoli 6500 otokov. Glavno mesto Britanske Kolumbije je Victoria, ki leži na jugovzhodni konici Vancouvrovega otoka. Večina prebivalstva Vancouvrovega otoka živi v mestu Victoria in okolici. Zahodni in severni predeli Vancouvrovega otoka so večinoma redko naseljeno območje pragozda. S pragozdom so večinoma pokriti tudi celinski predeli ob obali Tihega oceana, severno od mesta Vancouver, ki je največje mesto v Britanski Kolumbiji in leži ob izlivu reke Fraser v Tihi ocean. V mestu Vancouver in okolici živi približno polovica prebivalstva Britanske Kolumbije. Kanadsko obalno gorovje in številni zalivi v prelivu Inside Passage ponujajo nekaj znane in spektakularne pokrajine Britanske Kolumbije, ki tvori ozadje in kontekst za rastočo industrijo pustolovščin na prostem in ekoturizma. Približno 75 odstotkov površine Britanske Kolumbije zajemajo gorski predeli oziroma vzpetine, katerih nadmorska višina presega 1000 metrov. Približno 60 odstotkov površine te kanadske province je pokrito z gozdovi, medtem ko je obdelovalna zemlja redka in predstavlja le okrog pet odstotkov površine Britanske Kolumbije. Tihi ocean vpliva tudi na notranjost Britanske Kolumbije, kjer je krajina različna. V južnih in osrednjih predelih notranjosti so večinoma gozdovi suhega podnebja in stepske doline, vendar obstajajo tudi gorovja in soteske. Na severu je krajina večinoma kombinacija tajge in subarktične prerije. V višjih gorskih območjih po vsej Britanski Kolumbiji najdemo rastlinstvo, ki je značilno za alpsko podnebje. V južnih predelih notranjosti Britanske Kolumbije obstaja nekaj vinogradniških regij. Tam ležita tudi mesti Kamloops in Penticton, ki sta med najtoplejšimi mesti v Kanadi. Severno od reke Fraser obstaja nekaj območij, kjer je podnebje še toplejše, krajina pa bolj podobna puščavi. Drugod v notranjosti obstajajo obsežna območja, ki so večinoma pokrita s stepskimi travniki. Ponekod je v nižjih predelih teh krajev razvito kmetijstvo, v višjih pa gozdarstvo. Severni predeli Britanske Kolumbije so večinoma neposeljeno gorsko območje. Edina večja naselja na severu so vzhodno od Skalnega gorovja in v bližini meje z Alberto, kjer je krajina prerijska. Največji mesti v severni polovici notranjosti Britanske Kolumbije sta Fort St. John in Dawson Creek. Parki in zavarovana območja V provinci je 14 oznak parkov in zavarovanih območij, ki odražajo različno upravljanje in ustvarjanje teh območij v sodobnem kontekstu. Obstaja 141 ekoloških rezervatov, 35 pokrajinskih morskih parkov, 7 pokrajinskih območij dediščine, 6 nacionalnih zgodovinskih območij Kanade, 4 narodni parki in 3 rezervati narodnih parkov. 12,5 odstotka površine province (114.000 km2) velja za zaščiteno v okviru ene od 14 različnih oznak, ki vključujejo več kot 800 različnih območij. Britanska Kolumbija vsebuje sedem kanadskih narodnih parkov in rezervatov narodnih parkov: Narodni park Glacier Narodni park Gulf Islands Narodni park Gwaii Haanas in območje dediščine Haida Narodni park Kootenay Narodni park Mount Revelstoke Narodni park Pacific Rim Narodni park Yoho Britanska Kolumbija vsebuje veliko število provinčnih parkov, ki jih upravlja BC Parks pod okriljem Ministrstva za okolje. Sistem provinčnih parkov Britanske Kolumbije je drugi največji sistem parkov v Kanadi, največji pa je kanadski sistem narodnih parkov. Druga raven parkov v Britanski Kolumbiji so regionalni parki, ki jih vzdržujejo in upravljajo regionalna okrožja province. Ministrstvo za gozdarstvo upravlja rekreacijska območja v gozdovih. Poleg teh območij je več kot 47.000 kvadratnih kilometrov obdelovalnih zemljišč zaščitenih z rezervatom kmetijskih zemljišč. Živalstvo Velik del province je nerazvit, zato v Britanski Kolumbiji še vedno uspevajo populacije številnih vrst sesalcev, ki so v večjem delu Združenih držav postale redke.[43] Opazovanje različnih vrst živali, vključno z zelo široko paleto ptic, je že dolgo priljubljeno. Tukaj živijo medvedi (grizli, črni – vključno s kermodskim medvedom ali duhovnim medvedom), pa tudi jeleni, losi, losi, karibuji, veliki rogovi ovci, gorske koze, svizci, bobri, pižmovke, kojoti, volkovi, lasice (kot so volkodlaki, jazbeci in ribiči), pume, orli, ribji orli, čaplje, kanadske gosi, labodi, njorke, jastrebi, sove, krokarji, harlekinske race in številne druge vrste rac. V izobilju so tudi manjše ptice (robini, šoje, kljunati grbci, sinice itd.).[44] Morski lososi so znani z otoka Frederick, majhnega otoka ob obali Haida Gwaii.[45] Prisotnih je veliko zdravih populacij rib, vključno s salmonidi, kot so več vrst lososov, postrvi, jeklene glave in zlatovčice. Poleg lososov in postrvi športni ribiči v Britanski Kolumbiji lovijo tudi morske liste, brancine in jesetre. Na obali so pogosti pristaniški tjulnji in rečne vidre.[46] Med vrstami kitov, ki so avtohtone na obali, so orka, grbavi kit, sivi kit, pristaniška pliskavka, Dallova pliskavka, pacifiški belostrani delfin in mali kit. Nekatere ogrožene vrste v Britanski Kolumbiji so: svizec z otoka Vancouver, pegasta sova, ameriški beli pelikan in jazbeci. Gozdovi Bela ali Engelmannova smreka (Picea engelmannii) in njeni hibridi se pojavljajo v 12 od 14 biogeoklimatskih con Britanske Kolumbije. Med pogoste vrste dreves, prisotne v gozdovih Britanske Kolumbije, spadajo tuja Thuja plicata, Callitropsis nootkatensis, brin Juniperus scopulorum, bori Pinus contorta, Pinus ponderosa, Pinus albicaulis, Pinus flexilis, Pinus monticola, macesen Larix occidentalis, Larix laricina, Larix lyallii, smreke Picea glauca, Picea engelmannii, Picea sitchensis, Picea mariana, jelke Abies grandis, Abies amabilis, Abies lasiocarpa, Tsuga heterophylla, Tsuga mertensiana, duglazija, tisa Taxus brevifolia, dren Taxus brevifolia, javorji Acer macrophyllum, Acer glabrum, Acer circinatum, jagodičnica Arbutus menziesii, Crataegus douglasii, krhlika Frangula purshiana, hrast Quercus garryana, jablana Malus fusca, sliva Prunus virginiana, češnji Prunus pensylvanica, Prunus emarginata, jelši Alnus rubra, Alnus incana, brezi Betula papyrifera, Betula occidentalis, topoli Populus trichocarpa, Populus balsamifera in trepetlika Populus tremuloides. Ekocone Kanadski urad za okolje deli Britansko Kolumbijo na šest ekocon: Pacifiška morska cona Pacifiška pomorska cona Borealne Kordiljere Gorske Kordiljere Taiga ravnice Borealne ravnice Zgodovina Domorodne družbe Območje, danes znano kot Britanska Kolumbija, je dom skupin Prvih narodov z več avtohtonimi jeziki. Pred našim štetjem je bilo več kot 200 Prvih narodov. Pred stikom (z nedomorodnimi ljudstvi) je človeška zgodovina znana iz ustnih zgodb, arheoloških raziskav in zgodnjih zapisov raziskovalcev, ki so srečali družbe v zgodnjem obdobju. Prihod Paleoindijancev iz Beringije se je zgodil pred 20.000 in 12.000 leti. Družine lovcev in nabiralcev so bile glavna družbena struktura pred 10.000 do 5000 leti. Nomadsko prebivalstvo je živelo v nestalnih strukturah, kjer se je prehranjevalo z oreščki, jagodami in užitnimi koreninami, medtem ko je lovilo večjo in majhno divjad za hrano in krzno. Pred približno 5000 leti so se posamezne skupine začele osredotočati na vire, ki so jim bili na voljo lokalno. Ljudstva Coast Salish so imela kompleksne prakse upravljanja zemljišč, povezane z zdravjem in odpornostjo ekosistemov. Gozdni vrtovi na severozahodni obali Kanade so vključevali vrste divjih jabolk, lešnikov, brusnic, divjih sliv in divjih češenj. Tako se sčasoma pojavlja vzorec vse večje regionalne posplošitve z bolj sedečim načinom življenja. Te avtohtone populacije so se v naslednjih 5000 letih na velikem območju razvile v številne skupine s skupnimi tradicijami in običaji. Severozahodno od province živijo ljudstva jezikov Na-Dene, ki vključujejo ljudstva, ki govorijo atapaski jezik, in Tlingite, ki živijo na otokih južne Aljaske in severne Britanske Kolumbije. Jezikovna skupina Na-Dene naj bi bila povezana z jenizejskimi jeziki Sibirije: Dene zahodne Arktike lahko predstavljajo ločen val migracij iz Azije v Severno Ameriko. Notranjost Britanske Kolumbije je dom jezikovnih skupin Salishan, kot so jezikovne skupine Shuswap (Secwepemc), Okanagan in Athabaskan, predvsem Dakelh (nosilec) in Tsilhqotʼin. Zalivi in ​​doline obale Britanske Kolumbije gostijo velike, značilne populacije, kot so Haida, Kwakwakaʼwakw in Nuu-chah-nulth, ki jih ohranja bogata lososova in školjkarska populacija v regiji. Ta ljudstva so razvila kompleksne kulture, odvisne od zahodne rdeče cedre, ki so vključevale lesene hiše, morski kitolov in vojne kanuje ter dovršeno izrezljane predmete iz potlatcha in totemske drogove. Stik z Evropejci je prinesel vrsto uničujočih epidemij bolezni, na katere ljudje niso bili imuni. Prebivalstvo se je dramatično zmanjšalo, kar je doseglo vrhunec z izbruhom črnih koz leta 1862 v Viktoriji, ki se je razširil po vsej obali. Evropska naselbina ni obetala dobrega za preostalo avtohtono prebivalstvo Britanske Kolumbije. Kolonialni uradniki so menili, da lahko kolonisti bolje izkoristijo zemljo kot pripadniki Prvih narodov, zato bi morala biti zemlja v lasti kolonistov. Da bi zagotovili, da se bodo kolonisti lahko pravilno naselili in uporabljali zemljo, so Prve narode prisilno preselili v rezervate, ki so bili pogosto premajhni za njihov način življenja. Do tridesetih let prejšnjega stoletja je imela Britanska Kolumbija več kot 1500 rezervatov. Trgovina s krznom in kolonialna doba Ozemlja, danes znana kot Britanska Kolumbija, so bila v 19. stoletju dodana Britanskemu imperiju. Kolonije, ki so bile prvotno ustanovljene s podporo družbe Hudson's Bay (Vancouvrov otok, celina), so bile združene, nato pa so leta 1871 kot del Dominiona Kanade vstopile v Konfederacijo kot Britanska Kolumbija. V 1770-ih so črne koze ubile vsaj 30 odstotkov Prvih narodov pacifiškega severozahoda. Ta uničujoča epidemija je bila prva v seriji; epidemija črnih koz na pacifiškem severozahodu leta 1862 je ubila približno polovico do dve tretjini avtohtonega prebivalstva območja, ki je postalo Britanska Kolumbija. Prihod Evropejcev se je začel okoli sredine 18. stoletja, ko so trgovci s krznom vstopili na območje, da bi lovili morske vidre. Čeprav se domneva, da je Francis Drake morda raziskal obalo Britanske Kolumbije leta 1579, je bil Juan Pérez tisti, ki je opravil prvo dokumentirano potovanje, ki se je zgodilo leta 1774. Juan Francisco de la Bodega y Quadra je obalo raziskal leta 1775. S tem sta Pérez in Quadra ponovno potrdila španske zahteve po pacifiški obali, ki jih je prvi vložil Vasco Núñez de Balboa leta 1513. Raziskavi Jamesa Cooka leta 1778 in Georgea Vancouvra leta 1792 in 1793 sta vzpostavili britansko jurisdikcijo nad obalnim območjem severno in zahodno od reke Kolumbija. Leta 1793 je bil Alexander Mackenzie prvi Evropejec, ki je po kopnem prepotoval Severno Ameriko do Tihega oceana in na obali Deanovega kanala blizu Bella Coole vklesal kamen, ki je označil njegov dosežek. Njegova odprava je teoretično vzpostavila britansko suverenost v notranjosti, vrsta drugih raziskovalcev, ki so se ukvarjali s krznom, pa je kartirala labirint rek in gorskih verig med kanadskimi prerijami in Pacifikom. Mackenzieja in druge raziskovalce – predvsem Johna Finlaya, Simona Fraserja, Samuela Blacka in Davida Thompsona – je predvsem zanimala širitev trgovine s krznom, ne pa politični vidiki. Leta 1794 je Španija s tretjim sporazumom iz serije, znanim kot Nootske konvencije, priznala svoje zahteve po ekskluzivnosti v Pacifiku. To je odprlo pot formalnim zahtevam in kolonizaciji drugih sil, vključno z Veliko Britanijo, vendar je bilo zaradi napoleonskih vojn do pozneje le malo britanskih ukrepov glede njenih zahtev v regiji. Ustanovitev trgovskih postojank s strani Severozahodne družbe in Družbe Hudsonovega zaliva (HBC) je dejansko vzpostavila stalno britansko prisotnost v regiji. Okrožje Columbia je bilo na splošno opredeljeno kot območje južno od 54°40′ severne zemljepisne širine (južna meja Ruske Amerike), severno od Kalifornije pod mehiškim nadzorom in zahodno od Skalnega gorovja. Po angloameriški konvenciji iz leta 1818 je bilo pod »skupno posestjo in uporabo« državljanov Združenih držav Amerike in britanskih podložnikov. Ta skupna posest se je končala z Oregonsko pogodbo iz leta 1846. Glavna oskrbovalna pot je bila York Factory Express med Hudsonovim zalivom in utrdbo Fort Vancouver. Nekatere zgodnje postojanke so zrasle v naselja, skupnosti in mesta. Med kraji v Britanski Kolumbiji, ki so se začeli kot postojanke za trgovanje s krznom, so Fort St. John (ustanovljen leta 1794); Hudson's Hope (1805); Fort Nelson (1805); Fort St. James (1806); Prince George (1807); Kamloops (1812); Fort Langley (1827); Fort Victoria (1843); Yale (1848); in Nanaimo (1853). Postajališča podjetij za trgovanje s krznom, ki so postala mesta v današnjih Združenih državah Amerike, so Vancouver, Washington (Fort Vancouver), prej 'prestolnica' operacij Hudsonovega zaliva v okrožju Columbia, Colville in Walla Walla (stara utrdba Nez Percés). Z združitvijo obeh podjetij za trgovanje s krznom leta 1821 je sodobna Britanska Kolumbija obstajala v treh oddelkih za trgovanje s krznom. Večina osrednjega in severnega notranjega dela je bila organizirana v okrožje Nova Kaledonija, ki ga je upravljala utrdba Fort St. James. Notranjost južno od porečja reke Thompson in severno od reke Kolumbija je bila organizirana v okrožje Columbia, ki ga je upravljala utrdba Fort Vancouver na spodnjem toku reke Kolumbija. Severovzhodni kot province vzhodno od Skalnega gorovja, znan kot blok reke Peace, je bil priključen veliko večjemu okrožju Athabasca s sedežem v utrdbi Fort Chipewyan v današnji Alberti. Do leta 1849 so bila ta okrožja popolnoma neorganizirano območje britanske Severne Amerike pod dejansko jurisdikcijo upraviteljev HBC; vendar za razliko od Rupertove dežele na severu in vzhodu ozemlje ni bilo koncesija za družbo. Namesto tega mu je bil preprosto podeljen monopol nad trgovino s prebivalci Prvih narodov. Vse to se je spremenilo s širitvijo ameriških raziskovanj proti zahodu in s tem povezanimi prekrivajočimi se zahtevami po ozemeljski suverenosti, zlasti v južnem delu porečja Kolumbije (znotraj današnjega Washingtona in Oregona). Leta 1846 je Oregonska pogodba razdelila ozemlje vzdolž 49. vzporednika z Georgijsko ožino, območje južno od te meje (brez Vancouvrovega otoka in Mehiških zalivskih otokov) pa je bilo preneseno pod izključno ameriško suverenost. Kolonija Vancouvrov otok je bila ustanovljena leta 1849, za glavno mesto pa je bila določena Viktorija. Nova Kaledonija, kot so začeli imenovati celotno celino in ne le njeno severno-osrednjo notranjost, je še naprej ostala neorganizirano ozemlje Britanske Severne Amerike, ki so ga 'upravljali' posamezni upravitelji trgovskih postojank HBC. Kolonija Britanska Kolumbija (1858–1866) Z zlato mrzlico v kanjonu Fraser leta 1858 je pritok Američanov v Novo Kaledonijo spodbudil kolonialni urad, da je celino razglasil za kolonijo Britanska Kolumbija. Ko je novica o zlati mrzlici v kanjonu Fraser dosegla London, je kolonialni urad pod vodstvom Edwarda Bulwer-Lyttona osebno izbral Richarda Clementa Moodyja, da vzpostavi britanski red in preoblikuje novo ustanovljeno kolonijo Britanska Kolumbija v »brambi na skrajnem zahodu»« Britanskega imperija ter »ustanovi drugo Anglijo na obalah Pacifika«. Lytton je želel v kolonijo poslati »predstavnike najboljše britanske kulture, ne le policijske sile«: iskal je moške, ki so bili »vljudni, visoko vzgojeni in so imeli mestno poznavanje sveta« in se je odločil, da bo Moodyja, ki ga je vlada imela za arhetipskega »angleškega gospoda in britanskega častnika«, poslal za vodjo odreda kraljevih inženirjev v Kolumbiji. Moody in njegova družina so v Britansko Kolumbijo prispeli decembra 1858 in poveljevali odredu kraljevih inženirjev v Kolumbiji. Prisegel je kot prvi namestnik guvernerja Britanske Kolumbije in imenovan za glavnega komisarja za zemljišča in dela v Britanski Kolumbiji. Po Lyttonovem nasvetu je Moody za svojega osebnega tajnika najel Roberta Burnabyja. V Britanski Kolumbiji je Moody »želel zgraditi mesto lepote v divjini« in svoje mesto načrtoval kot ikonično vizualno metaforo za britansko prevlado, »oblikovano in locirano s ciljem krepitve avtoritete krone in plašča«. Po sprejetju Zakona o predkupni pravici iz leta 1860 se je Moody naselil na Lower Mainlandu. Izbral je lokacijo in ustanovil novo prestolnico, New Westminster. Lokacijo je izbral zaradi strateške odličnosti njene lege in kakovosti pristanišča.[64]: 26 Presenetila ga je tudi veličastna lepota lokacije, v svojem pismu Blackwoodu pa je zapisal: Vhod v Frazer je zelo presenetljiv – kilometre desno in levo se raztezajo nizka močvirja (očitno zelo bogatih lastnosti), a vendar se iz ozadja veličastnih gora – švicarskih v obrisu, temnih v gozdovih, veličastno dvigajočih se v oblake – skriva vzvišenost, ki vas globoko navduši. Vse je veliko in veličastno, vredno vhoda v kraljičine posesti na pacifiški celini. ... Moja domišljija je tiha močvirja spremenila v Cuypove podobe konj in goveda, ki se lenobno redijo na bogatih travnikih v žarečem sončnem zahodu. ... Voda globokega, čistega Frazerja je bila steklene tišine, brez valovanja pred nami, razen ko je na površje priplavala riba ali so se zalege divjih rac odplapolale. Lord Lytton je »pozabil na praktične vidike plačevanja čiščenja in razvoja območja in mesta«, prizadevanja Moodyjevih inženirjev pa so nenehno ovirala nezadostna sredstva, kar je skupaj z nenehnim nasprotovanjem guvernerja Jamesa Douglasa, ki ga je Thomas Frederick Elliot opisal kot »kot vsako drugo prevaro«, »onemogočilo izpolnitev [Moodyjevega] načrta«. Moody in kraljevi inženirji so zgradili tudi obsežno cestno omrežje, vključno s tistim, kar bo kasneje postalo Kingsway, ki povezuje New Westminster s False Creekom, North Road med Port Moodyjem in New Westminsterjem ter Cariboo Road in Stanley Park. Jezero Burnaby je poimenoval po svojem zasebnem tajniku Robertu Burnabyju, 122 metrov visok Mary Hill v Port Coquitlamu pa po svoji ženi. Kot del geodetskih prizadevanj je bilo več območij označenih za vladne rezervate, med katerimi je bil tudi Stanley Park kot vojaški rezervat (strateška lokacija v primeru ameriške invazije). Zakon o predkupni pravici ni določal pogojev za razdelitev zemljišč, zato so špekulanti pograbili velike parcele, vključno s 1518 hektarji samega Moodyja. Zaradi tega so ga lokalni časopisi kritizirali zaradi prisvajanja zemlje. Moody je oblikoval prvi grb Britanske Kolumbije. Port Moody je poimenovan po njem. Ustanovljen je bil na koncu poti, ki je povezovala New Westminster z zalivom Burrard, da bi branil New Westminster pred morebitnim napadom ZDA. Do leta 1862 je v Caribooju že potekala zlata mrzlica, ki je privabila dodatnih 5000 rudarjev, Douglas pa je pospešil gradnjo ceste Great North Road (danes splošno znane kot Cariboo Wagon Road) po kanjonu Fraser do območja za iskanje rude okoli Barkervilla. V času te zlate mrzlice se je značaj kolonije spreminjal, saj se je v regiji naselila stabilnejša populacija britanskih kolonistov, ki so ustanovili podjetja, odprli žage ter se ukvarjali z ribolovom in kmetijstvom. S to povečano stabilnostjo so se začeli pojavljati ugovori proti odsotnemu guvernerju kolonije in pomanjkanju odgovorne vlade, ki jih je vodil vplivni urednik časopisa New Westminster British Columbian in bodoči premier John Robson. Douglas in kolonialni urad sta ignorirala vrsto peticij, ki so zahtevale sklic skupščine, dokler Douglasa leta 1864 niso odstavili. Končno je kolonija imela tako skupščino kot stalnega guvernerja. Kasnejše zlate mrzlice Sledila je vrsta zlatih mrzlic v različnih delih province, največja je bila zlata mrzlica v Caribooju leta 1862, ki je kolonialno upravo pahnila v še večje dolgove, saj se je trudila zadovoljiti obsežne infrastrukturne potrebe oddaljenih, cvetočih skupnosti, kot sta Barkerville in Lillooet, ki so nastale čez noč. Kolonija na otoku Vancouver se je soočala s svojo lastno finančno krizo, pritisk za združitev obeh pa je končno uspel leta 1866, ko se je kolonija Britanska Kolumbija združila s kolonijo na otoku Vancouver in oblikovala kolonijo Britanska Kolumbija (1866–1871), ki jo je po Kanadski konfederaciji leta 1871 nasledila današnja provinca Britanska Kolumbija. Hitra rast in razvoj (1860–1910) Konfederacijska liga je vodila zbor, ki je pritiskal na to, da se kolonija pridruži Kanadi, ki je bila leta 1867 ustvarjena iz treh britanskih severnoameriških kolonij (provinca Kanada, Nova Škotska in New Brunswick). S sporazumom kanadske vlade o razširitvi Kanadske pacifiške železnice na Britansko Kolumbijo in prevzemu dolga kolonije je Britanska Kolumbija 20. julija 1871 postala šesta provinca, ki se je pridružila Konfederaciji. Washingtonska pogodba je leta 1871 spor o meji med otoki San Juan, ki je nastal v času Pig War, poslala v arbitražo, leta 1903 pa se je ozemlje province ponovno zmanjšalo, potem ko je spor o meji na Aljaski uredil nejasno mejo Aljaške regije Panhandle. Prebivalstvo Britanske Kolumbije se je še naprej širilo z razvojem rudarskega, gozdarskega, kmetijskega in ribiškega sektorja. Rudarska dejavnost je bila opazna po vsej celini, tako da je bil skupni vzdevek, tudi po provincializaciji, "Zlata kolonija". Kmetijstvo je privabljalo naseljence v rodovitno dolino Fraser. Živinorejci in kasneje sadjarji so prišli na bolj suha travišča rek Thompson, Cariboo, Chilcotin in Okanagan. Gozdarstvo je privabljalo delavce v zmerne deževne gozdove na obali, ki je bila tudi središče rastočega ribištva. Dokončanje železnice leta 1885 je prispevalo k gospodarstvu in olajšalo prevoz znatnih virov regije proti vzhodu. Za končno postajo je bilo izbrano mlinarsko mesto Granville, znano tudi kot Gastown. To je leta 1886 spodbudilo ustanovitev mesta Vancouver. Dokončanje pristanišča Vancouver je spodbudilo hitro rast in v manj kot petdesetih letih je mesto preseglo Winnipeg v Manitobi kot največje v zahodni Kanadi. V prvih desetletjih province so bila vprašanja rabe zemljišč – zlasti njihova poselitev in razvoj – najpomembnejša. To je vključevalo razlastitev zemlje Prvim narodom, nadzor nad njenimi viri, pa tudi možnost trgovanja z nekaterimi viri, kot je ribolov. Ustvarjanje delovne sile za razvoj province je bilo problematično, Britanska Kolumbija pa je bila cilj priseljevanja iz Evrope, Kitajske, Japonske in Indije. Pritok neevropskega prebivalstva je spodbudil zamere prevladujočih etničnih skupin, kar je povzročilo vznemirjenje in poskus omejitve možnosti priseljevanja Azijcev v Britansko Kolumbijo z uvedbo kitajskega davka na glavo. To zamerevanje je doseglo vrhunec v napadih množice na kitajske in japonske priseljence v Vancouvru leta 1887 in 1907. 20. stoletje Med prvo svetovno vojno se je provinca odločno odzvala na poziv k pomoči Britanskemu imperiju proti njegovim nemškim sovražnikom na francoskih in belgijskih bojiščih. Približno 55.570 od 400.000 prebivalcev province, kar je najvišja stopnja na prebivalca v Kanadi, se je odzvalo na potrebe vojske. V boju je umrlo približno 6225 moških iz province. Leta 1914 je bila dokončana druga transkontinentalna železniška proga, Grand Trunk Pacific. To je odprlo nove gospodarske priložnosti za severno obalo in dolino Bulkley. Kar je bilo prej skoraj izključno gospodarstvo trgovine s krznom in samooskrbe, je kmalu postalo območje gozdarstva, kmetijstva in rudarstva. Ta sektor je privabil delavce iz Azije in Evrope, kar je vodilo v raznoliko, a konfliktno družbo. V začetku 20. stoletja je prišlo do znatne interakcije med priseljenci, Prvimi narodi in gospodarskimi silami. Vzpon delavskega gibanja so zaznamovale stavke in konflikti, kot sta stavka pristaniških delavcev leta 1935 na pomolu Ballantyne in potovanje v Ottawo. Ti dogodki so poudarili napetosti med delavci in velikimi podjetji, pogosto s posredovanjem komunistične partije. Rasni in etnični odnosi so bili napeti, zakonodaja pa je odražala rasne predsodke tistega obdobja, zlasti proti azijskim priseljencem in Prvim narodom. Začetek in sredino 20. stoletja so zaznamovali incidenti, kot je bil incident v Komagata Maru, ki je poudarjal protiazijsko razpoloženje. Medvojno obdobje in druga svetovna vojna sta prinesla pomembne spremembe, vključno s prepovedjo in njeno končno razveljavitvijo ter internacijo japonskih Kanadčanov. Povojno obdobje je bilo priča koalicijskim vladam in razcvetu gospodarstva, ki so ga vodili infrastrukturni projekti in industrijska širitev. Stranka socialnega kredita pod vodstvom W.A.C. Bennetta je prevladovala v politiki Britanske Kolumbije, sprožila velike projekte in postavila temelje za prihodnjo gospodarsko rast. 1970-ta in 1980-ta so prinesla gospodarske izzive in politične premike, ki so dosegli vrhunec na svetovni razstavi Expo 86 in koncu prevlade družbenega kredita. V tem obdobju so se zgodila tudi pomembna družbena gibanja, kot je Operacija Solidarnost. V 1990-ih je prišlo do prehoda na upravljanje Nove demokratske stranke, ki se je osredotočila na ohranjanje okolja in gospodarske težave. Še posebej v svojem drugem mandatu se je vlada NDP soočila s političnimi škandali, kot je bil škandal s hitrim trajektom, ki so na koncu prispevali k njenemu padcu. 21. stoletje Na pokrajinskih volitvah leta 2001 so liberalci Gordona Campbella premagali NDP in osvojili 77 od skupno 79 sedežev v pokrajinskem zakonodajnem telesu. Campbell je uvedel reforme in odpravil nekatere politike NDP, skupaj s prodajo 'hitrih trajektov' prejšnje vlade, znižanjem dohodnine in uvedbo kontroverznega dolgoročnega najema BC Rail družbi Canadian National Railway. Campbell je svojo stranko popeljal do zmage na pokrajinskih volitvah leta 2005 proti znatno okrepljeni opoziciji NDP in na pokrajinskih volitvah leta 2009 osvojil tretji mandat. Provinca je zmagala na kandidaturi za gostiteljstvo zimskih olimpijskih iger 2010 v Vancouvru in Whistlerju. Leta 2003 so prebivalci Vancouvra na referendumu sprejeli odgovornosti mesta gostitelja, če bi to zmagalo. 64 odstotkov prebivalcev je glasovalo za gostiteljstvo. Ko je olimpijsko veselje upadlo, je Campbellova priljubljenost upadla. Njegov slog upravljanja, uvedba usklajenega davka od prodaje (HST) kljub volilnim obljubam, da ga ne bodo uvedli, in odpoved sojenja za korupcijo v podjetju BC Rail [sporno – razprava] so privedli do nizke ocene odobravanja in izgube podpore poslanske skupine: novembra 2010 je odstopil. V začetku leta 2011 je nekdanja podpredsednica vlade Christy Clark postala vodja liberalcev. Med zgodnjimi ukrepi Clarkove vlade so bili zvišanje minimalne plače, uvedba novega zakonsko določenega praznika februarja, imenovanega "Dan družine", in spodbujanje razvoja industrije utekočinjenega zemeljskega plina v Britanski Kolumbiji. Pred volitvami leta 2013 so liberalci v anketah zaostajali za NDP z dvomestno razliko, vendar jim je uspelo doseči presenetljivo zmago, saj so osvojili večino in Clarkovo postavili kot prvo žensko, ki je vodila stranko do zmage v Britanski Kolumbiji. Njena vlada je nato uravnotežila proračun, uvedla spremembe zakonov o alkoholnih pijačah in nadaljevala z vprašanjem predlaganih cevovodov Enbridge Northern Gateway. Na volitvah leta 2017 je NDP s podporo Zelene stranke oblikovala manjšinsko vlado na podlagi sporazuma o zaupanju in oskrbi. Julija 2017 je kot premier prisegel vodja NDP John Horgan. Clark je odstopil, Andrew Wilkinson pa je postal vodja liberalcev Britanske Kolumbije. Na splošnih volitvah v Britanski Kolumbiji leta 2020 je NDP osvojila 57 sedežev in oblikovala večinsko vlado. Wilkinson je odstopil kot vodja liberalcev Britanske Kolumbije. Britansko Kolumbijo so močno prizadele demografske spremembe v Kanadi in po svetu. Vancouver je bil glavna destinacija za številne priseljence iz Hongkonga, ki so zapustili nekdanjo britansko kolonijo, preden je bila predana Kitajski. Trendi urbanizacije pomenijo, da območje Velikega Vancouvra zdaj vključuje 51 odstotkov prebivalstva province, sledi pa mu Velika Viktorija z 8 odstotki. Ti dve metropolitanski regiji sta prevladovali v demografiji Britanske Kolumbije. Do leta 2018 so bile cene stanovanj v Vancouvru druge najmanj dostopne na svetu. Mnogi strokovnjaki kot dejavnik, ki je k temu prispeval, navajajo dokaze o pranju denarja iz Kitajske. Visoka cena stanovanjskih nepremičnin je privedla do uvedbe davka na prazne hiše, davka na špekulacije in prosta stanovanja ter davka na tuje kupce stanovanj. Neto število ljudi, ki so leta 2016 prišli v Britansko Kolumbijo iz drugih provinc, je bilo skoraj štirikrat večje kot leta 2012, Britanska Kolumbija pa je bila največji neto prejemnik medprovincialnih migrantov v Kanadi. Leta 2023 je Britanska Kolumbija zabeležila neto izgubo prebivalstva v višini 8624 ljudi; precejšen odstotek tega so bili ljudje, ki so se preselili v Alberto. Do leta 2021 je pandemija COVID-19 močno vplivala na provinco, saj je bilo umrlo več kot 2000 ljudi, potrjenih pa je bilo 250.000. Vendar je cepivo proti COVID-19 zmanjšalo širjenje, saj je bilo v Britanski Kolumbiji 78 odstotkov ljudi, starejših od pet let, v celoti cepljenih. Prav tako leta 2021, vendar brez povezave s COVID-19, so v treh nekdanjih indijanskih internatih (Kamloops, St. Eugene's Mission, Kuper Island) odkrili neoznačena grobišča stotin domorodnih otrok. Prebivalstvo Popis prebivalstva Kanadskega statističnega urada iz leta 2021 je zabeležil 5.000.879 prebivalcev, s čimer je Britanska Kolumbija tretja najbolj naseljena provinca v Kanadi za Ontariom in Quebecom. Mesta Polovica vseh prebivalcev Britanske Kolumbije živi v regionalnem okrožju Veliki Vancouver, ki vključuje Vancouver, Surrey, Burnaby, Richmond, Coquitlam, Langley (okrožna občina), Delta, North Vancouver (okrožna občina), Maple Ridge, New Westminster, Port Coquitlam, North Vancouver (mesto), West Vancouver, Port Moody, Langley (mesto), White Rock, Pitt Meadows, Bowen Island, Anmore, Lions Bay in Belcarra, s sosednjimi nekorporativnimi območji (vključno z University Endowment Lands), ki so zastopana v regionalnem okrožju kot volilno območje, znano kot volilno območje Greater Vancouver A. Metropolitansko območje ima sedemnajst indijanskih rezervatov, vendar so zunaj pristojnosti regionalnega okrožja in niso zastopani v njegovi vladi. Druga največja koncentracija prebivalstva Britanske Kolumbije je na južni konici Vancouvrovega otoka, ki ga sestavlja 13 občin: Greater Victoria, Victoria, Saanich, Esquimalt, Oak Bay, View Royal, Highlands, Colwood, Langford, Central Saanich/Saanichton, North Saanich, Sidney, Metchosin in Sooke, ki so del regionalnega okrožja Capital Regional District. Metropolitansko območje vključuje tudi več indijanskih rezervatov (katerih vlade niso del regionalnega okrožja). Skoraj polovica prebivalstva otoka Vancouver živi v širšem območju Viktorije. Britanska Kolumbija je najbolj raznolika provinca v Kanadi; leta 2021 je imela provinca najvišji delež vidnih manjšin v državi. Pet največjih pan-etničnih skupin v provinci je Evropejci (60 %), Vzhodni Azijci (14 %), Južni Azijci (10 %), staroselci (6 %) in Jugovzhodni Azijci (5 %). Leta 2021 je 34,4 odstotka prebivalstva sestavljalo vidno manjšino, 5,9 odstotka prebivalstva pa je bilo avtohtonih prebivalcev, večinoma pripadnikov Prvih narodov in Métisov. Jezik Po kanadskem popisu prebivalstva leta 2021 je bilo deset najpogosteje govorjenih jezikov v provinci angleščina (4.753.280 ali 96,69 %), francoščina (327.350 ali 6,66 %), pandžabščina (315.000 ali 6,41 %), mandarinščina (312.625 ali 6,36 %), kantonščina (246.045 ali 5,01 %), španščina (143.900 ali 2,93 %), hindijščina (134.950 ali 2,75 %), tagalogščina (133.780 ali 2,72 %), nemščina (84.325 ali 1,72 %) in korejščina (69.935 ali 1,42 %). Vprašanje o znanju jezikov omogoča več odgovorov. Od 4.648.055 prebivalcev, ki jih je popis prebivalstva leta 2016 preštel, jih je razdelek o jeziku izpolnilo 4.598.415 ljudi. Od teh jih je 4.494.995 na vprašanje o svojem prvem jeziku odgovorilo samo enkrat. Gospodarstvo Gospodarstvo Britanske Kolumbije je raznoliko, saj storitvene dejavnosti predstavljajo največji del BDP province. Je končna postaja dveh transkontinentalnih železnic in lokacija 27 večjih pomorskih tovornih in potniških terminalov. Čeprav je manj kot 5 odstotkov njenih obsežnih 944.735 kvadratnih kilometrov obdelovalnih površin, je provinca kmetijsko bogata (zlasti v dolinah Fraser in Okanagan) zaradi milejšega vremena v bližini obale in v nekaterih zaščitenih južnih dolinah. Podnebje spodbuja rekreacijo in turizem na prostem, čeprav je njen gospodarski steber že dolgo pridobivanje virov, predvsem sečnja, kmetijstvo in rudarstvo. Vancouver, največje mesto v provinci, je sedež številnih zahodnih podjetij za naravne vire. Ima tudi močan trg stanovanj in dohodek na prebivalca, ki je precej nad nacionalnim povprečjem. Medtem ko ima obala Britanske Kolumbije in nekatere doline v južno-osrednjem delu province milo vreme, ima večina njenega kopnega hladno-zimsko-zmerno podnebje, podobno kot preostali del Kanade. Severna notranja regija ima subarktično podnebje z zelo mrzlimi zimami. Podnebje Vancouvra je daleč najmilejši zimski podnebje med večjimi kanadskimi mesti, s povprečnimi nočnimi januarskimi temperaturami nad lediščem. Britanska Kolumbija ima zgodovino gospodarstva, v katerem prevladujejo viri, osredotočenega na gozdarsko industrijo, vendar tudi z nihajočim pomenom rudarstva. Zaposlenost v sektorju virov se je kot odstotek zaposlenosti stalno zmanjševala, nova delovna mesta pa so večinoma v gradbeništvu in maloprodaji/storitvah. Zdaj ima najvišji odstotek delovnih mest v storitvenem sektorju na zahodu, ki predstavlja 72 odstotkov industrije (v primerjavi s 60 odstotki povprečja zahodne Kanade). Največji del te zaposlenosti je v financah, zavarovalništvu, nepremičninah in korporativnem upravljanju; vendar so mnoga območja zunaj metropolitanskih območij še vedno močno odvisna od pridobivanja virov. Regija Vancouver je s svojo filmsko industrijo, znano kot Hollywood North, tretja največja lokacija za produkcijo celovečernih filmov v Severni Ameriki, takoj za Los Angelesom in New Yorkom. Gospodarska zgodovina Britanske Kolumbije je polna zgodb o dramatičnih vzponih in padcih, ta vzorec razcveta in padcev pa je vplival na politiko, kulturo in poslovno klimo province. Gospodarska dejavnost, povezana zlasti z rudarstvom, je sčasoma močno nihala s spremembami cen surovin, kar je povzročilo dokumentirane stroške za zdravje skupnosti. Leta 2020 je imela Britanska Kolumbija tretji največji BDP v Kanadi, z BDP v višini 309 milijard dolarjev in BDP na prebivalca v višini 60.090 dolarjev. Razmerje med dolgom in BDP Britanske Kolumbije se v fiskalnem letu 2019–20 povečuje na 15,0 odstotka, do leta 2021–22 pa naj bi doseglo 16,1 odstotka. Gospodarstvo Britanske Kolumbije je v zadnjih letih doživelo močno rast, s skupno stopnjo rasti 9,6 % od leta 2017 do 2021, kar je druga najvišja stopnja rasti v državi. Sklici Viri Zunanje povezave [https://www2.gov.bc.ca/gov/content/home Uradna spletna stran vlade}} Tourism British Columbia official website »Vancouver Public Library; Historical Photographs of BC & the Yukon«. Arhivirano iz prvotnega spletišča dne 24. marca 2009. Pridobljeno 10. marca 2009. »BC Multicultural Photographs from the Vancouver Public Library – searchable photo database«. Pridobljeno 5. junija 2008.: Vzdrževanje CS1: opuščena arhivska storitev (povezava)