NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Медисин-Хат

Ме́дисин-Хат или Медисин-Хэт — город на юго-востоке провинции Альберта, Канада. Является анклавом графства Сайпресс, как и соседний город Редклифф, оба города при этом не входят в графство. Медисин-Хат расположен на реке Саут-Саскачеван. Через него проходит Трансканадское шоссе, здесь находится восточный конец Кроуснест Хайуэй. Известность городу принесли крупные газовые месторождения, ставшие знаменитыми благодаря Редьярду Киплингу. Запасы газа обеспечили городу второе название — Газовый город. Медисин-Хат является шестым по величине городом Альберты. Численность его жителей по данным переписи 2009 года составила 61 097 человек. В октябре 2008 года город был назван в числе основных работодателей Альберты. Название Необычное название города (Medicine Hat по-английски означает «медицинская шляпа») связано с головными уборами, которые носили индейские целители. География Ландшафт города в основном определяется его расположением в долине реки Южный Саскачеван. В пределах города в реку также впадают ручей Семи Человек (англ. Seven Persons Creek) и ручей Росс (англ. en:Ross Creek), поэтому Медисин-Хат характеризуется холмистым рельефом. Неподалёку от города находится Страж Пустоши, геоформации, напоминающей голову индейца. Медисин-Хат также считается самым солнечным городом Канады. Климат Медисин-Хат расположен в степной зоне, в поясе полусухого континентального климата (BSk по классификации климатов Кёппена): зимы сухие и холодные, летом погода жаркая. Зимние морозы бывает проще переносить благодаря шинуку, дующему с Тихого океана, а летом жаркая погода смягчяется из-за низкой влажности. Дожди идут преимущественно в конце весны и начале лета, осадков в Медисин-Хат выпадает мало по сравнению с окрестным городами. Вкупе с солнечной погодой это делает город популярным среди пожилых людей. Известные жители Даррен Хелм, профессиональный хоккеист, игрок НХЛ Тревор Линден, профессиональный хоккеист, игрок НХЛ Крис Осгуд, профессиональный хоккеист, вратарь, игрок НХЛ Ричард Эдвард Тейлор, лауреат Нобелевской премии по физике 1990 года Джейдин Вонг, актриса Даррен Диц, профессиональный хоккеист, защитник, игрок КХЛ Примечания
Медисин Хат

Медисин Хат (енгл. Medicine Hat) је град у Канади, смештен у југоисточном делу провинције Алберта у оквиру округа Сајпрес. Град се налази на обалама реке Јужни Саскачеван, у близини географске регије Сајпрес Хилс, на пола пута између Винипега и Ванкувера. Име града потиче од речи Saamis народа Блекфут (Црне ноге) којим су означавани врачеви а које у буквалном преводу означава човека који на глави носи орлово перо. Сви врачеви су на глави имали покривало украшено орловим перима, а пошто су врачеви у то време обављали функцију доктора отуда и садашње име Медисин Хет („Докторов шешир“). Према легенди након једне од битака између народа Блекфут и Кри, врач пораженог племена Кри је приликом бега изгубио своју капу која је упала у реку, и отуда име насеља. Данашњи град је основан 1883. након што је до њега дошла траса канадске пацифичке железнице, а насеље је преузело име из древних домородачких легенди. Упоредо са развојем железнице разијао се и град тако да је већ 31. октобра 1898. добио статус варошице, а 9. маја 1906. и статус града. Захваљујући великим природним богатствима у околини од најранијих времена красио га је епитет Питсбург запада. Индустрија се подстакнута јефтиним изворима енергије и сировинама брзо развијала (рудници угља, циглане, инустрија стакла и керамике, млинови). Плодно земљиште условило је интензиван развој сточарста и земљорадње. Велики економски напредак остварен је у периоду између 1909. и 1914. и праћен је наглим порастом броја становника за 10.000. Током Другог светског рата у граду је био стациониран велики логор за ратне војне заробљенике. Привреда града данас почива на великим постројењима за производњу и прераду природног гаса и електричне енергије (у власништву града). Град се налази на надморској висини од 670 метара у зони хладне семиаридне континенталне климе (Кепенова класификација климата BSk) са хладним и влажним зимама и врелим летима. Годишњи просек падавина је 338 мм и нешто је нижи у односу на остале делове прерије. Због великог броја сунчаних сати називају га и најсунчанијим градом Канаде. Становништво Види још Алберта Референце Спољашње везе Службени сајт града Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (18. фебруар 2010)
Medicine Hat

Medicine Hat är en ort i södra Alberta i Kanada. Orten kallas ibland "The Hat" som smeknamn. Orten uppmärksammades 2006 för ett mord där en 12-årig flicka, Jasmine Richardson, tillsammans med sin pojkvän, Jeremy Allan Steinke, mördade sina föräldrar och sin 8-åriga lillebror. För mer information om detta mordfall, se sidan Mordet på familjen Richardson (engelska: Richardson family murders). Den f.d. ishockeymålvakten Corey Hirsch, som 1995 avbildades på ett svenskt frimärke efter ishockeyfinalen mellan Sverige och Kanada i olympiska vinterspelen 1994 i Lillehammer, kommer från Medicine Hat liksom nobelpristagaren i fysik 1990 Richard E. Taylor och den f.d. ishockeyspelaren Trevor Linden. Medicine Hat Airport ligger nära orten. Källor
Медисин-Гет

Ме́дисин-Гет (англ. Medicine Hat) — місто в провінції Альберта в Канаді, розташоване на точці влиття річок Севен-Персонс-крік (англ. Seven Persons Creek) і Росс-крік (англ. Ross Creek) у річку Південний Саскачеван (англ. South Saskatchewan River). Населення: 61 097 (2009). Координати: 46°56′0″ пн. ш. 111°41′30″ зх. д. Місто є центром видобутку природного газу. Галерея Примітки Посилання Медисин-Гет [Архівовано 18 лютого 2010 у Wayback Machine.](англ.)
Bloc erràtic

Un bloc erràtic és un fragment de roca que difereix pel tipus mineralògic del terra natiu de la zona a la qual es recolza. Es destaquen sobretot al paisatge en planures on, per a la resta, no hi ha gaire roca. El seu nom prové del mateix verb llatí que el català errar. Antigament, aquestes pedres van fascinar l'home i les hipòtesis més fantasiaires van formular-se. Avui, els geòlegs s'acorden sobre el seu origen glacial. Les glaceres van transportar-les sovint a distàncies de centenars de quilòmetres en totes les regions cobertes de gel a les èpoques glacials. Poden variar en mida des de còdols fins a pedres que pesen desenes de tones. Els blocs formen una font d'informació per a la història geomorfològica de la terra: indiquen una probable trajectòria de la glacera prehistòrica des de la roca mare i permeten així d'establir la ruta del flux del gel de les glaceres muntanyenques com als Alps i al Pirineu. Blocs caiguts en icebergs fosos a l'oceà poden usar-se per a rastrejar els moviments de les glaceres a les regions l'Antàrtida i l'Àrtida. Aquests poden correlacionar-se amb la temperatura i els nivells de l'oceà per calibrar els models climàtics del món. Usos i funció A la prehistòria van utilitzar-se per a construir túmuls i monuments funeraris. Més tard servien de fites o d'indicador de camí. Blocs remarcables de vegades van tenir un paper a la mitologia i als contes de fades locals. Quan són llargs, van funcionar de petita pedrera local per a extraure material de construcció. De vegades van integrar-se a edificis o ser esculpits al lloc de trobada per a fer monuments. Per a l'agricultura causen problemes com que són amagats al terra de marga molt fèrtil i fan malbé l'arada o altres màquines. Per a la construcció, en ser obstacles no gaire previsibles poden engendrar un cost suplementari i alentir l'obra. Als rius i rierols que segueixen l'antic llit d'una glacera, formen un micro-biòtop important en crear un refugi del corrent ràpid per a espècies joves. En rectificar i canalitzar molts rierols al segle xx els blocs van evacuar-se. Això va tenir un efecte dolentíssim per a la biodiversitat i, de més, va accelerar l'erosió per l'aigua. L'home, aleshores, de vegades va pal·liar aquesta erosió en posar una capsa de formigó que al seu torn va matar la resta de la vida al riu. Avui, hi ha molts projectes per a renaturalitzar els rius i tornar els blocs al lloc que mai no haurien hagut de deixar. Bibliografia Imbrie, J. & K. P. Imbrie. Ice Ages, Enslow Publishers, Hillside, Nova Jersey, 1979.
Vandreblok

En vandreblok (også kaldet en erratisk blok; fra latin erratus: på afveje, dvs. geologisk fejlplaceret) er en (ofte meget stor) sten af en bjergartstype, der kun findes som faststående fjeld langt fra stenens placering, ofte flere hundrede km. Vandreblokke er blevet ført med af indlandsisen (under istiden) og efterladt da isen smeltede (det der ofte, noget fejlagtigt, benævnes "da den trak sig tilbage"). Hvis stenens oprindelse kan stedfæstes, kan den afsløre, hvilke egne isen har passeret undervejs. Verdens største vandreblok, Okotoks-vandreblokken, ligger i provinsen Alberta i Canada. Den vejer 15.000 tons og har målene 9*41*18 meter. Danmarks største vandreblok er Hesselagerstenen i nærheden af Nyborg på Fyn. Billedgalleri Se også Rokkestenen 35 tons Damestenen (Hesselagerstenen) 1000 tons (Danmarks største sten) Hvissingestenen 250 tons (Sjællands største sten) Hamborggårdstenen 50 tons Høvængestenen (Lollands største sten) Ledeblok Ligkistestenen, Ligstenen Lundestenen (Lundekildestenen) mere end 160 tons ved Frejlev på Lolland Kong Hjarnes Sten Tirslundstenen (næststørste?) Mørupstenen 450 tons (Jyllands største) Fandens Keglebane Anes kiste (ved Lyø Rev) Janum Kjøt Hastrup stenen Sorthat klippe Geologisk aflejring Eksterne henvisninger GEUS har lavet kort + beskrivelser af kæmpesten i DK Kilder og henvisninger
Eratički blokovi

Eratički blokovi su stijene različite veličine, koje su na današnje mjesto prema znanstvenim spoznajama nanijeli ledenjaci tijekom ledenog doba. Stijene se razlikuju po veličini i vrsti od ostalih stijena na području u kojem se nalaze. Rasprostranjenost Uobičajena su pojava u Europi, kako u Skandinaviji tako i u okolici alpskog glacijacijskog područja. Veliki eratički blokovi koje se nalaze u sjevernoj Njemačkoj uglavnom su magmatske stijene poput granita ili metamorfne stijene (npr. gnajs). Sedimentne stijene zbog svoje niže otpornosti na eroziju mnogo su rjeđe. Nastanak Ledenjak kao kruto tijelo ne sortira materijal (morena) koji je nosi sa sobom. To se odnosi na utovar, transport i taloženje. Uklanjanje velikih stijena nastaje prelaskom ledenjaka ili razbijanjem blokova u podnožju ledenjaka. Kao krutom tijelu ledenjaku je lako moguće kretati materijal od minimalne veličine kao sto su čestica od gline do stijena od preko tisuću tona. Eratički blokovi kao problem znanosti Znanstvenici do 18. stoljeća nisu imali problem s objašnjenjem kako su dospjele stijene do mjesta na kojima su nađena u područjima iz kojih očito geološki ne potječu. Od sredine 18. stoljeća geolozi su se intenzivno bavili rješavanjem pitanja kako se gromade mogle doći na takvim dugim relacijama kao na primjer od Skandinavije u Sjevernu njemačku nizinu i od Alpa do Predalpa. Tezu da su svojedobno ledenjaci pokrivali velike dijelove Alpa i dijelove sjeverne Europe 1822. je postavio Ignaz Venetz. Godine 1835. njemački prirodoslovac, geolog i botaničar Karl Friedrich Schimper s predavanjima o pitanju eratičkih gromada i ideje o ledenom dobu u Njemačkoj i Švicarskoj, skovao je izraz ledeno doba. Zajedno s Charpentier i švicarskim prirodoslovcem Louisom Agassizom je dalje razvio teoriju. Problem prijevoza gromada ledenjacima moglo se je smatrati riješenim. Trajalo je do 1870-ih kada je u znanosti prevladala teorija ledenih doba. Doprinos prirodoslovca Schimpera, autora koji je napisao knjige i samo verbalno izvješćivao se gotovo zaboravilo. Slični fenomeni Fenomen eratičkih blokova u geologiji se poistovjećuje isključivo s djelovanjem leda kao plutajuće platforme, no postoje i slični fenomeni s kojima to nije slučaj. Primjerice, pojava manjih stijena na geološki različitoj podlozi može biti ishodom nošenja u plutajućem korijenju drveća, pa čak i u utrobi životinja poput tuljana. Stijene se prirodnim putem mogu prenositi čak i uz pomoć jakog vjetra ako je podloga nižeg koeficijenta trenja, što je fenomen zabilježen u američkim pustinjama (tzv. „klizeće stijene”). U pustinjama se često mogu pronaći gromade nalik eratičkim blokovima jer homogenim oblikom, građom i bojom odudaraju od denudacijski rasute podloge, no zapravo su istog geološkog podrijetla. Povezani članci monolit morena Izvori Vanjske poveznice Websstranica o eratičkim blokovima u Westfalenu Arhivirana inačica izvorne stranice od 23. studenoga 2008. (Wayback Machine) Webstranica o eratičkim blokovima Webstranica Megalitihc Portal Gesteinsgarten Gommern, njem. Arhivirana inačica izvorne stranice od 16. prosinca 2010. (Wayback Machine)
Zwerfsteen

Een zwerfsteen of in geologische termen een erratisch blok, is een steen of kei die door een gletsjer of ijskap is meegevoerd. Ze worden ook wel zwerfkeien of veldkeien genoemd, terwijl in Groningen en Drenthe de benaming flint (of vlint) gebruikelijk is. 's-Werelds grootste zwerfsteen, met een geschat gewicht van 16500 ton, is Big Rock, te vinden nabij Okotoks aan de voet van de Rocky Mountains. De grootste in Nederland gevonden zwerfsteen is anno 2009 de zwerfsteen van Rottum. Oorsprong en verspreiding Nederland en België In Nederland worden zwerfstenen aangetroffen die door het landijs zijn achtergelaten tijdens het voorlaatste glaciaal, het Saalien. Zwerfstenen komen in Noord-Nederland, dat destijds met landijs bedekt was, veelvuldig voor. De landijsbedekking had zijn zuidelijke grens tot aan de lijn Haarlem, Utrecht, Nijmegen. Ten zuiden van deze lijn komen geen zwerfstenen in de natuur meer voor. In België worden zodoende geen zwerfstenen aangetroffen, aangezien het in de recente geologische geschiedenis niet door landijs bedekt is geweest. Zwerfstenen in Nederland hebben hun oorsprong in Scandinavië en het Oostzeegebied. Dit is na te gaan door de petrologische kenmerken te vergelijken met die van het gesteente in die gebieden. Zo is in principe per steen te reconstrueren waar deze precies vandaan kwam. Dit wordt ook wel gidsgesteente genoemd. Zwerfstenen vindt men veel in keileem, een zeer vaste leemachtige grondsoort die werd gevormd onder de ijskappen in Noord-Nederland. Keileem komt voor in de ondergrond van Gaasterland (Zuid Friesland), de Havelterberg, Schokland en Urk in de Noordoostpolder en op Wieringen en Texel. Toepassingen Zwerfstenen zijn door de eeuwen heen gebruikt als grafmonumenten, hunebedden, megalieten, wegen en dijkbekleding. Bij oude boerderijen gebruikte men een grote zwerfsteen als fundering voor het gebint. Bij poorten en gebouwen op straathoeken werden zwerfstenen ook wel gebruikt als schampsteen om te voorkomen dat koetsen en karren tegen het bouwwerk zouden rijden. Om te verhinderen dat men gemakkelijk een grensmarkering zou kunnen verzetten, kon een zwerfsteen tevens als grenssteen dienen. Volksgeloof en verhalen In volksgeloof en volksverhalen spelen zwerfkeien soms een rol. Het heet dat ze de vruchtbaarheid ten goede zouden komen en een plaats zijn waar kinderen geboren werden. Nog steeds worden markante punten en rotsen zoals zwerfkeien in het Scandinavische landschap aan trollen toegeschreven. Bekende Nederlandse zwerfstenen Amersfoortse Kei Gesloten Steen Zwerfsteen van Rottum Bloedsteen Koe en Kalf Kei van Lage Vuursche Kei van Hilversum (De Zwerver) Zevenmarkensteen Verzetsmonument Oosterduinen Belgenmonument (Ede) Dikke Kei van Valkenburg Zie ook Glaciaal proces Weichselien Van der Lijn-reservaat, Urk Zwerfsteneneiland, Maarn
Bloco errático

Um bloco errático pode ser definido, em geologia e geomorfologia, como uma pedra de grande tamanho, transportada em geral para lugares distantes, por glaciares e em geral difere do tipo de rocha nativa da zona em que se situa. Os blocos erráticos devem o seu nome à palavra latina "errare" (andar, viajar), e foram transportados pelo gelo dos glaciares, por vezes em distâncias de centenas de quilómetros, ficando depositados quando o gelo derreteu. Os blocos erráticos podem também ser entendidos como grandes blocos, mais ou menos isolados, depositados por glaciares, e que se destacam na paisagem, testemunhando a existência de fenómenos glaciares na região onde se encontram. O maior bloco errático conhecido é a Big Rock no sul de Alberta, Canadá, com 15000 toneladas, 41 m de comprimento, 18 m de largura e 9 m de altura. Referências
Eratički blokovi

Eratički blokovi su stene različite veličine, koje su na današnje mesto prema naučnim saznanjima naneli lednici tokom ledenog doba. Stene se razlikuju po veličini i vrsti od ostalih stena na području u kojem se nalaze. Rasprostranjenost Yeager Rock u Douglas Countyu. Schwanenstein na otoku Rügenu. Eratički blok kod Blandowa na otoku Rügenu. Val-Masino, Italija Monte Cimino, Italija Uobičajena su pojava u Evropi, kako u Skandinaviji tako i u okolni alpskog glečerskog područja. Veliki eratički blokovi koje se nalaze u svernoj Nemačkoj uglavnom su magmatske stiene poput granita ili metamorfne stiene (npr. gnajs). Sedimentne stijene zbog svoje niže otpornosti na eroziju mnogo su ređe. Nastanak Glečer kao kruto telo ne sortira materijal (morena) koji je nosi sa sobom. To se odnosi na utovar, transport i taloženje. Uklanjanje velikih stijena nastaje prelaskom glečera ili razbijanjem blokova u podnožju glečera. Kao krutom telu glečeru je lako moguće kretati materijal od minimalne veličine kao sto su čestica od gline do stena od preko hiljadu tona. Eratički blokovi kao problem nauke Naučnici do 18. veka nisu imali problem s objašnjenjem kako su dospele stene do mesta na kojima su nađena u područjima iz kojih očito geološki ne potiču. Od sredine 18. veka geolozi su se intenzivno bavili rešavanjem pitanja kako se gromade mogle doći na takvim dugim relacijama kao na primjer od Skandinavije u Severnu Nemačku nizinu i od Alpa do Predalpa. Tezu da su glečeri pokrivali velike delove Alpa i delove severne Evrope 1822. je postavio Ignaz Venetz. Godine 1835. nemački prirodnjak, geolog i botaničar Karl Friedrich Schimper s predavanjima o pitanju eratičkih gromada i ideje o ledenom dobu u Nemačkoj i Švajcarskoj, skovao je izraz ledeno doba. Zajedno s Charpentier i švajcarskim prirodnjakom Louisom Agassizom je dalje razvio teoriju. Problem prevoza gromada glečera moglo se je smatrati rešenim. Trajalo je do 1870-ih kada je u nauci prevladala teorija ledenih doba. Doprinos prirodnjaka Schimpera, autora koji je napisao knjige i samo verbalno izveštavao se gotovo zaboravilo. Slični fenomeni Fenomen eratičkih blokova u geologiji se poistovećuje isključivo s delovanjem leda kao plutajuće platforme, no postoje i slični fenomeni s kojima to nije slučaj. Primerice, pojava manjih stijena na geološki različitoj podlozi može biti ishodom nošenja u plutajućem korenju drveća, pa čak i u utrobi životinja poput tuljana. Stene se prirodnim putem mogu prenositi čak i uz pomoć jakog vjetra ukoliko je podloga nižeg koeficijenta trenja, što je fenomen zabilježen u američkim pustinjama (tzv. „klizeće stene”). U pustinjama se često mogu pronaći gromade nalik eratičkim blokovima jer homogenim oblikom, građom i bojom odudaraju od denudacijski rasute podloge, no zapravo su istog geološkog porekla. Reference
Ератичні валуни

Ератичні валуни (від лат. erraticus — блукаючий) — валуни, занесені льодовиком далеко від виходу корінних порід, з яких вони утворилися. Наприклад, у Європі — зі Скандинавії, Фінляндії, Кольського п-ова і відкладені древнім льодовиком. Загальний опис Льодовикова відкладена порода відрізняється від типу породи, яка є рідною для місцевості, де вона лежить. Ерати, які отримали свою назву від латинського слова errare (блукати), переносяться льодовиковим льодом, часто на відстані в сотні кілометрів. Розміри можуть варіювати від гальки до великих валунів, таких як Big Rock (16 500 тонн або 18 200 коротких тонн) в Альберті. Відома також Ератична вервечка валунів "Foothills Erratics" — це смуга ератичних валунів завдовжки 580 миль (930 км), шириною (0,62 милі (1,00 км) 13,7 миль (22,0 км). Вузька смуга прерії, покрита вервечною ератичних валунів Foothills Erratics Train, простягається вздовж східних флангів Скелястих гір Альберти та північної Монтани до міжнародного кордону. В Україні ератичні валуни є у валунних глинах і валунних пісках; складені переважно кристалічними породами Українського щита, деякі — Балтійського щита. Див. також Валуни Дропстоун Льодовикова штриховка Big Rock Література Мала гірнича енциклопедія : у 3 т. / за ред. В. С. Білецького. — Д. : Донбас, 2004. — Т. 1 : А — К. — 640 с. — ISBN 966-7804-14-3. Гросвальд М. Г. Эрратические валуны. — Гляциологический словарь / Ред. В. М. Котляков. — Л.: Гидрометеоиздат, 1984. — С. 496. Эрратические глыбы // Краткий геологический словарь / Ред. Г. И. Немков. — М.: Недра, 1989. — С. 167. Рудой А. Н. Гигантская рябь течения (история исследований, диагностика и палеогеографическое значение). — Томск: ТГПУ, 2005. — 224 с. Валуны ледниковые (эрратические). — Геологический словарь, 1978. — М.: Недра. — Т. 1. — С. 93. Die Erratika. — In: Glacialgeomorphologie. — Darmstadt: Wissenschaftliche Buchgesellschaft, 1991. — S. 123—132. M. Derruau. Precis de geomorphologie. — Paris-VI: Masson et Co, 1965. — P. 141. Jurgen Ehlers. Allgemeine und historische Quartaergeologie. — Stuttgart: Enke, 1994. — S — 1. Посилання Glacial erratics (англ.). Льодовикова штриховка [Архівовано 22 травня 2011 у Wayback Machine.] (нім.).
Foothills Stadium

Le Foothills Stadium est un stade de baseball, d'une capacité de 6 000 places, situé à Calgary, dans la province de l'Alberta, au Canada. Histoire Il a été de 2004 à 2011 le domicile des Vipers de Calgary, ancien club de baseball indépendant évoluant en Ligue nord-américaine. Construit en 1966, le Foothills Stadium est de 1977 à 1984 le domicile des Expos de Calgary, club de baseball de niveau recrue (rookie) affilié aux Expos de Montréal et ayant évolué en Pioneer League. Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du baseball Portail de Calgary
Foothills Stadium

Il Foothills Stadium è uno stadio situato a Calgary, in Alberta. Può ospitare fino a 6000 persone. Antecedentemente chiamato Burns Stadium, è essenzialmente utilizzato per il baseball, e fino al 2002 era lo stadio dei Calgary Cannons. Attualmente è lo stadio di casa dei Calgary Vipers, squadra militante nella Golden Baseball League. Lo stadio fu costruito nel 1966, ma nel corso degli anni è stato sottoposto a numerosi interventi di rinnovamento, il più importante dei quali fu nel 1985, in coincidenza con l'arrivo dei Calgary Cannons. Altre fasi di ristrutturazione avvennero nel 2004 e nel 2007. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Foothills Stadium