Angkor Wat

Angkor Wat (eller Angkor Vat) (khmer: អង្គរវត្ត – dansk: omtrent bytempel) er et tempelkompleks ved Angkor, Cambodja, der ligger nogle få kilometer nord for den moderne by Siem Reap. Templet er bygget til kong Suryavarman 2. i begyndelsen af det 12. århundrede som hans statstempel. Udenom templet lå hovedstaden, bestående af nu forsvundne træbygninger. Som det bedst bevarede tempel i området er det det eneste tempel, der har bevaret sin religiøse betydning den dag i dag. Hele dette 5.000 kvadratkilometer store område, der engang var placeringen af et af verdens største storbyområder, er et relikvielandskab – et miljø, der intensivt blev konstrueret af menneskelig aktivitet over tid for at imødekomme imperiets skiftende tidsmæssige behov. Under denne proces blev landet løbende omformet til et stadigt mere perfekt billede af den himmelske by, som Angkor var den jordiske afspejling af, styret af menneskelige inkarnationer af selve guderne. Templet betragtes som det arkitektoniske højdepunkt i klassisk Khmer-kultur. Angkor Wat, beskyttet af en 4,5 meter høj mur og en bred voldgrav, dækker et område på 60 hektar. I sin popularitets højdepunkt omfattede Angkor Wat en by, et tempel og kejserens palads, som han delte med khmererne. Det var dog kun templet og murene, der var bygget af sandsten, ikke træ, og derfor de eneste strukturer, der stadig er tilbage i dag. Vand havde en dyb åndelig betydning i Angkor. De store tempelkomplekser, især Angkor Wat og Angkor Thom, blev designet til at afspejle Khmerrigets kosmologiske verdensbillede, hvor vand symboliserede grænsen mellem det jordiske og det guddommelige. Gennem enorme voldgrave, reservoirer og omhyggeligt konstruerede vandveje legemliggjorde templerne selve universets struktur og forbandt hellig arkitektur med himmelsk orden. Templet har gennemgået en omfattende restaurering, siden det blev kendt i den vestlige verden i 1857. Maurice Glaize, der skrev den stadig meget brugte guidebog The Monuments of the Angkor Group, assisterede i restaureringsarbejdet i perioden 1936-1945 og beskrev Angkor Wat som besiddende "klassisk perfektion" og "behersket monumentalitet", hvilket påvirkede, hvordan monumentets storhed blev opfattet. Det er verdens største religiøse monument, kendt for sin harmoniske atmosfære, der smelter problemfrit sammen med dets arkitektoniske design. Templet har enorme basrelieffer, der skildrer hellige historier, sammen med utallige buddhistiske statuer, yndefulde apsaraer (himmelske dansere) og dets ikoniske fem lotusknopper. Cambodja bruger templet som symbol for landet. Det optræder i landets flag og er landets største turistattraktion. Etymologi Da der hverken er fundet en grundstele eller samtidige inskriptioner, som henviser til templet, er dets oprindelige navn ukendt, men det har muligvis været kendt som Vrah Vishnulok (dansk "Den hellige bolig for den store Vishnu") efter den siddende guddom. Man ved dog, at det har været kendt som Preah Pisnulok efter den posthume titel på dets grundlægger, Suryavarman 2. Det moderne navn, Angkor Wat, der er brugt siden det 16. århundrede, betyder "Bytempel". Angkor er en dialektisk form af ordet nokor, der stammer fra sanskritordet nagara (hovedstad), mens wat er khmerordet for tempel. Placering og brug Angkor Wat, der ligger i det nordvestlige Cambodja, blander det traditionelle tempelbjergdesign med et avanceret hydraulisk system, der afspejler Khmerrigets mester i vandforvaltning. Templet symboliserer Mount Meru, universets kosmiske centrum i Khmer-kosmologien. Dets fem tårne, arrangeret i en quincunx, repræsenterer bjergets fem toppe, mens de omgivende mure og den enorme voldgrav fremkalder de omgivende bjergkæder og det kosmiske hav. Adgang til templets øverste niveauer var engang begrænset til præster og kongelige, mens almindelige tilbedere kun havde tilladelse til at besøge de nederste terrasser. I modsætning til de fleste Khmer-templer er Angkor Wat orienteret mod vest snarere end øst. Denne usædvanlige placering har fået mange forskere, herunder Maurice Glaize og George Coedès, til at foreslå, at Suryavarman II havde til hensigt at bruge det som et begravelsestempel, selvom denne fortolkning forbliver ubekræftet, efterhånden som ny forskning fortsætter med at dukke op. Freeman og Jacques argumenterer dog for, at flere andre Khmer-templer også afviger fra den typiske østlige orientering. De foreslår i stedet, at Angkor Wats vestvendte placering er bevidst og designet til perfekt at korrespondere med den opgående sol under forårs- og efterårsjævndøgn, et fænomen, der stadig kan observeres i dag. En yderligere fortolkning af Angkor Wat er blevet foreslået af Eleanor Mannikka. Hun argumenterer for at der er indbygget tidscykler for solen og månen i dimensionerne, indholdet og arrangeringen af basreliefferne og templets generelle ensretning, hvilket ifølge hende indikerer, at de som byggede templet mente, at der kom en ny æra med fred under kong Suryavarman 2.: "...da målingen af tidscyklerne for månen og solen var bygget ind i det hellige område Angkor Wat, er dette guddommelige mandat til at herske forankret i hellige kamre og korridorer, hvilket eviggør kongens magt og ærer og formilder guddommene manifesteret i den guddommelige himmel." Arkitektur Byggemåde og byggestil Angkor Wat er et eksempel på den stil i den klassiske khmer arkitektur – Angkor Wat-stilen – hvortil det har givet navn. I det 12. århundrede var khmerarkitekterne blevet dygtige og sikre i brugen af sandsten (i stedet for mursten eller laterit) som det primære byggemateriale. De fleste af de synlige områder er af sandstensblokke, mens der er brugt laterit til den ydre mur samt ikke-synlige strukturelle dele. Hvilket bindemiddel, der er brugt til at samle blokkene, er endnu ikke endeligt klarlagt, men både naturligt harpiks og læsket kalk er blevet foreslået. Angkor Wat har især tiltrukket sig opmærksomhed ved harmonien i designet, der er blevet sammenlignet med arkitekturen i oldtidens Grækenland eller oldtidens Rom. Ifølge Glaize fremviser templet "en klassisk perfektion ved den afgrænsede monumentalitet af de fint afbalancerede elementer og den præcise opstilling af proportionerne. Det er et arbejde præget af magt, enhed og stil." Angkor Wats arkitektoniske stil er defineret af flere karakteristiske elementer: spidse tårne formet som lotusknopper, halvgallerier, der forlænger forbindelsespassager, og aksiale gallerier, der forbinder templets indhegninger og tværterrasser langs dets hovedakser. Dekorative træk omfatter typisk Buddha-statuer, omfattende basrelieffer og gavler udskåret med detaljerede fortællende scener. Den skulpturelle stil i Angkor Wat beskrives ofte som konservativ, karakteriseret ved en mere statisk og tilbageholdende kvalitet sammenlignet med tidligere, mere flydende Khmer-værker. Mange originale designelementer er gået tabt over tid på grund af plyndring og naturligt forfald, herunder den forgyldte stuk, der engang dækkede tårnene, forgyldningen på visse basrelieffigurer og templets trælofter og -døre. Angkor Wat-stilen blev efterfulgt af Bayon-stilen, en periode hvor kunstnerisk ambition voksede dramatisk uden at gå på kompromis med håndværket. Flere templer i Angkor deler Angkor Wat-stilen, herunder Banteay Samre, Thommanon, Chau Say Tevoda og den tidlige Preah Pithu-gruppe. Ud over Angkor-regionen Karakteristiske træk Ydre indelukk Angkors arkitektur inkorporerer hellig geometri gennem dimensioner, der afspejler astronomiske cyklusser, herunder præcessionsperioder og rytmerne i Jordens rotation. Bygherrerne brugte simple proportionale forhold – såsom 4:5 og 6:7 – afledt af en basisenhed på cirka 216 meter. Disse forhold skabte en sammenhængende matematisk harmoni i hele komplekset og afstemte templets layout med kosmiske principper. Ydermuren omslutter et område på omkring 820.000 m², som engang ikke kun omfattede selve templet, men også en tilhørende by og mod nord det kongelige palads. Ligesom alle sekulære strukturer i Angkor blev disse bygninger opført for næsten et årtusinde siden, og i dag er en stor del af det omkringliggende område tilbage til skov. En 350 meter lang dæmning med naga-balustrader og seks sæt trapper, der går ned mod den tidligere by, forbinder den vestlige gopura med hovedtemplet. På hver side af dæmningen står en biblioteksbygning, hver med indgange i alle fire hjørner, placeret før det tredje sæt trapper. Mellem hvert bibliotek og templet ligger en dam. Dammene og tværterrassen - bevogtet af løvestatuer - der forbinder dæmningen med det centrale helligdom, var senere tilføjelser. Centrale struktur The temple stands on an elevated earthen terrace, rising above the level of the surrounding city. Its layout consists of three rectangular galleries, each one higher than the last, ascending toward the central tower. Every gallery features an entrance pavilion at each cardinal point, and the two inner galleries also have towers at their corners. Det ydre galleri måler 187 gange 215 m med pavilloner i stedet for tårne i hvert hjørne. Galleriet er åbent ud mod templets yderside med halvgallerier med søjler, der forlænger og støtter strukturen. Det ydre galleri er forbundet på vestsiden med den anden indhegning af en korsformet søjlegange kaldet Preah Poan ("Tusind Buddhas Hal"). Dette område af templet har mange indskrifter om pilgrimmenes gode gerninger, de fleste i gammel khmer-skrift. De fire små gårde, der er afgrænset af søjlegange, kan oprindeligt have været fyldt med vand.[1] Nord og syd for søjlegange ligger biblioteker. Udsmykning Integreret i bygningens arkitektur og en af grundene til Angkor Wats berømmelse er dens omfattende udsmykning, primært bestående af friser af basrelieffer. Den indre væg i det ydre galleri har en række store scener, der hovedsageligt skildrer gammel khmerisk folklore fra Reamker. Higham har kaldt disse "det største kendte lineære eksempel på helleristninger". Historie I det 14. eller 15. århundrede blev templet omdannet til sin nuværende theravadabuddhistiske brug. Angkor Wat er usædvanlig blandt templerne omkring Angkor, i og med det aldrig blev helt forladt, selvom det blev forsømt efter det 16. århundrede. Noget af forklaringen på, at templet var beboet, kan sikkert findes i det faktum, at voldgraven virkede som et forsvar mod, at junglens vegetation overgroede templet og dermed ødelagde beboelsesmulighederne. En af de første vestlige besøgende til stedet var António da Madalena, en portugisisk munk, der besøgte det i 1586. En række andre vesterlændinge, japanere, kinesere og arabere besøgte templet i de følgende århundreder. Templet blev dog først bredt kendt i vesten fra midten af det 19. århundrede gennem udgivelsen af den franske opdagelsesrejsende Henri Mouhots rejsenoter i 1857. Han skrev bl.a. om det: "Et af disse templer — en rival til Salomons, og rejst af en oldgammel Michelangelo — tager muligvis en ærefuld plads ved siden af vores smukkeste bygninger. Det er mere storslået end noget efterladt af grækerne eller romerne og viser en trist kontrast til den tilstand af barbarisme, som nationen nu er sunket ned i." Mouhot, som andre tidlige vestlige besøgende, var ude af stand til at fatte, at khmererne kunne have bygget templet og daterede det fejlagtigt til omkring samme tid som oldtidens Rom. Angkor Wats sande historie blev kun langsomt stykket sammen under det rydnings- og restaureringsarbejde, der blev udført i hele Angkorområdet fra slutningen af det 19. århundrede. Franskmændene fik kontrol over området i 1907, og i 1908 blev der ansat en øverste ansvarlig for restaureringen samt tusindvis af hjælpere. Rydningen af området omkring Angkor Wat foregik fra 1908-1911, hvorefter det egentlige restaureringsarbejde kunne begynde. Arbejdet blev i perioden 1936-1945 ledet af Maurice Glaize, som bl.a. skrev guidebogen Monumenterne i Angkor Gruppen, som stadig er den mest udbredte guidebog om Angkor. Arbejdet med at kortlægge og restaurere i hele Angkor-området fortsatte frem til 1972, hvor arbejdet blev afbrudt indtil 1990'erne af De Røde Khmerers kontrol over landet og den efterfølgende borgerkrig . Templet har ligesom de andre templer i området gennem århundreder været udsat for plyndringer og ødelæggelser. De senere år er plyndringerne dog flyttet til fjernereliggende templer, og Angkor Wat er ikke så udsat længere. Siden fredsaftalerne blev effektive i 1990'erne har Angkor Wat set en genoptagelse af indsatsen for at bevare templet og en massiv forøgelse af turismen og templet blev i 1992 en del af det UNESCO udnævnte verdensarvsområde Angkor. I januar 2003 cirkulerede der et falskt rygte om, at en thailandsk sæbeoperastjerne havde hævdet, at Angkor Wat tilhørte Thailand. Dette medførte, at der udbrød optøjer i Phnom Penh, hvor der bl.a. blev sat ild til den thailandske ambassade. Restaureringsarbejde Det restaureringsarbejde, der foregår på Angkor Wat i dag, ledes af organisationen APSARA, der er en regeringsmyndighed, der blev dannet efter Angkor området blev udnævnt til verdensarvsområde i 1992. Organisatorisk er APSARA udover den Cambodjanske regering ligeledes underlagt ICC (International Coordinating Committee for the Safeguarding and Development of the Historic Site of Angkor), som i bestyrelsen har repræsentanter for UNESCO, Japan og Frankrig. Især japanske, franske og tyske organisationer bistår med restaureringsarbejdet. En af disse er German Apsara Conservation Project (GACP), som er en organisation, der arbejder for at beskytte guddomme og nymfer og andre basrelieffer fra skade. En undersøgelse foretaget af denne organisation konkluderede, at omkring 20% af guddomsbillederne var i en meget dårlig tilstand, primært på grund af naturlig nedbrydning, men delvis også grundet ødelæggelser fra tidligere bevaringsforsøg. Andet arbejde inkluderer reparation af sammenstyrtede sektioner af strukturen og forhindring af yderligere sammenstyrtning. Et eksempel herpå er, at den vestlige facade på det øvre niveau har været støttet af piller siden 2002, Restaureringsarbejdet har derudover bl.a. været foretaget af et japansk hold, som færdiggjorde restaureringen af det nordlige bibliotek i det ydre indelukke i 2005 og af World Monuments Fund, som begyndte arbejdet med at restaurere Kærningen af havet af mælk i 2008. Turisme Siden de første hold turister besøgte Angkor Wat i 1907 er templet blevet en stor turistattraktion. I 2004 og 2005 kom der ifølge officielle opgørelser henholdsvis 561.000 og 677.000 udenlandske besøgende til Siem Reap provinsen, hvilket er omtrent 50% af alle udenlandske turister til Cambodja for begge år. Den forøgede tilstrømning af turister de senere år har indtil nu ikke forårsaget større skader på Angkor Wat, bortset fra en smule graffiti. Derudover er der blevet tilføjet reb og trætrapper for at beskytte henholdsvis basreliefferne og gulvene. Turismen har indbragt ekstra midler til vedligeholdelse – i 2000 blev ca. 28% af billetindtægterne brugt på templerne – selv om det meste arbejde er blevet udført af udenlandsk finansierede hold. Galleri Noter Referencer Litteratur BBC Horizon (4. november 1999). Det genfødte Atlantis. Udsendt på BBC2 4. november 1999, hentet 25. juli 2005. (engelsk) Briggs, Lawrence Robert (1951, genoptrykt 1999). The Ancient Khmer Empire. White Lotus. ISBN 974-8434-93-1. (engelsk) Freeman, Michael og Jacques, Claude (1999). Ancient Angkor. River Books. ISBN 0-8348-0426-3. (engelsk) Glaize, Maurice (2003 udgave af en engelsk oversættelse af den 4. franske udgave fra 1993).Monumenterne i Angkor-gruppen. Hentet 14. juli 2005. (engelsk) Higham, Charles (2001). The Civilization of Angkor. Phoenix. ISBN 1-84212-584-2. (engelsk) Higham, Charles (2003). Early Cultures of Mainland Southeast Asia. Art Media Resources. ISBN 1-58886-028-0. (engelsk) Hing Thoraxy. "APSARA"-successer: Problemer og løsninger i ledelsen i Angkor-området Arkiveret 3. marts 2001 hos Wayback Machine Hentet 26. juli 2005. (engelsk) Køln universitet. German Apsara Conservation Project Arkiveret 5. februar 2005 hos Wayback Machine Hentet 21. juni 2005. (engelsk) Ray, Nick (2002). Lonely Planet guide to Cambodia (4. udgave). ISBN 1-74059-111-9. (engelsk) Eksterne henvisninger/kilder (engelsk og fransk) Angkor Angkor – Historie, kort og fotografier Angkor-højdepunkter Arkiveret 21. februar 2009 hos Wayback Machine (engelsk) BBC: Radarkort afslører oldtidig bydannelse (engelsk) Encyclopaedia Britannica, 11. udgave (1910-1911) Project Gutenberg – Angkor-Vat (engelsk) Fink Ebbesen, Niels (2000). Turen går til Laos & Angkor-templerne. Politiken. ISBN 87-567-6153-8 (dansk) Fotografier, laserscanninger, panoramaer af Angkor Wat og Banteay Kdei – Angkor digitalt mediearkiv fra et CyArk/Sophia University-partnerskab. (engelsk) Fotografier af Angkor Wat (94) og de omgivende templer (600) Arkiveret 19. marts 2009 hos Wayback Machine (engelsk) Fotografi – satellitbillede fra NASA over Angkor Wat og det nærmeste omgivende område Arkiveret 4. oktober 2008 hos Wayback Machine Glaize, Maurice "Guide til Angkor-monumenterne" – engelsk oversættelse af Glaizes guide fra 1944 (engelsk) UNESCOs side om hele verdensarvsområdet Angkor (engelsk)