NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
West Mebon

The West Mebon (Khmer: មេបុណ្យខាងលិច, Mébŏn Khang Lĭch, pronounced [meːbon kʰaːŋ lɨc]) is a temple at Angkor, Cambodia, located in the center of the West Baray, the largest reservoir of the Angkor area. The temple's date of construction is not known, but evidence suggests the 11th Century during the reign of King Suryavarman I and Udayadityavarman II. Location In the dry season today, it is reachable by land. In rainy season, the waters of the 7,800-meter-long baray rise and the temple, located on a site higher than the baray's floor, becomes an island. Symbolism Khmer architects typically surrounded temples with moats that represent the Hindu sea of creation. The West Mebon, located amid waters so vast that they can seem like a real sea, takes this religious symbolism to the ultimate level. Architecture The temple was built to a square design, with sides measuring about 100 meters. Each side had three tower-passages crowned with stone lotus flowers and arrayed about 28 meters apart. In the center of the square was a stone platform linked to the eastern wall by a laterite and sandstone causeway. Today the platform, causeway and much of the east wall and towers remain; the other sides are largely gone, though their outlines in stone are visible when the baray's waters are low. There is no central sanctuary to be seen, though the platform may have supported some comparatively small structure in times past. The Reclining Vishnu In 1936, the West Mebon yielded up the largest known bronze sculpture in Khmer art, a fragment of the reclining Hindu god Vishnu. The fragment includes the god's head, upper torso and two right arms. A local villager is said to have dreamt that an image of the Buddha was buried in the West Mebon and wished to be freed from the soil. Subsequent digging unearthed the statue of Vishnu. The Chinese diplomat Zhou Daguan, who visited Angkor at the end of the 13th Century, wrote that the West Mebon had a large image of Buddha with cascading water. Zhou mistook the Vishnu statue for a Buddha image, and the West Mebon for the East Mebon. The statue, which in complete form would have measured about six meters long, entered the collection of the National Museum in Phnom Penh. It has also been shown abroad, including in Washington D.C. See also Angkor East Mebon Architecture of Cambodia Pre Rup References Laur, Jean. Angkor: An Illustrated Guide to the Monuments. Flammarion 2002 Rooney, Dawn. Angkor. Airphoto International Ltd. 2002
Nyugati Mebon

A nyugati Mebon hindu templomrom Angkorban, Kambodzsában. A 11. században II. Udajaditjavarman (1050-1066) uralkodása alatt épült sziget-templomot a térség legnagyobb víztározója, a nyugati Baraj közepén kialakított mesterséges szigeten emelték. A szentély legérdekesebb lelete az 1936-ban Maurice Glaize által talált bronz Visnu szobor. A szobor, Délkelet-Ázsia legnagyobb korabeli bronzfigurája, arccal lefelé, a templom padlójába temetve hevert. Ma a phnompeni Nemzeti Múzeumban látható. Források Michael Freeman and Claude Jacques: Ancient Angkor, River Books, 1999. ISBN 0-8348-0426-3. (angol) Marnie Feneley: The West Mebon Visnu (angol)
Mebon occidentale

Il Mebon occidentale (in lingua khmer:ប្រាសាទមេបុណ្យខាងលិច) è un tempio situato ad Angkor, in Cambogia. Si trova su un isolotto artificiale al centro del baray occidentale e si ritiene sia stato costruito durante il regno di Suryavarman I o del suo successore Udayadityavarman II. Descrizione del sito In origine il tempio comprendeva una piscina quadrata di circa 100 metri di lato attorniata da una recinzione con tre ingressi per lato, di cui sopravvivono in buone condizioni solo quelli orientali. Al centro svettava una piattaforma in arenaria di circa 9 m di lato, collegata all'ingresso centrale del lato est da una strada rialzata in laterite e arenaria. Gli ornamenti delle torri di ingresso, sormontate da un loto a otto petali, sono bassorilievi di animali entro piccole cornici quadrati caratteristici anche del Baphuon. In alcuni periodi dell'anno il tempio può essere raggiunto anche a piedi, in quanto il baray è quasi secco. Il tempio venne ricostruito parzialmente per anastilosi nel 1941-42 dal soprintendente di Angkor Maurice Glaize. Glaize nel 1936 vi ritrovò anche i frammenti di una grande statua di Visnù seguendo le indicazioni di un contadino, che disse di averne sognato il ritrovamento. Si ritiene possa trattarsi di quello che Zhou Daguan descrisse come un grande Buddha di bronzo nelle sue cronache, che in origine doveva essere lungo 6 metri. Parte della statua oggi chiamata "il Viśnu adagiato", che comprende viso e porzione superiore del corpo, è esposta al Museo nazionale di Cambogia. Note Bibliografia (EN) Michael Freeman, Jacques, Claude, Ancient Angkor, River Books, 2006, ISBN 974-8225-27-5. (EN) Maurice Glaize, The Monuments of the Angkor Group (PDF), a cura di Tremmel, Nils, 2006 [1993], ISBN 974-8225-27-5. URL consultato il 13-1-2013. Voci correlate Angkor Architettura della Cambogia Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Mebon occidentale
Западный Мебон

Западный Мебон (кхмер. ប្រាសាទមេបុណ្យខាងលិច) – храм в Ангкоре в Камбодже. Храм расположен на острове посреди Западного Барая, самого большого водохранилища в Ангкоре. Время постройки Западного Мебона неизвестно, но есть основания предполагать, что это произошло во время правления Сурьявармана II или Удаядитьявармана II. Во время сухого сезона, когда уровень воды в барае понижается, до храма можно добраться по земле, а в сезон дождей он становится островом. Обычно кхмерские архитекторы окружали храмы рвами с водой, которые символизировали индуистский мировой океан, из которого рождается весь мир. Храм квадратный в плане, со сторонами 100 метров. На каждой из сторон на расстоянии 28 м. друг от друга расположены три башни, вершины которых сделаны в виде бутонов лотоса. В центре площади когда-то находилась каменная платформа, соединённая с восточной стеной дорогой из латерита и песчаника. Платформа, дорога, большая часть восточной стены и башни сохранились до наших дней. От остальных стен практически ничего не осталось, тем не менее, их контуры видны, когда воды барая отступают в сухой сезон. Центральное святилище отсутствует. В 1936 году на территории храма была обнаружена самая большая из когда-либо найденных в Ангкоре бронзовых скульптур. Это был фрагмент лежащего Вишну: верхняя часть туловища, голова и две правых руки. Позже во время раскопок была обнаружена статуя Вишну. Китайский дипломат Чжоу Дагуань, посетивший Ангкор в конце XIII века писал, что в Восточном Мебоне, храме, расположенном в центре Восточнго Барая, другого крупного водоёма, находится большая статуя Будды, из пупа которой бьёт вода. Сегодня статуя Вишну хранится в Национальном музее в Пномпене. Размеры сохранившихся частей указывают на то, что целая статуя могла быть размером 6 метров. Ссылки Laur, Jean. Angkor: An Illustrated Guide to the Monuments. Flammarion 2002 Rooney, Dawn. Angkor. Airphoto International Ltd. 2002
Banteay Samré

Banteay Samré és un temple hinduista situat a la zona d'Angkor, Cambodja. Pertany al conjunt de temples declarats Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 1992. Història El temple s'atribueix a Suryavarman II i a Yashovarman II, tots dos del segle xii. Manté el mateix estil arquitectònic d'Angkor Wat, i és considerat el millor exponent d'aquest període després del mateix temple d'Angkor. El nom del temple significa 'ciutadella de Samré', en al·lusió a la pròxima localitat de Samré. Es creu que el temple estava dedicat al déu Vixnu. Ha estat parcialment restaurat per Maurice Glaize. Arquitectura El temple enclou un passeig cerimonial d'entrada de 140 m de longitud, situat en l'entrada est, que originàriament devia tenir una teulada de fusta. El camí acaba en una escalinata que condueix a una terrassa des de la qual s'accedeix al conjunt. Aquest consta de dos recintes emmurallats: l'exterior té unes dimensions de 83 x 77 m, i 6 m d'alçada, una galeria perimetral columnada cap a l'interior, ja pràcticament destruïda, i quatre pavellons cerimonials en cadascuna de les quatre entrades, situades als punts cardinals. El recinte interior, de 44 x 38 m, adornat també amb quatre gopura, conté el temple piramidal característic d'aquest estil arquitectònic, denominat prasat, i acaba amb una corona en forma de lotus que arriba als 21 m d'alçada. El recinte interior alberga també un pavelló situat a l'est del prasat, que té la funció d'avantsala del temple. Dues llibreries exemptes flanquegen el pavelló, rematant el conjunt. Totes les peces del recinte interior estan elevades sobre pedestals, i generen un espai interior molt escarpat i compacte. El temple està decorat amb abundants relleus de temàtica hinduista, amb diverses escenes del Ramayana. Els murs que enclouen tots dos recintes estan fets amb blocs de laterita toscament tallats, mentre que tant els edificis interiors com els acabats i elements decoratius es construïren amb gres. Referències
Banteay Samré

Banteay Samrè (Khmer: ប្រាសាទបន្ទាយសំរែ) er et tempel i Angkor, Cambodia placeret øst for den Østlige Baray. Templet er bygget under Suryavarman 2. og Yasovarman 2. i det tidlige 12. århundrede, og er et hindutempel i Angkor Wat-stilen. Templet er opkaldt efter Samré, et oldtidigt folk i Indokina. Templet er bygget af de samme materialer som Banteay Srei. Eksterne henvisninger
Banteay Samré

Banteay Samré (Khmer ប្រាសាទបន្ទាយសំរែ) ist ein Khmer-Tempel im zentralen Angkorgebiet (Kambodscha). Zu deutsch bedeutet der Name „Festung der Samré“ – die Samré sollen ein lokaler Volksstamm gewesen sein. Geschichte Banteay Samré ähnelt in vielerlei Hinsicht Prasat Hin Phimai im heutigen Thailand: Beide Heiligtümer sind klassische Vertreter der Angkor-Wat-Epoche, jeweils leicht am knospenförmigen Dachaufbau erkennbar, beide wurden in der ersten Hälfte des 12. Jahrhunderts errichtet. Banteay Samré zeigt eine überwiegend hinduistische Bilderwelt, am zentralen Tempelturm (Prasat) ungewöhnlicherweise jedoch auch Reliefs des buddhistischen Themenkreises. Auch Prasat Hin Phimai weist eine Mischung hinduistischer und buddhistischer Ikonographie auf. Mit Banteay Samré wurde, nach der so genannten „Entdeckung“ Angkors im 19. Jahrhundert und nach der erfolgreichen Rekonstruktion des ursprünglich privaten, betont kleinen Tempels Banteay Srei (1931–1936), erstmals eine komplette Tempelanlage mithilfe der Anastilosis-Methode rekonstruiert (1936–1945). Leiter dieser Rekonstruktion war der französische Architekt und Wissenschaftler Maurice Glaize. Lage, Architektur und Bauschmuck Banteay Samré befindet sich abseits der üblichen touristischen Wege etwa 500 m östlich von Pradak, einem Dorf, das im ausgetrockneten Östlichen Baray liegt und in dem die Nachfahren der Samré leben sollen. Somit liegt der Tempel etwa auf halbem Weg zwischen der Roluos-Gruppe im Süden und dem Tempel Banteay Srei im Norden. Die Architektur des Tempels ähnelt anderen kleineren Flachtempeln derselben Zeit, namentlich Prasat Hin Phimai, aber auch dem Thommanon und Chau Say Tevoda. Alle Teile der Anlage stehen auf 120 cm hohen, gewulsteten Sockeln. Von außen nach innen finden sich: die äußere Galerie (83 m × 77 m) mit je einem reliefgeschmückten Tor (Gopura) im Süden, Westen und Norden und einem Torpavillon im Osten die innere Mauer (44 m × 38 m) mit vier reliefgeschmückten Toren der Innenhof mit zwei „Bibliotheken“ links und rechts des von Ost nach West führenden Hauptweges den Hauptweg überbauend, die Vorhalle (Mandapa) und der mit buddhistischem Bildwerk geschmückte Tempelturm (Höhe 21 Meter, Innenraum 3 m × 3 m) Literatur Michael Freeman, Claude Jacques: Ancient Angkor. River Books, Bangkok 1999, ISBN 974-8225-27-5. Luca Invernizzi Tettoni, Thierry Zéphir: Angkor. A Tour of the Monuments. Archipelago Press, Singapur 2004, ISBN 981-4068-73-X. Nick Ray: Cambodia. Lonely Planet Publications, Victoria 2005, ISBN 1-74059-525-4. Johann Reinhart Zieger: Angkor und die Tempel der Khmer in Kambodscha. Silkworm Books, Chiang Mai 2006, ISBN 974-9575-60-1. Weblinks Einzelnachweise
Banteay Samré

Banteay Samré (Khmer: បន្ទាយសំរែ [ɓɑntiəj sɑmrae]; "The Citadel of the Samré") is a temple at Angkor, Cambodia, located 400 metres to the east of the East Baray. Built during the reign of Suryavarman II and Yasovarman II in the early 12th century, it is a Hindu temple in the Angkor Wat style. Named after the Samré, an ancient people of Indochina, the temple uses the same materials as the Banteay Srei. Banteay Samré was excellently restored by Maurice Glaize from 1936 until 1944. The design of its single ogival tower is immediately recognizable as Angkor Wat style along with other temples in the region such as Thommanon and Chau Say Tevoda. Due to this temple's similarity to some monuments of north-east Thailand, it has the appearance of a compact Phimai. While there are no inscriptions describing its foundation, it seems likely to have been built by a high official of the court during the reign of King Suryavarman II. Plan It has a single tower over the shrine and this is connected by an antarala to a mandapa. All of this is flanked by two libraries, and two concentric gallery enclosures surround the ensemble. Banteay Samré is approached by a 200 metre long raised causeway from the east. This suggests that the temple enclosed a reasonable sized town. An avenue of 350 metres leads from the East Baray, ending in another cruciform terrace at the west side of the temple. The outer enclosure wall is 6 metres high and the inner enclosure has gopuras at the cardinal points. Gallery Notes External links Banteay Samre, Photographic Documentation and Gallery References Jessup, Helen Ibbitson; Brukoff, Barry (2011). Temples of Cambodia - The Heart of Angkor (Hardback). Bangkok: River Books. ISBN 978-616-7339-10-8. Higham, Charles (2003). The Civilization of Angkor (Paperback). London: Weidenfeld & Nicolson. ISBN 978-1842125847.
Banteay Samré

Banteay Samré es un templo hinduista ubicado en la zona de Angkor, Camboya. Pertenece al conjunto de templos declarados Patrimonio de la Humanidad por la Unesco en 1992.​ Historia La autoría del templo se atribuye a Suryavarman II y a Yashovarman II,​ ambos del siglo XII.​ Mantiene el mismo estilo arquitectónico de Angkor Wat, siendo considerado como el mejor exponente de este período después del propio templo de Angkor.​ El nombre del templo significa "ciudadela de Samré", en alusión a la cercana localidad de Samré. Se cree que el templo estuvo dedicado al dios Vishnú.​ El templo ha sido parcialmente restaurado recientemente por Maurice Glaize.​ Arquitectura El templo posee un paseo ceremonial de entrada de 140m de longitud, situado en la entrada este, que originalmente pudo haber estado techado con madera.​ El camino culmina en una escalinata que conduce a una terraza desde la que se accede al complejo. Éste consta de dos recintos amurallados: el exterior tiene unas dimensiones de 83 x 77 m, y 6 m de altura, y posee una galería perimetral columnada hacia el interior, ya prácticamente destruida, y cuatro gopuras o pabellones ceremoniales en cada una de sus cuatro entradas, ubicadas en los puntos cardinales. El recinto interior, de 44 x 38 m, adornado también con cuatro gopuras, contiene el templo piramidal característico de este estilo arquitectónico, denominado Prasat, y que está culminado con una corona en forma de loto que alcanza los 21 m de altura. El recinto interior alberga también un Mandapa o pabellón, que ubicado al este del prasat ejerce la función de antesala del templo. Dos librerías exentas flanquean el pabellón, rematando el conjunto. Todas las piezas del recinto interior están elevadas sobre altos pedestales, generando un espacio interior muy escarpado y compacto. El templo está decorado con abundantes relieves de temática hinduista, narrando diversas escenas del Ramayana. Los muros que conforman ambos recintos están realizados con bloques de laterita toscamente tallados, mientras que tanto los edificios interiores como los remates y elementos decorativos se construyeron con piedra arenisca. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Banteay Samré.
Banteay Samré

Le Banteay Samrè (la citadelle des Samrès) est un temple hindouiste sur le site d'Angkor au Cambodge. Les Samrès peuplaient la région entre le Tonlé Sap et le Phnom Kulēn. Histoire Temple plat, il est dédié à Viṣṇu, et fut construit au milieu du XIIe siècle, probablement un peu après Angkor Vat, par Sūryavarman II. Il est situé à 500 m à l'est du baray oriental. Banteay Samrè n'est qu'un temple parmi plus d'un millier de lieux sacrés édifiés par les Khmers dans la cité d'Angkor, produits d'une fièvre architecturale dont l'ampleur et l'ambition n'ont rien à envier aux pyramides d'Égypte. En 1936, Maurice Glaize commença la restitution par anastylose à partir de l'amas de pierre redécouvert en 1930. Cette reconstruction dura 9 ans. Description C'est l'un des rares temples réellement fortifiés : l'enceinte extérieure fait plus de 6 mètres de haut, les enceintes intérieures de 75 m sur 80 m puis de 40 m sur 45 m gardent un caractère défensif avec très peu d'ouvertures vers l'extérieur. Bien que fortement remanié au cours des temps (une chaussée Est de 200 mètres, le gopura Est a quasiment disparu, de nombreux aménagements ou décorations semblent inachevés), le Banteay Samrè est un spécimen de la meilleure époque de l'architecture khmère. Son ornementation, notamment les sculptures des frontons, est exceptionnelle tant par la richesse des sujets que par leur traitement. La tour du sanctuaire central est finement structurée pour atteindre plus de 20 mètres de hauteur. Liens externes Portail de l’archéologie Portail du Cambodge
Banteay Samré

Banteay Samré (kmerski za "Utvrda Samrea") je kmerski hram u Angkoru, Kambodža. Izgradio ga je kralj Suryavarman II. početkom 12. stoljeća kao hinduistički hram posvećen drevnom indokineskom narodu Samre (tzv. "Narod krušaka"). Hram se nalazi 500 m istočno od sela Pradak koje je smješteno u isušenom Istočnom Barayu (kmerskom vještačkom bazenu), a u kojemu oduvijek živi narod Samre. Po svojim odlikama, Banteay Samré je najsličniji hramu Prasat Hin Phimai u Tajlandu i obližnjem malom hramu Thommanonu u Angkor Thomu. Oba hrama su klasični primjeri arhitekture stila Angkor Wata, osobito po krovovima u obliku pupoljaka. Izvana ima galeriju (83 x 77 m) s raskošnim bareljefima na monumantalnim portalima (gopura), a unutra zid (44 x 38 m) s četiri bareljefima ukrašena portala. Dvorište ima dvije "knjižnice" s obje strane središnje zgrade iza koje glavna staza vodi do predvorja (mandapa) s budističkim skulpturama i središnjim tornjem (prasat). Banteay Samré ima dominantne hinduističke ukrase s raskošnim središnjim tornjem, ali i bareljefe s udističkim prizorima. Francuski arhitekt i znanstvenik koji je bio na čelu njegove obnove od 1936. – 45. godine, Maurice Glaize, izjavio je: Od 1992. godine, Banteay Samré je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a. Izvori Michael Freeman i Claude Jacques, Ancient Angkor, River Books, Bangkok, 1999., ISBN 974-8225-27-5. Luca Invernizzi Tettoni i Thierry Zéphir, Angkor. A Tour of the Monuments, Archipelago Press, Singapur 2004., ISBN 981-4068-73-X.
Bantej Samré

Bantej Samré (angol átírásban Banteay Samré) – a „Samré nép Citadellája” – (Samré – indokína őslakosainak elnevezése) az egykori Khmer Birodalom fővárosának 12. század elején épült hindu temploma, Angkorban, Kambodzsában. A Visnu istennek szentelt, Angkorvat stílusban épült templomot II. Szurjavarman és II. Jaszovarman uralkodása idején emelték. A citadella Angkorvattól 20 kilométerre északkeletre, a keleti Baraj közelében áll. A templom restaurálási munkálatai 1936-ban Maurice Glaize vezetésével kezdődtek; az anasztilózis módszerét alkalmazva a Bantej Samré 9 év alatt épült újjá. Ma az angkori világörökségi terület egyik legteljesebben felújított és legjobb állapotban lévő épülete. Leírása, érdekességei A Bantej Samrét határoló hat méter magas, 75×80 méteres külső falat, 500×500 méteres vizesárok veszi körül, amelyen 200 méter hosszú Naga-balusztrádos töltésút vezet át a templom keleti bejáratához. A galériás külső és a 40×45 méteres belső falak művesen faragott monumentális átjáróit teraszok kötik össze. Egyik gouprából a másikba érkezve jutunk be a belső udvarra, ahol két Könyvtár és a központi Visnu szentély áll. A belső főgaléria déli falát hatalmas vízszintes ablakok teszik változatossá; minden ablakot hét-hét oszlop díszít. E finoman dekorált templom szobrai, domborművei, füzérdíszítései és ornamentikái a khmer építő- és díszítőművészet teljességét tárják elénk. A falakon a hindu mitológia, elsősorban a Rámájana mítosz képei elevenednek meg. Bantej Samré egyik érdekessége, hogy a bejáratok és átjárók fölötti háromszögletű oromfalakon a Vesszantara dzsátaka – azaz Vesszantara királyfi buddhista születésregéjének – eseményei láthatók. A buddhista díszítőelemek megjelenése egy hindu templomban a kor és az uralkodó magasan fejlett vallási toleranciáját mutatja. A nyugatra nyíló szentély egyszerű, 3 méter széles hosszú terem, az égtájak felé szépen faragott kétszárnyú álajtókkal. Fölé emelkedik a négy lépcsős lótuszkorona alakú 21 méter magas torony. A lótusz a szépséget és az emberi test energiaközpontjait jelképezi. A templom falai lateritből, a szentély, a gopurák és a melléképületek rózsaszín homokkőből épültek. A templomhoz tartozik egy furcsa történet, amely szerint egy túlbuzgó földművelő, aki a terület uborkaföldjének őrzésével volt megbízva, tudatlanságában megölte a termés bőségét ellenőrző királyt, majd amikor rádöbbent tette szörnyűségére, maga foglalta el a trónt. A valódi király emlékére építtette ezt a templomot, amelynek szarkofág alakú szentélye őrzi szörnyű tettének titkos emlékét. Jegyzetek Források Michael Freeman and Claude Jacques: Ancient Angkor, River Books, 1999. ISBN 0-8348-0426-3. (angol) Maurice Glaize: A guide to the Angkor monuments [1] (angol) APSARA – Bateay Samré [2] További információk Khmer temples in Angkor (angol) CambodianOnline – Banteay Samré (angol)