NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Stausee Schrebtschewo

Stausee Schrebtschewo (alternative Transkriptionen Zhrebchevo oder Žrebčevo, bulgarisch язовир Жребчево) ist der Name eines von 1964 bis 1969 entstandenen Stausees in Bulgarien, der das Wasser der Tundscha anstaut und damit das regionale Bewässerungssystem Mittlere Tundscha speist. Neben der Bewässerung agrarwirtschaftlicher Flächen dient der Stausee dem Hochwasserrückhalt, der Aquakultur, der Pegelregulierung der Tundscha sowie der Stromerzeugung. Mit einer Fläche von ca. 25 km² und einem Stauvolumen von rund 400 Mio. m³ handelt es sich um den viertgrößten Stausee Bulgariens nach dem Mandra-See, dem Iskar-See sowie dem Studen Kladenez See. Etymologie Namensstiftend für den Stausee ist das gleichnamige Dorf Schrebtschewo, das im Jahre 1965 nach Errichtung der Staumauer versank. Erbauung Neben dem Dorf Schrebtschewo wurden durch die Errichtung der Staumauer auch die Dörfer Sapalnja und Dolno Pantscherewo überflutet. In Sapalnja wurden während der Bauarbeiten alle Gebäude abgerissen mit Ausnahme der Kirche St. Iwan Rilski, deren Ruine bis heute aus dem Wasser ragt und in den Sommermonaten vollständig über dem Wasserspiegel liegt. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk ist ein von 1964 bis 1969 errichteter Staudamm aus lehmhaltigem Erdreich und darauf wasserseitig errichteter Herdmauer mit einer Höhe von 50,5 m. Die Länge der Mauerkrone beträgt 791 m. Der primäre Abflusstunnel mit einem Durchmesser von 3500 mm ist für eine Abflußmenge (Qmax) von bis zu 150 m³/s ausgelegt. Der Überlauf wird durch fünf Abläufe mit je 10 m Länge, einer Überlaufhöhe von 5,2 m und einer Überlaufkapazität von insgesamt 1460 m³ gewährleistet. Stausee Bei Vollstau erstreckt sich der Stausee über eine Fläche von rund 16 km² und fasst 400 Mio. m³ Wasser. Bewässerungssystem „Mittlere Tundscha“ Als zentraler Speicher des Bewässerungssystems „Mittlere Tundscha“ speist der Stausee Schrebtschewo ein 161 km langes Kanalsystem, das ein 115.000 ha umfassendes Gebiet, darunter die Gemarkungen der Städte Nowa Sagora, Sliwen, Jambol und Elchowo mit Wasser versorgt. Jährlich werden rund 120,0 Mio. m³ Wasser abgelassen, davon 114,0 m³ in die Tundscha und damit durch das Wasserkraftwerk Schrebtschewo und 6,0 Mio. m³ durch den Tunnel in Richtung Nowa Zagora. Kraftwerk Das Wasserkraftwerk Schrebtschewo (bulgarisch ВЕЦ Жребчево) befindet sich unmittelbar unterhalb der Talsperre und verfügt über zwei Francis-Turbinen mit einer installierten Leistung von 14 MW. Weblinks Einzelnachweise
Zhrebchevo Reservoir

Zhrebchevo Reservoir (Bulgarian: Язовир Жребчево) is a large dam and reservoir in central Bulgaria, situated between the Sub-Balkan valleys of Kazanlak and Tvarditsa that lie between the Balkan Mountains to the north and the Sredna Gora mountain range to the south. Administratively, the reservoir is located in the municipalities of Gurkovo and Nikolaevo of Stara Zagora Province and Tvarditsa and Nova Zagora of Sliven Province. Close to its shores are the towns of Gurkovo and Nikolaevo, as well as the villages of Panicherevo, Banya, and Asenovets. History and geography The dam was constructed between 1959 and 1966 on the river Tundzha, the longest tributary of the Maritsa. Its main purpose is to level the river discharge and to provide water for irrigation in the northeastern parts of the Upper Thracian Plain, as well as to the Sliven Valley and Yambol Field. Part of the water is used for industrial water supply. Zhrebchevo Reservoir is owned by the state company "Irrigation Systems". The reservoir has an area of 25 km2 and a volume of 400 million m3. In the dam wall is located the small Zhrebchevo Hydro Power Plant with installed capacity of 15.4 MW, powered with two Francis turbines. On average the power plant processes 332 million m3 of water and produces 32.6 GWh annually. It is owned by Minstroy Holding JSC. Landmarks and fishing Zhrebchevo Reservoir flooded the former villages of Zhrebchevo, Zapalnya and Dolno Panicherevo. In its northeastern part are located the semi-submerged ruins of the 19th century Church of St John of Rila, the only remaining structure of Zapalnya. The iconostasis, the bell and part of the inventory were moved to churches in nearby villages. The church is accessible for a walk in summer, when the water level drops. Due to its irregular shape, the reservoir has many arms and inlets with convenient fishing spots. It contains numerous native fish species including the European perch, zander, wels catfish, northern pike, Eurasian carp, crucian carp, Prussian carp, Common bream, Danube bleak, and common rudd, as well as alloctonous ones like the grass carp. Gallery Citations References Георгиев (Georgiev), Владимир (Vladimir) (1981). Енциклопедия България. Том II. Г-З [Encyclopaedia Bulgaria. Volume II. G-Z] (in Bulgarian). и колектив. София (Sofia): Издателство на БАН (Bulgarian Academy of Sciences Press). Мичев (Michev), Николай (Nikolay); Михайлов (Mihaylov), Цветко (Tsvetko); Вапцаров (Vaptsarov), Иван (Ivan); Кираджиев (Kiradzhiev), Светлин (Svetlin) (1980). Географски речник на България [Geographic Dictionary of Bulgaria] (in Bulgarian). София (Sofia): Наука и култура (Nauka i kultura). Набатов (Nabatov), Никита (Nikita) (2011). Електроенергетиката на България (Energy in Bulgaria) (in Bulgarian). София (Sofia): Гея Либрис (Tangra TanNakRa). ISBN 978-954-378-081-5.
Jazovir Zjrebtjevo

Jazovir Zjrebtjevo (bulgariska: Язовир Жребчево) är ett vattenmagasin på gränsen mellan de båda regionerna Stara Zagora och Sliven i östra Bulgarien. Den konstgjorda sjön ligger cirka 210 kilometer öster om huvudstaden Sofia, på en höjd av 260 meter över havet. Arean är 17,2 kvadratkilometer. Den sträcker sig 7,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 10,2 kilometer i öst-västlig riktning. I omgivningarna runt Jazovir Zjrebtjevo växer i huvudsak blandskog. Runt Jazovir Zjrebtjevo är det ganska glesbefolkat, med 48 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Загорец (стадион)

Стадион „Загорец“ се намира на входа на Нова Загора по пътя от Бургас. Стадионът е с капацитет 5069 зрителски места. Домакинските си мачове на него играе отборът на „Загорец“ (Нова Загора), който се състезава в Югоизточната В група.
Stadion Zagorec w Nowej Zagorze

Zagorec – stadion w Nowej Zagorze o pojemności 5069 widzów. Swoje mecze rozgrywa na nim FK Zagorec Nowa Zagora. Bibliografia Stadion Zagorets, [w:] baza Soccerway (stadiony) [dostęp 2013-12-26] .
Заимов (парк в София)

42.697459, 23.342343 „Оборище“ е парк в София. Драматичен театър „София“, Театрална работилница „Сфумато“ и Районният център по здравеопазване се намират в парка. Граничи с бул. „Янко Сакъзов“ на юг, ул. „Кракра“ на запад, а на север основният път в близост до парка е бул. „Александър Дондуков“. Някои обекти в близост до парка са 1 АЕГ, Дом на културата „Средец“, Посолство на Словакия, и Националният център по заразни и паразитни болести. Паркът се намира в южната част на квартал Вл. Заимов. Паркът „Оборище“ е първата обществена WiFi зона с безплатен интернет в София. Градски транспорт До парка се стига лесно, чрез следните линии на градския транпорт: Автобусни линии: 11, 75, 213 и 404 Трамвайни линии: 20, 21 и 22 Тролейбусни линии: 1, 2, 3 и 4 Може да се използва линия 3 на Софийското метро, която минава през метростанция „Театрална“. Източници Външни препратки Исторически снимки на парк „Заимов“: Комплексът Вл. Заимов през 1960-те Стара София (blogspot) Централна София, началото на ХХ век (Аспирин БГ). В горния десен ъгъл на снимката се вижда казармата, която се е намирала на мястото на бъдещия парк Заимов. План-схема на парк „Заимов“ от 2013 г./ М 1:1000
Западен парк (София)

Западен парк е вторият по площ парк в София, простиращ се на 2,16 кв. км. Разположен е между кварталите Западен парк (преди „Христо Михайлов“), Люлин, Факултета, Красна поляна 1, Захарна фабрика и Гевгелийски. Попада в столичните райони „Илинден“ и „Красна поляна“. През парка тече Суходолската река и минава жп линията за Югозападна България и Гърция. На парка е кръстена и намиращата се под булевард „Царица Йоанна“ метростанция. Паркът има много входове, но главният вход е откъм булевард „Сливница“. Западният парк е частично осветен и с обновена инфраструктура след тригодишен ремонт (2018 – 2021) като част от главните алеи са все още в недобро състояние. Чакълестите алеи в близост до сп. Орион са асфалтирани. Благоустроена е частта в район „Илинден“ с плочкова настилка, докато частта в район „Красна поляна“ е лесопаркова, без асфалтирани алеи. В края на парка (между „Суходол“ и жк. „Люлин 6“) се намира местността Смърдана. Източници Външни препратки План-схема на Западен парк от 2013 г./ М 1:2000
Naturpark Slatni Pjassazi

Der Naturpark Slatni Pjassazi, auch Naturpark Goldstrand genannt, ist ein 13,2 Quadratkilometer großes Waldgebiet in der bulgarischen Oblast Warna, welches 9,2 Kilometer lang und 1,3 Kilometer breit ist. Höchste Erhebung ist ein Hügel von 268 Metern Höhe. Flora und Fauna 7 Amphibienarten, 8 Reptilien-, 70 Vogelarten und mehr als 20 Säugetierarten sollen im Naturpark anzutreffen sein. Er zeichnet sich durch jahrhundertealte Bäume aus und beherbergt verschiedene geschützte Tier- und Pflanzenarten, die teilweise selten sind. Schon seit 3. Februar 1943 ist dieser Naturpark durch eine Verordnung des Ministeriums für Landwirtschaft und Staatsimmobilien staatlich geschützt und zudem als Natura-2000 Schutzgebiet ausgewiesen. Weblinks Naturpark Slatni Pjassazi auf dem offiziellen Tourismusportal Bulgariens
Natuurpark Zlatni Pjasazi

Natuurpark Zlatni Pjasazi (Bulgaars: Природен парк "Златни пясъци") is een natuurpark in Bulgarije. Het park is 13,2 vierkante kilometer groot en werd opgericht in 1943. Het natuurpark omvat bossen vlak bij badstad Goudstrand. In het park komt ree en everzwijn voor. Externe link Officiële website
Парк природе Златни пјасци

Парк природе Златни Пјасци (бугарски: Природен парк "Златни пясъци") is се налази на бугарском приморју у Варненској области. Заузима површину од 13,2 km². Територија парка је дугачка 9,2 km а просечно широка 1,2 km. Подручје парка је проглашено заштићеном територијом 1943. године (под именом Државна шума Хачука). Према критеријуму Међународне уније за заштиту природе, парк је смештен у пету категорију. Флора Прекривен је природним листопадним шумама које се састоје од различитих храстових врста као што су сладун, мочварни бели храст и граб. Локална вегетација парка, за разлику од шума где преовладавају храстови, такође обухвата и екосистеме густог шумског типа. Храстови и пратеће сребрнолисне липе, црни јасен, брест, и клен прекривају брдовито подручје у централном делу парка. У овим шумама расту све врсте дрвећа типичне за шуме на надморској висини до 1000 m а неке од њих (липе, брестови) су старије од 100 година. Двестогодишњи обични јавор са обимом стабла од 4 м спада међу знаменитостима парка. Међу бројним травнатим врстама најчешћи су обични дивизми, лан, и боквица. Густи шумски екосистеми заузимају мању и влажнију област на југоистоку. Неке врсте листопадног дрвећа (пољски јасен, храст, брест, бела топола, рашељка) су прекривене пузавицама: Usnea, врежа, бршљан, хмељ, и луштрика. Ове шуме су изненађујуће сличне тропским шумама. Неке од врста трава у парку су раставић, оријенталне перунике, дивље орхидеје, и козлаци. Жбунасти екосистеми налазе се на стрмим стеновитим местима у парку. Доминирају грмови јоргована, јасмина, и драче. Траве у тим деловима су углавном отпорне на сушу. Неке од ређих врста су пелин, камилица, и заштићена врста ефедра. Под заштитом се налази 20 ретких и угрожених врста (висибаба, јагорчевина, орхидеје, итд.). Током дугогодишњег утицаја човека, шума се променила, нека природна вегетација замењена је грмовима граба. Резултат људског деловања су новонастали екосистеми. Најчешћи четинари у парку су црни бор, европска јела, чемпрес, и кедар, а од листопадних - акација, црни јасен, и бела топола. Флора парка обухвата укупно око 500 биљних врста. Фауна Две врсте водоземаца, 8 врста гмизавца, 78 врста птица и 25 врста сисара живи у парку. Међу различитим гмизавцима неке заштићене врсте су смук и корњаче. Од 78 врста птица најчешће су кос, дрозд, сенице, детлићи, креје, и обични мишари. Од птица грабљивица најчешће су јастреби, буљина и шумска сова. У воденом басену гнезди се барска кокица и патка глувара. Неке од типичних врста сисара које се срећу у парку су: срна, црвени јелен, дивља свиња, јазавац, веверице, куна, и кунићи. Среће се и велики број инсеката. Један од најатрактивнијих је јеленак, а на отвореним површинама, лептири - једрилци, адмирал, мали копривар, итд. Под заштитом су неке ретке и угрожене животињске врсте - 70 врста птица (обични мишар, орао кокошар, батокљун, златна вуга, итд.) и 25 врста сисара (срна, дивља свиња, јазавац, јеж, куна златица, и слепи мишеви). Референце
Зона Б-18

Зона Б-18 е квартал на София, разположен на 1,5 километра северозападно от центъра на града, в административния район „Възраждане“. В източната част на квартала доминират високи блокове. Границите на квартала са ул. „Пиротска“ на юг, ул. „Димитър Петков“ на запад, бул. „Сливница“ на север, и бул. "инж. Иван Иванов" на изток. Зона Б-18 е била част от стария софийски квартал Коньовица. Образование 65 ЦДГ „Милувка“ (извън официалните граници на квартала, но в близост до него) 43 ОУ „Христо Смирненски“ (извън официалните граници на квартала, но в близост до него. 134 СУ „Димчо Дебелянов“ Транспорт Под бул. „Тодор Александров“, минаващ на юг от квартала, преминава Софийското метро. По Пиротска минава трамвайна линия 22. По Опълченска минават тролейбуси 1, 5 и 7, както и автобуси 60 и 74. Пътища Източници Квартал Зона Б-18 на Недвижими имоти Архив на оригинала от 2007-09-28 в Wayback Machine.
Иван Вазов (хижа)

Хижа „Иван Вазов“ е туристическа хижа в Рила планина. Разположена е в местността Голямо Пазардере на 2300 м. н.в. на десния бряг на река Бистрица. Намира се на североизток от върховете Голям и Малък Калин и югозападно от връх Отовица. Построена е от Дупнишкото туристическо дружество „Рилски езера“ по проект на архитект Генчо Скордев. Първоначално се нарича заслон Иван Вазов, има площ 64 кв. м, може да подслони 60 души. Заслонът е построен за 27 дни през лятото на 1939 година, а цената на строежа възлиза на 190 000 лева. Хижата представлява масивна двуетажна постройка и прилежащи бунгала с капацитет 98 места. Има столова, туристическа кухня, предлагат се храна и напитки. Санитарните помещения са вътре в хижата, водоснабдена и електрифицирана чрез слънчеви панели. Разполага и със собствен МВЕЦ, който не функционира. Туристически маршрути х. „Отовица“ – х. „Иван Вазов“, 7:30 часа с. „Бистрица“ – х. „Иван Вазов“, 8:30 часа с багаж х. „7-те езера“ – х. „Иван Вазов“ през Раздела, 2:30 часа х. Мальовица – х. „Иван Вазов“ през Додов връх, 5:30 часа Рилски манастир – х. „Иван Вазов“, 6:00 часа х. „Иван Вазов“ – в. Отовица 1:00 час х. „Иван Вазов“ – в. Дамга 1:00 час х. „Иван Вазов“ – в. Голям Калин 1:30 часа х. „Иван Вазов“ – езерото Карагьол 1:00 час Външни Препратки хижа „Иван Вазов“ – официална страница Архив на оригинала от 2011-02-10 в Wayback Machine. Източници
Ivan Vazov menedékház

Az Ivan Vazov menedékház egy menedékház a Rila-hegységben, 2300 tengerszint feletti magasságban, a Bisztrica patak jobb partján. A Nagy- és a Kis-Kalin csúcsoktól észak-keletre, az Otovica csúcstól dél-nyugatra található. A menedékházat a dupnicai Rilai tavak Turisztikai Egyesület építette Gencso Szkordev építész terve alapján. A kezdetektől fogva az Ivan Vazov menedékház elnevezést viselte. A menedékház 1939 nyarán 27 nap alatt épült fel , az építési költség 190 000 leva volt. Alapterülete ekkor 64 négyzetméter volt, 60 ember befogadására volt képes. Az Ivan Vazov menedékház jelenleg egy nagyobb, kétszintes épületből és a szomszédos bungalókból áll, összesen 98 férőhelyes. Meleg konyhával működik, turistakonyha használható, étel és ital kapható. A vizesblokkok a házon belül találhatóak. A villamos áramot napelemek biztosítják. Turistaútvonalak Otovica menedékház – Ivan Vazov menedékház, 7:30 Bisztrica falu – Ivan Vazov menedékház, 8:30 (csomaggal) Hét tó menedékház – Ivan Vazov menedékház (Razdelnán keresztül), 2:30 Maljovica menedékház – Ivan Vazov menedékház (Dodov-csúcson keresztül), 5:30 Rilai kolostor – Ivan Vazov menedékház, 6:00 Ivan Vazov menedékház – Otovica-csúcs 1:00 Ivan Vazov menedékház – Damga-csúcs 1:00 Ivan Vazov menedékház – Nagy-Kalin-csúcs 1:30 Ivan Vazov menedékház – Karagyol-tó 1:00 Jegyzetek Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a(z) Иван Вазов (хижа) című bolgár Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Изворски манастир

Изворският манастир „Успение Богородично“ е действащ женски български православен манастир във Видинската епархия. Местоположение Разположен е на 2 км от видинското село Извор. Манастирът има аязмо. История Според легендата, манастирът е основан през XII век от руския княз Извор Таворски, а през времето на османското владичество е ограбен, разрушен и изоставен. През XVII век е започнало възстановяването му по почина на йеромонах Силвестър. Църковният иконостас датира от 1868 година. Църквата е реставрирана през 1923 година със средства на Видинската епархия и дарения от миряни от Видин и Лом. Стенописите са дело на художника Господин Сербезов (1873 – 1937). През 1988 – 1989 година на мястото на дотогавашната едноетажна сграда на Изворския манастир е построен триетажен монашески комплекс с помещения за гости, с водоснабдяване, канализация и парно отопление. В църквата работят майстори от Дебърската художествена школа. Храмов празник Храмовият му празник е на 15 август. Галерия Бележки Външни препратки Изворски манастир – bulgariamonasteries.com
Тешел (язовир)

„Тѐшел“ е язовир в южна България, на границата на землищата на Борино и Ягодина, който е част от Каскадата „Доспат-Въча“ на Националната електрическа компания. Разположен е под Буйновското ждрело и непосредствено над образуването на река Въча при село Тешел и е пуснат в експлоатация през 1984 година. Той служи за долен дневен изравнител на намиращия се в съседство ВЕЦ „Тешел“, през който в него се вливат водите от горното стъпало на каскадата. Освен тях язовирът се захранва от Буйновска река, вливаща се в него чрез водохващане. Завиреният му обем е 1,4 милиона кубични метра, а залятата площ – 10 хектара. Язовирната стена е висока 30 метра и с дължина по короната 200 метра. Тя е изградена върху сложна геоложка основа, която налага множество промени в проектите, включително в хода на строителството. Преливникът е с капацитет 354 m³/s и отвежда водите по дълъг 400 метра тунел. В него се зауства и друг тунел от основния изпускател на язовира. Основната част от водите на язовира се отвежда чрез водовземна кула към главната напорна деривация на ВЕЦ „Девин“. В язовира се среща шаран, уклей и бял амур, но той се охранява и е забранен за риболов. Бележки
Teshel Reservoir

Teshel (Bulgarian: Тешел) is a small reservoir situated in the Western Rhodope Mountains of southern Bulgaria. Its lies in Borino Municipality in the western part of Smolyan Province, between the lands of the villages of Borino and Yagodina. It is part of the Dospat–Vacha Hydropower Cascade (500.2 MW) and is owned by the National Electric Company (NEK). The reservoir is located downstream of the Buynovo Gorge on the river Vacha at the village of Teshel. It was inaugurated in 1984 and serves as a daily equalizer of the nearby Teshel Hydro Power Plant (60 MW). Its dam forms a lake with an area of 0.1 km2 and a volume of 1.4 million m3. The dam reaches a height of 30 m and a length of 200 m. It was constructed over a complex geological foundation, which necessitated numerous changes in the project, including during construction. The spillway has a capacity of 354 m3/s and carries the water through a 400 m long tunnel. The main volume of the reservoir's waters are led through a water tower to the main pressure derivation of the Devin Hydro Power Plant (88 MW). Teshel reservoir is rich in fish, such as Eurasian carp, grass carp and Danube bleak, but fishing is prohibited. Citations References Набатов (Nabatov), Никита (Nikita) (2011). Електроенергетиката на България (Energy in Bulgaria) (in Bulgarian). София (Sofia): Гея Либрис (Tangra TanNakRa). ISBN 978-954-378-081-5.
Интер Експо Център

„Интер експо и конгресен център“ (Inter Expo Center, IEC) е изложбен и конгресен център в югоизточната част на град София. Центърът е собственост на агенция „Булгарреклама“. Описание Общата му изложбена площ е 42 000 m², разпределени в 6 зали и открити изложбени площи. Центърът разполага със 7 конгресни зали и 700 паркоместа. Разположен е в края на булевард „Цариградско шосе“, в близост до метростанция „Цариградско шосе“, на 3 km от летище София. В Центъра целогодишно се провеждат изложения и други прояви, много от които са традиционни за България, като ХоРеМа, Българска строителна седмица, Опто Салон, Експоенергетика, Булконтрола, Булдентал, Транспорт и логистика, Месомания, Светът на млякото, Салон на виното, Булпек, Интерфуд и интердринк. Местоположение „Интер експо и конгресен център“ се намира в близост до метростанция „Цариградско шосе“ и търговските центрове София Аутлет Център, Дъ Мол, Метро Кеш & Кери, Техномаркет, офис сградата Капитал Форт, както и до жилищния комплекс „Цариградски“.
Inter Expo Center

The Inter Expo Center (IEC) is a multi-purpose convention center in Sofia, Bulgaria. It consists of six exhibition halls, eight congress halls, and outdoor exhibition spaces. The center is the biggest convention and exhibition venue in the city. The development also includes an office tower above the main reception area and restaurants around the main entrance. History The Inter Expo Center opened in 2001, initially featuring two exhibition halls and outdoor exhibition spaces alongside leasable office and trade spaces in an office tower above the halls and in public areas around the main entrance facing the street. The center had its first expansion in 2003, adding a congress center featuring eight congress halls, as well as an additional exhibition hall. In 2008, the center was expanded again with the opening of further exhibition halls. The Inter Expo Center – Tsarigradsko shose Metro Station, part of the Sofia Metro, opened in April 2012. Originally named the Tsarigradsko shose Metro Station, it was renamed to bear the convention center's name less than two months later. The congress halls were renovated in 2019, which was considered the biggest update to the center since its last expansion. References External links Media related to Inter Expo Center at Wikimedia Commons Official website
Исторически музей (Мелник)

Музей за историята на град Мелник е филиал на Археологически музей Сандански. Той е сред Стоте национални туристически обекта. От 1968 година до началото на 90-те години на ХХ век, музеят е разположен в известната Пашова къща, построена в началото на XIX век. По-късно експозицията е преместена в друга сграда, която е обновена през 2015 година. Музеят има етнографска експозиция, свързана с бита, културата и основния поминък на българите от Пиринска Македония – винарството. Изложени са находки от региона, датирани към всички епохи от праисторията до новото време. В богата експозиция е представен градският тип култура и бит на гръцките фамилии в Мелник през Възраждането. Интересен е акцентът към артефакти, свързани с винопроизводството – мелнишки бъчви, аксесоари и снимки, свързани с обработката и съхраняването на мелнишкото вино. От 1992 година в музея се съхраняват около 5000 експоната. Източници Външни препратки Исторически музей – Мелник в Община Сандански Исторически музей – Мелник в 100-те Национални туристически обекта