NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Piryn (schronisko)

Piryn (bułg. Пирин) – schronisko turystyczne w Bułgarii położone w paśmie górskim Piryn na wysokości 1640 m n.p.m., położona w dolinie rzeki Demirkapijskiej. Schronisko zostało wybudowane w 1934 roku pod nazwą Welebit, później przemianowane na nazwę Tri reki. Od 1945 roku zmieniono na Pirin. Budynek jest masywny i 3-piętrowy, o pojemności 78 miejsc. Jest zaopatrzony w bieżącą wodę i prąd. Szlaki turystyczne Od schroniska najbliżej jest do szczytu Kamenica, także stąd można dotrzeć do głównych szczytów Pirynu między Dżanem a Bojkowym wrychem. Sąsiednie schroniska to Malina, Tewno ezero, Begowica, Bezbog, Demjanica, Popowi liwadi. Bibliografia Г. К. Георгиев: Пирин. пътеводител, 1956. Х. Пейчев, П. Божков, Д. Душков: Хижите в България. справочник, 1977. Linki zewnętrzne Informacje i zdjęcia schroniska. btsbg.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2006-01-03)].
Успение Богородично (Малорад)

„Успение Богородично“ е православна църква в оряховското село Малорад, част от Врачанската епархия на Българската православна църква. История Църквата е построена в 1882 година от тревненския майстор уста Къно Денов. Църквата е широка 8 m, дълга 16 m и висока 18 m с кубетата. При първоначалния строеж кубетата са две, но при гръмотевична буря кубето при входа е разрушено и тъй като има повреди по зидовете, то не е възстановено при ремонта. Зидовете са укрепени с железни скоби, които минават през кораба на църквата в горната част под покрива. В 1900 година църквата е изписана от дебърските майстори Мирон Илиев, Велко Илиев, Григор Петров и Мелетий Божинов. Бележки
Света Параскева (Селановци)

„Света Параскева“ или „Света Петка“ е православна църква в оряховското село Селановци, част от Врачанската епархия на Българската православна църква. История Църквата е построена през 1870 година. Зографията в нея е изписана от дебърските майстори Мирон Илиев и Мелетий Божинов в 1892 година. Бележки
Свети Николай (Костичовци)

„Свети Николай“ е православна църква във белоградчишкото село Костичовци, част от Видинската епархия на Българската православна църква. История Храмът е построен в 1892 година. В 1900 година там работи дебърският майстор Мелетий Божинов. Реставриран е в началото на XXI век и осветен от митрополит Дометиан Видински. Бележки
Св. св. Кирил и Методий (Цар-Петрово)

„Св. св. Кирил и Методий“ е православна църква в село Цар-Петрово, България, част от Видинската епархия на Българската православна църква. История Църквата е издигната в 1910 година при свещеник Никола и кмета Гено Стоянов. Предприемач е Филип Тасов от Видин, а майстор на градежа Лазар Иванов. Камбанарията е отлята на място с пари на селяните. Зографията в храма е дело на видния дебърски майстор Мелетий Божинов. През 1912 година храмът, който е умалено копие на видинския катедрален храм „Свети Димитър“, е осветен от митрополит Неофит Видински. В 2011 година започва проект за ремонт на храма, но ремонтът започва едва в 2021 година. Бележки
Свети Николай (Шишенци)

„Свети Николай“ е православна църква в село Шишенци, България, част от Видинската епархия на Българската православна църква. История Църквата е издигната в 1906 година. Зографията в храма е дело на видните дебърски майстори Мелетий Божинов и Кръсто Янков. Бележки
Света Троица (Белимел)

„Света Троица“ е православна църква в монтанското село Белимел, част от Видинската епархия на Българската православна църква. Църквата е от XVII век. Местоположение Църквата е на 300 m северно от центъра на селото. История Църквата е гробищен храм, построен върху останки от римски градеж, вероятно в ΧΙ – ΧΙΙΙ век. В 1688 година при потушаването на Чипровското въстание е разрушена и по-късно възстановена. Наосът е изграден в XVII век, притворът е от XVIII, а откритият нартекс е по-късен. Иконостасът е таблен с частична резбена украса и позлата по кръста, рапидите и венчилката, по лозницата, царските двери и венчилките над царските и дяконските двери. Резбата е от растителни мотиви в симетрични композиции, състоящи се от шестлистни цветчета, палмети и гроздове. Лозницата има ажурна резба, изработена от цяла дъска. Резбата е дело на неизвестен майстор. На подиконните пана са изписани сцени от Шестоднева. Царските икони са с дарителски надписи от 1883 година. Дело са на художника, изписал параклиса на Чипровския манастир. Основната част на иконостаса е изписан от майстор Данаил Щиплията, работил в Белимел в 1878 година. Иконата на Иисус Христос е рисувана от тревненския зограф Цаню Захариев в 1824 година, а иконата Свети Димитър е изографисана от поп Ганчо в 1816 година. Иконите на Света Богородица с младеница и на Свети Георги са в Чипровския исторически музей. Владишкият трон и един от проскинитариите са с резбовани дарителски надписи от 1907 година и в горната си част имат щампована декорация по страниците. В храма има и два каменни свещника от 1851 година. Антиминисът от олтарния престол е от 1874 година. В двора има много надгробни кръстове от XIX век. Тук е гробът на руския офицер Михаил Иванович, загинал тук през Руско-турската война от 1877 – 1878 година. Бележки
Многопрофилна болница за активно лечение „Свети Иван Рилски“ – Разград

Многопрофилна болница за активно лечение „Свети Иван Рилски“ – Разград е болница в град Разград, България. Основана на 4 май 1879 година, тя функционира като регионална болница за област Разград, в която се извършват прецизни медико-диагностични консултации, поискани от всички лечебни заведения в района. История Разградската болница съществува от 4 май 1879 година. През 1881 година руският лекар Борис Окс създава там първата българска ваксина срещу едра шарка и започва нейното производство, с което предотвратява епидемия в цяла Североизточна България. Бележки
Letiště Vasila Levského Sofie

Letiště Vasila Levského Sofie (IATA: SOF, ICAO: LBSF, bulharsky Летище „Васил Левски“ – София) je největší letiště v Bulharsku. Nachází se 6,3 km východně od centra hlavního města Sofie. Je to domácí letiště bulharských vlajkových aerolinek Bulgaria Air, dále zde sídlí BH Air, Bulgarian Air Charter a letecké základny zde mají nízkonákladové společnosti Ryanair a Wizz Air. V roce 2015 poprvé přepravilo přes 4 000 000 cestujících, v roce 2016 to bylo necelých 5 milionů. Historie Letiště bylo vystavěno koncem roku 1930. Během druhé světové války bylo využíváno pro vojenské účely. Civilní provoz byl zahájen až v roce 1947. Terminál 1 byl vystavěn za druhé světové války na návrh architekta Ivana Marangozova. V polovině 60. let minulého století se objevily první plány na modernizaci letiště. Mezi plány byl i návrh na výstavbu nového letiště, vzdáleného 70 km od Sofie. Vláda ovšem rozhodla, že letiště zůstane na svém místě, ale bude značně rozšířeno. Rekonstrukce proběhla ovšem až v roce 1980. Opraven a rozšířen byl terminál, byla vybudována nová ranvej a nové pojezdové dráhy. Celkové náklady na rekonstrukci přesáhly 200 milionů eur. Dekretem prezidenta Rumena Radeva ze 17. února 2025 bylo letiště pojmenováno po bulharském národním hrdinovi Vasilu Levském. Vybavení a vzhled Na letišti je kontrolní věž s radarem, která navádí letadla na jednu ranvej. Stará ranvej slouží spíše jako pojezdová dráha, někdy na ní ovšem vzlétají soukromá letadla. Starší terminál 1 byl otevřen v roce 1921 a slouží spíše pro nízkonákladové letecké společnosti. Terminál Sever 2 byl otevřen 27. prosince 2006. V novém terminálu je 38 odbavovacích přepážek a 7 leteckých bran. Galerie Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Аеродром Софија na makedonské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Letiště Vasila Levského Sofie na Wikimedia Commons Oficiální stránky
Aéroport de Sofia-Vassil-Levski

L'aéroport international de Sofia, en bulgare : Летище София (code IATA : SOF • code OACI : LBSF), est un aéroport domestique et international desservant la ville de Sofia, capitale de la Bulgarie, au pied du mont Vitocha, non loin du fleuve Iskar. C'est la plate-forme de correspondance de la compagnie aérienne Bulgaria Air et une des bases de Wizz Air, le site accueille aussi la base aérienne Vrajdebna de la 16e unité de transport de l'armée. Histoire Situation Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Compagnies et destinations Édité le 21/01/2018 Actualisé le 21/02/2023 Accessibilité Metro : La ligne 2 du Métro de Sofia inaugurée le 31 août 2012 relie l'aéroport à la station Vitosha, en passant par la station Serdika. La ligne est scindée en deux lignes distinctes le 26 août 2020, la nouvelle ligne 4 est chargée de desservir l'aéroport. Incidents et accidents 10 janvier 1984 : un vol de la Balkan Bulgarian Airlines se prend dans une ligne électrique puis s'écrase en forêt lors de son approche de l'aéroport de Sofia. L'avion était descendu volontairement en dessous de son altitude d'approche afin de tenter d'apercevoir la piste. L'accident a fait 50 morts. L'avion venait de Berlin. Tous les passagers et membres d'équipage sont morts. Galerie Notes et références Voir aussi Liste des aéroports les plus fréquentés en Bulgarie Liens externes Site officiel de l'aéroport Portail de l’aéronautique Portail de la Bulgarie
Zračna luka Sofija

Zračna luka Sofija (IATA: SOF, ICAO: LBSF; bugarski: Летище София) je zračna luka koja opslužuje Sofiju i najveća je zračna luka u Bugarskoj. Zračna luka se nalazi 10 km istočno od centra Sofije. U 2015. godini kroz zračnu luka prošlo je 4.088.943 putnika što je najviše u povijesti i povećanje od 7,2% u odnosu na 3.815.158 putnika 2014. godine. Prva zračna luka za Sofiju početa je s građenjem u kasnim 1930-im, prvo 6,3 km, zatim 7,5 km potom 9 km te danas 10,2 km od središta grada. Zračna luka je prvo korištena za domaće letove između Sofije i Burgasa, Plovdiva, Rusea i Varne. Godine 1938. jugoslavenska zrakoplovna kompanija Aeroput počela je redovite izravne letove između Sofije i Beograda tri puta tjedno koristeći Lockheed Model 10 Electra avione. Zračna luke je služila Sofiji koja je tada imala 250.000 stanovnika. Danas zračna luka ima dva terminala. Terminal 1 je izgrađen u prvoj polovici 20. stoljeća, a otvoren je 16. rujna 1937., te je proširen i poboljšan mnogo puta, uključujući i veliku obnove 2000. godine. Terminal 2 službeno je otvoren 27. prosinca 2006. godine simboličnim dolaskom leta Bulgaria Air iz Bruxellesa. Projekat gradnje drugog terminala jedan je od najvećih projekata u Bugarskoj koje je finacirala EU iz programa ISPA. Statistika Izvor Vanjske poveznice Službena stranica Arhivirana inačica izvorne stranice od 18. siječnja 2009. (Wayback Machine) (engl.)
Szófiai repülőtér

A Szófiai Vaszil Levszki repülőtér (bolgárul Летище „Васил Левски“ – София [Letiscse Vaszil Levszki – Szofija]) (IATA: SOF, ICAO: LBSF) Bulgária legfontosabb nemzetközi repülőtere. A bolgár főváros, Szófia közelében található. 2025. február 17-én nevezték el Vaszil Levszki bolgár nemzeti hősről. Éves utasforgalma 7 992 702 (2024) fő. Futópályák A repülőtér futópályái: 09/27 (3600 m, 45 m, bitumen) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában
Port lotniczy Sofia

Port lotniczy Sofia (kod IATA: SOF, kod ICAO: LBSF) (bułg. Летище София), znany także jako lotnisko Wrażdebna (bułg.: Враждебна, w m.in. ang. transkrypcji: Vrazhdebna) – międzynarodowe lotnisko położone na wysokości 520 m n.p.m. w pobliżu Sofii. Jest to największy port lotniczy Bułgarii. Jest głównym portem przesiadkowym linii lotniczych Bulgaria Air. W 2025 obsłużył ponad 8,4 mln pasażerów. 27 grudnia 2006 oddano do użytku zupełnie nowy terminal pasażerski. Stary terminal obecnie obsługuje tanie linie lotnicze. Wcześniej tego samego roku przedłużono drogę startową do 3600 m. Linie lotnicze i połączenia Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona portu lotniczego Sofia (bułg. • ang.)
Aeroportul Sofia

Aeroportul Sofia (IATA: SOF, ICAO: LBSF) este un aeroport din Comuna Stolicina, Sofia-capitala, Bulgaria ce deservește zona Sofia. Aeroportul a fost tranzitat în 2024 de 7.992.702 pasageri. A fost deschis în 1935 și numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 531 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 09/27 are suprafața de Bitum și dimensiunile 3.600 m × 45 m. Terminale Note Vezi și
Аеродром Софија

Аеродром Васил Левски Софија (IATA: SOF, ICAO: LBSF) (буг. Международно летище „Васил Левски“ – София) је главни међународни аеродром бугарске престонице Софије, удаљен 10 km источно од средишта града. То је далеко најпрометнија ваздушна лука у Бугарској - 2018. године кроз аеродром је прошло близу 7 милиона путника. На софијском аеродрому се налази седиште државног авио-превозника „Булгаријаер”. Поред тога, аеродром је авио-чвориште за „Булгаријан Ер Чартер”, „Рајанер” и „Визер”Рајанер. Историја Аеродром Софија је изграђен 1930-их у селу Враждебна поред Софије, тада релативно малом главном граду Царевине Бугарске. У циљу решавања саобраћајних проблема, разматрано је и измештање аеродрома на 70 km од Софије али је ипак одлучено да се садашњи аеродром прошири. Други терминал је отворен 27. децембра 2006. Реновирања По плану за нови терминал на софијског аеродрома, терминал је изграђен источно од првобитног терминала. Нова писта је била отворена у августу 2006. а нови терминал је отворен у децембру 2006. Терминал 2 Нови Терминал 2 је отворен 27. децембра 2006. године када је слетео авион Булгарија Ера из Брисела. Један је од највећих пројеката у Бугарској који је грађен из фонда ЕУ. Нови терминал има 7 капија, 38 чек-ин шалтера и површину од 50.000m² и паркинг за 820 аутомобила. Нови терминал је источно од терминала 1 и много је већи од старог терминала. Терминал 1 ће бити коришћен за нискотарифне авио-компаније. Нови путнички терминал је грађена са капацитетом од 2.000 путника на сат, до 2,6 милиона путника годишње и са 26.000 тона карго робе. Први је аеродром у Бугарској који служи путнике са авио мостовима из авиона директно у терминал без употребе аутобуса. Авио-компаније и дестинације 1937. аеродром у Софији је коришћен на рути од Берлина до Атине, а до 1938. редовни директни летови су повезивали Софију са Београдом. Непосредно пре краја једнопартијске социјалистичке државе крајем 80-их, БАЛКАН (Бугарске авио-компаније) су обављале и домаће и углавном европске међународне летове до бројних дестинација, превозећи 2,8 милиона путника. Аеродром се користи за редовне, чартер и сезонске летове на многим европским и на неколико удаљенијих рута. Следеће авио-компаније обављају редовне заказане и чартер летове до и из Софије: Референце Спољашње везе Слике Аеродрома Софија Интернет страница Аеродрома Софија
Sofia-Vasil Levskis flygplats

Sofia-Vasil Levskis flygplats (IATA: SOF, ICAO: LBSF) (bulgariska: Летище „Васил Левски“ – София, Letishte Vasil Levski - Sofiya) är en internationell flygplats i Bulgarien, 10 km öst om staden Sofia. Det är Bulgariens största internationella flygplats. Under 2016 trafikerades flygplatsen av nära 5 miljoner passagerare. Flygplatsen är en hubb för flygbolagen BH Air, Bulgaria Air, Bulgarian Air Charter, Ryanair och Wizz Air. Referenser Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Sofia Airport, 30 april 2017. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Sofias flygplats.
Софія (аеропорт)

Аеропорт Софія (болг. Летище София, (IATA: SOF, ICAO: LBSF)) — головний міжнародний аеропорт Болгарії розташований за 10 км до сходу від центру Софії. Аеропорт є хабом: BH Air Bulgaria Air Bulgarian Air Charter Ryanair Wizz Air Авіабаза Враждєбна На північ від аеропорту розташована шістнадцята транспортна авіабаза ВПС Болгарії, у складі:: 3 Alenia C-27J Spartan, 1 Antonov An-2, 1 Antonov An-24, 2 Antonov An-26, 1 Antonov An-30, 2 Let L-410 Turbolet й 1 Pilatus PC-12. Термінали Термінал 1 Цей термінал було побудовано у першій половині ХХ століття, і відкрито 16 вересня 1937 року було розширено і поліпшено багато разів, в тому числі під час капітального ремонту 2000 року. Термінал 1 на 2010-і використовується низько-бюджетними і чартерними перевізниками. Термінал 2 Термінал 2 було офіційно відкрито 27 грудня 2006 року з символічним прильотом FB 408 рейсу Bulgaria Air з Брюсселя. Це був один з найбільших проектів в Болгарії за кошт з програми ISPA ЄС. Кошторис включає в себе новий термінал, нові стоянки літаків на перонах, модернізацію існуючих стоянок літаків на перонах і будівництво сполучних рульових доріжок. Термінал має сім повітряних мостів (виходи A1, B5-9 і C1), 38 стійок і займає площу 50 000 м² і має парковку для 820 автомобілів. Він розташований на схід від термінала 1 і значно більше, ніж старий, який продовжує обслуговувати бюджетні і чартерні авіакомпанії. З 16 січня 2017 термінал 2 обслуговує тільки одну бюджетну авіакомпанію - Ryanair Наземний транспорт Метро Станція метро Аеропорт Софія лінії 1 розташована поруч з терміналом 2 аеропорту і забезпечує швидке сполучення з центром міста Безкоштовний автобус курсує між терміналами 1 та 2 (до станції метро) з 07:00 до 19:00 год. Метрополітен Софії забезпечує швидке сполучення між аеропортом і бізнес-парк Софія Автобус Два автобусних маршрутів (84 та 384) обслуговують аеропорт. Маршрут 84 прямує до Софійського університету і сполучає аеропорт з центром міста. Маршрут 384 сполучає аеропорт зі станцією метро Царьградне шосе Автомобіль Брюссельський бульвар є головною артерією і найпростішим способом дістатися до аеропорту Софії. На 2017 рік нове з'єднання знаходиться в стадії будівництва, яка з'єднає термінал 2 з Брюссельським бульваром. Через Брюссельський бульвар і Царградське шосе, Софійський аеропорт сполучений з центром міста і в східному напрямку з автострадою Фракія (A1). З північних районів міста, в аеропорт Софії зручно дістатися по вулиці Східний Тангент. З'єднання з Ботевградським шосе відкриває вихід на автомагістраль Хемус (A2) На південь Софії і до південно-західної Болгарії легко дістатись через Брюссельський бульвар і бульвар Александра Малінова, Софійську кільцеву дороги яка сполучена з автомагістраллю Люлин (А6) Потяг Спеціально побудовану залізничну станцію Іскар (болг. "Искър") було відкрито в квітні 2015 року, станція з'єднує аеропорт з національною залізничною мережею Болгарії. Станція розташована приблизно за 2,5 км від термінала 2, із залізничної станції є пересадка на станцію метро Іскарське шосе, яка є другою після станції метро Аеропорт Софії Авіалінії та напрямки, лютий 2021 Пасажирські Вантажні Статистика Галерея Примітки
Куклен театър – Русе

Куклен театър – Русе е държавен културен институт в град Русе, България, специализиран в създаването и представянето на куклени постановки за деца и възрастни. История Куклен театър – Русе, често наричан и Държавен куклен театър – Русе, е основан през 1955 година от група ентусиасти, начело с художествения ръководител Никола Кръстев, като самодеен състав към Дома на културата на транспортните работници. Статута си на държавен културен институт получава през 1960 година, когато самодейната трупа бива преобразувана във филиал на Русенския драматичен театър. През 1962 година е отделен като самостоятелна административна единица, а през 1965 година бива открита и собствената му сцена, разположена в бившия Княжески дворец. Първото представление на новосформираната трупа е „Червената шапчица“ – на 26 февруари 1956 г. Репертоар Театърът предлага разнообразен репертоар, включващ класически приказки, съвременни български и чуждестранни пиеси, образователни спектакли и представления за възрастни. Награди и отличия Държавен куклен театър – Русе е удостоен с множество награди от различни национални и международни фестивали. През 1985 година театърът е награден с орден „Кирил и Методий“ – първа степен за цялостната си дейност и високи творчески успехи​. Източници
Народно читалище „Родопска искра – 1880“

Народното читалище „Родопска искра – 1880“ се намира в град Чепеларе и е основано на 1 януари 1880 г. Родоначалник на читалището е Димитър Николов Митов, като в началото то се е наричало Образователно-спомагателно дружество „Родопска искра“. Друг е деецът Горчо Мерджанов, който участва, когато е бил редактор на списание „Родопски напредък“, като е допринасял в продължение на много време, за да има читалищна сграда в Чепеларе. Благодарение на Ангелина Банкова-Маринова и нейния труд през 1935 година гражданският хор печели званието „Национален първенец“ в София. Също така тя написва и „Химн на Чепеларските хористи“. Тя е активен член на института в периода 1930 – 1947 г. На 15 септември 1893 година читалището обединява усилията си с културно-просветеното дружество „Проглед“ и на 30 юни 1894 г. започва своята книгоиздателска дейност, като се отпечатва първата му брошура „Митниците на турско-българската граница“. През лятото на 1895 г. е поставена пиесата „Шаранът“ и това дава начало на театралните представления, организирани от колектива на читалището. От 2017 г. в сградата е уреден етнографски кът с над 180 експонати от чепеларския бит. Народно читалище „Родопска искра – 1880“ е вдъхновител и организатор на Националните хайдушки празници „Капитан Петко войвода“ Източници
Петко Каравелов (площад в Копривщица)

Площад „Петко Каравелов“ е площад в Копривщица, на който са разположени редица от обществените и административни сгради на града. Наименуван е на бележития копривщенски общественик Петко Каравелов. Площад „Петко Каравелов“ е оформен в съвременният си вид по време на втория кметски мандат на Драгоя Татарлиев (1981 – 1985), като паметника на Антон Иванов заема центално място пред сградата на общинската администрация. По същото време е устроено и пространството пред ПТТ станцията, Народното читалище „Хаджи Ненчо Д. Палавеев“ и двора на Старото училище „Св. св. Кирил и Методий“ с намиращия се там Войнишки паметник. Сградата на читалището е обърната към площада с южната си страна и с помещенията ма Младежкия дом, дарен на културният институт след промените от 1990 г. от Общината. След Освобождението през 1878 г. по инициатива на Петър Жилков училището в Копривщица отново е отворено. По решение на Министерството на народното просвещение копривщенското училище прераства в полугимназия. В 1889 година Копривщенското училищно настоятелство и общинският съвет решават да построят ново училищно здание, защото построеното в 1858 г. здание за мъжко училище става тясно за учениците от първоначалното и класното училище, а зданието, в което се помещава девическото училище е грохнало. Добрите, съзнателните членове на абаджийския еснаф се притичат и тук на помощ – те даряват за постройката на новото училищно здание всичкия си еснафски капитал, възлизащ на 16,000 лева готови пари, записи, консолиди и недвижими имоти. Така за целта е построена с помощта на дарения от Ненчо Палавеев (1859 – 1936) и женското благотворително дружество „Благовещение“, нова, модерна сграда, която приема първия си випуск през 1895 г. От 1976 г., след преместването на обединените оснновно училище „Св. св. Кирил и Методий“, гимназия „Любен Каравелов“ и прилежащиото и климатично училище в новата, построена специално за целта, в тази сграда там се помещават ОбНС и кмета на града. Галерия Източници
Свети Архангел Михаил (Копривщица)

Гробищният параклис „Свети Архангел Михаил“ е параклис, който се намира в град Копривщица, на северозападния край на града, на едноименния баир в Ламбовска махала. Там е разположен и един от гробищните паркове на града. Първоначалното селско гробище се намира в двора на църквата „Успение Богородично“. През 1836 г. църковното настоятелство, представлявано от първенците на селото, взима решение да се преустанови ползването му и да се направи ново гробище на хълма Свети Архангел Михаил, наричан от местните Длъга Рада. Гробищният параклис е построен в началото на XX век с иждивлението (разноски, разходи) на хаджи Ненчо Палавеев. За начало на погребалната дейност се приема 1836 г., защото най-старите надгробни паметници са от тази година. До 2021 г. сградата на параклиса се намира в относително добро архитектурно състояние, но вътрешността ѝ е доста запустяла. Иконостасът е разграбен, а наосът се използва като складово помещение. Църковните служби се отслужват на гробовете. С решение от 18 октомври 2021 г. на Общинския съвет на гр. Копривщица безвъзмездно е отпуснат 30 куб. м. дървен строителен материал за възстановяване на параклиса. Източници