Свети Четиридесет мъченици (Велико Търново)

„Свети Четиридесет мъченици“ е българска православна църква, известен паметник на Търновската художествена школа. Намира се в подножието на крепостта Царевец във Велико Търново. Храмът е паметник на културата и е тясно свързан с историята на България. История, архитектурни и художествени особености Църквата е най-известният средновековен български паметник във Велико Търново. Построена е и стенописана по времето на българския цар Иван Асен II върху по-малка църква вероятно посветена на Богородица, в чест на голямата му победа в Битката при Клокотница на 9 март 1230 г. (деня на Свети 40 севастийски мъченици) над епирския деспот Теодор Комнин. През XIII – XIV век е главна църква на манастира „Великата лавра“. Църква носеща името на светците войни е издигната от българския цар и на хълма Малкия Хасара до днешното село Сталево, Хасковско, откъдето според преданието той ръководи сражението. Селото, подобно на старопрестолния град, празнува своя църковен празник в деня на Светите 40 мъченици. На върха на Малкия Хасара в местността „Черковището“ стар оброчен камък с кръст бележи мястото на някогашната крепостна църква. На този ден по стар обичай хората се изкачват на Голям Хасар и хвърлят камък в посока Клокотница изричайки думите: „Трижде анатема кир Теодор Комнине!“ Църквата в Търново се състои от следните части: продълговата базилика с 6 колони, поставени в 2 реда, 3 полукръгли апсиди и тесен притвор от запад; и пристройка – костница, мавзолей, построена по-късно към западната ѝ страна. две галерии, построени от юг и от север Съхранените части от църквата дават възможност да се установи първоначалната и архитектурна концепция. Тя е била 3-апсидна правоъгълна сграда (14,65 х 11,7 м). Църквата е силно разрушена при земетресението от 1327 г. Възстановена е през първата половина на XIV век, като впоследствие е преустройвана и достроявана. Достигналата до наши дни живопис е от северната половина на западната страна на притвора. От запазените стенописи интерес представляват „Св. Елисавета Млекопитателница с младенеца Йоан“ (над входа) и „Св. Анна Млекопитателница“ (над входа от притвора в църквата). Върху останалото пространство на западната стена на притвора са представени отделни композиции – картинен календар, от който са запазени 4 реда за месеците май, август, ноември. Запазените стенописи най-вероятно са от втората половина на XIII век. В годините на османското господство, вероятно до първата половина на XVIII в., църквата се запазва като християнска. С превръщането ѝ в джамия стенописите, иконите и иконостасът са унищожени. През 1853 г. претърпява промени и самата постройка. В църквата „Свети Четиридесет мъченици“ се намират едни от най-значителните старобългарски епиграфски паметници – Омуртаговата, Асеновата и граничната колона от крепостта Родосто от времето на хан Крум. Надписът на Асеновата колона е посветен на голямата победа на българите от 1230 г. при Клокотница. Изписана е в 13 реда на български език: „В лето 6738 (1230) индикт III, аз Иван Асен в Христа бога верен цар и самодържец на българите, син на стария Асен, издигнах из основи и с живопис украсих докрай пречистата тази църква в името на светите четиридесет мъченици, с по-мощта на които в дванадесетата година от царуването си, в която година се изписваше този храм, излязох на бран в Романия и разбих гръцката войска, а самият кир Теодор Комнин взех в плен с всичките му боляри. И цялата му земя от Одрин до Драч, превзех, гръцка, още арбанашка и сръбска, а пък градовете, които се намираха около Цариград и самия този град владееха фръзите, но и те се покоряваха под ръката на моето царство, понеже нямаха друг цар освен мене и благодарение на мене прекарваха дните си, като бог заповяда, понеже без него нито дело, нито слово се извършва. Нему слава навеки. Амин.“ Пръв снема препис от Асеновата колона д-р Христо Даскалов през 1858 г. Точно копие от надписа още същата година той дава на Георги Раковски и изпраща на А. Хилфердинг, на руския славист Срезневски и на проф. О. М. Бодянски, който като него го публикува през следващата 1859 г. През 1860 г. надписа публикува и Г. С. Раковски. Срещу Асеновата колона е Омуртаговата със следния надпис: „Кан ювиги Омуртаг, направих преславен дом на Дунава и като измериш (разстоянието) между двата всеславни дома, направих на средата могила. От самата среда на могилата до стария ми дворец има 20 000 разтега и до Дунава има 20 000 разтега. Споменатата пък могила е всеславна и като измериха земята, направих тези писмена. Човекът дори и добре да живее умира и друг се ражда. Нека роденият по-късно, като разгледа тези (писмена), да си спомни този, който ги е направил. Името пък на владетеля е Омуртаг, кан ювиги. Дано бог да му даде да преживее сто години“. Колоната от крепостта Родосто е обърната наопаки и затова надписът се намира на долния и край. Той гласи: „+ Крепост Родосто“. Събирането на тези колони с надписи за събития от различно време (Първата и Втората българска държава) има за цел да подчертае по категоричен начин приемствеността на българските държавнически традиции. На 18 май 1888 г. в тази църква е извършено бракосъчетанието на министър-председателя на България Стефан Стамболов с Поликсени Костаки-Станчова от Свищов. След като годежът е направен в Свищов, гостите пристигат с 40 файтона в търновската светиня, където е извършен църковният ритуал. На 22 септември 1908 г. в същата църква княз Фердинанд I обявява Независимостта на България. В църквата са погребани цар Калоян, цариците Анна Мария и Ирина, Свети Сава Сръбски, както и много други членове на царското семейство и българската аристокрация. Тленните останки на Калоян са тържествено препогребани в църквата на 19 април 2007 г. – 800 г. след неговата смърт. Църквата е обявена за народна старина (ДВ, бр. 69/1927), архитектурно-строителен паметник на културата с национално значение (ДВ, бр. 102/1964) и художествен паметник на културата с национално значение (декл. писмо № 2586/05.07.1979). Църквата носи името на „Свети Четиридесет мъченици Севастийски“. Православната църква чества деня на светците на 9 март. Погребани Вътре в църквата: Хан Кубрат – (символичен гроб) Хан Аспарух – (символичен гроб) Свети Сава Сръбски Цар Ивайло – (символичен гроб) Цар Георги I Тертер – (символичен гроб) Цар Михаил III Шишман Асен – (символичен гроб) Извън църквата: Цар Калоян Бесар Доброслав Сено Проучване и реставрация Първите опити за проникване в „Теке джамиси“ се отнасят към 1850-те години (д-р Берон – 1857, и д-р Хр. Даскалов – 1858). След Освобождението започват и първите археологически разкопки (1906 и 1914). Системните археологически проучвания започват през 1969 г. Извънредно голям интерес предизвиква откритото през октомври 1972 г. Калояново погребение. То е на мъж, висок около 1,9 м, в богато воинско облекло, украсено със сложна шевица с вплетена златна сърма и бисери, на ръката със запазен масивен златен пръстен-печат, тежащ 61,1 гр, на който има хералдично изображение на барс и надпис в негатив „Калоянов пръстен“. Със същия хералдичен знак през 1981 г. е открит и печат – неопровержимо доказателство за гербовия знак на българите при Асеновци. Проучването на манастирския комплекс „Великата лавра“ е завършено. Изяснена е сложната укрепителна система на средновековния град. Определена е последователността на строежите, които започват от XI в. Получен е нов материал в подкрепа на тезата за пръстена на цар Калоян – намерени са много латински имитативи и е открит цял некропол, свързан с манастира, който е строен преди Иван Асен II. Църквата в днешния си вид е резултат на преустройство и строителство на нови части към нея – притвор, екзонартекс и галерии, които основно са променили първоначалния ѝ вид. Галерия Източници Хлебаров, Т. Възобновяване на третото Българско царство и кратка история на църквата „Св. Четиридесет Мъченици“ в Търново, Печатница на Н. М. Церовски & С-ие. – Търново, 1909 г., 71 с.; Трифонов, Юрдан. Преданието за изгорена старобългарска библиотека в Търново. Сп. БАН, 14, Клон историко-филологически и философско-обществен, 1917, № 8, с. 1 – 42. Кузупов, Б. Западната пристройка към църквата „Св. Четиридесет мъченици“ във Велико Търново. МПК, 1966 г., 4, 1 – 9; Вълов, В. Новите разкопки на църквата „Св. Четиридесет мъченици“ във Велико Търново. Археология, 1974 г., 2, с. 37 – 54; Баров, Здр. Разкриване на стенописни фрагменти в църквата „Св. Четиридесет мъченици“ във Велико Търново. МПК, 2 – 3, 1974 г., с. 99 – 101; Мавродинова, Лиляна. Стенописите на църквата св. Четиридесет Мъченици във Велико Търново. София, изд. Български художник, 1977 г., 120 с.; Теофилов, Теофил. Архитектурни проблеми на църквата „Св. Четиридесет мъченици“ във Велико Търново – В: Велико Търново и великотърновския край през вековете., Велико Търново, 1983 г., с. 127;. Попов, А., Иван-Асеновият манастир „Великата лавра“ в Търново. – В: Културата на Средновековния Търнов. С., 1985 г., с. 17 – 25; Пенкова, Б. Към идейно-съдържателния контекст на стенописите от църквата „Св. Четиридесет мъченици“ във Велико Търново. – Старобългаристика, 19, 1995, № 4, 75 – 93 Дерменджиев, Евгени. За едно неизвестно преустройство на западната пристройка на църквата „Св. Четиридесет мъченици“ в Търново. Изв. РИМ – Велико Търново/ 14, 1999, с. 115 – 129; Дерменджиев, Евгени. Царските гробници в църквата „Св. Четиридесет мъченици“ в Търновград. Минало, IX, 2002, 4, с. 24 – 39; Дерменджиев, Евгени. Новооткрита гробница в царската църква „Св. Четиридесет мъченици“ във Велико Търново. Изв. РИМ – Велико Търново/ 20, 2005, с. 186 – 193: с ил. Теофилов, Теофил. Западната пристройка на църквата „Св. Четиридесет мъченици“ в Търново – възможности за тълкуване и периодизация. Изв. РИМ – Велико Търново/14, 1999, с. 130 – 139: с ил. Тотев, Константин и др. История на проучването на некропола на търновската църква „Св. Четиридесет мъченици“ / Константин Тотев, Иван Чокоев. Изв. РИМ – Велико Търново/11, 1996, с. 165 – 174: с ил.; Колева, Цветана. История на църквата „Св. Четиридесет мъченици“ от Освобождението до 1945 г. Изв. РИМ – Велико Търново/ 17 – 18, 2002, с. 43 – 62: с ил.; Долмова, Мария. Накитите от погребенията в манастира „Великата лавра“ и църквата „Св. Четиридесет мъченици“. Изв. РИМ – Велико Търново/ 14, 1999, с. 140 – 150: с ил. Косева, Диана. Нов фрагмент от живописта в диаконикона на църквата „Св. Четиридесет мъченици“, открит през 2001 г. Изв. РИМ – Велико Търново/ 17 – 18, 2002, с. 341 – 346: с ил. Косева, Диана и др. Стенописите от наоса и притвора на търновската църква „Св. Четиридесет мъченици“ в светлината на последните проучвания. Изв. РИМ – Велико Търново/ 14, 1999, с. 200 – 229: с ил.; Тотев, К. Царската църква „Св. Четиридесет мъченици“ и манастирът Великата лавра в Търновград, Археология, 2001 г., 1 – 2, с. 30 – 44; Теофилов, Теофил – Църквата „Св. Четиридесет мъченици“ и манастирът „Великата лавра“ в християнското храмово строителство на Търново /сборник статии/, изд. МВВИ, 2007 г.; Димова, Виолета. Църквите в България през XIII – XIV век, София, изд. Агато, 2008 г., с. 193 – 200; Будаи, Т. "Кога се дигне „Св. 40 мъченици“, ке се дигне и България : Църквата „Св. 40 мъченици“ на Хасара при с. Сталево – ключ към величието на България. София, 2022 г., с. 78; Външни препратки Официална страница на църквата „Свети Четиридесет мъченици“ Храмът „Свети Четиридесет мъченици“ Архив на оригинала от 2007-01-16 в Wayback Machine., ст.н. с. д-р Божидар Димитров Гробът на цар Калоян и легендите за църквата „Св.четиридесет мъченици“ К.Гербов Паметници на културата в Община Велико Търново Архив на оригинала от 2011-07-06 в Wayback Machine. Храм „Свети Четиридесет мъченици“ във Велико Търново „Възстановяването“ на храмовете във Велико Търново Житие и Страдания на Свети Четиридесет мъченици Севастийски Будаи, Т. "Кога се дигне „Св. 40 мъченици“, ке се дигне и България : Църквата „Св. 40 мъченици“ на Хасара при с. Сталево – ключ към величието на България Богове, светилища и битки. Хасара – ключът към величието на България – YouTube Вижте също Свети четиридесет мъченици Севастийски Търновска художествена школа Живопис на Търновската художествена школа