NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Успение Богородично (Созопол)

„Успение Богородично“ или „Света Богородица“ е късносредновековна българска църква в град Созопол, област Бургас. История Църквата се намира в северната част на стария Созопол. Построена през ХV век на мястото на по-стар християнски храм. Данни за съществуването и има от 1482 г. Била е манастирска църква към метоха на островния манастир „Свети Йоан Предтеча“. Архитектура По план църквата е трикорабна, едноапсидна псевдобазилика. Тя е вкопана в земята, източната и стена и на нивото на минаващата покрай нея улица, и по външен вид почти не се отличава от къща. Този и вид е обясним, тъй като последното и преизграждане е било по време на османското владичество, когато християнските храмове трябвало да бъдат на определена височина. Църквата е изградена от дялани камъни, укрепени с дървени сантрачи. През многовековното си съществуване сградата претърпява няколко преустройства, поради което трудно може да се съди за първоначалния и вид. Сега съществуващият храм е изграден на няколко етапа. Най-стара в него е олтарната част, датираща вероятно от Средновековието. Към нея през ХVІІІ в. е прибавен трикорабен наос. През ХІХ в. към наоса е прибавен напречно изграден притвор. Покривът се носи от дървени колони, завършващи със старинни каменни капители, такива се забелязват и в двора на храма. Църквата не е изографисана и няма следи от по-стари стенописи. Иконостас В църквата се съхраняват ценни дърворезбовани иконостас, амвон и владишки трон, дело на майстори от Дебърската школа, изработени в края на XVIII век. Иконостасът е изпълнен с богатата растителна орнаментация и множество сцени с фигурални композиции от светото писание. Съставен е от две редици икони - долният ред с осем големи икони (две от тях липсват) и горният ред с малки празнични икони (днес от тях няма нито една оригинална): това наследство получава местното църковно настоятелство, когато поема храма от музея. Иконите са дело на странджански майстори, като от поставените дати на някои от иконите – на „Св. Богородица“(1781 г.) и „Св. Спиридон“ (1782 г.), е видно, че те са изографисани в края на XVIII век. Други две са от 1830 г. Още през 1927 г. (ДВ, бр.69/1927 г.) църквата е обявена за „народна старина“ . През 1958 г. църквата е отнета от БПЦ, а през 1962 г. е обявена от СОПК за „архитектурен паметник на културата от национално значение“ . През 1967 г. Министерството на културата обявява иконостаса в църквата за „художествен паметник на културата от национално значение“ . От скоро църквата отново е действащ православен храм, след като Созополския музей предава храма във владение на Светия Синод на БПЦ. Днес църквата е действащ храм, паметник на културата. Галерия Литература Василиев, Асен, „Църкви от по-ново време в Несебър и Созопол“, в Извори на Народния музей в Бургас. С., 1950, Т. I. Външни препратки Църквата „Света Богородица“ в Созопол Бележки
Света Неделя (Дебръщица)

„Света Великомъченица Неделя“ е православна църква в пазарджишкото село Дебръщица, България. Построена е в 1761 година и е обявена за паметник на културата. Как е изглеждала първоначалната постройка не е известно като според предание е била вкопана в земята, скрита в дъбова гора. Според Стефан Захариев през 1834 г. църквата е съборена, за да се построи нова. През 1895 г. е направена първата камбана. 1899 г. – направен новия иконостас с дървени икони. 1919 г. – иззидана камбанарията и качена малката камбана. 1911 г. – направено входното стълбище 1912 г. – закупени двата големи свещника 1923 г. – изографисан иконостаса под големите икони 1930 г. – електрифициране на църквата В последните години в църквата са направени много подобрения. Храмовият празник на църквата и събора на селото се чества на 7 юли. Галерия Вижте също История на църквата в news.bgnes.com от 2011-09-25
Chrám svaté Neděle (Plovdiv)

Chrám svaté Neděle (bulharsky Храм „Света Неделя“) je pravoslavný chrám nacházející se ve východní části architektonické rezervace Starý Plovdiv blízko brány Chisar Kapija ve městě Plovdiv v jižním Bulharsku. Chrám byl vysvěcen v roce 1832. Charakteristika Chrám je typickým příkladem architektury období bulharského národního obrození. Je postaven jako trojlodní pseudobazilika s trojapsidovou oltářní částí. Vnitřek chrámu je vyzdoben nástěnnými malbami a ikonami. Chrám je obestavěn kamennou zdí. Dvůr je terasovitý s poměrně rozlehlou zahradou. Hlavním stavitelem byl známý bracigovský mistr Petko Boz. Budova chrámu má rozměry 30 x 25 metrů. V severní části dvora stojí kaple svatého Atanase. Chrámový svátek se slaví 7. července. Dějiny Chrám stejného jména stál na místě nynější stavby již dříve, předpokládá se, že od roku 1578, ale poprvé řádně zaznamenán je až v roce 1720 jeruzalémským patriarchou Chrisantem, který přes město cestoval. V roce 1830 plovdivský kupec Valko Čalăkov oficiálně požádal úřady o povolení k renovaci chrámu (spolu s žádostí o povolení k renovaci chrámu svatého Konstantina a Heleny v Plovdivu). Zbytky původního chrámu byly zbourány a v době výstavby nového chrámu byla v severní části dvora postavena i kaple svatého Atanase. Chrám byl dokončen v srpnu roku 1932 a vysvěcen byl metropolitou Nikiforem 19. září téhož roku. V roce 1894 byla ke chrámu dostavěna kupole a v roce 1905 byla dokončena výstavba zvonice, na kterou byly v roce 1912 umístěny francouzské hodiny. Budova byla poškozena zemětřesením v roce 1928 a proto byla v roce 1930 zrenovována. Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Света Неделя (Пловдив) na bulharské Wikipedii a Chrám svätej Nedele (Plovdiv) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Chrám svaté Neděle na Wikimedia Commons
Света Троица (Габрово)

„Света Троица“ е православен храм в град Габрово, България. Намира се на оживена търговска улица. Тя е внушителна като композиция, интересна както в архитектурно отношение, така и с художественото си оформление. Изградена е от големия възрожденски майстор Уста Генчо Новаков. Осветена е на 5 ноември 1889 година от митрополит Климент Търновски. Освен за чисто църковно-религиозни нужди: в храма първоначално се е помещавало девическото училище; за помещение на Габровското читалище е използвана килия в храм „Света Троица“, след което то се е преместило в библиотеката на Васил Априлов. Литература Гъбенски, Хр., П. Гъбенски, „История на града Габрово и габровските въстания“, Г. 1903 Д-р Цончев, П. „Из общественото и културно минало на Габрово“, Г. 1996 Шулекова Ю, Кр. Чолакова, Църквата „Света Троица“ – Габрово, Г. 2001 Колева Е, 250 години от рождението на хаджи Христо Рачков и 125 от освещаване на днешния храм „Света Троица" Архив на оригинала от 2016-11-14 в Wayback Machine., 100 вести, Християни, 13 ноември 2014. Бележки
Света Троица (Русе)

„Света Троица“ е християнски храм в българския град Русе, катедрален храм на Русенската епархия на Българската православна църква. История Православната църква „Св. Троица“ в град Русе е построена през 1632 година. В югозападния ъгъл на храма се намира помещение, наречено „катакомба“. Строителната ѝ история е доста неясна. Предполага се, че е катакомба от V век или средновековна църква, включена по-късно в днешната църква. По време на османското владичество, по-лесно било издавано разрешение за строеж на нов храм, когато преди това е имало друг, като се възстанови старият. Русенските християни, вероятно са използвали старата катакомба, за да си построят църквата. Според Тодор Хаджи Станчев – издател на в-к Славянин през 1930 г., църквата е строена от баща му русенския уста-баши Станчо Драгошинов. Архитектура и интериор Днешният храм е трикорабна базилика с размери 15,60 / 31,20 м. Две редици по седем колони отделят корабите. Средният кораб е по-висок. Външността на храма е бедна и неизразителна. Вкопан е четири метра и половина под нивото на двора, поради изискванията на турската власт. Сегашният вид на храма е след Освобождението. Чрез дарения са построени два параклиса. Единият е посветен на св. Александър Невски и е осветен на 5 август 1884 г. Той не функционира от 1979 г. и през 1983 г. е преустроен и в него е поместена музейна експозиция за църковна утвар, икони и старопечатни книги. Вторият параклис е посветен на светите братя Кирил и Методий. Осветен е на 16 март 1886 г. от митрополит Григорий Доростолски и Червенски. Дървените стълби от които се влизало в храма и били разделени с парапет били заменени с каменни. Над тях е изградено красиво кубе в руски стил. Вероятно по същото време е построена и камбанарията. Камъните за градежа ѝ са от укрепителните съоръжения около русчушката крепост, съборени по решение на Берлинския конгрес от юли 1878 г. В камбанарията има пет камбани. Много оригинален е иконостасът на храма. Все още не е изяснен неговият произход, изработен е през 1805 – 1807 г. Тогава са изографисани и иконите. През периода 1989 – 2000 г. е извършена пълна реставрация на иконостаса от Ирина и Вацлав Йосиф Копецки от София. Стените на храма са изографисани през 1934 г. от проф. Стефан Иванов и Господин Желязков. През 1870 г. е създаден църковния хор по идея на учителя Тодор Хаджистанчев. Хорът е единствения в България след 1900 г. на ежегодна държавна субсидия. Катедралният храм „Св. Троица“ е обявен за Паметник на културата от национално значение през 1983 г. Непрестанно се полагат грижи за съхранението и обновлението му, за да бъде запазен за идните поколения, като една от най-старите сгради в Русе. Вижте също [1] [2] Източници Мутафов, В. архим., Летопис на катедралния храм „Св. Троица“, гр. Русе, Русе 1999, 40 страници, тираж 3000 бр. Мутафов В., История на храмовете в Русенска епархия, Русенска духовна околия и епархийските манастири, Първа част, Силистра 2019, с. 24. Мутафов В., Възрожденските храмове в Русе, София 2022. Информация Бележки
Cathédrale de la Sainte-Trinité (Roussé)

La cathédrale de la Sainte-Trinité (en bulgare cyrillique : Света Троица) est une église orthodoxe bulgare située à Roussé, en Bulgarie. Histoire Dans la partie sud-ouest de l'actuelle cathédrale ont été trouvées des vestiges de constructions antérieures dont la nature (catacombes ou église médiévale) et l'histoire ne sont pas connus. La construction de l'actuelle église-cathédrale a été achevée en 1632. Galerie Notes et références Voir aussi Article connexe Liens externes Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bulgarie Portail du christianisme orthodoxe
Sobór Trójcy Świętej w Ruse

Sobór Trójcy Świętej – prawosławna cerkiew w Ruse, pełniąca funkcję soboru katedralnego metropolii ruseńskiej. Wzniesiona w 1632, jest najstarszą świątynią prawosławną w Ruse. Historia Cerkiew została wzniesiona w 1632 r. Ówczesne prawo w Imperium Osmańskim zabraniało budowania świątyń chrześcijańskich wyższych niż wzrost Turka siedzącego na koniu, toteż budowniczowie cerkwi w Ruse przy jej wznoszeniu wykorzystali dawne katakumby. Główna nawa cerkiewna znalazła się na poziomie 4,5 metra poniżej gruntu. Ikonostas znajdujący się w świątyni powstał w latach 1805–1807. Wtedy również w cerkwi powstała dekoracja malarska. Autorstwo trzyrzędowego, złożonego z 32 wizerunków ikonostasu jest niejasne – część historyków sztuki łączy go ze szkołą samokowską (byłoby to wtedy jedyne takie dzieło tej grupy twórców w północnej Bułgarii), inni – ze szkołą triawneńską, kolejni wreszcie sugerują autorstwo miejscowych artystów. W 1878 r. przed cerkwią Trójcy Świętej w Ruse uroczyście witano wkraczające do miasta wojska rosyjskie pod dowództwem gen. Eduarda Totlebena. W okresie bułgarskiego odrodzenia narodowego budynek został rozbudowany o dwie kaplice św. Aleksandra Newskiego (poświęconą w 1884) i Świętych Cyryla i Metodego (oddaną do użytku w 1886 r.). Wzniesiono również cerkiewną dzwonnicę zwieńczoną hełmem nawiązującym do architektury rosyjskiej, o wysokości 19 m. Budowę kaplic sfinansował Zafir Saroglu, przyjaciel metropolity dorostolsko-czerweńskiego Grzegorza, rezydującego w Ruse. W 1979 r. kaplica św. Aleksandra Newskiego przestała być użytkowana liturgicznie, od 1983 funkcjonuje w niej wystawa sztuki sakralnej. Wcześniej, w 1934 r. Stefan Iwanow i Gospodin Żelazkow wykonali w świątyni nowe freski. W 2000 r. w świątyni wstawiono witraże. Na wyposażeniu cerkwi pozostaje ikona Matki Bożej w typie Eleusy z XVII w., uważana za cudotwórczą. W przedsionku świątyni pochowano metropolitów dorostolsko-czerweńskich, rezydujących w Ruse – Grzegorza, Michała, Sofroniusza i Bazylego. Przypisy
Свято-Троицкий собор (Русе)

Свято-Троицкий собор — православный храм в Русе, кафедральный собор Русенской епархии . Построенный в 1632 году, он является старейшим православным храмом в городе . История Церковь была возведена в 1632 году. Тогдашний закон Османской империи запрещал строить христианские храмы выше роста турка, сидящего на лошади, поэтому строители церкви в Русе использовали для её строительства древние катакомбы: главный церковный неф располагается 4,5 метра ниже уровня земли. Иконостас в храме был построен в 1805—1807 годах. Тогда же церковь расписывалась. Кто автор трёхъярусного, насчитывающего 32 иконы иконостаса, неясно — одни искусствоведы связывают эту работу с самоковской школой (тогда это была бы единственная такая работа этой группы художников в северной Болгарии), другие — с триавнской школой, ещё другие предполагают авторство местных художников. В 1878 году, в ходе русско-турецкой войны, на площади перед собором состоялась торжественная встреча русских войск под командованием генерала Эдуарда Тотлебена, освободивших город от османского владычества . Во время болгарского национального возрождения к здании были пристроены приделы Св. Александра Невского (освящен в 1884 г.) и святых Кирилла и Мефодия (в 1886 г.)). Возведена была также колокольня, увенчанная 19-метровым куполом. Строение обоих приделов финансировал Зафир Сароглу, друг митрополита Доростольского и Червенского Григория, чья резиденция находилась в Русе. В 1979 году Александро-Невский придел был превращен в выставочную площадку, где проходят выставки церковного искусства. Ранее, в 1934 г., Стефан Иванов и Господин Желяжков сделали в храме новые фрески. В 2000 году в окнах собора были установлены витражи. В храме находится икона Богородицы в типе Елеуссы XVII века, считающаяся чудотворной. В притворе храма похоронены митрополиты Доростольские и Червенские Григорий, Михаил, Софроний и Василий. Примечания
Света Троица (румънска църква в София)

„Света Троица“, известна като Румънската църква (на румънски: Biserica ortodoxă română „Sfânta Treime” din Sofia), е църква на Румънската православна църква в българската столица София. История на общността Румънската колония в София е основана от преселените от Македония етнически армъни (македорумъни) в периода между 1850 и 1903 г. През май 1894 година общността създава дружество „Съединение“ (Unirea) с цел развитието на образователни и културни дейности, чрез изграждане на сгради за румънско училище и църква в София. В 1895 година е открито румънското училище с директор Дину Лазареску Леканта, изпратен от Министерството на образованието в Букурещ. По късно Йоан Гюламила е един от председателите на дружеството. През 20-те години дейността на румънските училища и организации нараства. Асоциация на младите арумъни, базирана в София, е основана през 1923 година, като основната ѝ цел е да поддържа арумънския език, както и арумънските традиции и обичаи. Преди 1960 година, след въвеждането на паспортите в България, арумъните са регистрирани като власи, а след това – като българи. В 1992 година в София е възстановена Арумънската асоциация. История на храма Полагането на основния камък става на 9 май 1905 г. на мястото на дотогавашното консулство на Австро-Унгария. Храмът е построен от българския майстор Васил Глигов, по проект на архитект Фридрих Грюнангер, построил и Софийската синагога. Строежът е завършен през 1912 г. благодарение на щедрата помощ на румънската държава. Неговото откриване се забавя заради войните. През март 1918 г. тъй като Румъния е на страната на Антантата в Първата световна война Българската държава предоставя новоизградения храм на униатите в София. След войната храмът е върнат на румънците. Храмът е в неовизантийски стил и е официално осветен на 6 декември 1923 г. По време на бомбардировките през март 1944 г. е бил разрушен централния свод и купола. През 1948 г. куполът е възстановен и църквата е реставрирана. Сградата е разположена на улица „Княз Борис I“ № 152. Оформление Конструкцията е корабна с три купола в румънския стил „Брънковяну“ от XVIII в. Има три Свети престола – централен, южен – посветен на Св. Архангел Михаил и Св. Архангел Гавриил и северен – на Св. Архидякон Стефан. Полилеите са от виенски кристал, а подът – от гладка мозайка. Стенописите са дело на известните майстори зографи – Вермонт, Артакино и проф. Серафим от Висшата академия за изкуства в Букурещ. Олтарът, амвонът, владишкият трон и други мебели са направени от висококачествена дъбова дървесина с прецизна резба. Те са дарение от различни храмове в Румъния. Бележки
Свети Георги (Буховци)

„Свети Георги“ е православна църква в село Буховци. Тя е част от Търговищка духовна околия, Варненска и Великопреславска епархия на Българската православна църква. Храмът е действащ само на големи религиозни празници. История Църквата е построена през 1900 година. Бележки
Cerkiew św. Dymitra Sołuńskiego w Płowdiwie

Cerkiew św. Dymitra Sołuńskiego – prawosławna cerkiew w Płowdiwie, na wzgórzu Dżambaz tepe, w jurysdykcji metropolii płowdiwskiej Bułgarskiego Kościoła Prawosławnego. Historia Cerkiew została wzniesiona w I połowie XIX w. na miejscu zniszczonej średniowiecznej prawosławnej świątyni, która również nosiła wezwanie św. Dymitra Sołuńskiego. Budowla sakralna została ufundowana przez zamożnych mieszkańców Płowdiwu: Stojana Kurtowicza Czałykowa, Wyłka i Stojana Teodorowiczów Czałykowów, Iskra Kesiakowa, Todora Wyłkowicza oraz Iwana Politogłu. Ostatni z fundatorów opłacił ponadto wykonanie cerkiewnego ikonostasu. Ponadto Anton Kamizopulos, grecki kupiec zamieszkujący w Moskwie, podarował dla świątyni Ewangeliarz, kadzidła i szaty liturgiczne. Datki przekazywali również kupcy pochodzący z Płowdiwu, a zamieszkujący na stałe poza rodzinnym miastem oraz mieszkańcy pobliskich miejscowości. Prawdopodobnie budową świątyni kierował Stojo Iwanow, mistrz ze szkoły bracigowskiej. W latach 1860–1869 trwały prace nad cerkiewnym ikonostasem, wykonanym przez artystów miejscowych oraz przybyłych z Edirne pod kierunkiem greckiego malarza A. Kalumena. Po utworzeniu w 1870 r. Egzarchatu Bułgarskiego w Płowdiwie utrzymano metropolię grecką (w jurysdykcji Patriarchatu Konstantynopolitańskiego, od którego oddzielił się egzarchat). Cerkiew św. Dymitra była jedną ze świątyń, które do 1906 r. pozostawały we władaniu duchowieństwa greckiego, a nabożeństwa w niej odbywały się w języku koine. W latach 20. XX wieku cerkiew została przekazana społeczności rosyjskich białych emigrantów. Rosyjski charakter miejscowej parafii utrzymywał się do 1964 r. Architektura Cerkiew jest trójnawową pseudobazyliką z otwartym od zachodu przedsionkiem zdobioną marmurową kolumnadą. Ponad przedsionkiem znajduje się empora. Nawy oddzielone są od siebie rzędami kolumn, podtrzymujących sklepienie kolebkowe. Cerkiewny ikonostas został wykonany z marmuru w stylu typowym dla bułgarskiego odrodzenia narodowego. Na wyposażeniu świątyni pozostają również ikony starsze od samego budynku świątyni: wizerunki Chrystusa, Matki Bożej, św. Dymitra i św. Miny, jak również XIX-wieczne ikony Nikoli Odrinczanina. Fundacją Antona Kamizopulosa jest znacznych rozmiarów ikona św. Antoniego Wielkiego wykonana w Rosji. Pierwotnie w cerkwi znajdowała się również dekoracja malarska ścian, jednak przetrwały z niej tylko wizerunki kilku świętych w medalionach między kolumnami. Teren cerkiewny otoczony jest kamiennym murem. Oprócz głównego budynku cerkwi na świątynnym terytorium znajduje się kaplica świętych Kirika i Julity, przeznaczona do uroczystego święcenia wody. Od północy do cerkiewnego przedsionka przylega dzwonnica. Przypisy
Свети Дух (крепост)

Крепостта „Свети Дух“ се намира на хълма Свети Дух в село Минерални бани. Това е крепост, преживяла 4 строителни периода: римски, късноримски, ранновизантийски и средновековен. Крепостта има неправилна многостранна форма. Стените ѝ са запазени на места до височина 3,5 м, дебели са 2 м и ограждат площ от около 2 дка. В крепостта се влиза през главен вход от юг или през 2 малки потерни (врати) на западната и източната стени. Отбраната е подсилена от 4 големи правоъгълни кули, които през Средновековието са превърнати в жилища. Отвътре край крепостните стени са прилепени редици от жилищни, стопански и казармени помещения, в които са открити десетки глинени съдове, селскостопански оръдия, монети, оръжие и други предмети. По време на археологическите разкопки в крепостта са намерени и над 120 медни, сребърни и златни монети и един оловен печат. В крепостта „Свети Дух", през XII в., след разрушаването ѝ, възниква средновековен некропол, в който по време на разкопките са открити значително количество богати ювелирни произведения. В историческата литература, крепостта и селището в Минерални бани се идентифицират с Топлица, която се споменава от византийския историк Михаил Аталиат и продължителят на Скилица (XI в.) във връзка с нападенията на печенегите в средата на XI в., когато вероятно е била унищожена крепостта. Литература К. Иречек, Княжество България, II, 1888, с. 480, бел. 85 Д. Аладжов, Крепостта – село Минерални бани – Фотоиздат, С., 1977, с. 20
Свети Иван Рилски (Запалня)

„Свети Иван Рилски“, също наричана и Потопената църква, е църква в село Запалня, което е потопено при изграждането на язовир Жребчево през 1965 г. Храмът е носил името на българския светец Иван Рилски. Язовирът е построен през 1959 – 1966 г. В чашата на язовира са също и бившите села Запалня и Долни Паничарево. Рано напролет през 1965 г. храмът е наполовина потопен, а към края на лятото е почти изцяло под водата. Тя е единствената останка от селото. Църквата е изградена на хълм, който е бил най-високото място в селото. Затова е успяла да остане над водата, поне частично и често напълно (при ниско ниво на язовира). На възвишение в близост до останките на църквата се намира изоставено гробище. Пред него с лице към яз. „Жребчево“ е поставена паметна плоча за потопеното село Запалня. Надписът върху нея гласи: Църквата е разположена непосредствено до град Твърдица – в района, в който се намират новите постройки на жители на бившето село. Подходът към храма е от Подбалканския път, отклоненито е под Твърдица. Ориентири са 2 бензиностанции – на „Лукойл“ и „Неси ойл“. Краткият път от разклона е означен с табели. Към 2017 г. тече дарителска кампания за неотложни мерки по укрепването на църквата. Бележки Външни препратки Потопената църква „Свети Иван Рилски“ – информационен сайт