NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Света Параскева (София)

„Света Параскева“ е православна църква в българската столица София, част от Софийската епархия на Българската православна църква. Храмът е разположен на улица „Георги Раковски“ № 58 и е трети по големина в столицата. Известен е с много добрата си акустика, заради която е предпочитан за концерти и звукозаписи. История Решение за строежа на новия храм е взето на 4 април 1909 г. Църквата е предназначена да поеме големия брой преселници, които пристигат в столицата. Дворът ѝ, с площ 3000 m², е откупен за 70 000 лева от братя Генови и братя Коцеви. На 2 ноември 1910 г. е обявен конкурс за архитектурен план на храма. Конкурсът е спечелен от архитект Антон Торньов. На него е възложено и изпълнението на строителния план. Войните през второто десетилетие на века отлагат строителството. През 1922 г. църковното настоятелство на храма обявява нов конкурс, спечелен отново от Торньов. Строителството продължава от 1926 до 1930 г., а довършителните работи по входните портици 10 години по-късно. Средствата за постояване на църквата идват от самарджийските еснафи, енориаши при старинния храм „Света Петка Самарджийска“, както и щедрото съдействие на енориашите и най-вече на Борис Щърбанов, Иван Рогачев, Щерю Дамянов, Петруш Талев, Иван Цочев, Спас Йосифов, Тодор Плочев и много други. В строежа се включват и предприемачите Михаил Грандже и Киро Спасов. Иконостасът, архиерейският трон, амвонът, клиросите (певниците) и облицовката на балкона са изработени от резбарите проф. Иван Травницки и проф. Тодор Христов. Иконите в централния иконостас и в иконостасите на двата странични параклиса са дело на проф. Стефан Иванов, проф. Марин Дринов, проф. Димитър Гюрдженов и проф. Сергей Шишков. Иконостасните колони са дело на дебърския майстор Лазар Алексиев, който работи под ръководството на Иван Травницки. В храма е имало икони от Алексо Василев и Евгений Попкузманов. Архитектурата на храма е необичайна. Наосът е кръгла зала с над 20 m диаметър. Покритието е стоманобетонна черупка, дело на конструктор инженер Цонев. Обемът на кръглия наос на „Света Параскева“ се разпада постепенно в опасващи го апсидни тела, за да се постигне пълно уравновесяване и въздействие на вертикалната ос на симетрия. Камбаните са разположени в скрит тамбур над черупката на куполното покритие и в полукупола над западното апсидно тяло на входа. Централният престол, в чест на Света Великомъченица Параскева, е осветен от екзарх Стефан I Български на 6 април 1930 г. Северният престол на олтара, посветен на свети Харалампий, е осветен през 1934 г., а южният, посветен на Въведение Богородично от патриарх Кирил Български през 1960 г. Църквата празнува на 28 октомври – Света Параскева, 10 февруари – Свещеномъченик Харалампий, 26 септември – Свети Йоан Богослов, патрон на единия страничен параклис, и 11 ноември – Свети Мина, патрон на другия. Към храма музицира професионален хор. Бележки
Church of St Paraskeva, Sofia

The Church of St Paraskeva (Bulgarian: църква "Света Параскева", tsarkva "Sveta Paraskeva") is a Bulgarian Orthodox church in Sofia, the capital of Bulgaria. The church, dedicated to Saint Paraskeva, is located on 58 Georgi Rakovski Street in the centre of the city. It is the third-largest church in Sofia. Overview Plans to build a church at the site date to 1910, when Stuttgart-educated Bulgarian architect Anton Tornyov (1868–1942) won a competition for the church's design. Due to the Balkan Wars and World War I, however, the construction was postponed. In 1922, the church board of trustees announced another competition, which was again won by Tornyov. The construction of the Church of St Paraskeva was complete by 1930, but the finishing works on the porticos did not cease until 1940. St Paraskeva has a somewhat unusual design for an Eastern Orthodox church. For example, the cella is in practice a round chamber over 20 metres (66 ft) in diameter. The cella gradually disintegrates into the surrounding apses. Gallery See also List of churches in Sofia Christianity in Bulgaria References
Свети Петър (Беренде)

„Свети Петър“ е средновековна църква при село Беренде, Софийско и е паметник на културата, датиран от периода на Второто българско царство. Храмът буди интерес преди всичко поради характера на своите стенописи. Храмът е един от паметниците на културата, доказващ високата стойност на българското културно-историческото и художественото наследството. Представлява скромна като размер и градеж постройка от ломен камък, отнасяща се към малките еднокорабни църкви без притвор. Част е част от разположен край църквата некропол (гробище), който е използван до началото на 80-те години на ХХ в. Размерите ѝ са приблизително около 4,5 х 5,5 м. Стените ѝ са с дебелина от около 0,90 м и са лишени от каквито и да е архитектонични членения и украса. Има една полукръгла апсида на северната страна, а сводът ѝ е с външно покритие от каменни плочи. Архитектурни достойнства и значимост на църквата като постройка трудно биха били открити. Нейната елементарност и простота най-вероятно са вследствие не на естетически принципи. Стенописният ансамбъл е пример за стил и единство на художествения образ. Липсата на ктиторски портрети и надпис, както и не добре запазените стенописи на западната фасада не позволяват точното датиране на обекта. Някои учени отнасят изграждането на старата гробищна църква към XIII век и името на Иван Асен II, тъй като допреди години все още имало надпис. Счита се, че именно тук е бил създаден най-ранният известен ктиторски портрет – на цар Иван Асен II, рисуван през XIII век върху външната страна на църквата. Днес е напълно унищожен. Други автори смятат, че църквата е изградена XIV век по времето на Иван Александър. В действителност стенописите в храма не принадлежат на един автор, нито дори са създавани по едно и също време, за което свидетелства разликата в стилистичното изгражсане на образите от различните части на сцените. Няма категорична датировка за построяването на храма – дали е построен през XIII – XIV век или е още по-стар, но със сигурност има единодушие сред автори изкуствоведи и историци за неизмерната стойност на църквата като едно от най-големите богатства в цялото българско художествено наследство и култура от времето на Асеневци. Източници Бакалова, Е. Стенописите на църквата при село Беренде, С. 1976 Кръстев, К. Захариев В., Стара българска живопис, С. 1961 Бележки
Iglesia de San Pedro (Berende)

La iglesia de san Pedro (en búlgaro: църква "Свети Петър"; tsarkva "Sveti Petar") o iglesia de los santos Pedro y Pablo​ es una pequeña iglesia ortodoxa medieval búlgara ubicada en el pueblo de Berende en el municipio de Dragoman, provincia de Sofía, en el extremo occidental de Bulgaria. Probablemente construida y decorada en el siglo xiv, la iglesia de san Pedro presenta una arquitectura de piedra simple, pero contiene una serie de frescos interiores notables. Aunque se encuentra junto al cementerio del pueblo y a menudo se interpreta como una iglesia cementerio, la iglesia de san Pedro puede haber estado relacionada de alguna manera con la corte real búlgara, ya que un retrato ahora perdido con una leyenda que probablemente hace referencia al zar búlgaro Iván Alejandro era una vez visible en una de sus paredes exteriores. Referencias
Свети Теодор (Несебър)

„Свети Теодор“ е средновековна православна църква в Несебър, България. История Църквата „Свети Теодор“ е построена през XIII век. Днес в църквата се помещава художествена галерия. Архитектура Тя е малка еднокорабна църква, с притвор и апсида, с размери 11 х 5,15 метра, разширена на юг под началния двускатен покрив по време на късното средновековие. По-ранният градеж е от редуващи се бели варовикови блокове и черни тухли, в достроената част е от ломени камъни. Фасадата е разнообразена от слепи декоративни арки и тимпани под тях, изпълнени с шахматни и зигзагообразни орнаменти. От вътрешната украса са запазени икони от иконостаса, днес експонирани в иконната зала на новата музейна експозиция. Бележки Литература Рашенов, Александър. „Месемврийски църкви“. София, 1932 г., с. 99 – 101, 103 Димова, Виолета. „Църквите в България през XIII-XIV век“. София, 2008 г., с. 302 – 303 Външни препратки Църква „Свети Теодор“ – гр. Несебър Несебър – църкви и забележителности
Church of St Theodore, Nesebar

The Church of St Theodore in Nesebar, Bulgaria, was built in the 13th century, and the north and western façades survive from this era. The other walls and the roof were built later. It is a single nave church with a narthex and apse. The church is 8.70 m long and wide 4.15 m wide. The façade is decorated with blind arches of worked stone and brick. The space under the arches is ornamented with staggered zigzag patterns of stone blocks and bricks. References
Cerkiew św. Teodora w Nesebyrze

Cerkiew św. Teodora – zabytkowa prawosławna cerkiew w bułgarskim mieście Nesebyr. Niewielka cerkiew z XIII wieku o wymiarach 8,70 na 4,15 metra, położona w najbardziej na wschód wysuniętej części miasta. Zbudowana z gładko obrobionych kamieni przedzielonych pasmami cegieł. Typowy przykład architektury z okresu drugiego państwa bułgarskiego, uważana za najstarszą zachowaną budowlę w tym stylu. Do czasów współczesnych zachowały się ściany zachodnia i północna, pozostałe dwie zrekonstruowano. We wnętrzu zachował się XVII-wieczny ikonostas. Współcześnie zaaranżowana na galerię sztuki. Przypisy
Света Богородица Петричка

„Света Богородица Петричка“ (на гръцки: Παναγία Πετριτσιώτισσα) е средновековна, укрепена църква, разположена в Асеновата крепост (Петрич) над Асеновград, България. Крепостта се намира в планината Родопи, на 2 km от Асеновград. Литература Николова, Бистра, Православните църкви през българското Средновековие IX-XIV в., София, 2002 г. Външни препратки Водач за българските планини – Прочути планински крепости Страница на Асенова крепост в rodenkrai.com Български крепости – Асеновата крепост Архив на оригинала от 2011-09-30 в Wayback Machine. Виртуална разходка
Възнесение Господне (Несебър)

„Възнесение Господне“ или „Свети Спас“ е късносредновековна православна църква в Несебър, България. История и архитектура Църквата е построена през 1609 г. със средствата на богат несебърски гражданин по времето на митрополит Киприян. Това става ясно от дарителския надпис, разположен над южния вход. Тя е еднокорабна и едноапсидна църква с дължина 11,7 м и ширина 5,7 м. Някога по цялата северна страна е минавал тесен и дълъг притвор и с него ширината на църквата е била 9.8 м. Дървеният стреховиден покрив е без обшивка отвътре. Източната фасада е била наполовина вкопана в земята. Стените са покрити почти изцяло със стенописи. Върху южната и северната стена са разположени композиции със сюжети от Евангелието, а под тях са изобразени в цял ръст фигури на светци. В апсидата е изписана сцената „Богородица – ширшая небес с Младенеца“. В църквата е била надгробната плоча на византийската принцеса Матаиса Кантакузина Палеологина, погребана през 1441 г. в „Старата митрополия“ и преместена по-късно тук от несебърския архиепископ, която сега може да се види в Археологическия музей. Макар и без особени архитектурни достойнства, църквата има добре запазени, реставрирани стенописи, които представят живописната школа в Несебър от XVII век. Външни препратки Църква „Свети Спас“, гр. Несебър Несебър – църкви и забележителности Бележки
Church of the Holy Saviour, Nesebar

The Church of the Holy Saviour or Sveti Spas in the UNESCO World Heritage town of Nesebar, Bulgaria, is a 17th-century church building of 1609, 11.70 m long and 5.70 m wide, consisting of a single nave and apse. Although small, it is notable for its early 17th century wall paintings representing scenes from the Life of Christ and the Holy Virgin, with a painting of the Virgin Platytera in the apse. The tombstone of the Byzantine princess Mataissa Cantacuzina, formerly here, is now in the Nesebar Archaeological Museum. The church itself is de-consecrated and is also used as a museum. External links Archaeological Museum, Nesebar:Church of St Spass Nessebar, Bulgaria References Ecker, Gerhard, 1984: Bulgarien. Kunstdenkmäler aus vier Jahrtausenden von den Thrakern bis zur Gegenwart. DuMont Buchverlag: Köln
Cerkiew św. Spasa w Nesebyrze

Cerkiew św. Spasa w Nesebyrze – zabytkowa prawosławna cerkiew w bułgarskim mieście Nesebyr. Cerkiew została zbudowana z kamienia i błota w 1609 r. ze środków bogatego obywatela Nesebyru. Powstała za czasów urzędowania biskupa Cypriana, o czym informuje tablica z inskrypcją wmurowana nad południowym wejściem. Jednonawowa i posiadająca jedną apsydę budowla o wymiarach 11,70 metra na 5,70 metra pierwotnie posiadała długi i wąski narteks po północnej stronie, z którym szerokość jej bryły wynosiła 9,80 metra. Obecnie jest najmniejszą cerkwią w mieście. Ze względu na wzniesienie w czasach panowania osmańskiego projekt świątyni podlegał szeregowi ówczesnych ograniczeń, m.in. jej wysokość nie mogła przekraczać wysokości jeźdźca na koniu, w efekcie czego cerkiew jak wiele innych z tego okresu powstała w zagłębieniu terenu, a jej wschodnia ściana była do połowy schowana w ziemi. Ponadto zgodnie z ówczesnymi regulacjami budowla nie mogła różnić się z zewnątrz od innych budynków, przez co miała małe okna i nie posiadała kopuły ani dzwonnicy. Świątynię nakrywał drewniany dach z okapem i bez dodatkowego obramowania. Jest to jedyna w mieście zachowana do dziś cerkiew zbudowana w czasach osmańskich. Wnętrze budowli ozdobiono malowidłami z początków XVII w. autorstwa anonimowego artysty, które pokrywają większość ścian. Dobrze zachowane dekoracje malarskie przedstawiają apostołów, sceny z życia Jezusa i Marii z Nazaretu, np. chrztu Jezusa, jego zmartwychwstania i wjazdu do Jerozolimy, a w apsydzie cerkwi wykonano malowidło Matki Boskiej Platytera. Cerkiew ta jest jedną z dwóch posiadających najlepiej zachowane freski. We wnętrzu świątyni znajdował się także XV-wieczny grobowiec bizantyńskiej księżniczki Mataisy Kantakuzeny, jednak obecnie jest on przechowywany w nesebyrskim muzeum archeologicznym. W sąsiedztwie cerkwi znajdują się ruiny łaźni rzymskich z V-VI w. oraz łaźnia turecka z XVIII wieku z małą kopułą. Przypisy
Carevec

Carevec (bulharsky: Царевец) je středověká pevnost z 12. století nacházející se na stejnojmenném kopci ve městě Veliko Tarnovo v severním Bulharsku. Pevnost se nachází ve výšce 206 metrů nad hladinou moře a rozkládá se na 2872 metrech čtverečních. Celá je obehnána silnými dochovanými hradbami dosahujícími výšky až 3,6 metru. Hlavní brána byla v nejzápadnější části kopce, na úzkém skalním masivu, a měla padací most. Na vrcholu kopce byl palác, který je dnes ruinou. Zrekonstruována byla ale Katedrála Nanebevstoupení Páně, postavená na pozůstatcích pozdně římské baziliky, nicméně kostel nebyl nikdy znovu vysvěcen. Ve středověku se na svazích kopce nacházely obytné budovy, řemeslnické dílny a četné sakrální stavby. Archeologové objevili 400 obytných budov, přes 22 kostelů a 4 kláštery, z nichž se ale nedochovalo prakticky nic. Dnes památka funguje jako muzeum. Dějiny Nejstarší důkazy o přítomnosti člověka na kopci Carevec pocházejí z 2. tisíciletí před naším letopočtem. Osídleno bylo místo ve 4. století. Byzanc zde v 5. století vystavěla město zvané Zikideva. Na jeho základech byla okolo roku 1185 postavena pevnost. Po vlašsko-bulharském povstání (1185–1187) a založení druhé bulharské říše s hlavním městem Veliko Tarnovo se pevnost stala nejdůležitější v Bulharsku, často byla ve své velkoleposti přirovnávaná k Římu a Konstantinopoli. Šlo o největší bulharskou stavbu 14. století. Žili zde králové Petr II., Ivan Asen I., Kalojan a Ivan Asen II. Ve věži našel svou smrt latinský císař Balduin I. Konstantinopolský jako vězeň cara Kalojana. V roce 1393 byla pevnost tři měsíce obléhána osmanskými silami, než byla nakonec 17. července dobyta a vypálena, což znamenalo pád druhé bulharské říše. Obnova pevnosti začala v roce 1930 a byla dokončena v roce 1981 u příležitosti 1300. výročí vzniku první bulharské říše. Od roku 1985, kdy se slavilo 800. výročí povstání Asena a Petra, se v pevnosti pravidelně koná audiovizuální šou o pádu pevnosti do osmanských rukou, kterou naplánoval bulharsko-československý tým pod vedením Valo Radeva a Jaromíra Hníka. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Carevec na Wikimedia Commons Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Tsarevets (fortress) na anglické Wikipedii.
Zarewez

Die Festung Zarewez (bulgarisch Царевец) in Weliko Tarnowo liegt auf dem gleichnamigen Hügel in der einstigen Hauptstadt Bulgariens. Sie gilt als die bedeutendste Burg des Zweiten Bulgarischen Reiches. Die Anlage ist seit 2016 Namensgeber für das Massiv Tsarevets Buttress in der Antarktis. Geschichte Der Hügel wurde im 4. Jahrhundert besiedelt und gegen Ende des 5. Jahrhunderts wurde eine byzantinische Stadt errichtet, die vorläufig Zikideva hieß. Auf deren Grundlage wurde im 12. Jahrhundert mit dem Bau der bulgarischen Festung Zarewez begonnen. Nach dem Aufstand von Vlach, Bulgarien und der Errichtung des Zweiten Bulgarischen Reiches mit seiner damaligen Hauptstadt Weliko Tarnowo wurde die Festung die wichtigste in Bulgarien. Oft wurde diese Festung verglichen mit Rom und Konstantinopel in ihrer Pracht. 1393 wurde die Festung drei Monate lang von osmanischen Streitkräften belagert, bevor sie am 17. Juli dem Untergang des bulgarischen Reiches endgültig erobert und niedergebrannt wurde. Die Restaurierung der Festung Zarewez begann 1930 und wurde 1981 zu Ehren des 1300-jährigen Jubiläums der Gründung des bulgarischen Staates abgeschlossen. Komplex Die gesamte Festung ist von dicken Mauern, die bis zu 3,6 Meter hoch sind umgeben. Die Festung hat drei Eingänge bzw. Tore. Das Haupttor, was über eine Zugbrücke verfügt befindet sich im westlichsten Teil des Hügels auf einem schmalen Felsmassiv. Das zweite Tor ist 180 Meter vom ersten entfernt und das dritte, das bis 1889 bestand, ist 450 Meter weiter entfernt. Audiovisuelle Show Die Ton- und Lichtshow (Звук и светлина, Zvuk i svetlina) ist eine nachts stattfindende Performance auf der Festung, wo die tragische Geschichte des Zweiten Bulgarischen Königreichs (1185–1393) mit Musik, bunten Lichtern, Lasern und Kirchenglocken in einem zusammengefasst sind. Die Uraufführung dieser fand 1985 zu Ehren des 800. Jahrestages des Assen-Aufstands statt. Hunderte farbige Lichter und drei Laserstrahlen repräsentieren Momente aus der bulgarischen Geschichte, den Kämpfen gegen die osmanischen Horden, den Jahren der osmanischen Herrschaft, der Renaissance, der revolutionären Bewegung und der Befreiung Bulgariens. Die audiovisuelle Performance wurde von einem bulgarisch-tschechoslowakischen Team erstellt. Der beste Ort um dieser Performance zuzusehen, ist der Zar-Asen-I-Platz am Haupteingang von Zarewet, sowie der Panoramastandort in der Nähe der Geburtskathedrale. Bilder Weblinks focus.de, Tsarevets mit Nachtbeleuchtung, 4. März 2009
Forteresse Tsarevets

Tsarevets (en bulgare : Царевец) est une forteresse médiévale située sur une colline du même nom à Veliko Tarnovo, dans le Nord de la Bulgarie. Elle servit de forteresse principale du Second Empire bulgare de 1185 à 1393, et ses longs remparts qui abritent le palais de la famille royale et le palais patriarcal sont une attraction touristique populaire. Histoire La première preuve de la présence humaine sur la colline date du IIe millénaire av. J.-C. Au VIe siècle, face à la première vague d'invasions barbares avares et slaves (576-586) en Dacie, la cité antique de Nicopolis ad Istrum (qui se situe à 20 kilomètres au nord de Veliko Tarnovo) est démantelée puis évacuée en 586 au profit d'une ville byzantine, identifiée comme Zikideva, construite vers la fin du Ve siècle sur le mont Tsarevets qui offre un meilleur refuge à la population. En 614, les cités byzantines de Dacie doivent faire face à une nouvelle vague d'invasions avares et slaves, celle-ci met un terme à la présence de Byzance, dont les armées se retirent, dans la région. Isolée de l'empire Zikideva, elle entame son déclin jusqu'à ce qu'on perde sa trace un siècle plus tard. La construction de la forteresse bulgare fut commencée au XIIe siècle et correspond au standard de l'époque dans les Balkans, de par sa construction qui tire avantage du relief, dans le cas présent un éperon rocheux qui entoure une grande partie de la colline. Tsarevets devient le complexe fortifié le plus important de Bulgarie après la rébellion valaque-bulgare et la mise en place du Second Empire bulgare qui a pour capitale Veliko Tarnovo, souvent comparée à Rome et Constantinople pour sa magnificence. En 1393, la forteresse fut assiégée par les forces ottomanes pendant trois mois avant d'être finalement conquise et brûlée le 17 juillet, ce qui marqua la chute de l'Empire bulgare. La forteresse dispose de trois entrées, l'entrée principale se situe dans la partie orientale de la colline. Le complexe du château se situe en son centre, entouré par un rempart interne en pierre, disposant de deux tours de combat et de deux entrées Nord et Sud. Il se compose d'une salle du trône, de l'église du château et de la chambre du roi. Les travaux de restauration de la forteresse ont débuté en 1930 et se sont achevés en 1981 pour le 1 300e anniversaire de la mise en place de l'État bulgare. Les rois Petar, Asen, Kaloyan et Ivan Asen II y ont vécu. Références (en) Joachim Henning, Post-Roman Towns, Trade and Settlement in Europe and Byzantium: Byzantium, Pliska, and the Balkans Icomos Monumentum « http://www.international.icomos.org/monumentum/vol23-24/vol23-24_8.pdf »(Archive.org • Wikiwix • Google • Que faire ?) (consulté le 14 avril 2013) Voir aussi Forteresse Devingrad Portail des châteaux Portail de la monarchie Portail de la Bulgarie
Tsarevets

O Palácio de Tsarevets (em búlgaro: Царевец,Царевград Търнов) é um castelo real localizado na cidade de Veliko Tarnovo, uma Fortaleza medieval,em Turnovo - Segundo Estado búlgaro. Construído a partir do início do século XII. História Na colina de Tsarevets, havia aldeias da Idade do Bronze (IV-II aC) e da Idade do Ferro (III-II aC). No morro encontram-se remanescentes de assentamentos romanos e trácios. A fortaleza búlgara tem três entradas. O complexo medieval incluiu mais:Salão do Trono, uma Igreja do Palácio,Patriarcado búlgaro,Casas de boyars e igrejas reais. A fortaleza foi capturada pelos turcos otomanos em 1393. No século XX, a restauração de Tsarevets começou. Referências Ver também Домарадски, Мечислав. “Келтите на Балканския полуостров (IV–I век пр.н.е.) Вратите на Царевец - Иван Тренев ISBN 9548615460
Царевец (крепость)

Царевец — средневековая крепость в городе Велико-Тырново на севере Болгарии. История Первые укрепления на холмах Царевец и Трапезица построили римляне. Крепость, предшествовавшая нынешней, появилась в V веке благодаря византийцам. В VII веке она была разрушена славянами. Новую крепость построили болгары во времена Второго Болгарского царства, когда город стал его столицей. Новая крепость долгое время оставалась неприступной, но в 1393 году ей после трёхмесячной осады завладели турецкие войска, разрушившие город и укрепления. Руины крепости сохранились до настоящего времени и стали местной достопримечательность. Описание Крепость располагалась на скалистом холме Царевец высотой 206 м, который огибает река Янтра. Стены болгарской крепости возведены поверх старых византийских построек. На территории крепости находились царские палаты и Дворец патриарха болгарской церкви. Крепость является местом туристического паломничества и проведения культурных мероприятий. Примечания