NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Isola di Belene

L'isola di Belene (in bulgaro остров Белене?) è la più grande isola bulgara ed è situata lungo il corso del fiume Danubio. Deve il suo nome alla vicina città di Belene, alla quale è collegata tramite un ponte di barche. È conosciuta anche come isola di Persin. Geografia Belene ha una forma ovale allungata con una lunghezza di 14,5 km e - grazie a una superficie totale di circa 41 km² - è la quarta isola danubiana per estensione. Quando il fiume si ingrossa alcune zone dell'isola vengono sommerse dalle acque. Il fiume Danubio, biforcandosi, scorre a nord e a sud dell'isola. Il confine internazionale tra Bulgaria e Romania coincide con la parte settentrionale del fiume. Flora e fauna Belene è parte del Complesso delle Isole di Belene e del Parco Naturale di Persin, che ospita oltre 170 specie rare di uccelli acquatici come ad esempio il mignattaio, il marangone minore, l'averla cenerina e l'oca collorosso. Su quest'isola, formata da sedimenti alluvionali, crescono salici, pioppi e betulle; si trovano inoltre alcune aree coltivabili. Storia Nei periodi 1949-1953 e 1956-1959 Belene è stata sede di un campo di concentramento per detenuti politici. La prigione è ancora oggi operativa nella zona ovest dell'isola, mentre la parte orientale è una riserva naturale. Voci correlate Lea Ivanova Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Isola di Belene
Belene (wyspa)

Belene (także Persin; bułg. Белене, Персин) – wyspa rzeczna na dolnym Dunaju, naprzeciw miasta Belene, kilka kilometrów w górę rzeki od bułgarskiego miasta portowego Swisztow. Należy do Bułgarii i jest jej największą wyspą. Długość – 14,5 km, szerokość – do 6 km. Wyspa Belene jest ostoją ponad 170 gatunków ptactwa wodnego, w tym wielu gatunków rzadkich. Wschodnia część wyspy stanowi część rezerwatu „Persinski błata”. W latach 1949–1959 na wyspie istniał obóz pracy przymusowej dla przeciwników komunizmu. Do dziś w zachodniej części wyspy działa więzienie.
Ilha Belene

A ilha Belene (em búlgaro: остров Белене, Ostrov Belene) ou Ilha Persin (остров Персин, ostrov Persin) é uma ilha do rio Danúbio, pertencente à Bulgária. É a maior ilha da Bulgária. A fronteira Bulgária-Roménia no rio Danúbio contorna o norte da ilha. Belene tem 14,5 km de comprimento por 6 km de largura e fica a norte da cidade de Belene. Constitui a quarta maior ilha do Danúbio: durante uma maré média tem 41,078 km2 de área. Durante a maré alta, partes da ilha ficam submersas. Belene faz parte do complexo das Ilhas Belene e do Parque Natural Persina, que é habitat de mais de 170 espécies de aves aquáticas raras. A ilha é famosa por ter sido a sede do campo de concentração de Belene, que lá funcionou durante a detenção de presos políticos entre 1949-1953 e 1956-1959. A prisão de Belene continua a funcionar como centro penitenciário na parte ocidental da ilha, enquanto que a parte oriental é hoje uma reserva natural administrada pelo estado búlgaro. Referências
Insula Belene

Insula Belene (în bulgară Остров Белене, Ostrovul Belene) sau Insula Persin (Остров Персин, Ostrovul Persin) este cea mai mare insulă bulgară. Este situată pe Dunăre între km. 560,5 și 575, în dreptul localității Belene din regiunea Plevna. Descriere Insula este formată de fluviul Dunărea care se desparte în două brațe ce trec pe la nordul și sudul insulei. Frontiera dintre Bulgaria și România urmează brațul de nord și, prin urmare, insula Belene este teritoriu bulgar. Insula are o lungime de 14,50 km și o lățime maximă de 6 km; este situată la nord de orașul Belene. Insula este a patra cea mai mare insulă de pe Dunăre, având o suprafață de 41,10 km2. Înălțimea maximă a insulei deasupra apelor fluviului este de aproximativ 9 metri. În timpul viiturilor, zone mari ale insulei sunt inundate. În trecut insula reprezenta 20.000 de hectare de ținuturi umede, dar a fost îndiguită în anii 1950 pentru a se evita inundațiile și pentru obținerea de teren arabil. Insula este formată în general din sedimente aluvionare. Din localitatea Belene până la insulă s-a construit un pod de pontoane. Pe insula Cinghinarele situată în 1916 în apropiere lângă ieșirea estică a canalului Belene, o luptă a avut loc la începutul lunii octombrie 1916, în timpul Primului Război Mondial. Clima Predominant în regiune este climatul temperat-continental. Temperatura medie anuală în zonă este de 12°C. Luna cea mai caldă este iulie, când temperatura medie este de 24°C, iar cea mai rece este ianuarie, cu -4 °C. Media anuală a precipitațiilor este de 955 milimetri. Cea mai ploioasă lună este iunie, cu o medie de 127 mm precipitații, iar cea mai uscată este luna august, cu 47 mm de precipitații. Parc natural Insula Belene face parte din Complexul Insulele Belene și din Parcul Natural Persina, având peste 170 de specii rare de păsări de apă, cum ar fi ibisul, cormoranul mic, sfrânciocul cu frunte neagră, gâsca cu gât roșu și altele. Flora insulei Belene este reprezentată de sălcii, plopi și plopi tremurători, dar există și teren arabil. În prezent, o parte din insulă a fost restaurată la starea inițială de teren umed și este inclusă pe lista parcurilor Ramsar (Conventia UNESCO Ramsar, 1971). Lagăr de concentrare Insula este cunoscută pentru Lagărul de concentrare Belene⁠(d), creat în 1949 printr-o decizie a Biroului Politic al Comitetului Central al Partidului Comunist Bulgar, care a funcționat pentru deținuții politici între 1949-1953 și 1956-1959. Închisoarea Belene este încă în funcțiune ca penitenciar în partea de vest a insulei, în timp ce partea de răsărit este rezervație naturală. Referințe Bibliografie Mitchev N., Mihaylov T., Vaptsarov I. și Kiradjiev S., Dicționarul geografic al Bulgariei Arhivat în 30 iulie 2017, la Wayback Machine., Sofia 1980, pp. 31-32. Legături externe Poziția pe hartă - wikimapia.org Construirea unei centrale nucleare la Belene - arhiva.gov.ro Bulgaria a renunțat la construcției unei noi centrale nucleare la Belene, pe malul Dunării
Белене (острво)

Белене или Персин, је ада на реци Дунав у Бугарској. Острво се простире на површини од 41,1 km² што га чини највећим бугарским острвом и четвртим највећим острвом на Дунаву. Дуго је 14,5 km, а широко 6 km, северно од града Белене. Острво је у склопу парка природе Персина и ту живи виже од 170 ретких врста водених птица, као што је Црни ибис, Мали вранац, Branta ruficollis, Lanius minor и друге. Острво је познато по затвору који и даље функционише. Види још Белене Списак острва у Бугарској
Белене (острів)

Острів Белене (болг. остров Белене, ostrov Belene), або острів Персін (остров Персин, ostrov Persin) — найбільший острів у болгарських водах. Острів утворений річкою Дунай, яка розпадається на два рукави, що проходять на північ і південь від нього. Міжнародний кордон між Болгарією та Румунією йде за північним руслом річки, і тому острів Белене є частиною болгарської території. Острів становить 14,5 кілометра (9,0 миля) у довжину і сягає 6 км (3,7 миля) у ширину; він розташований на Дунаї, на північ від міста Белене. Острів Белене — четвертий за величиною острів Дунаю: під час середнього припливу його площа становить 41,078 квадратного кілометра (15,860 миля2). Під час припливу частини острова затоплені водою. Острів пов'язаний з містом Белене понтонним мостом. Острів Белене є частиною комплексу островів Белене та природного парку Персіна, де мешкає понад 170 видів рідкісних водних птахів, таких як коровайка, баклан малий, сорокопуд чорнолобий, казарка червоновола та інші. Флора острова Белене представлена вербами, тополями та осиками; є трохи орної землі. Острів утворився з алювіальних відкладів. Острів сумно відомий концтабором Белене, який функціонував там для утримання політв'язнів між 1949—1953 та 1956—1959. В'язниця в Белене все ще працює як пенітенціарна установа в західній частині острова, тоді як східна частина в управлінні природного заповідника. На сусідньому острові Сінгхінареле відбулася битва на початку жовтня 1916 року, під час Першої світової війни. Див. також Список островів Болгарії Примітки Література БЕЛЕНЕ , Персин. Българска енциклопедия А-Я (Bulgarian) . БАН, Труд, Сирма. 2002. ISBN 954-8104-08-3. OCLC 163361648.
УМБАЛ „Софиямед“

Университетска многопрофилна болница за активно лечение „Софиямед“ е частна болница в София. Тя е част от голяма верига лечебни заведения в България. История Основана на 9 май 2012 г. Намира се на бул. „Г. М. Димитров“ № 16 в София. На откриването на болницата присъстват здравният министър Десислава Атанасова и директорът на Националния здравно-осигурителен институт Пламен Цеков. Дейността стартира със 100 лекари в различни специалности и 40 общопрактикуващи лекари в диагностично-консултативен център. Същата година болницата печели награда в престижния национален конкурс Сграда на годината България 2012. През ноември 2013 г. Министерство на здравеопазването акредитира медицинската дейност в МБАЛ „Софиямед“ като база за практическо следдипломно обучение на лекари за придобиване на специалност. През юли 2014 г. се открива нов корпус на ул. „Димитър Моллов“ № 10 в София, на 350 m от централната сграда. В новата сграда се разполагат отделенията по ревматология, съдова хирургия, медицинска онкология и отделението по ендокринология. От 1 август 2014 г. с решение на Министерския съвет на Република България, Софиямед става първото частно лечебно заведение със статут на Университетска болница в столицата. На територията на лечебното заведение се провеждат обучения на студенти и докторанти по медицина. Управители на болницата д-р Бойко Пенков (юли 2012 до юли 2013); д-р Евгений Желев (юли 2013 до април 2014); д-р Йордан Пелев (април 2014 - ) Източници Външни препратки Официален сайт на болницата Сграда на годината България 2012 Архив на оригинала от 2019-09-16 в Wayback Machine.
Велико Търново (железопътна гара)

Железопътна гара Велико Търново е сред първите железопътни гари в България по линията Горна Оряховица – Габрово. През 1897 година русенския предприемач Стефан Симеонов спечелва обявения търг за построяването на железопътната линията Русе – Търново. Сградата е построена в началото на 20 век и е открита на 8 октомври 1900 г. За откриването е даден специален прием. През същата година са прокарани и двата тунела под „Варуша“ и „Боруна“. Местоположение Сградата на ЖП гара Велико Търново се намира на едноименната улица ул. „Велико Търново“ 1 (в близост до някогашното футболно игрище) и в близост до автогарата и Южния пътен възел на града. История Интересен факт е, че при посрещането на първия влак, по-старите жители стояли до тунела под Варуша с икони и запалени свещи, в очакване, че ще се случи нещо лошо. Между двата тунела има и два моста построени от белгийски, френски, италиански специалисти и работници. Участъкът Търново – Плачковци е открит за редовна експлоатация на 12 юли 1910 г. Гарата е била отдалечена от града, но за сметка на това първоначално е имало връзка с файтони, от началото на 1930-те и с таксиметрови автомобили и се стига до 1950-те години, когато гарата се свързва и с железопътен транспорт. Гарата изпълнява и функциите на телеграфо-пощенска служба. Наблизо е имало две малки фабрики и воденица. Около гарата се откриват пивници и гостилници, по-късно и железничарски общежития. През 1927 г. гарата е електрифицирана. Източници
Владишки мост

„Владишкият мост“ над река Янтра се намира в кв. Асенов във Велико Търново и се смята за един от най-старите мостове в града. Съоръжението е изградено с масивни каменни устои и дървена конструкция. Според някои историци от двете страни на моста е имало отбранителни кули. Построен през 1774 г. като е свързвал обитаваните от българи и турци ляв бряг (крепостта „Царевец“ на турски – „Хисар“, манастирът Великата Лавра, Храмът „Свети Петър и Павел“) и десен бряг (крепостта „Трапезица“, Храмът „Свети Георги“, Храмът „Димитър Солунски“). До 1935 г. е бил единственият мост в Асенова махала, по който е минавал пътят от Търново за селището Арбанаси. От него се хвърля богоявленския кръст в река Янтра. Поради красивата си гледка, мостът е и любимо място на влюбените. В знак на вечна любов, много катинарчета са заключени за него. В началото на 2012 г. е включен за ремонт в проект „Подобряване на туристическите атракции и свързаната с тях инфраструктура в община Велико Търново“. Проектът се финансира по ОП „Регионално развитие“. Средствата, определени за моста, са 731 000 лв. – за подновяване изцяло на дървените елементи на моста, за обработване на металните срещу корозия. Галерия Бележки
Цар Борис ІІІ (мост)

„Цар Борис ІІІ“ е каменен мост над река Янтра във Велико Търново, построен в края на 1935 г., именуван в чест на българския цар Борис III. Строителството му е започнато на 22 юни 1930 г. Оттогава е ремонтиран 2 пъти. От самото си създаване пътят е пряка връзка между Велико Търново и съседните Арбанаси и Горна Оряховица. Бележки
Трапезица (железопътна спирка)

Железопътна спирка „Трапезица“ е железопътна спирка на линията Г. Оряховица – Стара Загора.. Намира се на ул. „Трапезица“ в Квартал Асенов във Велико Търново. История В 9:00 на 22 септември 1908 г. влакът на цар Фердинанд I и част от българския политически елит спира на гара Трапезица. На нея е направен първият препис на Манифеста за обявяване на независимостта на България. От гарата царят, държавниците и други граждани се отправят към църквата „Свети Четиридесет мъченици“.. През 2016 г. е направен основен ремонт на сградата. През 2018 г. е направена възстановка на посрещането на цар Фердинанд по повод 110-та годишнина от обявяването на независимостта на България. Галерия Източници
Sofijská univerzita

Sofijská univerzita, plným názvem Sofijská univerzita svatého Klimenta Ochridského (bulharsky: Софийски университет „Св. Климент Охридски“) je veřejná výzkumná univerzita v bulharském hlavním městě Sofii. Byla založena roku 1888, a je tak nejstarší vysokoškolskou institucí v Bulharsku. Status univerzity získala roku 1904. Základní kámen nové budovy Sofijské univerzity (rektorát) byl položen 30. června 1924. Historie Finanční prostředky zajistili bratři Evlogi a Christo Georgievovi. Rektorát byl postaven podle původních plánů francouzského architekta Henriho Bréançona, který vyhrál soutěž již v roce 1907. Plány vypracoval Nikola Lazarov a revidoval Jordan Milanov, který stavbu také řídil, ale zemřel před oficiálním otevřením 16. prosince 1934. Hlavní budova má rozlohu 18 624 metrů čtverečních plochy a celkem 324 místností. Univerzita je rozčleněna na 16 fakult a studuje na ní okolo 20 tisíc studentů. Podle QS World University Rankings 2024 jde o nejkvalitnější vysokou školu v Bulharsku a 17. nejkvalitnější ve východní Evropě (740.-751. na světě). Odkazy Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Sofijská univerzita na Wikimedia Commons
Universität Sofia

Die Universität Sofia „Hl. Kliment von Ohrid“ (bulgarisch Софийски университет „Св. Климент Охридски“ Sofijski uniwersitet „Sw. Kliment Ochridski“) ist mit rund 25.000 Studenten die größte Universität in der bulgarischen Hauptstadt Sofia. Benannt ist sie nach dem Gelehrten und Heiligen Kliment von Ohrid. Geschichte Die Hochschule wurde am 1. Oktober 1888 gegründet und ist die älteste Universität des Landes. Zunächst gab es nur eine Historisch-Philologische Fakultät. Ein Jahr später kamen die Mathematisch-Naturwissenschaftliche und eine Rechtswissenschaftliche Fakultät dazu. Die Universität ist Mitglied im Netzwerk der Balkan-Universitäten. Die Universität gliedert sich in 15 Fakultäten: Der wissenschaftliche Verlag der Universität trägt ebenfalls den Namen des Heiligen Kliment von Ohrid. Anlässlich ihres 100-jährigen Bestehens im Jahr 1988 wurde die Universität Namensgeberin für die Sofia Mountains, eines Gebirges auf der Alexander-I.-Insel in der Antarktis. Rektor der Universität Sofia ist 2016 Anastas Gerdschikow. Siehe auch Liste der Rektoren der Universität Sofia Liste der modernen Universitäten in Europa (1801–1945) Weblinks Offizielle Website Einzelnachweise
Sveučilište u Sofiji

Sveučilište „Svetog Klementa Ohridskog” u Sofiji (bug. Софийски университет „Св. Климент Охридски”) je najstarije sveučilište u Bugarskoj. Osnovano je 1. listopada 1888. godine u Sofiji, deset godina nakon oslobođenja Bugarske. U početku je imao četiri redovna i tri dodatna predavača i četrdesetidevetero studenata. Sveučilište je osnovano kao viši pedagoški tečaj pri Prvoj muškoj gimnaziji, postalo je viša škola 8. prosinaca 1888. i sveučilište 1904. godine. Zgrada sveučilišta izgrađena je između 1924. i 1934. novčanim prilozima braće Evlogija i Hrista Georgijeva, a njihove skulpture danas se nalaze na fasadi. Prvi rektor sveučilišta bio je jezikoslovac Aleksandar Teodorov-Balan. Sastoji se od šesnaest fakulteta i tri posebna odsjeka te broji oko 22 000 studenata. Povijest Sveučilište u Sofiji osnovano je 1888. godine, deset godina nakon završetka burnog oslobođenja zemlje. Na početku, institucija je imala samo 4 redovna i 3 izvanredna profesora te ukupno 49 studenata. Institucija je osnovana kao pedagoška škola, kasnije se razvila u visoko učilište, da bi konačno 1904. godine dobila status sveučilišta. Prve studentice, njih 16 odjednom, upisane su na tadašnje visoko učilište 1901. godine, a sljedeće godine službeni blagdan institucije postao je dan sv. Klimenta Ohridskog. Prilikom otvaranja Nacionalnog kazališta u Sofiji 1907. godine, studenti Sveučilišta u Sofiji su izviždali kneza Ferdinanda I od Bugarske, zbog čega je sveučilište bilo zatvoreno šest mjeseci. Kontroverza nije bila razriješena sve do dolaska nove vlade Aleksandra Malinova na vlast 1908. godine. Izvori Vanjske poveznice Službeno mrežno mjesto Sveučilišta (bug.) (engl.)
Szófiai Ohridi Szent Kelemen Egyetem

A Szófiai Ohridi Szent Kelemen Egyetem (bolgárul: Софийски университет "Свети Климент Охридски") Bulgária legrégibb ma is működő felsőoktatási intézménye. Nevét Ohridi Szent Kelemenről (kb. 840 – 916), az első bolgár birodalom legnagyobb tudósáról kapta. Az intézmény 1888. október 1-jén alakult. Két neves bolgár vállalkozó által adományozott telken épült fel az egyetem rektorátusának épülete, a két adományozó szobra mind a mai napig díszíti a rektorátus főbejáratát. Jelenleg az egyetemen 15 kar működik: Alapfokú és Iskolaelőkészítői Pedagógiai Kar Biológiai Kar Filozófiai Kar Fizikai Kar Földtani-földrajzi Kar Gazdaságtudományi Kar Hittudományi Kar Jogi Kar Klasszikus és Modern Filológiai Kar Matematikai-informatikai Kar Pedagógiai Kar Szlavisztikai Kar Történettudományi Kar Újságíró és Kommunikációs Kar Vegyészeti Kar Az egyetem híres volt hallgatói Eliszaveta Bagrjana, költő Ljuben Berov, volt miniszterelnök Bozsidar Dimitrov, történész Blaga Dimitrova, költő Kraszimir Karakacsanov, politikus Ivan Kosztov, volt miniszterelnök Meglena Kuneva, európai biztos Makszim, a bolgár ortodox egyház pátriárkája Ekaterina Mihajlova, politikus Georgi Parvanov, köztársasági elnök Dimitar Pesev, volt politikus, "a bulgáriai zsidók megmentője", tiszteletbeli izraeli állampolgár Dimitar Popov, volt miniszterelnök Petar Sztojanov, volt köztársasági elnök Dimitar Talev, író Zselju Zselev, a demokratikus ellenzék volt vezetője, volt köztársasági elnök Ljudmila Zsivkova, volt politikus, Todor Zsivkov lánya Juszt László Külső hivatkozások Az egyetem hivatalos honlapja
Uniwersytet Sofijski im. św. Klemensa z Ochrydy

Uniwersytet Sofijski im. św. Klemensa z Ochrydy (bułg. Софийски университет „Св. Климент Охридски“) – bułgarska szkoła wyższa z siedzibą w Sofii, założona w 1904 roku na bazie działającej od 1888 Wyższej Szkoły Pedagogicznej. W 1904 pierwszym rektorem nowej uczelni został językoznawca Aleksandyr Teodorow-Bałan. Uczelnię tworzyły początkowo trzy wydziały (historii i filologii, matematyki i fizyki, prawa). W 1907 uniwersytet został zamknięty na kilka miesięcy przez księcia Ferdynanda po zamieszkach w Sofii, w których aktywny udział wzięli studenci i pracownicy uczelni. W roku akademickim 1922/1923 uniwersytet składał się z 6 wydziałów. W tym czasie studiowało na uczelni 2388 studentów (w tym 686 kobiet), a kadrę dydaktyczną tworzyło 205 osób. W 1929 obroniono pierwszą rozprawę doktorską. W roku 1934 zakończono budowę kompleksu budynków, w których dzisiaj mieszczą się władze uczelni. Budynek rektoratu projektowali Nikoła Lazarow i Jordan Milanow. Po przejęciu władzy przez komunistów w 1944 kadra uniwersytecka liczyła 182 profesorów i 286 asystentów. W tym czasie kształciło się na uczelni 13 627 osób. W 1947 powstały trzy nowe wydziały, a uczelnia przyjęła sowiecki system organizacyjny. Święto uczelni przypada 25 listopada, w dzień poświęcony św. Klementowi z Ochrydy. Struktura Uczelni Uczelnia daje możliwość podjęcia studiów na kierunkach humanistycznych oraz ścisłych prowadzonych w ramach szesnastu wydziałów. Wydział Biologii Wydział Chemii Wydział Dziennikarstwa i Komunikacji Masowej Wydział Ekonomii i Zarządzania Wydział Filologii Klasycznej i Neofilologii Wydział Filozoficzny Wydział Fizyki Wydział Geologii i Geografii Wydział Historyczny Wydział Matematyki i Informatyki Wydział Medyczny Wydział Nauczania Początkowego Wydział Pedagogiczny Wydział Prawa Wydział Slawistyczny Wydział Teologiczny Dodatkowo proces kształcenia wspiera Studium Nauki Języków, Studium Wychowania Fizycznego oraz Departament Informacji i Szkolenia Nauczycieli. Uczelnia posiada własne wydawnictwo i bibliotekę z zasobem przekraczającym 2 mln woluminów. Poczet rektorów uczelni Okres 1904–1918 Aleksandyr Teodorow-Bałan Bonczo Bojew Iwan Georgow Stefan Kirow Penczo Rajkow Michaił Popowilijew Benio Conew Stefan Jurinicz Wasił Złatarski Georgi Bonczew Anastas Iszirkow Georgi Sziszkow Okres 1918–1941 Aleksandyr Cankow Metodij Popow Zachari Karaogłanow Wasił Mołłow Stefan Petkow Władimir Aleksijew Gawrił Kacarow Georgi Sziszkow Stefan Bałamezow Stojan Kirkowicz Bogdan Fiłow Ljuben Dikow Michaił Arnaudow Georgi Manew Georgi Genow Aleksandyr Staniszew Janaki Mołłow Stefan Cankow Okres 1941–1945 Stefan Angełow Dimityr Kacarow Liubomir Czakałow Dimityr Silianowski Stefan Bałamezow Okres 1945–1989 Dimityr Orachowac Georgi Nadżakow Władimir Georgijew Daki Jordanow Dimityr Kosiew Pantelej Zarew Christo Christow Błagowiest Siendow Iłczo Dimitrow Georgi Bliznakow Minczo Siemow Okres 1989–2026 Nikoła Popow Nikołaj Genczew Iwan Lalow Bojan Biołczew Iwan Iłczew Anastas Gerdżikow Georgi Wyłczew Doktorzy honoris causa Ignacy Mościcki (21 lutego 1939). Zobacz też Ewgeni Tanczew Przypisy Bibliografia Strona internetowa uniwersytetu
Universidade de Sófia

A Universidade de Sófia é a instituição de ensino superior mais antiga da Bulgária. Localizada na capital búlgara, foi fundada no dia 1 de outubro de 1888. Tem o nome de Clemente de Ocrida, fazendo uma conexão com a história medieval da Bulgária, os Sete Santos e o papel histórico da Idade de Ouro da cultura medieval búlgara para a imposição do Cristianismo na Europa e no mundo post factum. No início do século XX surgiu a primeira e única universidade moderna búlgara até ao final do século. Em 1939 e 1988 celebrou os seus aniversários de dimensão global e política antes da Segunda Guerra Mundial e do fim da Guerra Fria. A única instituição de ensino onde a filologia portuguesa é estudada na Bulgária é a Universidade de Sofia. Referências Ver também Capela de Santa Maria dei Bulgari O Caminho para Sófia Bombardeio da Bulgária Ligações externas Página oficial da Universidade de Sófia
Universitatea din Sofia

Universitatea din Sofia este cea mai veche instituție de învățământ superior din Bulgaria, fondată pe 1 octombrie 1888. Actuala clădire a universității a fost construită între anii 1924 și 1934, cu sprijinul financiar al fraților Evlogi Georgiev și Hristo Georgiev, ale căror sculpturi sunt acum prezentate pe fațada sa. Clădirea are o suprafață de 18,624 mp și un total de 324 de spații. Istoric Structură Note Legături externe bg en Site-ul oficial