NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Автогара Юг (Пловдив)

Автогара „Юг“ е основна автогара в град Пловдив. Разположение Разположена в близост до Централна гара Пловдив и осигурява бързата връзка на пътниците с пристигащите и отпътуващи влакове и автобуси. Транспортни връзки От Автогара „Юг“ се осъществяват автобусни превози до по-големите градове в Южна България, други основни административни центрове в България, както и международни линии до Гърция и Турция. Автогарата разполага с информационен билетен център, който обслужва международни дестинации. Характеристики Автогарата е открита през 1959 г. на обща площ 4680 кв. м, а през 2002 – 2005 г. е извършен основен ремонт. Същинската сграда на автогарата е двуетажна с площ от 511 кв. м, свързана със спомагателна едноетажна сграда със застроена площ от 166 кв. м. Комплексът включва зала за пътници и касова зона с гардероб, офиси наети от превозвачи, административен вход със служебни офиси, и търговска зона. Вторият етаж е с офис помещения и кафене с панорамна тераса и агроаптека. Автогарата разполага с паркинг за 40 автобуса и 10 паркоместа за служебни автомобили. Непосредствено до паркинга има бензиностанция, от която става зареждането на автобусите с гориво. Встрани от автогарата се намират 3 сектора за пристигащи автобуси, а в двора – 11 за заминаващи. Източници
Автогара Родопи (Пловдив)

Автогара „Родопи“ е автогара в град Пловдив с второстепенно значение. Разположение Автогарата е в непосредствена близост до Централна гара и е изградена връзка с гаровия подлез и гаровия комплекс. Транспортни връзки От Автогара „Родопи“ се обслужват 38 направления до административни центрове на юг от Пловдив и високопланински населени места в Родопите. Характеристики Автогарата е построена през периода 2004 – 2005 г. и е открита на 1 март 2006 г. Площта ѝ е 1100 кв. м. Сградата е разположена в северозападната част на терена. На подземно ниво е оформена търговската зона. На основното ниво са разположени касовата зона, зона за чакащи пътници, стая за майки с деца, гардероб за багаж, кафе, снек бар за бързо хранене и РЕП. На второ ниво са разположени офисите ръководството на автогарата и на административно-управленския персонал на фирма „Хеброс Бус“. В източния край е изграден паркинг за автобуси с 20 места, а в южната част на терена има паркинг за 40 автобуса. Автогарата разполага с 3 сектора за пристигащи автобуси и 11 за заминаващи в покрита площ от 1180 кв. м. Източници
Рогачица

Рогачица е защитена местност в България. Намира се в землището на село Юндола, област Пазарджик. Защитената местност е с площ 126,9 ha. Обявена е на 8 януари 1981 г. с цел опазване на елово-смърчова гора. В защитената местност се забранява: ловуването; всякакво строителство, освен ако е предвидено в изготвения план на района; провеждането на минно-геоложки и други дейности, с които се нарушава естествения облик на защитената местност; в горите да се водят отгледни и санитарни сечи, съгласувани с районната инспекция за опазване на природната среда. Източници
Арап чал

Арап чал е защитена местност в България. Намира се в землището на село Света Петка, област Пазарджик. Защитената местност е с площ 220,8 ha. Обявена е на 19 март 1981 г. с цел опазване на застрашени видове – глухар и лещарка. В защитената местност се забранява: повреждането на горската растителност; пашата на домашни животни; преследването или безпокоенето на дивите животни и взимането на техните малки или яйцата им, както и разрушаването на гнездата и леговищата им; разкриването на кариери, провеждането на минно-геоложки и други дейности, с които се изменя естествения облик на местността; използване на химически средства за борба с горските вредители. Разрешено е: зимното подхранване на птиците; поддържане на поляните чрез отстраняване на самонанасящата се по тях дървесна и храстова растителност; откриването на нови поляни; извеждането на санитарни сечи. Източници
Беликата

Беликата е защитена местност в България. Намира се в землището на село Бойковец, област София. Защитената местност е с площ 132,7 ha. Обявена е на 13 август 1981 г. с цел опазване на естествено находище на бреза. В защитената местност се забраняват: всякакви дейности като нараняване на стъблата, чупене на клони и други, които биха довели до повреждане на дърветата; влизането, преминаването и паркирането на моторни превозни средства; късането или изкореняването на растенията; пашата на кози; безпокоенето на дивите животни, вземането на техните малки или яйцата им, както и разрушаването на гнездата и леговищата им; разкриването на кариери, провеждането на минно-геоложки и други дейности, с които се повреждат или изменят както естествения облик на местността, така и на водния и режим; извеждането на сечи, освен отгледни и санитарни; всякакво строителство, освен в случаите, когато такова е предвидено в устройствения проект на защитената местност. Разрешава се паша, като броя и вида на домашните животни се определят по годишни планове. Източници Външни препратки Беликата – Вилна зона
Находище на вебиев див бадем (Палат)

„Находището на вебиев див бадем в землището на с. Палат“ е защитена местност в България. Намира се в землището на село Палат, община Струмяни, област Благоевград. Защитената местност е обявена със Заповед № РД-32 от 16 януари 2013 година, публикувана в Държавен вестник бр. 14 от 12 февруари същата година. Целта е да се опази естественото находище на вебиев див бадем (Amygdalus delipavlovii). Площта на защитената местност е 149,486 декара. В защитената местност се забранява: промяна на предназначението и начина на трайно ползване на земята; строителство, с изключение на дейности, свързани с ремонт и реконструкция на съществуващи съоръжения; търсене, проучване и добив на подземни богатства; внасяне на неместни видове. Бележки
Нощувка на малък корморан – Пловдив

Нощувка на малък корморан – Пловдив е защитена местност в землищата на Пловдив и селата Костиево и Оризари, област Пловдив. Обхваща площ от 82,09 хектара. Защитената местност е обявена на 5 септември 2006 г. с цел опазване местообитание, място за почивка и струпване по време на миграция на малък корморан (Phalacrocorax pygmaeus) В защитената местност се забранява: изсичане и опожаряване на дървета; добив на пясък и други инертни материали, с изключение на добив съгласно издадените до влизането на тази заповед в сила разрешителни от Басейнова дирекция за управление на водите – Източно-Беломорски район, Пловдив; ловуване; строителство, с изключение на хидротехнически съоръжения за осигуряване проводимостта на реката, инфраструктурни съоръжения с национално значение, както и ремонт и поддръжка на съществуващата инфраструктура. Територията на защитената местност попада в защитената зона от Натура 2000 по директивата за птиците Марица Пловдив. Източници
Света Троица (Пловдив)

„Света Троица“ е православна църква в град Пловдив, посветена на Света Троица. Църквата се намира на ул. „Архимандрит Евлоги“ № 1, близо до Събота пазара в район „Южен“. История След загубите във войните за национално обединение и особено след Първата световна война с подписване на Ньойския договор, огромни маси българи от Гърция, Турция и Сърбия напускат домовете си и емигрират в България. Пловдив е един от градовете, където се струпва голямо множество от бежанци. Те се установяват в южната част на града, където по това време има ромска махала, като повечето са от Вардарска и Егейска Македония. През 1924 г. към бежанците в Пловдив се присъединяват и тези от Черноморието, които не са успели да намерят задоволителни препитания там. През същата година е построена и православната църква „Света Троица“ за задоволяване на духовните нужди на преселниците. Собственикът на близката тухларна фабрика Павел Калпакчиев, участник в Илинденско-Преображенското въстание през 1903 г., дарява тухли и пари за издигане на църквата. Малкият чорбаджи Вълко Куртович е основал в Пловдив православно неделно училище за малки и големи., което съществува и сега, а неговите наследници през 1849 г. го обърнали от гръцко на българско. През 2006 г. в него вероучение учат 30 деца и 70 възрастни в няколко групи – за начинаещи и напреднали. Храмов празник – „Петдесетница“ – 50-ия ден след Възкресение Христово. Галерия Бележки
Астрономическа обсерватория и планетариум „Николай Коперник“

Народна астрономическа обсерватория и планетариум „Николай Коперник“ е астрономически комплекс в Морската градина на Варна, включващ обсерватория и планетариум. История Идеята за обсерватория във Варна се заражда в началото на 1960-те години. Под ръководството на тогавашния кмет Николай Бояджиев, през 1963 г. в централната част на Морската градина е предоставена сграда на Клуба по астрономия и астронавтика, където започват да се провеждат първите курсове по астрономия и ракетомоделизъм в града. Скоро след това започват да се изготвят планове за преустройство и реконструкция на съществуващата сграда и през есента на 1964 г. започва строителството на нова сграда за обсерваторията, като неин архитект е Камен Горанов. В хода на строителните работи се внасят изменения на първоначалните планове, като е решено към обсерваторията да се пристрои планетариум със зала за лекции. Комплексът е официално открит на 22 май 1968 г. и е съставен от обсерватория, планетариум и махало на Фуко. С решение на Министерски съвет комплексът е кръстен в чест на полския учен Николай Коперник. Директор на обсерваторията става Николай Петров, който я ръководи до 1989 г. Обсерваторията първоначално разполага с няколко малки телескопа, сред които рефракторен 80/1200 mm и Касерген 150/2250 mm. Плантариумът разполага с проекционен апарат от типа Zeiss Kleinplanetarium, който може да проектира до 5500 звезди върху полусферичен купол с диаметър 10,5 m. Използват се и диапроектори за допълнително онагледяване. Звездната зала разполага с 80 места и лекции на български, английски и руски. Махалото на Фуко е монтирано на кула и има дължина на нишката от 17,6 m и отклонение в основата около 2 m. За географската ширина на Варна (43 градуса 12 минути северна ширина) завъртането на равнината на люлеене на махалото вследствие околоосното въртене на Земята е 10 градуса 03 минути за един час в посока от изток на запад. През 1971 година започва изграждането на филиална астрономическа обсерватория в село Аврен, Варненско, в най-високата част на Авренското плато. През 1973 г. се чества 500-годишнината от раждането на Коперник, а за големия си принос, обсерваторията е наградена с паметен медал от Полша. Астрономическият комплекс е реновиран и открит през 2002 г. Дейност Специалистите в комплекса работят в различни направления, главните от които включват наблюдения и изследване на астрономически обекти и явления. Използва се както наличната база, така и телескопите и апаратурата на Националната обсерватория – Рожен и Белоградчишката обсерватория. Провеждат се занятия по астрономия и физика с училища. Комплексът участва и в организирането на Националната младежка астрономическа конференция. Към обсерваторията е организиран Младежки астрономически клуб „Канопус“ за астрономи любители. През 1998 г. обсерваторията организира провеждането на Първата национална олимпиада по астрономия в България. Обсерваторията е учредила своя награда „Николай Петров“ за всеотдайна работа в областта на любителската астрономия, чийто патрон е дългогодишният директор на обсерваторията и почетен гражданин на град Варна. Източници
Астрономічна обсерваторія і планетарій «Миколай Коперник»

Національна астрономічна обсерваторія та планетарій «Миколай Коперник» (болг. Народна астрономическа обсерватория и планетариум «Николай Коперник») — астрономічний комплекс у Морському саду Варни, що включає обсерваторію та планетарій. Історія Ідея обсерваторії у Варні народилася на початку 1960-х років. Під керівництвом тодішнього міського голови Ніколая Бояджиєва в 1963 році в центральній частині Морського саду виділили приміщення клубу астрономії та космонавтики, де почали проводити перші в місті курси астрономії та ракетомоделювання. Невдовзі почали складатися плани реконструкції наявної будівлі, а восени 1964 року почалося будівництво нової будівлі обсерваторії, архітектором якої був Камен Горанов. У ході будівельних робіт в початкові плани були внесені зміни, і було вирішено прибудувати до обсерваторії планетарій з лекційним залом. Комплекс був офіційно відкритий 22 травня 1968 року і складається з обсерваторії, планетарію та маятника Фуко. Рішенням Ради міністрів комплекс названо на честь польського астронома Миколая Коперника. Директором обсерваторії став Ніколай Петров, який керував нею до 1989 року. Спочатку в обсерваторії було кілька невеликих телескопів, включаючи рефрактор 80/1200 мм і телескоп Кассегрена 150/2250 мм. Плантарій має проєкційний апарат типу Zeiss Kleinplanetarium, який може проєктувати до 5500 зір на напівсферичний купол діаметром 10,5 м. Для додаткової візуалізації використовуються також діапроектори. В зоряному залі на 80 місць читають лекції болгарською, англійською та російською мовами. Маятник Фуко, встановлений на вежі, має довжину 17,6 м і амплітуду коливань близько 2 м. Для широти Варни (43 градуси 12 хвилин північної широти) поворот площини гойдання маятника внаслідок осьового обертання Землі становить 10 градусів 03 хвилини за одну годину в напрямку зі сходу на захід. У 1971 році почалося будівництво допоміжної астрономічної обсерваторії в селі Аврен, у найвищій частині Авренського плато. У 1973 році відзначалося 500-річчя від дня народження Коперника, і за великий внесок обсерваторія була нагороджена пам'ятною медаллю від Польщі. Астрономічний комплекс був реконструйований і відкритий у 2002 році. Діяльність Фахівці астрономічного комплексу проводять спостереження та дослідження астрономічних об'єктів як на наявній базі, так і на телескопах обсерваторій Рожен та Білоградчик. Проводяться заняття з астрономії та фізики для шкіл. Комплекс бере участь в організації національної молодіжної астрономічної конференції. При обсерваторії організовано молодіжний астрономічний клуб «Канопус» для астрономів-аматорів. У 1998 році обсерваторія організувала першу Болгарську національну олімпіаду з астрономії. Обсерваторія заснувала свою нагороду «Ніколай Петров» за самовіддану роботу в галузі аматорської астрономії, названу на честь багаторічного директора обсерваторії та почесного громадянина міста Варна. Примітки
Monestir de Troian

El monestir de la Dormició de la Santíssima Mare de Déu (en búlgar: Троянски манастир "Успение Богородично"), habitualment conegut com el Monestir de Troian, és el tercer monestir ortodox més gran de Bulgària. Està situat a la part nord del país, a la Serralada dels Balcans, i va ser fundat a finals del segle xvi. El monestir està situat a la vora del riu Cherni Osam prop d'Oreshak, un poble a 10 km de Troian a la província de Lovetx, una popular destinació turística. L'església principal del monestir (Sveta Bogoroditsa) va ser reconstruïda el 1835, a la fi de l'Imperi Otomà i durant el període del Renaixement Nacional de Bulgària, pel mestre arquitecte Konstantin. La decoració interior i exterior de l'església van ser pintades entre 1847 i 1849 per Zahari Zograph, un popular pintor búlgar de l'època, que també va pintar l'església principal del monestir de Rila, el més important de Bulgària. L'iconòstasi de l'església principal fou tallat en fusta el 1839. El monestir guarda una important icona, la Theotokos de les tres mans. Vassil Levski es va ocultar dels otomans al monestir usant com amagatall un armari, que es pot visitar actualment al Museu de l'Amagatall del monestir.
Kloster Trojan

Das Kloster Trojan (bulgarisch Троянски манастир Trojanski manastir), förmlich Entschlafung der Gottesmutter (bulgarisch Успение Богородично Uspenie Bogoroditschno), ist ein bulgarisch-orthodoxes Kloster und gilt als das drittgrößte Kloster in Bulgarien. Lage Das Kloster Trojan liegt zwischen den Dörfern Oreschak und Tscherni Osam, ca. 10 km von der gleichnamigen Stadt in den Nordhängen des mittleren Balkangebirges, etwa im Zentrum von Bulgarien am linken Ufer des Flusses Tscherni Osam. Von der Stadt aus führen regelmäßiger öffentlicher Busverkehr sowie markierte Wanderwege bis zum Kloster (ca. 4 Stunden). Name Der Name von Stadt und Kloster ist von der alten Römerstraße, der Via Trajana abgeleitet, die Mösien mit Thrakien und dem Ägäischen Meer verband. Die Ursprünge des Klosters lassen sich bis in die Zeit vor 1600 zurückverfolgen. Schriftliche Aufzeichnungen sind aber erst aus dem 17. Jahrhundert erhalten. Geschichte Nach der Eroberung des Zweiten Bulgarisches Reichs durch die osmanischen Türken wurde das Kloster mehrfach zerstört und die darin lebenden Mönche getötet. Erst in der Ära der bulgarischen Wiedergeburtszeit wurde das Kloster mit neuen Wohnungen wieder aufgebaut, die größtenteils aus den 30er und 40er Jahren des 19. Jahrhunderts stammen. Mit der Zeit wird die Rolle des Klosters als Bildungszentrum immer größer. Hier gab es eine Druckerei, die Stanzen mit Klosteraussichten herstellte. 1869 wurde eine Klosterschule gegründet, in der teilweise bis zu 100 Schüler aus den umliegenden Dörfern unterrichtet wurden. In den 1870er Jahren war das Kloster aktiv in den bulgarischen Befreiungskampf gegen die Türken eingebunden und bot vielmals Unterkunft für Revolutionäre und Freischärler. So gründete der bulgarische Freiheitskämpfer Wassil Lewski hier mit Unterstützung der Mönche ein revolutionäres Komitee (→Innere Revolutionäre Organisation). Sehenswert ist neben den Wandmalereien im Innenhof, vor allem die Klosterkirche, die 1835 von Meister Konstantin aus Peschtera erbaut wurde. Ihre um 1849 entstandenen Wandmalereien sind ein Werk des bedeutenden bulgarischen Ikonenmalers Sachari Sograf. Von großem künstlerischem Wert ist der holzgeschnitzte Ikonostase, das Werk eines lokalen Holzschnitzers, ebenso wie die Holzschnitzereien in der Nikolaikapelle, die 1794 durch den Mönch Kiprijan geschaffen wurden. Darüber hinaus ist das Kloster durch seine wundertätige Gottesmutter-Ikone mit drei Händen bekannt. Sonstiges Das Kloster gehört zu den 100 nationalen touristischen Objekten des Landes, die vom Bulgarischen Tourismusverband zusammengestellt wurden. Weblinks Geschichte des Klosters (bulg.) auf www.pravoslavieto.com
Troyan Monastery

The Monastery of the Dormition of the Most Holy Mother of God (Bulgarian: Троянски манастир „Успение Богородично“) or, as it is more commonly called, the Troyan Monastery is the third largest monastery in Bulgaria. It is located in the northern part of the country in the Balkan Mountains and was founded no later than the end of the 16th century. The monastery is situated on the banks of the Cherni Osam near Oreshak, a village 10 km from Troyan in Lovech Province, and is a popular tourist destination. The main church of the monastery was reconstructed near the end of Ottoman rule during the Bulgarian National Revival period by a master-builder called Konstantin in 1835. The ornate interior and exterior of the church were painted between 1847 and 1849 by Zahari Zograph, a popular Bulgarian painter of the time, who also painted the central church of the Rila Monastery, the largest monastery in Bulgaria. Many of the "moral and social experiments" of art at the time such as Doomsday and Wheel of Life were reproduced at Troyan. One highly controversial move by Zograph was to paint his image around one of the windows in the back of the church. The iconostasis in the central church is a wood carving dating to 1839. The Troyan Monastery is also, since the 17th century, the home of one of the holiest icons in Bulgarian Orthodoxy, the Three-Handed Virgin. Many people make a pilgrimage to this monastery on St. George's Day because of an icon of St. George in the main church. The room in which Bulgarian revolutionary Vasil Levski was hiding and meeting with other revolutionaries during the Ottoman period is a museum. Gallery External links Troyan Monastery Travel Bulgaria: Troyan Monastery Troyan Monastery Троянски манастир (Troyan Monastery) - Bulgarian & English The legend about Three-Handed Virgin icon
Monasterio de Troyan

El Monasterio de la Dormición de la Santísima Madre de Dios (en búlgaro: Троянски манастир "Успение Богородично") o, por lo que es más comúnmente llamado, el Monasterio de Troyan es el tercer monasterio más grande de Bulgaria. Está situado en la parte norte del país en las montañas de los Balcanes y fue fundado a finales del siglo XVI. Este monasterio ortodoxo está situado a orillas del río Cherni Osam cerca de Oreshak, un pueblo a 10 km de Troyan en la provincia de Lovech, siendo un popular destino turístico. La iglesia principal del monasterio, Sveta Bogoroditsa, fue reconstruida a finales del imperio otomano durante el período del Renacimiento Nacional de Bulgaria por un maestro arquitecto llamado Konstantin en 1835. La decoración interior y exterior de la iglesia fueron pintadas entre 1847 y 1849 por Zahari Zograph, un popular pintor búlgaro de la época, que también pintó la iglesia principal del monasterio de Rila, el mayor monasterio de Bulgaria. El iconostasio de la iglesia principal está fabricado en madera tallada en 1839. En el monasterio se encuentra un importante icono milagros, el icono de las tres manos de la Virgen. Vasil Levski se ocultó de los otomanos en el monasterio usando como escondite un armario que se puede ver hoy en día en el Museo del Escondite del monasterio. Galería Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Troyan. Monasterio de Troyan Monasterios Búlgaros Viajar a Bulgaria: Monasterio de Troyan Monasterio de Troyan. Троянски манастир (Monasterio de Troyan) - en búlgaro e inglés La leyenda del icono de la Virgen.
Monastère de Troyan

Le monastère de Troyan (dit Troyanski) est le plus grand monastère dans la chaîne du Balkan. Il se situe à 10 km au sud-est de la ville de Troyan, dans la province de Lovetch, au pied du versant Tchukarka, en Bulgarie. Le monastère est dédié à sainte Marie. Les débuts du monastère de Troyan remontent vers l'an 1600 lorsqu'un moine et son élève s'établirent en ce lieu. L'icône du monastère de Troyan est considérée par les fidèles comme miraculeuse. Représentant sainte Marie avec l'enfant Jésus, elle est appelée encore l'icône de la sainte Marie aux 3 mains, à cause d'une main coupée en bas du dessin, celle de saint Jean de Damas. Galerie Voir aussi Article connexe Église orthodoxe bulgare. Source Monastère de Troyan, Bulgarie - la-bulgarie.fr Portail du monachisme Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bulgarie Portail du christianisme orthodoxe