NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Arapovo Monastery

The Arapovo Monastery of Saint Nedelya (Bulgarian: Араповски манастир „Света Неделя“, Arapovski manastir „Sveta Nedelya“) is a Bulgarian Orthodox monastery lying some six kilometres east of the town of Asenovgrad in Asenovgrad Municipality, Plovdiv Province of central southern Bulgaria. Founded in the mid-19th century, it belongs to the Plovdiv eparchy of the Bulgarian Orthodox Church and was named after the nearby village of Arapovo, today known as Zlatovrah. Construction of the monastery began around 1856 and was initiated by the hieromonk Sophronius. The location was selected due to the presence of a holy spring nearby. The monastical school was founded in 1859, the same year the monastery's main church was completed. Architecturally, the Arapovo Monastery bears a strong resemblance to the Gorni Voden Monastery; the architect who headed the construction was master Stoyu from Yugovo. The main painter was Vasil Levski's associate Georgi Danchov, who was assisted by Aleksi Atanasov. The monastery's main church, dedicated to Saint Nedelya, is a large three-naved, three-apsed and cross-domed church. Another feature of the monastery is the sizable stone tower in its inner yard. The rectangular tower has been linked to the famous hajduk leader Angel Voyvoda who is known to have been a ktitor of the monastery. The tower has three storeys. The lower two were constructed entirely of stone and feature narrow windows intended for defensive purposes, while the top storey is a wooden bay-windowed construction with four rooms designed for habitation. Gallery References
Monastère d'Arapovo

Le monastère d'Arapovo de sainte Kyriake (en) (bulgare : Араповски манастир „Света Неделя“, Arapovski manastir „Sveta Nedelya“) est un monastère orthodoxe bulgare situé à environ six kilomètres à l'est d'Assénovgrad, au centre-sud de la Bulgarie. Fondé au milieu du XIXe siècle, il appartient à l'éparchie de Plovdiv et est nommé d'après le village d'Arapovo, connu de nos jours sous le nom de Zlatovrah. La construction, commandée par l'hiéromoine Sophronius, a commencé vers 1856. L'école monastique a été fondée en 1859, la même année où l'église principale a été complétée. L'architecture du bâtiment est semblable à celle du monastère Gorni Voden (bg). Elle a été réalisée par Stoyu de Yugovo. Le peintre principal est Gueorgui Dantchov, qui a été assisté par Aleksi Atanasov. La tour était liée au chef hajduk Angel Voyvoda, qui était un ktitor du monastère. Galerie Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Arapovo Monastery » (voir la liste des auteurs). Voir aussi Portail du monachisme Portail de la Bulgarie Portail du christianisme orthodoxe
Асарел-Медет

„Асарел-Медет“ АД е българско предприятие за добив и обогатяване на медна руда със седалище в Панагюрище. Към 2023 година предприятието има обем на продажбите около 800 милиона лева и печалба около 179 милиона лева. Към 2024 година то е третото по обем на продажбите предприятие в българската добивна промишленост (след „Мини Марица-изток“ и „Елаците – Мед“) и второто предприятие в област Пазарджик (след „Биовет“). Дейност „Асарел-Медет“ разработва открити мини за медни руди в находищата „Асарел“ и „Медет“ в Същинска Средна гора, на 11 километра северозападно от град Панагюрище. Предприятието извършва и обогатяване на рудите, както и биохимично извличане на мед и свързаните с това инженерингови и търговски дейности. Компанията извършва проучвателни, инженерно-внедрителски, проекто-конструкторски, екологични и други дейности. Крайните продукти от дейността ѝ са медни концентрати и катодна мед. Основното минно оборудване на рудник „Асарел“ включва модерна сондажна техника с диаметър на длетата – 250 мм, 130-тонни автосамосвали и електрически багери с обем на кофата от 17 куб. метра. В Обогатителна фабрика „Асарел“ работят флотационни машини с обем от 160 кубически метра. В рудник и Обогатителна фабрика „Асарел“ са внедрени автоматизирани системи за управление и контрол на технологичните процеси. История Проучването на находището „Медет“ започва в средата на 50-те години, а през 1961 година започва изграждането на мината, която е официално открита на 29 декември 1964 година. Предприятието е пререгистрирано като държавно търговско дружество на 20 септември 1991 година. На 15 юни 1999 година е приватизирано от дружество с участието на австрийската „Фьост Алпине Интертрейдинг“ и мендижмънта на предприятието, воден от Лъчезар Цоцорков, директор от 1986 година. Управление „Асарел-Медет“ АД е акционерно дружество с двустепенна система на управление – Надзорен и Управителен съвет. От 20 ноември 2017 година, след смъртта на Лъчезар Цоцорков, председател на Надзорния съвет е неговият син Димитър Цоцорков, а от 2023 година изпълнителен директор е Николай Пелтеков. Критики и противоречия На 22 февруари 2016 г. панагюрският районен съд признава Борислав Сандов за виновен по обвинение за обида на Лъчезар Цоцорков, когото нарекъл „олигарх-отровител“ в статус във Фейсбук. В същото решение съдът признава, че Сандов не излъгал за това, че мината два пъти е отровила река Луда Яна и че адвокатите на Цоцорков са използвали „процедурни хватки“. Решението предизвиква широк медиен отзвук в България и чужбина, включително и реакция на Посланика на Франция в България, който се застъпва публично в подкрепа на Сандов. Източници Външни препратки Официален сайт
Asarel Medet

Asarel Medet (Bulgarian: Асарел Медет) is a Bulgarian company extracting and processing copper. The mine and the processing factory are situated at 11 km to the northwest of the town of Panagyurishte in the Pazardzhik Province, Bulgaria. It extracts over 13 million tons of copper ore every year and produces copper concentrate which is sold worldwide, including to the Pirdop copper smelter and refinery at about 25 km north of Panagyurishte. The ore also contains molybdenum, nickel, gold, silver. The number of employees is 1,200, not including 400 hired in its subsidiaries. In addition, the company attracts 6,400 indirect jobs in the region and nationwide in different related services. It is the largest employer and taxpayer in Pazardzhik Province. Asarel Medet produces copper concentrate and cathode, mainly used as raw materials for copper smelters and partially for the chemical and ceramics industry. The company produces about 200 thousand tons of natural copper concentrate annually with 25% copper grade. History Following the exploration of the Medet copper ore deposit in Sredna Gora mountain range in 1961–1962, the Medet mining and processing complex was inaugurated in 1964, situated at about 1 km north of the village of Panagyurski kolonii. At the time of its inauguration, Medet was the largest open pit copper mine in Europe and the third largest in the world. It was the first to organize open pit mining and processing of copper ores with cut-off grade lower than 0.4%, which was later widely applied in the industry. The full design mining capacity of 8 million tons of copper ore per year was reached by 1972. In the period 1971–1980, it provided 80-82% of the copper ore mined in Bulgaria. The Medet mining and processing complex served as a basis for designing and building the Kremikovtsi iron ore mine near the capital Sofia, the Elatsite copper mining and processing complex in Sofia Province and the Asarel mining and processing complex some 7 km southwest of Medet. Asarel and Medet were merged in 1986 to establish the Asarel-Medet Technological Mining and Processing Complex. In compliance with the technical project, the Medet mine gradually reduced ore mining after 1984 and its activity was discontinued in early 1994. The Asarel copper mine with 0.45% copper grade started operation in 1976 and the copper processing factory was inaugurated in 1989. In 2004 began the implementation of a large-scale $100 million project with investment in thorough equipment renovation, technology modernisation and personnel development. Other activities Since 2012 the company has invested over €75 million in social projects in Panagyurishte Municipality, including modernisation of the Hospital of Panagyurishte, construction of the multifunctional Arena Assarel sports hall and the hall hosting the Panagyurishte Treasure in the town's Museum of History. Citations External links "Official Site of Asarel Medet". Retrieved 24 April 2024.
Регионален исторически музей (Сливен)

Регионалният исторически музей „Д-р Симеон Табаков“ в Сливен се намира в централната част на града на булевард „Цар Освободител“ № 18. История Регионалният исторически музей в Сливен се помещава в красива сграда на главната улица на града, построена през 1895 г. от сина на Добри Желязков – Иван. Той е една от най-старите институции в Сливен. Основан е през 1913 година като читалищен музей към читалище „Зора“. В залите на двата етажа е уредена изложбата „Памет от векове“. В изложбата са включени оригинални паметници от фонда на музея, някои от които със световно значение. На първия етаж са изложени експонати от неолита и енеолита – съдове, култови фигурки, каменни оръдия на труда, както и бронзови оръдия и оръжия. Останалата част от експозицията на първи етаж е посветена на Траките. В района на Сливен са проучени над 20 надгробни могили, от които в залите на РИМ – Сливен попаднаха уникални и единствени по рода си предмети, показващи високото ниво на тракийските майстори. На втория етаж в една от залите е представено едно от най-богатите погребения от тракийската епоха въобще намирани някога. Тук могат да се видят златни фиали, златен пръстен, втората намерена в Тракия златна маска, сребърен шлем, сребърни ритони с позлата. На този етаж са отредени зали представящи експонати от Римската епоха, както и зала „Туида“. На третия етаж е подредена изложбата „Артефактът – от откриването до експозицията“. Експозицията представя дейността на археолозите и реставраторите от откриването на предметите по време на археологически проучвания до тяхното консервиране, реставриране и полагане на съответните грижи за експониране. Обекти Регионален исторически музей Къща музей „Хаджи Димитър“ Къща музей „Добри Чинтулов“ Къща музей „Сливенски бит“ Първа държавна текстилна фабрика на Балканите Отдели Археология България през XV-XIX век Нова и най-нова история Етнография Дейност Образователни програми Всички обекти на РИМ Сливен участват в съвместна дейност с училищата на града и предоставят занимания с учениците от начален етап и останалите образователни степени. Външни препратки Регионален исторически музей – Сливен Архив на оригинала от 2018-02-15 в Wayback Machine. – Официален сайт Регионален исторически музей – Сливен – Museology Регионален исторически музей – Сливен – Facebook Източници
Регионален исторически музей (Ямбол)

Регионалният исторически музей в Ямбол, България се намира на улица „Бяло море“ 2 в централната част на града. История Ямболският исторически музей дължи създаването си на безкористната, събирателска и проучвателска дейност на местни интелектуалци положили основите на историческите проучвания за региона. Още през 1886 г. в трикласното мъжко училище в Ямбол по инициатива на проф. Петър Нойков е учредена първата музейна сбирка. Археологическото ученическо дружество „Диана“ (основано 1925 г.) през 1926 г. също подрежда музейна сбирка. По това време известни местни интелектуалци основават гражданско археологическо дружество „Диамполис“, което развива активна дейност в областта на археологията и етнографията. Събраните от тези дружества експонати се съхраняват до 1936 г. в сградата на ямболската педагогическа гимназия. През 1948 г. отдел „Музеи и галерии“ при Комитета за наука, изкуство и култура с писмо предлага на ГНС-Ямбол да предвиди в бюджета си за 1949 г. службата „Асистент по старините“ и помещение за музей. На 26.І.1952 г. Венета Дачева е назначена на длъжност референт „Музей и картинна галерия“. С този акт се полага началото на музея като институция. Официално музеят е открит на 2.VІ.1953 г. като музей на революционното движение. До 1955 г. В. Дачева е единственият уредник в него. Първоначално в музея съществуват три отдела: исторически (включващ историческото развитие на Ямбол и региона от праисторията до 1944 г.); социалистическо строителство (отразяващ събитията след 1944 г.) и отдел природонаучен. Отдели Археология Праистория Античност Средновековие Нумизматика България през XV-XIX век Етнография Възраждане Нова и най-нова история Нова история Най-нова история Източници Външни препратки Регионален исторически музей – Ямбол, официален сайт Регионален исторически музей – Ямбол, сайт на Община Ямбол Регионален исторически музей – Ямбол, Facebook Регионален исторически музей – Ямбол, Museology
Балдуинова кула

Балдуиновата кула се намира в Архитектурно-музейния резерват „Царевец“, Велико Търново. Югоизточната бойна кула охранявала най-уязвимото място на крепостта Царевград Търнов, Френкхисарската порта и водоизточника на река Янтра. Нейното наименование се свързва с легендите за латинския император Балдуин Фландърски, който след битката при Адрианапол през 1205 г. според някои безследно е изчезнал, но според други е пленен от българския цар Калоян и е намерил смъртта си в нея. През 1848 година върху запазените долни части от кулата дряновските майстори хаджи Пенко Тулешков (преселил се в града след Велчовата завера в която участвал като заклет и избран за хилядник) и брат му Гено, надстрояват помещение с масивен купол, реконструирайки я за крепостно барутхане. Съвременната кула е реставрирана през 1933 г. по проект на архитект Александър Рашенов по подобие на запазена средновековна кула от крепостта Червен, намираща се близо до Русе. Галерия Източници
Baldwin's Tower

Baldwin's Tower (Bulgarian: Балдуинова кула, Balduinova kula) is a tower house located in the Tsarevets fortress in the Bulgarian town of Veliko Tarnovo. The tower's name originates from Baldwin IX of Flanders, who was imprisoned in the tower after his capture in the Battle of Adrianople. It overlooks the Frankish Quarter (Frenkhisar) and Frenkishar Gate which are located southeast of the fortress wall of the Tsarevets fortress. The Sofia Globe regarded it as one of Bulgaria's biggest historical tourism spots. History The tower's name originates from Baldwin IX of Flanders, one of the leaders of the Fourth Crusade which sacked Constantinople and first emperor of the Latin Empire after their conquest of the Byzantine Empire. In 1205, Baldwin led a Crusader force against Bulgarian emperor Kaloyan and was captured after the Battle of Adrianople. It is commonly said that Baldwin was imprisoned in, and eventually died in, the tower. The tower survived until 1913 when it was destroyed by an earthquake. It was restored in either 1930, 1933, or 1938 by archaeologist and architect Alexander Rashenov based on the preserved medieval tower in the Cherven fortress near Rousse. On February 29, 2013, the Bulgarian National Television reported that Baldwin's Tower was in critical need of repair, alongside concerns it may be too dangerous for visitors. The reason for the damage was that tourists would pick stones out of the tower’s walls and floors, either as mementos or to throw them from the cliff into the nearby Yantra River. The cost of repairs was estimated to be 15,000 leva, which was expected to come from entrance fees paid by tourists visiting Tsarevets. Footnotes Explanatory Citations
Torre de Balduino

La torre de Balduino (en búlgaro: Балдуинова кула; Balduinova kula) es una torre defensiva de la fortaleza Tsarevets, en Veliko Tarnovo (Bulgaria). Está situada junto a la puerta Frenhisar, la entrada sur del recinto. Su nombre proviene de Balduino I de Constantinopla, pues la tradición sitúa en ella su muerte, de la cual fue arrojado al río Yantra.​ La torre actual es una reconstrucción realizada por el arquitecto Aleksandar Reshenov en 1930 y basada en una torre medieval de la Fortaleza de Cherven. Referencias
Башня Балдуина

Башня Балдуина (болг. Балдуинова кула) — рыцарская башня, расположенная в крепости Царевец в болгарском городе Велико-Тырново. Название башни происходит от Балдуина IX Фландрского, который был заключён в этой башне после своего пленения в битве при Адрианополе. Башня возвышается над Франкским кварталом и Франкишарскими воротами, расположенными к юго-востоку от крепостной стены Царевца. Издание The Sofia Globe назвало её одной из крупнейших исторических туристических достопримечательностей Болгарии. История Название башни связано с Балдуином IX Фландрским, одним из лидеров Четвёртого крестового похода, который участвовал во взятии Константинополя и стал первым императором Латинской империи после завоевания Византийской империи. В 1205 году Балдуин возглавил крестоносное войско против болгарского царя Калояна и был взят в плен после битвы при Адрианополе. Согласно распространённому преданию, он был заключён именно в этой башне и впоследствии умер в ней. Башня сохранилась до 1913 года, когда была разрушена землетрясением. Она была восстановлена либо в 1930, либо в 1933 либо в 1938 году археологом и архитектором Александром Рашеновым на основе сохранившейся средневековой башни в крепости Червен возле Русе. 29 февраля 2013 года Болгарское национальное телевидение сообщило, что Башня Балдуина находится в критическом состоянии и может быть опасна для посетителей. Причиной повреждений называлось то, что туристы вынимали камни из стен и пола башни — либо в качестве сувениров, либо чтобы бросать их с утёса в реку Янтра. Стоимость ремонта оценивалась в 15 000 левов, и предполагалось, что он будет профинансирован за счёт входных билетов туристов, посещающих Царевец. Комментарии Примечания
Banski Suhodol Glacier

The Banski Suhodol Glacier (Bulgarian: Ледника в Бански Суходол, Lednika v Banski Suhodol) is a glacieret in the Pirin Mountains of Bulgaria. It lies below the Kutelo peak (2908 m.) in the upper Banski Suhodol Valley (Bulgarian: Бански Суходол). Geography The glacier is on the northern slope of the Kutelo summit and is shaded from the east by the Koncheto ridge. After the nearby Snezhnika glacier (latitude of 41°46′09″ N) Banski Suhodol glacier is the southernmost in Europe, followed by three small glaciers below the Maja Jezerce summit in northern Albania, the Calderone glacier in the Gran Sasso mountain in Italy, and Debeli Namet glacier in Montenegro. Together with the nearby Snezhnika glacieret below Vihren, it is one of two surviving glacial masses in Bulgaria. References
Света Богородица Елеуса (Несебър)

„Света Богородица Елеуса“ е късноантична православна църква в Несебър, България. История, архитектурни и художествени особености Църквата „Света Богородица Елеуса“ (Умиление) се намира на северния бряг на полуострова. Построена е през първата половина на V век. Тя е трикорабна, с три апсиди и нартекс. Двата странични кораба имат по още две по-малки апсиди- на север и на юг. Северният и част от централния кораб са пропаднали в морето. В притвора на църквата са запазени засводени гробници. Базиликата е дълга 28 метра и широка 18 метра. През 1920 г. тук се извършват археологически разкопки под ръководството на Иван Велков. Сега църквата е консервирана и отчасти реставрирана. В историческите извори тя се споменава до XIV век, когато е била част от манастирски комплекс. Галерия Външни препратки Църква „Света Богородица Елеуса“ – гр. Несебър Несебър – църкви и забележителности Бележки
Basilica of the Holy Mother of God Eleusa, Nesebar

The Basilica of the Holy Mother of God Eleusa, Nesebar, is a former monastery church situated in the UNESCO World Heritage town of Nesebar in Bulgaria and dedicated to the Blessed Virgin Mary under the title "Eleusa", Ελεούσσα in Byzantine Greek, or "the Tender". The church, on the northern side of the peninsula, was built in the 6th century. It is recorded until the 14th century, and formed part of a monastery complex. It is presumed to have been destroyed by an earthquake. The northern part and the central nave had sunk into the sea, but in 1920 excavations and research began here, and the church is now well-preserved and partly restored. It has three naves, three apses and a narthex, with two smaller apses on the north and south sides. It is 28 m long and 18 m wide. External links Archaeological Museum, Nesebar: Eleusa Nessebar, Bulgaria References Ecker, Gerhard, 1984: Bulgarien. Kunstdenkmäler aus vier Jahrtausenden von den Thrakern bis zur Gegenwart. DuMont Buchverlag: Köln
Cerkiew Najświętszej Bogurodzicy Eleusa w Nesebyrze

Cerkiew Najświętszej Bogurodzicy Eleusa w Nesebyrze – zrujnowana prawosławna cerkiew w bułgarskim mieście Nesebyr, pochodząca z V lub VI wieku, zbudowana na planie bazyliki z narteksem i trzema apsydami o wymiarach 28 metrów na 18 metrów. Znacząco przebudowana w XIV w. na część kompleksu klasztornego. Poważnie uszkodzona w późnym średniowieczu, później była niszczona przez kolejne trzęsienia ziemi. Przypisy
Bazilika svete Matere Božje Elevške, Nesebar

Cerkev Svete Matere Božje Elevške je nekdanja samostanska cerkev v mestu Nesebar v Bolgariji, ki je na Unescovem seznamu svetovne dediščine in je posvečena Blaženi Devici Mariji pod naslovom Eleusa, Ελεούσσα v bizantinski grščini ali " Razpis". Cerkev na severni strani polotoka je bila zgrajena v 6. stoletju. V zgodovinskih virih se omenja vse do 14. stoletja, ko je bila del samostanskega kompleksa. Domneva se, da jo je uničil potres. Severni del in osrednja ladja sta se pogreznila v morje, leta 1920 pa so se tukaj začela izkopavanja in raziskave, tako da je cerkev danes dobro ohranjena in delno obnovljena. Ima tri ladje, tri apside in narteks, z dvema manjšima apsidama na severni in južni strani. Dolga je 28 m in široka 18 m. Zunanje povezave Archaeological Museum, Nesebar: Eleusa Nessebar, Bulgaria Viri Ecker, Gerhard, 1984: Bulgarien. Kunstdenkmäler aus vier Jahrtausenden von den Thrakern bis zur Gegenwart. DuMont Buchverlag: Köln
Беласица (природен парк)

„Беласица“ е природен парк в България. Местоположение Обхваща по-голямата част от българския дял на планината Беласица. Общата му площ е 11 732,4 хектара, включва землищата на селата от Подгорието – Габрене, Скрът, Ключ, Яворница, Камена, Самуилово, Коларово, Беласица и град Петрич, всички разположени на територията на община Петрич, област Благоевград. Статут Той е обявен със заповед № РД-925 от 28 декември 2007 година на Министъра на околната среда и водите. Обявяването на тази защитена територия е с цел опазване на вековните гори, съставени основно от обикновен бук и обикновен кестен, както и естествени чинарови местообитания, защитени и ендемични растителни и животински видове, като обикновен тис, бодливолистен джел, планински явор, карстова люцерна, албански крем, белогръб кълвач, черен кълвач и други, както и уникални и представителни съобщества и екосистеми в безлесната зона на Беласица. Управление Дирекцията на парка се намира в село Коларово и е подчинена на Изпълнителната агенция по горите към Министерството на земеделието и храните. Резервати Конгура Защитени местностти Бабите Топлище Вижте също Защитени територии в България Източници Външни препратки Профил в Изпълнителна агенция по околна среда // Посетен на 27 юни 2014. Официален сайт Дирекция на парка