NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Balgarska Armijastadion

Het Balgarska Armijastadion, Bulgaars:стадион „Българска армия“, (Nederlands: Stadion van het Bulgaarse Leger) is een multifunctioneel stadion in de Bulgaarse hoofdstad Sofia. De voetbalclub CSKA Sofia maakt gebruik van dit stadion. Het stadion is verdeeld in verschillende secties, in totaal kunnen er 22.000 toeschouwers in. In het verleden heeft het stadion verschillende namen gedragen. Bij de opening in 1923 werd het stadion Atletiekpark genoemd en was het de thuishaven van AS 23 Sofia. In 1944 moest de club gedwongen fuseren met andere clubs en ging als Tsjavdar Sofia gebruik maken van dit stadion, de naam werd nu Tsjavdarstadion. In 1948 kwam uit deze club het huidige CSKA voort. Tussen 1948 en 1990 werd het Narodina Armiastadion genoemd. Het oude stadion werd afgebroken en opnieuw opgebouwd in de periode van 1965 tot 1967.
Stadion Armii Bułgarskiej w Sofii

Stadion Armii Bułgarskiej (bułg. Стадион Българска армия) – wielofunkcyjny stadion w Sofii, stolicy Bułgarii. Został otwarty w 1923 roku. Może pomieścić 22 015 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu CSKA Sofia. 3 stycznia 1922 roku władze miasta przyznały klubowi sportowemu Sława teren w parku Borisowa gradina pod budowę własnego stadionu. Stadion powstał rok później, w tym samym roku doszło również do połączenia klubów Sława i Atletik, w wyniku czego powstał AS-23, stąd obiekt początkowo zwany był stadionem AS-23. W latach 1930–1931 powstał budynek mieszczący m.in. biuro, szatnie, prysznice, salę gimnastyczną i magazyn. W 1938 roku zainstalowano drenaż murawy oraz odnowiono bieżnię lekkoatletyczną. W 1940 roku oddano do użytku nowe trybuny. Pojemność stadionu wynosiła wówczas 18 000 widzów. W 1944 roku w wyniku fuzji AS-23 z innymi drużynami powstał nowy klub, Czawdar; na tę samą nazwę przemianowano również stadion. W 1948 roku obiekt przeszedł na własność armii bułgarskiej, w tym samym roku również na bazie Czawdaru powstał CSKA Sofia (wówczas pod nazwą Septemwri pri CDW), który stał się gospodarzem obiektu. Na początku lat 50. XX wieku obiekt przemianowano na „Stadion Armii Ludowej”. W latach 1965–1967 arena została gruntownie przebudowana, a jej pojemność zwiększyła się do 32 000 widzów. Kolejna modernizacja miała miejsce w 1982 roku; zainstalowano wówczas m.in. sztuczne oświetlenie. Po transformacji ustrojowej nazwę obiektu zmieniono na „Stadion Armii Bułgarskiej”. W 1998 roku w miejsce ławek zainstalowane zostały plastikowe krzesełka, co zredukowało pojemność stadionu do nieco ponad 22 000 widzów. Na początku XXI wieku dokonano kolejnych modernizacji, by przystosować starzejący się powoli obiekt do wymogów licencyjnych. Istnieją także plany budowy zupełnie nowego stadionu w miejscu starego obiektu. Przypisy
Balgarska Armiya Stadium

Balgarska Armia (em búlgaro: "Българска Армия", traduzido como Estádio do Exército Búlgaro) é o estádio do clube de futebol búlgaro CSKA Sofia. Está situado na Borisova gradina (Jardim do Rei Boris), no centro de Sofia. O estádio tem quatro setores e um total de 22.995 (18.495) assentos, dos quais 2.100 estão cobertos. O comprimento do gramado é de 105 metros e a largura é de 68 metros. O estádio é dividido em quatro setores: Setor A: 6417 assentos Setor B: 4889 assentos Setor V: 5689 assentos Setor G: 6000 (1500 lugares ) O complexo esportivo também inclui campos de tênis, quadra de basquete e instalações de ginástica, bem como o CSKA Sofia Glory Museum. A sala de conferência de imprensa tem 80 assentos. História Construído em 1923 para a AS-23, o estádio era conhecido como Parque Atlético até 1944, quando a AS-23 se fundiu com outros dois clubes para formar o Chavdar Sofia. De 1944 a 1948 foi chamado de Estádio Chavdar. Entre 1948 e 1990 foi o Estádio do Exército do Povo, e desde 1990 é o Estádio Balgarska Armia. A estrutura atual foi construída pelo arquiteto Anton Karavelov no período entre 1965 e 1967 nos antigos terrenos da AS-23. Foi reconstruído novamente em 1982, e incluiu a introdução de holofotes. Em 2000, o estádio foi equipado com um novo sistema de som surround Dynacord, com 48 quilowatts e 107 decibéis. A iluminação elétrica também é de última geração e cobre o campo com 2100 lux. Desenvolvimentos No início de 2009, os novos proprietários do clube anunciaram um ambicioso projeto para um novo estádio no lugar do atual, cuja construção só começaria se a CSKA Sofia se qualificasse para as fases de grupos da UEFA Europa League daquela temporada, que o clube fez. Em 13 de outubro de 2009, os proprietários do clube anunciaram que a construção de um estádio começaria em 1º de fevereiro de 2010. O atual estádio deveria ser demolido para abrir espaço para o novo local moderno de 30 mil lugares. No entanto, a construção não começou pois as negociações entre os proprietários e o Ministério do Esporte não se concretizaram. Os proprietários do clube apenas reconstruiram algumas partes do estádio para receber a licença A do futebol búlgaro. Referências
Stadionul Bălgarska Armia

Stadionul Bălgarska Armia (bulgară Стадион „Българска армия“, în română Stadionul Armatei Bulgare) este locul unde își dispută meciurile de acasă CSKA Sofia. Este situat în Parcul Boris, în centrul Sofiei. Stadionul are patru sectoare cu un total de 22.015 locuri, dintre care 2.100 sunt acoperite. Lungimea terenului este de 105 metri iar lățimea de 66 de metri. Sectoarele stadionului: Sector A- 6417 locuri Sector B- 4889 locuri Sector V- 5689 locuri Sector G- 5020 locuri Pe 13 octombrie 2009 patronii clubului au confirmat începerea construcției noului stadion pe 1 februarie 2010. Stadionul actual va fi demolat pentru a face loc unuia nou de 30.000 de locuri. Referințe
Болгарска Армия (стадион)

«Болгарска Армия» (болг. „Българска армия“) — мультиспортивный стадион в Софии, Болгария. Домашняя арена клуба ЦСКА (София). Стадион построен по проекту архитектора Антона Каравелова в 1965—1967 годах на месте старого спортивного сооружения, которое принадлежало клубу АС`23. В 1982 году была проведена реконструкция, установлено электрическое освещение поля. Кроме футбольных матчей здесь проводятся соревнования по баскетболу, теннису и легкой атлетике. Имеется «Музей славы ЦСКА», где хранятся выигранные спортивные трофеи.
Болгарска армія (стадіон)

«Болгарска армія» (болг. „Българска армия“) — мультиспортивний стадіон в Софії, Болгарія, що вміщує 22 995 (18 495) глядачів. Домашня арена клубу ЦСКА (Софія). Історія Стадіон побудований за проєктом архітектора Антона Каравелова в 1965—1967 роках на місці старої спортивної споруди, яка належала клубу АС 23 (Софія). У 1982 році була проведена реконструкція, встановлено електричне освітлення поля. Крім футбольних матчів, тут проводяться змагання з баскетболу, тенісу та легкої атлетики. На стадіоні є «Музей слави ЦСКА», де зберігаються виграні спортивні трофеї. Примітки Посилання sofia-guide.com: Bulgarian Army Stadium [Архівовано 2 лютого 2019 у Wayback Machine.] (englisch)
Залдапа

Залдапа (на латински: Zaldapa, Zeldepa, на гръцки: Ζάλδαπα, Ζέλδεπα) е древно тракийско селище в Малка Скития / Мизия, основано от тракийското племе Обулензи около 8 век пр.н.е. Руините от Залдапа днес се намират южно от село Абрит, област Добрич в България. След римската експанзия в Тракия селището се разраства. За кратко е седалище на епископия и е начално огнище на най-голямото въстание срещу император Юстиниан I Велики. Залдапа разполага с мощна укрепителна система от ров и крепостна стена с дебелина от над два метра и подсилена с издадени, правоъгълни, отбранителни кули. Северната порта е двойна и представлява сложно съоръжение предполагащо изолирането и блокирането в капан на нападателите успели да преминат през първата градска врата. Градът преустановява съществуването си след нашествията от седми век. Външни препратки Крепост Залдапа Архив на оригинала от 2013-04-11 в Wayback Machine. Olteanu, Sorin. Zaldapa-Zeldepa Архив на оригинала от 2015-02-22 в Wayback Machine., Linguae Thraco-Daco-Moesorum, 22 май 2011.
Zaldapa

Zaldapa (Zeldepa, Ancient Greek: Ζάλδαπα, Ζέλδεπα) was a large Late Roman fortified city in Scythia Minor/Moesia, located near today's Abrit, Bulgaria. History and archaeology The site was originally an ancient Thracian settlement from around the 8th century BC. The site of over 35 hectares (86 acres) was protected from the East, North and Northwest by a deep valley. Excavations have revealed the defensive walls, a Roman civic basilica, an early Christian basilica with two crypts, and a huge water reservoir. The walls had 32 bastions of various shapes and 3 main and 2 secondary gates. The double north gate was designed to enclose and trap attackers. Zaldapa is included in the list of fortifications renovated during the reign of Emperor Justinian I the Great (527–565). It was also mentioned as the seat of a bishop. In 2015, a Greek stone inscription was discovered by the archaeologists excavating the ruins of a Christian bishop's basilica at Zaldapa. References Olteanu, Sorin. "Zaldapa-Zeldepa". Linguae Thraco-Daco-Moesorum (in Romanian). Retrieved 22 May 2011. Further reading Dominic Moreau, Nicolas Beaudry & Georgi Atanasov, with the collaboration of Ioto Valeriev, Albena Milanova, Brahim M'Barek, Elio Hobdari & Irina Achim, "The Archaeology of the Late Roman City of Zaldapa: The Status Quaestionis in 2016 (with an Appendix on Seasons 2017–2019)", in Dominic Moreau, Carolyn S. Snively, Alessandra Guiglia, Isabella Baldini, Ljubomir Milanović, Ivana Popović, Nicolas Beaudry & Orsolya Heinrich-Tamáska (eds), Archaeology of a World of Changes: Late Roman and Early Byzantine Architecture, Sculpture and Landscapes. Selected Papers from the 23rd International Congress of Byzantine Studies (Belgrade, 22–27 August 2016) – In memoriam Claudiae Barsanti, BAR Publishing, Oxford (BAR International Series, 2973), 2020, pp. 35–55. External links The Zaldapa Fortress near the village of Abrit Archived 13 July 2011 at the Wayback Machine
Zaldapa

Zaldapa (ou Zeldepa, en grec ancien : Ζάλδαπα, Ζέλδεπα) est une cité fortifiée romaine située en Scythie Mineure, près des villages d'Albrit et de Krouchari en Dobroudja du Sud, en Bulgarie. Histoire Avant la période romaine, Zaldapa est habitée par les Thraces dont la romanisation aboutit aux Thraco-Romains, lesquels sont christianisés vers le Ve siècle. Les recherches archéologiques ont mis en évidence des murailles, une basilique civile romaine, une basilique paléochrétienne et une importante citerne à eau. Les remparts comprennent près de trente-deux bastions de différentes tailles, trois portes principales et deux portes secondaires. La porte nord est double et configurée de manière à pouvoir piéger d'éventuels assaillants. Après les invasions gothiques, Zaldapa est restaurée sous le règne de l'empereur Justinien au VIe siècle, dans le cadre de son entreprise de consolidation des forteresses de Mésie. Elle est alors le siège d'un évêché. La ville de Zaldapa est le lieu de naissance du général Vitalien, qui se révolte à plusieurs reprises contre Anastase Ier (491-518). Dans les années 500, c'est l'un des plus importants sites de l'Empire romain d'Orient dans la région du Bas-Danube (Παριστρίων ou « Paristrie »). La « ligne Jireček » y passe : le grec et le latin y sont également pratiqués, et en 2015, une importante pierre gravée en grec a été découverte dans les ruines de la basilique épiscopale. Au tournant du VIIe siècle, la pénétration accrue des Slaves puis la victoire en 680 des Bulgares contraignent l'Empire à céder la région au Premier Empire bulgare : Zaldapa est alors abandonnée et ne sera pas relevée. Slaves et Bulgares adopteront à leur tour le christianisme de rite byzantin au IXe siècle et, par la même occasion, les alphabets glagolitique et cyrillique créés pour les langues slaves par Cyrille et Méthode à partir de l'alphabet grec. Source Articles connexes Christianisme oriental Diocèse de Thrace Portail de l'Empire byzantin Portail de la Bulgarie Portail du christianisme
Zaldapa

Zaldapa (em grego: Ζάλδαπα; romaniz.: Záldapa), citada como Saldapa por Teofilacto Simocata, Zeldepa por Hiérocles e Zaldaba/Zaldava por João de Antioquia, foi uma cidade-fortaleza romana tardia e bizantina precoce da Cítia Menor/Mésia Inferior, localizada próximo a moderna vila de Abrito, na Bulgária. De Zaldapa saíam rotas que conectaram-a com outras importantes localidades da região como Durostoro, Escopi, Troféu Trajano e Tômis. Ela era a cidade natal de Vitaliano, um importante general que rebelou-se contra o imperador bizantino Anastácio I Dicoro (r. 491–518). Em 586, foi tomada e destruída por tropas esclavenas e ávaras e no ano seguinte, parte destas forças invasoras foram derrotadas pelo general Casto próximo a cidade. Em 593, as tropas bizantinas novamente confrontaram-se com os eslavos, que traziam consigo carroças cheias de butim de algumas cidades que eles atacaram, dentre elas Zaldapa. Pelo mesmo ano o general Pedro, irmão do imperador Maurício (r. 582–602), em seu caminho para Nova, atravessou Zaldapa. Referências Bibliografia
Залдапа

Залдапа (Zeldepa, дав.-гр. Ζάλδαπα, Ζέλδεπα) — укріплене місто, часів пізньої античності (Східної Римської Імперії) в Малій Скіфії / Мезії, припускається, що розташовувалося воно недалеко від сучасного міста Абріт (Болгарія). Уродженцем міста є візантійський полководець Віталіян. У його часи найбільш укріплене місто у внутрішній частині Добруджі та Північної Болгарії, центр християнства Добруджі. Під час розкопок, які проводилися з початку XX ст. було знайдено останки шести церков епохи раннього християнства з кінця IV до VI століття. Серед них храм чотирилистого типу, відомого як квадрифолій, єпископська резиденція. Джерела The Zaldapa Fortress near the village of Abrit Посилання Международен екип отново изследва крепостта Залдапа, край Крушари(брет.) Храм-Квадрифолий из стекла, мощи от оставшихся целыми тел мучеников — античный Залдапа постепенно раскрывает свои тайны(рос.)
Златните мостове

Златните мостове, известни също като Морените, е местност в планината Витоша, България, която представлява най-голямата каменна река в района. Разположена е на надморска височина от 1350 до 1500 метра в поречието на Владайската река. Името идва от лишеите със златист цвят, които покриват големите камъни. Според други източници името идва от златен пясък, който се е намирал тук преди време. От Златните мостове може да се направи преход до Черни връх по два основни маршрута, които преминават през много от старите, обичани от планинарите витошки хижи. Популярна култура „Златните мостове“ е късометражен филм на режисьора Емилиан Дечев, в който метафорично е използвана локацията на местността. На местността са наречени улиците „Златните мостове“ в квартал „Манастирски ливади“ (Карта) и „Морени“ в квартал „Гърдова глава“ (Карта) в София. Галерия Външни препратки Златни мостове Архив на оригинала от 2021-10-17 в Wayback Machine. Снимки от Златните мостове Архив на оригинала от 2009-07-17 в Wayback Machine. 3D панорами от района на Златните мостове Архив на оригинала от 2009-12-03 в Wayback Machine.
Zlatnite Mostove

Zlatnite Mostove (Bulgarian: Златните мостове, ‘Golden Bridges’) is the largest stone river on Vitosha Mountain, Bulgaria. The feature is situated in the valley of Vladayska River, extending 2.2 km, and up to 150 m wide, with several ‘tributary’ stone rivers. The stone river is ‘descending’ from elevation 1800 m above sea level in Boeritsa Chalet area to 1410 m at Zlatnite Mostove site. The lower extremity of the stone river is known as Zlatnite Mostove site, a popular tourist destination accessible from Sofia by road. The name ‘Golden Bridges’ derives from the golden colour of the lichens growing on the surface of stone run boulders. External links Large Collection of Images from Zlatnite Mostove Sources
Белене (остров)

Остров Белене (или Персин, Беленски остров) е български дунавски остров, разположен от 560,5 до 576 км по течението на реката в област Плевен, община Белене. Площта му е 41,1 км² (според някои източници е 42,656 км²) и е най-големият български остров. Островът е деветият по големина дунавски остров след Житния остров в Словакия, Балта Яломитей и Голяма Браила в Румъния, Сигеткьоз (Малък Житен остров), Чепел и Сентендре в Унгария и Панчевачки рит и Костолац в Сърбия. Островът се намира североизточно от град Белене и има елипсовидна форма с дължина над 14 км и ширина до 5 км. От българския бряг го отделя дългият и тесен (минимална ширина 270 м) Беленски канал, в който се намират по-малките острови Магарица, Белица и Предел. Максималната му надморска височина е 23,9 м и се намира в северозападната част на острова и представлява около 9 м денивелация над нивото на река Дунав. Остров Белене е изграден от речни наноси, дебели 15 – 20 м, с долен – песъчливо-чакълест и горен – предимно песъчливо-глинест хоризонт. Образуван е от съединяването на няколко по-малки острова. Понижените участъци на острова (главно в източната част) представляват запълнени с глинести наноси изоставени речни ръкави. Големи участъци от тази част на острова при високи води на реката се заливат, а има и постоянни блата (Писчанско блато, Мъртвото блато) в североизточната му част. Почвите са алувиално и алувиално-блатни. Отделни части от острова са обрасли с влаголюбива растителност – върба, топола, трепетлика и др. В миналото на острова са проведени мащабни отводнителни мероприятия и сега в централната и особено в западната му част, където надморската височина е по-голяма, има обширни обработваеми земи. От град Белене до острова има изграден понтонен мост. В миналото на острова се е намирал първият български концентрационен лагер „Белене“, създаден още през 1944 г. с решение на Политбюро на ЦК на БКП. Днес на негово място в западната част на острова е разположен действащият Затвор – Белене, а в източната е разположен природният резерват „Персински блата“, обявен през 1981 г. за защитена територия. В резервата има над 170 вида птици, някои от които са: блестящ ибис, малък корморан, черночела сврачка, червеногуша гъска. От бозайниците има глигани, чакали, лисици, невестулки и видри. Вижте също Списък на българските острови Топографска карта Лист от карта K-35-3. Мащаб: 1 : 100 000. Лист от карта K-35-15. Мащаб: 1 : 100 000. Източници Мичев, Николай и др. Географски речник на България. София, Наука и изкуство, 1980. с. 31 – 32.
Belene Island

Belene Island (Bulgarian: остров Белене, romanized: ostrov Belene) or Persin Island (Bulgarian: остров Персин, romanized: ostrov Persin) is the biggest island in Bulgarian waters. The island is formed by the Danube River splitting into two branches passing north and south of it. The international frontier between Bulgaria and Romania follows the north branch of the river and therefore Belene Island is part of the Bulgarian territory. The island is 14.5 kilometres (9.0 mi) long and reaching 6 km (3.7 mi) in width; it is located in the Danube, north of the town of Belene. Belene Island is the fourth biggest Danube island: during an average tide it is 41.078 square kilometres (15.860 sq mi) in area. During a high tide, parts of the island are submerged. The island is connected to the town of Belene with a pontoon bridge. Belene Island is a part of the Belene Islands Complex and of the Persina Natural Park, a home to over 170 species of rare water birds, such as the glossy ibis, pygmy cormorant, lesser grey shrike, red-breasted goose and others. The flora of Belene Island is represented by willows, poplars and aspens; there is some arable land. The island was formed of alluvial sediments. The island is infamous for the Belene concentration camp, which held political prisoners between 1949–1953 and 1956–1959. The Belene Prison is still operating as a penitentiary in the western part of the island, while the eastern part is a managed natural reserve. A battle took place on neighboring Cinghinarele Island in early October 1916, during World War I. See also List of islands of Bulgaria References "БЕЛЕНЕ, Персин". Българска енциклопедия А-Я (in Bulgarian). БАН, Труд, Сирма. 2002. ISBN 954-8104-08-3. OCLC 163361648.
Isla Belene

La Isla Belene (en búlgaro: остров Белене​) o Isla Persin (остров Персин, ostrov Persin) es la isla más grande en aguas de Bulgaria.​ La isla está formada por la división del río Danubio en dos ramas que pasan al norte y al sur de la isla. La frontera internacional entre Bulgaria y Rumanía sigue el brazo norte del río y por lo tanto la isla Belene es parte del territorio búlgaro. La isla posee 14,5 kilómetros (9,0 millas) de largo y llega a 6 km (3,7 millas) de ancho. Se localiza en el Danubio, al norte de la ciudad de Belene. Constituye la cuarta isla más grande del Danubio: durante una marea media posee 41,078 kilómetros cuadrados (4.107 hectáreas) de superficie. Durante la marea alta, partes de la isla quedan sumergidas temporalmente. Belene es parte del complejo de las Islas Belene y del parque natural Persina, que es el hogar de más de 170 especies de aves acuáticas raras, como la Ibis brillante, cormorán pigmeo, la Pequeña Alcaudón, el ganso de pecho rojo y otros. La flora de Belene está representada por sauces, álamos y áspides, hay algunas tierras de cultivo. La isla fue formada de sedimentos aluviales. La isla es famosa por haber sido la sede del campo de concentración de Belene, que funcionó allí durante la detención de presos políticos entre 1949-1953 y 1956-1959. La prisión de Belene sigue funcionando como un centro penitenciario en la parte occidental de la isla, mientras que la parte oriental es una reserva natural administrada por el estado. Véase también Geografía de Bulgaria Geografía de Europa Referencias
Béléné (île)

L'Ile de Béléné (en bulgare Белене) est une île située au milieu du fleuve Danube, entre la Roumanie et la Bulgarie ; elle appartient à cette dernière. L'île de Béléné est l'île la plus grande de Bulgarie ; elle fait 14,5 km d'est en ouest et 4,5 km de nord au sud. Dans l'ouest de l'île a été implanté le camp de concentration de Béléné, qui a ouvert en 1949 ; à partir de 1962, et surtout à partir de 1989, il a été transformé en prison ordinaire. Dans l'est de l'île a été créée, en 1981, la réserve naturelle de "Persinski blata" (les marais de Persin). Portail de la Bulgarie Portail des îles Portail des lacs et cours d'eau
Belene (otok)

Otok Belene (bugarski: остров Белене) ili Otok Persin (bugarski: остров Персин) najveći je otok u bugarskom dijelu Dunava. Otok se formirao dijeljenjem rijeke Dunav na dva rukavca koji teku sjeverno i južno od njega. Međunarodna granica između Bugarske i Rumunjske prati sjeverni rukavac rijeke, stoga je otok Belene dio bugarskog teritorija. Otok je dugačak 14,5 kilometara i 6 kilometra širok, nalazi se sjeverno od grada Belene. Otok Belene je četvrti najveći dunavski otok: tijekom prosječne plime njegova je površina 41,078 km2. Za trajanja plime dijelovi otoka su potopljeni. Otok je pontonskim mostom povezan s gradom Belene. Park prirode Otok Belene dio je kompleksa Belenskih otoka i Parka prirode Persina, u kojem obitava više od 170 vrsta rijetkih ptica vodarica, poput blistavog ibisa, malog vranca, malog sivog svračka (Lanius minor), crvenovrate guske (Branta ruficollis) i drugih. Flora otoka Belene bogata je vrbama, topolama i jasikama, a djelomično je pokriven oranicama. Otok je nastao od aluvijalnih sedimenata. Povijest Otok Belen je ozloglašen po istoimenom koncentracijskom logoru za zatočenje političkih zatvorenika između 1949. – 1953. i 1956. – 1959. godine. Zatvor Belene i dalje djeluje kao kaznionica na zapadnom dijelu otoka, dok je istočni dio prirodni rezervat. Na obližnjem otoku Cinghinarele zbila se bitka početkom listopada 1916., tijekom Prvog svjetskog rata. Izvori БЕЛЕНЕ , Персин. Българска енциклопедия А-Я (bugarski). БАН, Труд, Сирма. 2002. ISBN 954-8104-08-3. OCLC 163361648