NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
СУ „Георги Стойков Раковски“ (Каолиново)

Средно училище „Георги Стойков Раковски“ е единственото средно училище на територията на община Каолиново, Област Шумен. В учебното заведение се обучават ученици от първи до дванадесети клас в дневна форма на обучение. Училището има статут на средищно и осигурява безплатен транспорт за пътуващите ученици от съседните населени места в рамките на общината. История Началото на светското учебно дело в района е поставено през есента на 1936 година. Тогава в тогавашното село Божидар (преименувано по-късно на Приеmanagement и Каолиново) се открива народно първоначално училище с една-единствена слята паралелка. Поради нарастващия брой ученици през следващите десетилетия, училището преминава през редица реорганизации: от начално прераства в основно, а през втората половина на XX век се трансформира в средно общообразователно училище. За патрон на гимназията е избран големият български революционер, идеолог и възрожденец Георги Раковски. През април 2026 г. ученическият и преподавателският колектив официално отбелязват своя 90-годишен юбилей с поредица от културни и спортни събития под патронажния надслов „90 години вдъхновение“. Обучение и профили В СУ „Георги Стойков Раковски“ се провежда обучение по общообразователни и профилиращи предмети съгласно утвърдените учебни планове на Министерството на образованието и науката. В гимназиалния етап (VIII – XII клас) се залага на профилирана подготовка, съобразена с нуждите на регионалния пазар на труда. В часовете за избираема подготовка е застъпено засилено чуждоезиково обучение, като учениците имат възможност да изучават английски, немски и руски език. Училището предлага и извънкласни дейности, насочени към съхраняване на местните традиции и развитие на талантите в областта на изкуствата и спорта. Материална база Към 2026 г. училището разполага с напълно модернизирана триетажна учебна сграда с обновени и технологично оборудвани класни стаи. Материално-техническата база на институцията включва: два съвременни компютърни кабинета за нуждите на обучението по информатика и информационни технологии; специализирани кабинети по биология, химия и физика; физкултурен салон и външни спортни площадки за часовете по физическо възпитание; новоизграден STEM център, фокусиран върху дигиталните технологии, роботиката и природните науки. Външни препратки Официален уебсайт на СУ „Георги Стойков Раковски“ – гр. Каолиново Източници
Средно училище „Димитър Благоев“ (Свищов)

Средно училище „Димитър Благоев“ е средно училище в град Свищов, община Свищов, област Велико Търново. То е с общинско финансиране. Разположено е на ул. „Петър Ангелов“ № 17. Патрон на училището е Димитър Благоев. Открито е през 1909 г., наследник на мъжката прогимназия. В него преподават над 90 учители и се обучават около 800 деца. От август 2025 г. директор на училището е Ани Кирова. Източници Външни препратки ((bg)) Официален сайт Официална страница във Facebook Официален канал в „Ютюб“
Средно училище „Бачо Киро“ (Павликени)

Средно училище „Бачо Киро“ е средно училище в Павликени. Обучението обхваща всички образователни степени. История По инициатива на Пенчо Пенев и Стоян Стоянов Узунов през 1919/1920 г. се правят постъпки пред Окръжна училищна инспекция в град Велико Търново и пред Министерството на Просвещението за разкриване на I / IV гимназиален клас в Павликени. Първи гимназиален клас се открива през октомври на учебната 1920/21 година с две паралелки, 63 ученика, директор – Йорданка З. Нешева. От ноември 1920 г. директор е Кр. Иванов. 1921/22 учебна година е разкрит II / V гимназиален клас – една паралелка с 45 ученика. 1922/23 учебна година – III / VI гимназиален клас с една паралелка от 19 ученика. През тази 1922/23 учебна година се оформя непълна смесена гимназия до VI клас със 101 ученика. През септември 1923 г. е положен основният камък на сграда за шестокласно училище, завършена през есента на 1924 г. През 1931/32 учебна година се открива IV/VII гимназиален клас с две паралелки – 105 ученика. От 1938 до 1945 година училището носи името „Княгиня Мария Луиза“. А от 1946 година до днес се именува „Бачо Киро“. През 1951/52 учебна година става Единно общообразователно училище. От 1956/57 учебна година се разделя на II Основно училище „Н. Й. Вапцаров“ и Гимназия „Бачо Киро“. През 1964/65 учебна година Основното училище и Гимназията се сливат в Средно политехническо училище (СПУ) „Бачо Киро“. В 1983 година става ЕСПУ, а от 1991/92 учебна година е СОУ „Бачо Киро“. От 1 август 2016 г. е СУ „Бачо Киро“. Материална база Училището разполага с две отделни сгради, едната за начален, а другата за гимназиален етап на обучение. Много от кабинетите са специализирани – мултимедиен за дискусии и презентации, кабинети за чуждоезиково обучение, оборудвани компютърни зали, кабинети по физика и химия, библиотека и училищен стол. В училището има тревно футболно игрище, както и две баскетболни и две футболни циментови площадки. СУ „Бачо Киро“ също така има четири автобуса, които возят учениците сутрин и следобед от близките селища. Личности Кирил Ракаров – футболист, защитник. Проф. Никола Касабов – математик и информатик. Димитър Томов – директор на Университетско издателство „Св. Климент Охридски“. Проф. Рашко Зайков – физик Проф. Събин Събев – юрист Външни препратки СУ „Бачо Киро“ – Официален уебсайт Архив на оригинала от 2011-04-03 в Wayback Machine.
Bacho Kiro High School

Bacho Kiro High School is a secondary comprehensive school in the town of Pavlikeni in Bulgaria. The school provides education to many students in the whole municipality of Pavlikeni. History In 1919 and 1920, an initiative led by Pencho Penev and Stoyan Stoyanov Uzunov took the first steps before the Regional school inspectorate in the city of Veliko Tarnovo to found a new modern school in Pavlikeni. The new school opened its doors in October, 1920 with two classes, which had a total of 63 students. The first principal was Mrs. Jordanka Nesheva. From November, 1920 Mr. Kr. Ivanov became principal. Over the next few years the school grew in size and popularity and the number of students increased. From 1938 to 1945, the school was temporarily renamed to Princess Marie Louise. From 1946 until today, the school is called "Bacho Kiro" after an important and famous revolutionary in Bulgarian history. Bacho Kiro was a local teacher, whose speeches and poetry revealed his patriotism and inspired people that they can achieve independence not only with weapons, but also through words. In 2010, the school celebrated its 90th anniversary. External links Official website
Средняя школа Бачо Киро

Средняя общеобразовательная школа имени Бачо Киро находится в городе Павликени, Болгария. Школа предоставляет образование многим ученикам со всего муниципалитета Павликени. История В 1919 и 1920 годах по инициативе Пенчо Пенева и Стояна Стоянова Узунова были предприняты первые шаги перед областной школьной инспекцией в городе Велико Тырново по созданию новой современной школы в Павликени. Новая школа открыла свои двери в октябре 1920 года с двумя классами, в которых обучалось в общей сложности 63 ученика. Первым директором стала госпожа Йорданка Нешева. С ноября 1920 года директором стал господин Кр. Иванов. В последующие несколько лет школа росла в размерах и популярности, а число учеников увеличивалось. С 1938 по 1945 год школа временно носила название «Принцесса Мария Луиза» . С 1946 года и по сей день школа носит название «Бачо Киро» в честь важного и известного революционера в истории Болгарии. Бачо Киро был местным учителем, чьи речи и стихи раскрывали его патриотизм и вдохновляли людей на то, что независимость можно добиться не только оружием, но и словом. Внешние ссылки supavlikeni.com - официальный сайт
Професионална гимназия по облекло „Станка Николица Спасо-Еленина“

ПГО „Станка Николица Спасо-Еленина“ е училище в град Разград, на адрес: ул. „Каймакчалан“ № 9. Една смяна на обучение. Директор на училището от 1 април 2011 г. е Красимира Петкова. Условия Училището разполага с: кабинет по CAD/CAM система, работилници оборудвани с шевни машини, козметичен салон, компютърен кабинет. Прием за 2012/2013 г. За завършилите 7 клас, след явяване на изпит за проверка на способности по изобразително изкуство спец. Моден дизайн професия Дизайнер със засилено изучаване на английски език, За придобилите основно образование спец. Моден дизайн професия Дизайнер спец Конструиране, моделиране и технология на облекло от текстил Задочна форма на обучение за навършили 16 години, прекъснали след завършено основно образование спец. Козметика спец. Оператор на производство на облекло от текстил Външни препратки Официален сайт Местоположение - Уикимапия Източници
Професионална техническа гимназия „Васил Левски“

Професионална техническа гимназия „Васил Левски“ е професионална техническа гимназия в Горна Оряховица, България. Патрон на училището е Васил Левски. От 2020 г. директор на училището е Габриела Данаилова. История През 1921 година в село Драганово е основано Държавно коларско училище. Поради увеличаващия се брой ученици, гимназията е преместена в Горна Оряховица. През 1930 година коларското училище се премества в сградите на пазарните палати. След създаването си училището носи имената Държавно коларо-железарско и автомобилно-каросерийно училище, Държавно средно механотехническо училище, Народна механотехническа гимназия. През 1939 година се полагат основите на сегашната сграда на гимназията. Избран е терен в новоизграждащата се част на града. България влиза във Втората световна война и строежът на сградата започва след три години. След 1945 година името е променено на Техникум по машиностроене и уредостроене. Първата учебна година в новата сграда е учебната 1947/1948. В началото на 50-те години е изграден спортния комплекс към гимназията. През 1955 г. се изграждат нови работилници. През 1958 името на училището е променено на Техникум по механотехника. През следващото десетилетие се изграждат киносалон, автосервиз и друго помещение за библиотеката. Техникумът приема ученици от много градове и села в Северния-Централен регион. Възспитаниците на техникума се профилират в различни направления и намират реализация в леката и тежката индустрия. През 1971 техникумът тържествено отбелязва 50-годишния си юбилей. Техникумът получава орден „Кирил и Методий“ втора степен поради огромните си заслуги в образованието в региона. Апостолът на свободата Васил Левски е избран за патрон на гимназията през 1991. От 2003 техникумът носи името Професионална техническа гимназия „Васил Левски“. Музей Гимназията има музей, който е създаден от нейни възпитаници. В него се съхраняват грамоти, медали, знамена на училището, дипломни работи, архивни снимки и материали, свързани с историята на училището. Специалности топлотехника – топлинна, климатична, вентилационна и хладилна електрообзавеждане на подемна и асансьорна техника автотранспортна техника автомобилна мехатроника технология на машиностроенето стругарство Признания орден „Кирил и Методий“ втора степен (1971) грамота и вимпел Общонационалния комитет „Васил Левски“ (1996) Възпитаници Проф. д.и.н. Хитко Вачев – преподавател във Великотърновския университет главен инспектор Илиян Личев – зам.-директор на Областната дирекция на МВР Спорт Футболният отбор на ПТГ „Васил Левски“ е два пъти републикански шампион и един път вицешампион. Източници Външни препратки Официален сайт Официална страница на училището във Facebook Официален канал на училището в „Ютюб“
Четвърта езикова гимназия „Фредерик Жолио-Кюри“

Четвърта езикова гимназия „Фредерик Жолио-Кюри“ е обособена през 1958 във Варна, наследник на френския отдел на Ловешката смесена гимназия, първата езикова гимназия в България. Профилирана в преподаването на френски и испански език. Патрон на гимназията е атомният физик Фредерик Жолио-Кюри, ръководел екипа по създаването на първия френски ядрен реактор, първи върховен комисар на Комисариата по атомна енергия (Сакле). Гимназията е известна с богатия си културен живот, ангажиращ учениците в различни дейности: коледен песенен фестивал, първомартски фестивал на хората, и театрален фестивал. Кулминацията на тези фестивали е патронния празник на 19 март. Гимназията има театрална трупа, фотоклуб, клуб „Приятели на Европа“, клуб на природолюбителите и др. Всяка година възпитаници на гимназията са лауреати на национални олимпиади по френски и испански език, литература, философия, биология, химия, астрономия. Голяма част от абитуриентите продължават образованието си в престижни български и чужди университети. През 2023 гимназията отбелязва 65-годишен юбилей. Директор на гимназията е Деница Атанасова, преподавател по испански език. Възпитаници на гимназията Даниел Вълчев, заместник министър-председател и министър на образованието и науката в правителството на Сергей Станишев. Иван Момиров, оперен певец Десислава Тенекеджиева, актриса Бойко Богданов, режисьор, писател, музикант Галин Стоев, режисьор Георги Михалков, режисьор Владимир Градев, културолог, дългогодишен посланик на България във Ватикана Петко Манчев, композитор, музикален продуцент Марчо Апостолов – оперен певец Петко Манчев Ингрид Шикова – професор по европеистика Петър Кандиларов - областен управител 2005 - 2008 г. Източници Външни препратки Сайт на гимназията
Средно училище „Васил Левски“ (Карлово)

Средно училище „Васил Левски“ е средно училище в Карлово. История 1887 г. Открива се непълна мъжка гимназия; 1907 г. Прислугата оставя незагасена печка и цялата сграда изгаря. 1908 г. С дарения и доброволен труд на карловци е построена нова сграда; На 26 юни 1914 г. с писмо №13122 Министерството на народното просвещение разрешава през учебната 1914 – 1915 година да стане Пълна общинска гимназия; На 9 септември Околийският съвет, Карлово приема предложението на учителския колектив гимназията да се именува „Васил Левски“. 1915 г. На 22 януари Министерството на народното просвещение издава заповед, с която разрешава училището да носи името Мъжка гимназия „Васил Левски“, а 6 февруари (19 февруари) да бъде патронен празник. 1938 г., 19 февруари. Освещава се гимназиалното знаме. 1957 г., 24 май. Училището е наградено с орден „Кирил и Методий“, I степен. 1975 г., 1 септември. С решение на отдел „Народна просвета“ при ОНС. Пловдив гимназията се обединява със средния курс на НОУ „Васил Коларов“ в Единно средно политехническо училище „Васил Левски“, от V до XI клас. 1978 г. Училището е наградено с орден „Червено знаме“. 1990 г. Училището става Средно общообразователно училище „Васил Левски“, от V до XII клас. 1998 г. Със заповед №РД-14-84 от 4 август министърът на образованието и науката преобразува НУ „Доктор Иван Богоров“ и СОУ „Васил Левски“ в СОУ „Васил Левски“, от I до XII клас. Външни препратки Официален сайт Архив на оригинала от 2019-02-13 в Wayback Machine.
ТЕЦ Девен

ТЕЦ Девен — болгарська теплоелектроцентраль, споруджена дещо західніше від Варни для обслуговування содового заводу, який наразі належить бельгійській компанії Solvey. Починаючи з 1965 року, на майданчику ТЕЦ почався запуск котлів Барнаульського котельного заводу типу БКЗ-160-100 продуктивністю по 160 тонн пари на годину. Всього було змонтовано п'ять котлів з таким показником, а в 1969-му став до ладу перший більш потужний котел виробництва чеського Першого Брненського машинобудівного заводу продуктивністю 220 тонн пари на годину. Надалі кількість таких котлів також сягнула п'яти. Виробництво електроенергії почалось у 1966-му. На початковому етапі ввели в експлуатацію три турбіни загальною потужністю 150 МВт — дві з показниками по 25 МВт та одну потужністю 100 МВт. В 1974-му запустили ще п'ять турбогенераторних комплектів, які включали турбіни із протитиском — одну з показником 12 МВт (станційний номер 4), дві типу Р-8,5-90/36 потужністю по 8,5 МВт (станційні номери 5 та 7) і дві типу ПР-20-90/21-6 з показниками по 21 МВт (станційні номери 6 та 8). Станом на середину 2010-х із перших чотирьох турбін у наявності залишалась лише одна теплофікаційна типу ПТ 25-90/7÷13/1,2 потужністю 25 МВт зі станційним номером 1. У турбоагрегатах зі станційними номерами 2 та 4 працювали турбіни, змонтовані в 1990 та 1992 роках — теплофікаційна типу ПТ 25-90/7÷13/1,2 потужністю 25 МВт та турбіна з протитиском типу Р-12-90/18 з показником у 12 МВт. При цьому в 2015-му на станції знову з'явився турбоагрегат із номером 3, який мав турбіну з протитиском типу Р-4-35/15 потужністю лише 4 МВт, що отримує живлення від парозбірного колектору, до якого потрапляє пара, відпрацьована турбінами з номерами 4, 5 та 7. Станом на 2017-й рік турбіни 1 та 4 не експлуатували, хоча їх і далі вважали обладнанням ТЕЦ. Котельне господарство станції зазнало на початку 21-го століття масштабних змін. У 2009-му став до ладу сучасний котел виробництва Foster Wheeler типу CFBB-400-100 продуктивністю 400 тонн пари на годину, який використовує технологію циркулюючого киплячого шару (отримав станційний номер 7). У середині 2010-х додали другий котел з циркулюючим киплячим шаром виробництва Foster Wheeler типу CFBB-250-100 продуктивністю 250 тонн пари на годину (станційний номер 8). При цьому зі старих котлів залишились як резервні лише три з номерами 2, 3 та 6 загальною продуктивністю 540 тонн пари. Як паливо перші шість котлів використовували вугілля, тоді як наступні чотири були розраховані на споживання мазуту й природного газу (останній надходить у район Варни по відгалуженню від Південного газопровідного напівкільця). Встановлені останніми два котли з циркулюючим киплячим шаром споживають вугілля та нафтовий кокс. Для видалення продуктів згоряння звели два димарі заввишки по 180 метрів. Воду для охолодження ТЕЦ отримує переважно з трубопроводу, прокладеного від водосховища Цонево на річці Люда Камчия. Крім того, певні об'єми надходять із водосховища Лудетина (річка Девня) та свердловин. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Bulgarisches Nationales Militärgeschichtliches Museum

Das Nationale Militärgeschichtliche Museum (bulgarisch Национален военноисторически музей Nazionalen woennoistoritscheski musej, kurz: НВИМ oder NWIM) in der bulgarischen Hauptstadt Sofia ist ein staatliches militärgeschichtliches Museum. Es liegt an der Tscherkownastraße Nr. 92 gut zwei Kilometer südöstlich des Stadtzentrums. Geschichte Am 1. August 1914 wurde aufgrund eines Dekrets des Zaren von Bulgarien, Ferdinand I., im Hauptquartier der bulgarischen Armee eine militärhistorische Kommission eingerichtet und wenig später beschlossen, das Museum mit angegliedertem Archiv und Bibliothek zu gründen. Ab Juli 1916 begann die Zusammenstellung der Sammlungen des Museums, „… um für die Ewigkeit alle Gegenstände zu bewahren, die mit den Ereignissen verbunden sind, die die wichtigsten Aspekte unserer Militärgeschichte markieren“. Die erste Ausstellung fand am 12. Mai 1937 in einem gemieteten Gebäude statt. 1949 wurde das Museum in „Zentralmuseum der Volksarmee“ umbenannt. In den Jahren 1950 und 1951 zog das Museum um und eröffnete 1952 neu. Im Jahr 1968 erhielt es den Status einer Nationalen Institution und bekam seinen heutigen Namen. Zweck des Museums ist es, wertvolle kulturelle Artefakte, die einen Bezug zur nationalen oder kontinentalen Militärgeschichte aufweisen, zu sammeln, wissenschaftlich zu untersuchen, zu dokumentieren und zu konservieren sowie für die Öffentlichkeit zu bewahren und auszustellen. Damit erfüllt es auch eine kulturpädagogische Informationsaufgabe, die sich ebenso in der Organisation und Durchführung von wissenschaftlichen Veranstaltungen widerspiegelt. Eine weitere Aufgabe ist die Dokumentation, Untersuchung, Erhaltung und Pflege bulgarischer Kriegsdenkmäler. Das Museum verfügt über eine mehr als eine Million Stücke umfassende Sammlung hauptsächlich von Waffen, Uniformen sowie Orden und Ehrenzeichen. Auf dem etwa vier Hektar großen Freigelände sowie fünftausend Quadratmetern Ausstellungsfläche im Inneren werden rund 28.000 Exponate ausgestellt. Die Bibliothek bietet Zugang zu etwa 15.000 Büchern und anderen Dokumenten. Dazu gehört auch ein umfangreiches Filmarchiv. Außerhalb des Ausstellungsbereichs verfügt es über temporäre Ausstellungshallen, zwei mobile Konferenzräume mit fünfzig und zweihundert Sitzplätzen, einen Buchladen und Cafés. Als Außenstellen gehören zum Museum das Marinemuseum in der Hafenstadt Warna, das „Parkmuseum der Waffenbrüderschaft von 1444“, ebenfalls in Warna, sowie das bulgarische Luftfahrtmuseum in Krumow bei Plowdiw. Sonstiges Das Museum gehört zu den 100 nationalen touristischen Objekten des Landes, die vom Bulgarischen Tourismusverband zusammengestellt wurden. Weblinks Website (englisch und bulgarisch) Einzelnachweise
National Museum of Military History, Bulgaria

The National Military History Museum (Bulgarian: Национален военноисторически музей, Bulgarian: Natsionalen voennoistoricheski muzey) is a museum dedicated to military history in Sofia, Bulgaria. A structure of the Ministry of Defence, it has existed under various names and subordinate to various institutions since 1 August 1914 (in practice since 4 July 1916). It consists of 5,000 m2 of indoor and 40,000 m2 outdoor (of which 500 m2 covered) exhibition area, changing exhibits, a library and a computer centre. Establishment The NMMH was established in 1916, two years after a military-historical commission, consisting of an archive, exhibition and library, was founded. By that time it was one of only three Bulgarian museums in existence. Its first complete exhibition was only unveiled in 1937. Its current structure and name date from 1968. Outdoor exhibition An incomplete list of equipment on display. Artillery Missiles Military vehicles Tanks Aircraft Other Spasov M1944 Trigun References External links Official website Bulgarian prototype weapons at the National Museum of Military History
Musée national d'histoire militaire (Sofia)

Le musée national d'histoire militaire (bulgare : национален военноисторически музей) est un musée situé dans le centre de Sofia, la capitale de la Bulgarie. Dépendant du ministère de la Défense, il est situé à côté de l'académie militaire Georgi Rakovski. Ses collections incluent armes, peintures, uniformes, décorations, emblèmes ainsi qu'un grand nombre d'engins motorisés : avions, hélicoptères, chars et autres véhicules terrestres. Histoire Après la création du musée par décret du tsar Ferdinand Ier le 1er août 1914, l'acquisition des collections commence en 1916 et le musée ouvre ses portes le 12 mai 1937 dans des locaux situés à l'origine au numéro 15 de la rue Moskovska. Collections Les collections sont réparties sur trois zones : une cour extérieure à l'avant du bâtiment, un bâtiment sur quatre niveaux et une cour intérieure. L'accès à la cour extérieure ne nécessite pas l'achat d'un billet d'entrée. À l'intérieur du bâtiment, on trouve des expositions permanentes retraçant l'histoire militaire de la Bulgarie depuis l'antiquité jusqu'à l'ère moderne : lutte pour l'indépendance, création d'une armée après l'autonomie de 1878, insurrection d'Ilinden, guerres balkaniques de 1912-1913, premier et second conflits mondiaux, guerre froide. À l'extérieur sont exposés plus de deux cents engins militaires provenant essentiellement du XXe siècle mais aussi de la guerre russo-turque de 1877-1878. On trouve par exemple des tanks LT vz. 35, Hotchkiss H39, T-34, T-55, T-55AM2 et T-72 ; des canons automoteurs SU-76, SU-100, 2S3 Akatsiya et 2S1 Gvozdika ; des véhicules de transport de troupes BTR-60PB et MT-LB ; des avions MiG-21BIS, MiG-21UM, MiG-23ML, Soukhoï Su-22M4, L-29 Delfin et Tornado ; ou encore des hélicoptères Mi-2, Mi-8 et Mi-24DB. Branches En plus du site de Sofia, le musée national d'histoire militaire dispose de trois branches en province : le musée de la marine de Varna (bulgare : военноморски музей), le musée-parc Vladislav Varnentchik situé sur le site de la bataille de Varna et nommé en hommage au roi polonais Władysław III Warneńczyk (bulgare : парк-музей Владислав Варненчик), le musée de l'aviation de Kroumovo (bulgare : музей на авиацията). Notes et références Article connexe Musée national des transports (Bulgarie) Liens externes (bg) Site officiel. Le musée sur le site officiel du tourisme de la Bulgarie. Portail de la Bulgarie Portail de l’histoire militaire Portail des musées