Església de Sant Jordi de Kiustendil

L'església de Sant Jordi (en búlgar: църква „Свети Георги“, tsarkva рОСвети Георги“) és una església medieval ortodoxa oriental de Kiustendil, Bulgària. L'església es troba al districte de Kolusha, històricament separat de la ciutat. L'església va ser construïda entre els segles X i XI i els seus frescos són una mica posteriors, ja que les primeres capes van ser pintades entre els segles XI i XII.. Història L'església de Sant Jordi sembla datar de la fi del segle X o començament de l'XI, donat el seu aspecte arquitectònic i els murals, i això la fa l'església més antiga conservada de la ciutat. Es troba a la part sud-oest de Kiustendil, a l'antic poble de Kolusha, que s'incorporà a la ciutat el 1939. Hi ha la teoria que l'emperador búlgar Miquel III hauria estat enterrat a l'església de Sant Jordi després de morir en la batalla de Velbajd el 1330. Aquesta batalla va constituir una victòria sèrbia sobre el Segon Imperi búlgar, i preparà el camí per a la breu dominació sèrbia dels Balcans a mitjan segle XIV. Tanmateix, l'acadèmica Bistra Nikolova rebutja aquesta teoria com a "referència errònia a la literatura [històrica búlgara]". Tot i que en aquell moment era als afores de Kiuštendil, fins a la construcció de l'església principal en estil renaixentista búlgar el 1816, l'església de Sant Jordi va fer de catedral de Kiuštendil. L'església va patir danys importants durant el segle XIX, en el període de domini otomà sobre Bulgària. Fou quasi destruïda, amb només els fonaments dels arcs. La van reconstruir entre els 1878 i 1880, just després de l'establiment del Principat de Bulgària, amb una restauració addicional a la dècada dels 2000. Arquitectura i decoració L'església segueix el disseny de creu grega bizantina i fa 8,70 m. La cúpula és octogonal i té vuit trams, quatre dels quals amb finestres. No hi ha nàrtex i la cel·la sembla quadrada. Sis pilars sostenen l'església des de l'interior. Dos emmarquen l'entrada a l'altar, i els altres quatre són al davall de la cúpula. L'església té tres absis, tots semicirculars. Els materials de la construcció de l'església són rajola i morter, donant lloc a fileres alternes de roig i blanc. L'interior de l'església ha conservat frescos medievals, sobretot a les parts inferiors de les parets i els pilars. Les pintures de l'altar daten dels segles XI i XII, i la decoració dels pilars del segle XII. Les inscripcions que acompanyen els frescos són en grec medieval. L'altar presenta imatges de quatre diaques que duen un encenser i ostensòries, així com dos bisbes que semblen Basili de Cesarea i Joan Crisòstom. També hi ha representats sants a l'interior de l'església, com ara Elies, els sants Cosme i Damià, sant Hermolau, Pantaleó de Nicomèdia i quatre santes no identificades. També hi ha obres d'art més recents a l'església, com ara icones o frescos del pintor Ivan Dospevsky que daten del 1881 així com obres de Mihail Belstoynev. Estat patrimonial A causa del seu valor arquitectònic i artístic, l'església de Sant Jordi és en la llista de monuments culturals d'importància nacional de Bulgària des del 1927. Amb la reorganització d'aquesta llista a la dècada dels 1960, fou inscrita com a monument arquitectònic i com a monument artístic, respectivament els anys 1968 i 1969. Referències Vegeu també Esglésies ortodoxes orientals Arquitectura romana d'Orient