NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sobór Zaśnięcia Matki Bożej w Płowdiwie

Sobór Świętej Bogurodzicy (bułg. Катедрален храм Света Богородица) – katedra metropolii płowdiwskiej Bułgarskiego Kościoła Prawosławnego. Mieści się w Płowdiwie, na wzgórzu Nebet tepe. Został wybudowany w 1844 jako główna cerkiew miasta. Jest to trzynawowa pseudobazylika wzniesiona przez rzemieślników z Bracigowa i zwykłych kupców z Kopriwszticy. Ikonostas został wykonany przez uczniów Bułgarskiej Szkoły z Debaru (obecnie Macedonia Północna). Ikony zostały wykonane przez malarza Nikolę z Edirne (obecnie Turcja). Galeria Bibliografia Informacje o soborze bułg.
Zoo de Sofia

El Zoo de Sofia, a la capital de Bulgària, es va fundar per Reial Decret l'1 de maig de 1888, i és el jardí zoològic més gran i antic de Bulgària. Té una àrea de 230.000 m² i al març del 2006 acollia 1.113 animals representant 244 espècies. Història Inicialment, el zoo estava ubicat al parc de l'antic palau reial, essent-ne la principal atracció un voltor negre caçat a Bulgària i exposat en una gàbia al jardí. Més tard, es van afegir faisans i cérvols a la col·lecció, però com que les exposicions i instal·lacions del moment no eren adequades per a acomodar un parell d'ossos bruns, el tsar Ferran I de Bulgària va cedir al zoo de Sofia primer part de les terres de l'antic jardí botànic i posteriorment altres terrenys als afores de la ciutat. L'exposició d'animals del zoo de Sofia va anar creixent constantment, augmentant tant les espècies locals com les estrangeres. La més notable fou un parell de lleons el 1892, els quals van instal·lar-se en un estable i un cadell de lleó va néixer aquell mateix any. Entre 1893 i 1895, es van construir noves gàbies i edificis per acomodar totes les col·leccions d'ocells i mamífers, que augmentaven constantment, i també un edifici de pedra sòlida de tres habitacions al darrere del terreny dissenyat per a ser habitat per ossos (1894), una bassa on vivien alguns pelicans rosats, un edifici per a acomodar faisans i un altre per a àguiles (1895). El zoo de Sofia va ser traslladat de l'antiga ubicació cap a un nou emplaçament al sud del centre de Sofia el 1984. Enllaços externs Pàgina web del zoo Arxivat 2007-01-13 a Wayback Machine. (búlgar) i (anglès)
Zoológico de Sofía

El Zoológico de Sofia (en búlgaro: Софийски зоопарк)​ se encuentra en la ciudad de Sofia, la capital de Bulgaria,​ fue fundado por real decreto el 1 de mayo de 1888, y es el más antiguo y más grande parque zoológico de Bulgaria. Tiene una superficie de 36 hectáreas y en marzo de 2006 tenía 1113 animales que representaban a 244 especies. Es uno de los 100 sitios turísticos nacionales. Inicialmente, el zoológico se encontraba en el parque del antiguo palacio real, siendo la atracción principal un buitre Negro capturado en Bulgaria y exhibido en una jaula en el jardín. La exposición de animales se mantuvo en constante aumento en el zoológico, con diversas especies locales y extranjeras. Véase también Jardín zoológico Anexo:Jardines zoológicos Referencias
Zoo di Sofia

Lo zoo di Sofia a Sofia, capitale della Bulgaria, è stato fondato con regio decreto il 1º maggio 1888 ed è il più antico e il più grande giardino zoologico della Bulgaria. Si estende su 36 ettari e da marzo 2006 ha ospitato 1.113 animali di 244 specie. Lo zoo ha iniziato ad utilizzare a gennaio 2012, successivamente alla sponsorizzazione della Wikimedia Foundation, i codici QRpedia nei cartelli informativi per i visitatori dello zoo diventando il primo giardino zoologico al mondo ad utilizzarli. Storia Mostre Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su zoo di Sofia Collegamenti esterni (BG, EN) Sito ufficiale, su zoosofia.eu.
Zoo w Sofii

Zoo w Sofii – ogród zoologiczny w Sofii, stolicy Bułgarii, powstały na mocy dekretu królewskiego 1 maja 1888. Jest najstarszym i największym ogrodem zoologicznym w Bułgarii. Ma powierzchnię 230 000 m², w marcu 2006 mieścił 1113 zwierząt reprezentujących 244 gatunków. Linki zewnętrzne Oficjalna strona
Софийский зоопарк

«Софийский зоопарк» в столице Болгарии был основан королевским указом 1 мая 1888 года и является самым старым и большим зоологическим садом в Юго-Восточной Европе. Он охватывает 36 гектар и в марте 2006 года в нём содержалось 4850 животных, представляющих 840 видов. История Первоначально зоопарк располагался в парке бывшего королевского дворца, а главной достопримечательностью был Евразийский чёрный гриф, пойманный в Болгарии и выставленный в клетке в саду. Позже в коллекцию были добавлены фазаны и олени, но так как экспонаты и оборудование того времени оказались недостаточными для размещения пары бурых медведей, царь Болгарии Фердинанд распорядился предоставить Софийскому зоопарку земельный участок на территории бывшего Ботанического сада, находившегося тогда на окраине города. Выставка животных Софийского зоопарка постоянно увеличивалась, причём добавлялись как местные, так и иностранные виды, особенно пара львов в 1892 году, которые были размещены в бывшей конюшне, и львёнок родился в том же году. Между 1893 и 1895 годами были построены новые клетки и здания для размещения постоянно увеличивающейся коллекции птиц и млекопитающих, включая массивное трёхкомнатное каменное здание в глубине местности, предназначенное для обитания медведей (1894), бассейн, где жили несколько розовых пеликанов, здание для размещения фазанов и ещё одно для орлов (1895). Софийский зоопарк переехал из своего первоначального (и меньшего) местоположения в центре города на новый участок площадью 36 гектаров примерно в 4,5 километрах к югу от Софии в 1982 году. Экспонаты Пасущиеся животные В зоопарке около 80 особей, представляющих 20 видов выпаса, в том числе белых носорогов, бегемотов, слонов, зебр, благородных оленей, горных козлов, кабанов, верблюдов и американских бизонов. Приматы Приматы размещены в двух павильонах. В зоопарке насчитывается 93 особи, представляющих 19 видов, в том числе кольчатохвостых лемуров, жёлтых бабуинов, обыкновенных мартышек (обыкновенная игрунка) и макак. Хищники В секторе хищников обитают большие кошки, медведи и мелкие хищники, в том числе львы, тигры, леопарды, пумы и бурые медведи. Птицы Зоопарк насчитывает сотни постоянно живущих птиц, представляющих 50 видов. Водяные птицы размещаются в озере площадью 1,5 гектара (3,7 акра), а императорские орлы, грифы, египетские стервятники и канюки в большом проходном вольере. Другие виды птиц в зоопарке включают страусов, серебряных фазанов, павлинов, фламинго, сине-жёлтых ара, сов, какаду и корелла. Будущее Софийский зоопарк в настоящее время[когда?] находится в процессе модернизации своих объектов в соответствии с действующими европейскими стандартами и готовится стать полноправным членом Европейской ассоциации зоопарков и аквариумов. Происшествия В 2009 году центральное отопление в зоопарке было закрыто вследствие прекращения поставок газа в страну из-за спора о ценах. Около трети из 1300 животных в зоопарке были подвержены холоду, и работникам приходилось искать переносные электрические и масляные обогреватели для обогрева их вольеров. Галерея Примечания Ссылки zoosofia.eu — официальный сайт Софийский зоопарк Zoosofia.eu в Instagram
Софійський зоопарк

Софійський зоопарк (болг. Софийски зоопарк) — зоопарк, розташований у столиці Болгарії місті Софії, найстаріший (перший за часом створення) і найбільший у країні; значна туристична принада міста й улюблене місце прогулянок софійців. Зоопарк був створений королівським декретом від 1 травня 1888 року. Загальні дані та опис Софійський зоопарк розташований на південь від середмістя столиці Болгарії за адресою (офіційна адреса адміністрації): вул. Срібна („Сребърна“), буд. 1, м. Софія (Болгарія). Зоопарк має два входи — центральний (він же західний) — з боку вулиці Срібної, та східний — неподалік перехрестя бульвару Димитрова та Симеонівського шосе (Симеоновско шосе). Площа зоопарку становить 230 000 м², і станом на березень 2006 року тут утримувалось 1 113 тварин, що представляли 244 біологічні види. Влітку Софійський зоопарк відкритий для відвідувачів — від 09:00 до 19:00 години, у зимовий сезон — від 09:00 до 17:00 години. Вхідний квиток (станом на 2007 рік), коштував 1 лев (близько 1/2 євро) для дорослих і пів лева для дітей доросліше 7 років, діти ж до 7 років мають право на безкоштовне відвідання зоопарку. Чинний директор закладу — д-р Іван Іванов (Иван Иванов). З історії та сьогодення Спершу Софійський зоопарк містився у парку колишнього королівського палацу короля, а першим його «мешканцем» став гриф чорний, зловлений у Болгарії і виставлений для огляду в клітці. Пізніше до колекції були додані фазани та олені, але з часом у парку виявилось недостатньо місця, щоб помістити двійко бурих ведмедів, і тоді король Фердинанд наказав зоопарку надати іншу земельну ділянку, спочатку у межах колишнього ботанічного саду, а потому на околиці міста. Експозиція тварин Софійського зоопарку невпинно зростала, причому додавались як представники фауни місцевої, так і екзотичної для Болгарії. Зокрема, значною подією стала поява в 1892 році пари левів, яких помістили в колишню стайню, і вже того ж року на світ з'явилось новонароджене левеня. У період 1893—95 років активно зводились нові клітки й приміщення для розміщення все зростаючої колекції птахів і ссавців, включно з міцним 3-кімнатним кам'яним будинком у задній частині місцевості, що призначався для поселення в ньому ведмедів (1894); басейном, де проживали декілька рожевих пеліканів, будівля для розміщення фазанів і ще одна — для орлів (1895). У 1984 році було ухвалено рішення про переїзд Софійського зоопарку на його теперішнє місце розташування. Посилання Офіційна вебсторінка зоопарку
Войвода Ташко Шерифски (площад във Варна)

„Войвода Ташко Шерифски“ е площад в град Варна, България. На заседание на 30 март 2015 година Общинският съвет на Варна именува площадното пространство заключено между ул. „Кракра“, ул. „Радецки“ и ул. „Григорий Цамблак“ като площад „Войвода Ташко Шерифски“. Ташко Костов Христов, известен повече като Ташко Шерифски, е български революционер от ВМОРО, войвода в Леринско по време на Илинденско-Преображенското въстание през 1903 г. Основател е на Македонското културно-просветно братство във Варна. Източници
Митрополит Симеон (площад във Варна)

Площад „Митрополит Симеон“ се намира в самия център на град Варна, пред катедралния храм „Св. Успение Богородично“. Често се бърка с площад „Независимост“, който е в непосредствена близост. Двата площада ги дели бул. „Христо Ботев“, като за площад „Независимост“ се счита пространството пред сградите на варненския Окръжен съд и на Варненската опера. Площадът носи името на първия митрополит на Варненска и Преславска епархия – Симеон. Според някои източници площадът е именуван на митрополит Симеон на 16 февруари 1935 г. През годините на социализма до 1991 г. площадът се е наричал „Парижка комуна“. На площад „Митрополит Симеон“, в самото начало на бул. „Мария Луиза“ (бивш бул. „Димитър Благоев“) се е намирал бюст паметник на Димитър Благоев, който е демонтиран в края на 1991 г. Бележки
Факултет по журналистика и масова комуникация

Факултетът по журналистика и масова комуникация (известен и с абревиатурата ФЖМК) е един от 16-те факултета на Софийския университет, като се помещава в първата университетска сграда в България – сградата на някогашната Първа софийска мъжка гимназия на улица „Московска“ № 49. Създаден е през 1974 г. От октомври 2019 г. декан на факултета е Веселина Вълканова. История Специалността „Журналистика“ за първи път е открита в България през 1952 г. във Филологическия факултет на Софийския университет. Между 1964 и 1968 г. нови студенти в специалност „Журналистика“ не се приемат, но започналите курсове завършват обучението си. През 1965 г. катедрата „Журналистика“ става част от новосъздадения Факултет по славянски филологии. През 1974 г. се създава самостоятелен Факултет по журналистика, който се настанява в най-старата университетска сграда в България на улица „Московска“ № 49. През 1991 г. факултетът променя името си на Факултет по журналистика и масова комуникация (ФЖМК). През 1994 г. във Факултета се открива специалността „Връзки с обществеността“, през 1997 г. – „Книгоиздаване“, а през 2018 г. –„Комуникационен мениджмънт“. През 1998 г. в сградата на факултета е създаден Музея за история на радиото в България „Проф. д-р Веселин Димитров“. Декани Декани на ФЖМК през годините: 1974 – 1979 г.: Стефан Бонев Станчев (1914 – 1989) 1979 – 1983 г.: Никола Николов Рачев (? – 2010) 1983 – 1987 г.: Михаил Ангелов Минков (1928 – 2007) 1987 – 1989 г.: Колю Стойнев Колев (1926 – 2017) 1989 – 1990 г.: Михаил Ангелов Минков (1928 – 2007) 1991 – 1993 г.: Радослав Йорданов Бобчев 1993 – 1995 г.: Тодор Димитров Петев (? – 2015) 1995 – 2003 г.: Веселин Димитров Мамков (1938 – 2009) 2003 – 2011 г.: Тотка Иванова Монова (р. 1957) 2011 – 2019 г.: Теодора Радоева Петрова – Иванова след 2019 г.: Веселина Йорданова Вълканова (р. 1963) Източници Външни препратки Официален сайт Официална страница във Facebook
Костенец (железопътна гара)

42.308118, 23.859939 Гара Костенец е железопътна гара в гр. Костенец, Община Костенец, Софийска област. Гарата е открита за обслужване на село Костенец и близките селища. Заселването на района край гарата започва през 1884 г. със строежа на железопътнния участък Белово – Вакарел, част от линията София – Цариград, като гаровото селище постепенно надраства по население едноименното село и е обявено за град през 1964 г. На гарата спират всички пътнически и бързи влакове, превозващи по направление от и за Централна гара София, Пловдив, Димитровград. По този път минава и международният влак София – Истанбул. Бележки
Kostenec (stacja kolejowa)

Kostenec (bułg. Железопътна гара Костенец) – stacja kolejowa w miejscowości Kostenec, w obwodzie sofijskim, w Bułgarii. Znajduje się na ważnej magistrali kolejowej Sofia – Płowdiw. Na stacji zatrzymują się wszystkie pociągi osobowe i ekspresowe, kursujące do lub z głównego dworca kolejowego w Sofii. Linie kolejowe Sofia – Płowdiw Przypisy Linki zewnętrzne Harmonogram pociągów ze stacji Kostenec
Сливен (железопътна гара)

Железопътна гара Сливен е железопътна гара в град Сливен, разположена по железопътна линия № 3 на БДЖ. Намира се между кварталите Даме Груев и Надежда. История ЖП гарата е открита през 1907 г., през 1963 г. е построена сегашната ѝ сграда. През 2017 г. сградата на гарата е ремонтирана, като за целта са отпуснати близо 2,8 млн. лева. Източници Външни препратки ((bg)) ((en)) Информация за пристигащите влакове в онлайн електронно табло на БДЖ ((bg)) ((en)) Информация за заминаващите влакове в онлайн електронно табло на БДЖ
Царева ливада (железопътна гара)

Железопътна гара Царева ливада е железопътна гара, обслужваща село Царева ливада. Открита е през 1912 г. Тя е важен възел, разположен по линия № 4 (Русе – Горна Оряховица – Стара Загора – Подкова). От нея започва и отклонението по линия № 42 (Царева ливада – Габрово). Разположена е на адрес: пл. „1 май“ № 8. История Гарата е открита тържествено на 29 януари 1912 г. в присъствието на цар Фердинанд, председателят на министерския съвет Иван Евстратиев Гешов, заедно с много министри и висши чиновници. През 2010 г. на гарата е поставен като музеен експонат „Царският локомотив“. Той е произведен през 1911 г. от германския производител на парни локомотиви, трактори, камиони и военни превозни средства „Ханомаг“ в Хановер, Германия. Локомотивът е в експлоатация до 1975 г. Галерия Източници Външни препратки Пристигащи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg Заминаващи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg
Трявна (железопътна гара)

Железопътна гара Трявна е железопътна гара, обслужваща град Трявна. Тя е разположена по жп линия № 4 (Русе – Горна Оряховица – Стара Загора – Подкова). Открита е през 1910 г. Разположена е на адрес: ул. „Стара планина“ № 2. История Гарата е открита на 17 юли 1910 г., когато за нуждите на БДЖ се открива железопътната отсечка Велико Търново – Трявна – Плачковци. Източници Външни препратки Пристигащи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg Заминаващи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg
Белозем (железопътна гара)

Железопътна гара Белозем е гарата, обслужваща село Белозем и единствената гара в Община Раковски. Разположена е на жп линия Пловдив-Бургас. Гарата обслужва смесено движение – пътници и товари. История В началото на 20-и век се планира завършването на последния участък от Пловдив до Чирпан на железопътната линия Пловдив-Бургас, която по това време се считана като алтернативна на жп линия от Пловдив до турската граница (опоменатата жп линия по онова време е била частна собственост на еврейския индустриалец барон Морис дьо Хирш). Обсъждани са 2-а маршрута – линията да следва приблизително маршрута на стария римски път „Виа Милитарис“ или да минава близо до масово използвания по това време път, известен като „Кичук Стамболовски път“. Депутатът Панчо Тонов от село Маноле успява да се пребори трасето на новата жп линия да минава през родното му място, което предопределя минаването на жп линия северно от село Белозем. През ноември 1947 г. на населението от селото и съседните села е заповядано да се явят на жп гара за да приветстват минаващите с влак Георги Димитров и Тито. През 1950-те започва застрояване на селото на север от жп линия. През 1980-те и началото на 1990-те от гара Белозем има разклонение за Стоманолеярния завод, намиращ се на 3,5 км на североизток от жп гара. През 2003 г. след пускане в експлоатация на рафинерията на „Инса Ойл“ в покрайнините на селото, гарата започва да обслужва рафинерията. Железопътна гара Белозем се намира на равни разстояния (11 км) от съседните жп гара Маноле на запад и жп гара Оризово на изток. Гарата разполага с 5 жп коловоза. През 2018 – 2020 г. е извършен основен ремонт на гарата като са монтирани пешеходен надлез и шумозащитни предпазни стени. Пешеходният надлез – тип „пасарелка“ е с дължина 47 м и височина 7,5 м. Той е двуотворен, с покрив и предпазни мрежи. Изградени са 3 асансьора – елиминирана е необходимостта пътници да пресичат жп коловози. Рexaбилитиpaни са жп ĸoлoвoзи 2 и 3. Изгpaдeнa e нoвa дpeнaжнa cиcтeмa в жп гapa, ĸaĸтo и нoв вoдocтoĸ пpи ĸм 32+741, oтвoднявaщ eднoвpeмeннo гapaта и ceвepнaтa чacт нa ceлoтo. Pexaбилитиpaнa e ĸoнтaĸтнaтa жп мpeжa. Изгpaдeни ca 2-a нoви жп пepoнa зa пътници c ocвeтлeниe, ĸaĸтo и нoвo пилoннo ocвeтлeниe зa цeлия гapoв жп paйoн. Свързани линии Железопътна линия Пловдив – Бургас Железопътна линия Белозем – Стоманолеярен завод град Раковски – закрита за движение целогодишно Източници
Провадия (железопътна гара)

Железопътна гара Провадия е железопътна гара, обслужваща град Провадия. Разположена е на жп линията София – Варна. Намира се на адрес: ул. „Дунав“ № 39. Край Провадия преминава първата жп линия в българските земи, свързваща Русе с Варна. Тя е открита на 26 октомври 1866 г. Източници Външни препратки Пристигащи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg Заминаващи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg
Габрово (железопътна гара)

Железопътна гара Габрово е железопътна гара, обслужваща град Габрово. Тя е разположена по жп линията Царева ливада – Габрово. Открита е през 1912 г. Тя е разположена на адрес: площад „Марсел Де Бископ“ № 6. История Жп гарата в Габрово е открита на 29 януари 1912 г. с откриването на жп линията Царева ливада – Габрово. Тя е открита официално в присъствието на цар Фердинанд, царица Елеонора, габровски общественици и много граждани. Галерия Източници Външни препратки Пристигащи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg Заминаващи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg
Силистра (железопътна гара)

Железопътна гара Силистра е железопътна гара, обслужваща град Силистра. Тя е разположена по жп линия № 91 (Самуил – Силистра). Тържествено е открита през 1974 г. в присъствието на члена на Политбюро на БКП Пенчо Кубадински. Разположена е на адрес: ул. „Харалампи Джамджиев“ № 1. Източници Външни препратки Пристигащи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg Заминаващи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg Снимки при откриването на ЖП гара Силистра в присъствието на членът на Политбюро на БКП – Пенчо Кубадински през 1974 г., prehoda.bg
Копривщица (железопътна гара)

Железопътната гара Копривщица е на Подбалканската железопътна линия, обслужва град Копривщица. Намира се в община Антон (край границата с община Пирдоп), на около 9 км северно от Копривщица, в пролома, образуван в долината на р. Тополница, при водосливането ѝ с Въртопската (Кознишка) река. Източно от нея е най-дългият в страната железопътен тунел „Козница“ (с дължина 5808 м), който минава под напречния праг Козница и излиза в Стрямската долина при гара Стряма. От там започват интересни туристически маршрути до Копривщица, местността Въртопа и язовир „Душанци“. Гарата е построена през 1951 г., по проект на арх. Вельо Дебелянов. След приключилия основен ремонт на трасето и тунела Козница през 2020 г. проектната скорост на движение на влаковите композиции е увеличена до 100 км/час. Подновени са железният път, като са изградени отводнителни съоръжения и частична хидроизолация. Осъществена е цялостна подмяна на контактната мрежа и е монтирано видео наблюдение на двата портала на тунела. Тунелът е прокопан в периода от 1949 до 1951 г. от Трудовите войски. Началник на строителството му е капитан Атанас Панайотов, а ръководител на обекта са инженер Никола Коларов, син на Васил Коларов и Георгий Синюк. По инициатива на Дирекцията на музеите – Копривщица интериорът на чакалнята на гарата е украсен с портретите на бележити копривщенци в историята и културата в страната. На запад от гара Копривщица се намира гарата, обслужваща с. Антон, на изток е гара Стряма, обслужваща гр. Клисура. Към 2021 г. до град Копривщица има осигурен с електромобил транспорт. Топографска карта Лист от карта K-35-37. Мащаб: 1 : 100 000. Източници Външни препратки Фейсбук страницата на гара Копривщица
Дебелец (железопътна гара)

Железопътна гара Дебелец е железопътна гара, обслужваща град Дебелец. Тя е разположена по жп линия № 4 (Русе – Горна Оряховица – Стара Загора – Подкова). Открита е през 1910 г. История Гарата е открита на 17 юли 1910 г., когато за нуждите на БДЖ се открива железопътната отсечка Велико Търново – Трявна – Плачковци. Източници Външни препратки Пристигащи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg Заминаващи влакове в онлайн електронно табло на bdz.bg
София Уест Еърпорт

Летище София Запад, наричано (по транскрибиран превод на английски) София уест еърпорт (Sofia West Airport), с ИКАО код LBSW, е летище до село Долни Раковец, област Перник, отстоящо на 50 км югозападно от град София. История Авиобаза „Долни Раковец“ е построена между 1962 и 1966 г., като военно летище за нуждите на Организацията на Варшавския договор. На 2,5-километровата писта са кацали МиГ-23 и МиГ-29, както и транспортният Ан-24. Бетонната писта е с дължина 2450 м и ширина 50 м. През 2011 г. летището е продадено на фирма „Селим-Ко“ за 1,25 млн. лева и е преименувано на София Уест Еърпорт. Новият собственик възнамерява да го превърне в първото частно международно летище в България. Със Заповед 45-01-15/12.01.2023 г. на главния директор на ГД-ГВА правата по регистрацията са спрени за срок от 12 месеца. Летателната площадка е извън експлоатация. Бележки Външни препратки Официален сайт на летището