NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церковь Архангелов Михаила и Гавриила (Несебыр)

Церковь Св. архангелов Михаила и Гавриила — частично сохранившаяся средневековая православная церковь в болгарском городе Несебыр. Построена в XIII или XIV веке и расположена в старой части Несебыра. Однонефная церковь с тремя апсидами, в прошлом была увенчана куполом и колокольней. Богатая внешняя отделка выполнена в характерном для Несебыра стиле. История Церковь Архангелов Михаила и Гавриила является частью объекта Всемирного наследия ЮНЕСКО — Старого Несебыра, в северной части которого расположена. Основываясь на стилистическом сходстве с Церквью Христа Пантократора, церковь обычно относят к тому же периоду, а именно между началом 13 и началом XIV века. Джонатан Бусфилд относит строительство церкви к периоду правления болгарского царя Ивана Александра (1331—1371 гг.), хотя в этот период Несебыр несколько раз переходил из рук в руки между Вторым болгарским царством и Византией. С 1927 года церковь находится под защитой государства, в 1964 году включена в список памятников культуры национального значения Болгарии. Церковь сохранилась частично, большая часть её крыши отсутствует. Существующие арки были усилены с помощью стальных распорок. Архитектура Церковь Архангелов Михаила и Гавриила следует плану Византийского крестово-купольного храма. Размеры храма составляют 15 на 7 метров (49 на 23 фута) или, в других источниках, 13,90 на 5,30 метров (45,6 на 17,4 фута), а его стены имеют толщину от 0,85 м (2,8 фута) до 1,30 м (4,3 фута). У храма один неф, увенчанный куполом, две арки по длине купола. Церковь имеет три апсиды, каждая с окном. Две колонны в точках, где боковая апсида сливается с главной, делят алтарь на жертвенник и диаконник. Церковь имеет большой нартекс. Есть два других входа: один широкий вход в нартексе и один вход в неф с севера. В прошлом церковь имела прямоугольную колокольню над нартексом. Весь план церкви, включая положение колокольни, имеет много общего с более ранней церковью Успения Пресвятой Богородицы в Асеновой крепости и церковью Хора в Константинополе. Колокольня была доступна по каменной лестнице, расположенной в западной части нефа. Как принято для средневековой религиозной архитектуры Несебра, церковь Архангелов Михаила и Гавриила может похвастаться щедрым внешним убранством в стиле, характерном для города. Церковь была построена в соответствии с техникой opus mixtum с использованием чередующихся прямых рядов кирпичной кладки и камней, сложенных в клетчатый узор. Три или четыре ряда кирпичей обычно следуют за двумя рядами резных камней. Внешние стены украшены сложными ложными арками, семь на северной и южной стенах и три на западной стене. Северная и южная стены также имеют полукруглые фронтоны в верхней части, с тремя окнами в каждом. Кирпичные детали и фризы из тройных полос цветных керамических розеток и кругов внутри арок дополняют внешний вид церкви. Примечания
Къща на Сърмаджиев

Къщата на Сърмаджиев (днес Резиденция на турското посолство) е сграда на бул. „Цар Освободител“ в София. Построена е от арх. Фридрих Грюнангер през 1903 г. като къща на адвоката д-р Хараламби Сърмаджиев. Представлява богато и представително градско жилище с подчертан бароков характер и елементи от ренесанс и рококо. Плановата схема е от вестибюлен тип, с добро функционално решение, постижение за времето си. Изключително богата пластична украса по всички фасади. Има висока архитектурно-художествена стойност. През 1998 г. е обявена за архитектурно-строителна и художествена недвижима културна ценност от национално значение. Източници
Будинок Сирмаджієва

Буди́нок Сирмаджієва (болг. къща на Сърмаджиев) — необароковий будинок у центральному районі Софії, столиці Болгарії. Розташований на перетині бульвару царя-Визволителя та вулиці Кракра, між ректоратом Софійського університету та Орловим мостом. Збудований 1903 року за проєктом австрійсько-болгарського архітектора Фрідріха Ґрюнанґера для юриста та дипломата Харалампі Сирмаджієва. Від 1916 року належав Османській імперії, а потім її наступниці — Турецькій Республіці. Нині — резиденція посла Туреччини в Болгарії. Історія Харалампі (або Хараламбі) Сирмаджієв — бессарабський болгарин, народжений у Болграді (Російська імперія) 1860 року. Після навчання та проходження юридичної практики в Бухаресті, а також закінчення паризької Сорбонни оселився 1891 року в князівстві Болгарія і одружився з Оленою, яка народила чотирьох синів і дочку. Працював юрисконсультом та генеральним секретарем Міністерства закордонних справ Болгарії, а потім дипломатом у Белграді та Відні від 1895 до 1902 року. 1902 року повернувся до Болгарії, щоб розпочати власну приватну юридичну практику. Сирмаджієв замовив проєкт свого будинку Фрідріху Ґрюнанґеру, провідному архітектору Болгарії того часу. 1908 року Сармаджієв помер і залишив будинок своїй родині. Однак фінансові та особисті труднощі змусили його вдову Олену 1914 року здати будинок в оренду владі Османської імперії, яка через два роки придбала його. Спочатку будинок Сирмаджієва використовували як будівлю посольства, а потім — як резиденцію посла Османської імперії і згодом Туреччини. У 1913—1915 роках у будинку Сирмаджієва працював Мустафа Кемаль Ататюрк, тоді османський військовий аташе в Софії. Його кабінет зберігся, його перетворили в невеликий музей Ататюрка, закритий для широкої публіки. За 10 років після появи будинку Сирмаджієва Фрідріх Ґрюнанґер побудував для себе в австрійському Зальцбурзі споруду, майже ідентичну софійському будинку, відомий як вілла Гедвіг або вілла Ґрюнанґер. Від 1998 року будинок Сирмаджієва перебуває під державною охороною як пам'ятка культури національного значення. Архітектура Будинок Сирмаджієва — двоповерхова будівля в елегантному стилі віденського імперського бароко. Крім того, в його зовнішньому вигляді є елементи, характерні для віденської сецесії, рококо та середземноморського Ренесансу. З особливостей архітектури є турель із плоским дахом, а також монументальний та багато прикрашений фасад. Мансарда з бляшаним дахом має дерев'яну конструкцію, а цегляні стіни будинку спираються на дерев'яні балки. Рами вікон і жалюзі виготовлено з дерева. Вітражний вестибюль пов'язує двір із внутрішньою частиною будинку. Коридор із французьким каміном і бюстом Ататюрка веде до їдальні та найбільшої з трьох віталень. У будинку також є зимовий сад. За архітектурою та історією будинок Сирмаджієва багато в чому схожий на Будинок Ябланського (1907), розташованим на протилежному боці бульвару Царя-Визволителя. Обидві ці будівлі, які Фрідріх Ґрюнанґер спроєктував у схожому стилі для видатних представників болгарської еліти, згодом використовували як посольства. Примітки
Белчински рай

Белчински рай е планинска хижа във Верила. Намира се в непосредствена близост до късноантичната крепост Цари Мали Град и село Белчин. Разположена е в подножието на връх Свети Петър (1191 м). Заобиколена е от стари букови гори, сред които има и дървета столетници. Край хижата има удобни и красиви пейки, маси, люлки, както и цяла постоянна изложба от дървени скулптури на мечки, елени, глигани и др. До хижата се стига по удобен земен път. Има малък паркинг за няколко коли. В близост преминава и трансевропейския пешеходен маршрут Е4, който започва от Пиренеите в Испания, преминава през Алпите и Карпатите и завършва на остров Пелопонес в Гърция. Хижата се намира на по-малко от километър от крепостта Цари Мали Град. Източници Вижте също Белчин Цари Мали Град
Национална гимназия за приложни изкуства „Тревненска школа“

Национална гимназия за приложни изкуства „Тревненска школа“ е средно специално училище, намиращо се в Трявна и е наследник на Тревненската художествена школа. История Училището е наследник на тревненската възрожденска иконописна и тревненската дърворезбарска школа. Държавно столарско училище се създава в град Трявна през 1920 г. Училището е създадено, с цел да запази културните традиции в града. Едни от първите преподаватели за изявени художници през началото на XX век, е завършилия в Мюнхен художник Иван Христов. Христов дава идея за създаване на музей, който да съхрани дърворезба, картини и други художествени произведения. В периода 1945 – 1952 г. училището носи името Държавно средно училище по дърворезба и сградостроителство. Техникум по дърворезба и вътрешна архитектура е името на училището в периода 1952 – 1975 г. До 2009 г. е с името Средно художествено училище за приложни изкуства. Възпитаници на училището Димитър Друмев Цаньо Антонов – резбар Асен Василев – резбар проф. Кънчо Цанев проф. Антон Дончев Източници
Vláda Bulharska

Rada ministrů (bulharsky: Министерски съвет, Ministerski savet) je hlavní orgán výkonné moci v Bulharské republice. Skládá se z premiéra Bulharska a všech specializovaných ministrů. Přehled Bulharsko uplatňuje dualistický přístup pro vztahy mezi parlamentem a vládou: poté, co nově zvolená vláda rozhodne o složení Rady ministrů, poslanci, kteří jsou vybráni, aby se stali ministry, dočasně, po dobu co jsou ministry, ztrácejí svá parlamentní práva. Tato práva jsou obnovena v případě, že je jejich členství v Radě ministrů ukončeno nebo pokud vláda přijde o moc. To je v kontrastu s tím, jak se zachází se zástupci ministrů a jinými vládními úředníky, když jsou zvoleni poslanci. Někdy může být za účelem zachování politické reprezentace různých stran nebo skupin v Radě ministrů jmenován jeden nebo více ministrů bez portfeje (bez vlastního ministerstva). Kancelář Rady ministrů se nachází v centru Sofie a je součástí architektonického komplexu Largo. Struktura kabinetu Vláda Rosena Željazkova byla zformována po volbách proběhlých v říjnu 2024. Důvěru v parlamentu získala 16. ledna 2025. Vystřídala úřednickou vládu Dimitara Glavčeva. Odkazy Poznámky Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Government of Bulgaria na anglické Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vláda Bulharska na Wikimedia Commons Oficiální webové stránky Rady ministrů (anglicky) (bulharsky)
Government of Bulgaria

The Council of Ministers (Bulgarian: Министерски съвет, Ministerski savet) is the main authority of the executive power in the Republic of Bulgaria. It consists of the Prime Minister of Bulgaria and all the specialized ministers. Overview Bulgaria employs a dualistic approach for relations between the Parliament and the Government: after the composition of the Council of Ministers is decided by the newly elected government, the members of parliament who are chosen to become ministers temporarily lose their parliamentary rights while being ministers. These rights are restored in case they are released from the Council of Ministers or the government falls from power. This is in contrast to how deputy ministers and other government officials are treated when they are elected as deputies. Sometimes, with the purpose of preserving the political representation of different parties or groups in the Council of Ministers, one or more ministers without portfolio (lacking a ministry of own) may be appointed. The Council of Ministers office is in central Sofia and is part of the Largo architectural ensemble. Structure of the Cabinet The Gyurov Government is the 106th and current cabinet of Bulgaria, appointed by President Iliana Iotova on February 19, 2026. It is a caretaker government bound to oversee the 2026 Bulgarian parliamentary election and serve until the newly elected National Assembly elects a new government. Cabinet References External links "Official Site of the Government of Bulgaria". Retrieved 31 May 2024.
Gobierno de Bulgaria

El Consejo de Ministros (en búlgaro: Министерски съвет, Ministerski săvet) es la principal autoridad del poder ejecutivo en la República de Bulgaria. Está formado por el primer ministro de Bulgaria y los ministros de las distintas áreas. Después de que el gobierno electo decida la composición del Consejo de Ministros, los diputados elegidos para ser ministros pierden temporalmente sus derechos de diputados mientras ocupan el cargo de ministro. Estos derechos se restauran en caso de que abandonen el Consejo de Ministros o el gobierno pierda el poder. Esto contrasta con el trato que reciben los viceministros y otros altos cargos del gobierno cuando son elegidos diputados. A veces, con el propósito de preservar la participación política de diferentes partidos o grupos en el Consejo de Ministros, se puede nombrar a uno o más ministros sin cartera (sin un ministerio propio). La oficina del Consejo de Ministros se encuentra en el centro de Sofía y forma parte del conjunto arquitectónico Largo. Estructura del Ejecutivo El tercer Consejo de Ministros de Bulgaria, presidido por Boiko Borisov, fue votado por 235 miembros del Parlamento búlgaro (de ellos 134 a favor y 101 en contra, de un total de 240 diputados) y fue nombrado el 4 de mayo de 2017. El gobierno está formado por el partido Ciudadanos por el Desarrollo Europeo de Bulgaria (GERB) y la coalición parlamentaria de los Patriotas Unidos, con el apoyo inicial del recién llegado partido Volya del empresario Veselin Mareshki (aunque uno de sus parlamentarios votó en contra). La composición del Gobierno es la siguiente: Referencias Enlaces externos Sitio web oficial (en búlgaro e inglés)
Consiglio dei ministri della Repubblica di Bulgaria

Il Consiglio dei ministri della Repubblica di Bulgaria (in bulgaro Министерски съвет на Република България?, Ministerski săvet na Republika Bălgarija) è l'organo collegiale del governo della Bulgaria detentore del potere esecutivo in Bulgaria. È composto dal Primo ministro e dai ministri. Dopo che la composizione del Consiglio dei ministri viene stabilita dal governo neoeletto, i deputati dell'Assemblea nazionale che vengono scelti come ministri perdono temporaneamente i loro poteri come deputati. Questi diritti vengono ripristinati nel caso che abbandonino il Consiglio dei ministri o il governo cada. Ciò è in contrasto col modo in cui i viceministri e altri ufficiali governativi vengono trattati quando vengono eletti come deputati. A volte, con lo scopo di preservare la rappresentazione politica dei differenti partiti o coalizioni nel consiglio dei ministri, possono essere nominati uno o più ministri senza portafoglio. Il consiglio dei ministri si trova fisicamente nel centro di Sofia ed è parte del complesso architettonico "Largo". Struttura Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Consiglio dei ministri della Bulgaria Collegamenti esterni (BG) Sito ufficiale, su government.bg. (EN) Council of Ministers, su Enciclopedia Britannica, Encyclopædia Britannica, Inc.
Guvernul Bulgariei

Guvernul Bulgariei (în bulgară Министерски съвет, Minister stave) este principala autoritate a puterii executive în Republica Bulgaria. Este format din Prim-ministrul Bulgariei și toți miniștrii specializați. După ce componența Consiliului de Miniștri este decisă de guvernul nou ales, deputații care sunt aleși să devină miniștri își pierd temporar drepturile de deputat în timp ce sunt miniștri. Aceste drepturi sunt restaurate dacă nu mai aparțin de Consiliul de Miniștri sau guvernul cade de la putere. Acest lucru este în contrast cu modul în care sunt tratați vicepremierii și alți oficiali guvernamentali atunci când sunt aleși ca deputați. Uneori, în scopul păstrării reprezentării politice a diferitelor partide sau grupuri în Consiliul de Miniștri, poate fi numit unul sau mai mulți miniștri fără portofoliu (lipsit de un minister propriu). Biroul Consiliului de Miniștri se află în centrul capitalei și face parte din ansamblul arhitectural Largo. Istoric Primul guvern, Guvernul lui Todor Burmov, a fost numit la 5 iulie 1879 și a fost desființat la 24 noiembrie 1879, Șeful statului în aceea perioadă era Alexandru I de Battenberg. Guvernul a fost succedat de guvernul Kliment Turnowski. În timpul celui de-al Doilea Război Mondial, după marele bombardament asupra Sofiei la 10 ianuarie 1944, Consiliul de Miniștri a fost evacuat la Pancharevo, un sat din Regiunea Sofia. Structura cabinetului Guvernul Ghiurov este cel de al 106-lea și actualul guvern al Bulgariei. A fost învestit de parlament pe 19 februarie 2026. Guvernul este unul interimar și se va ocupa cu asigurarea guvernării statului până la învestirea unui nou guvern după alegerile din aprilie 2026. Note Legături externe Site web oficial Arhivat în 10 februarie 2011, la Wayback Machine. Constituția Republicii Bulgaria Arhivat în 28 noiembrie 2010, la Wayback Machine.
Министарски савјет Републике Бугарске

Министарски савјет Републике Бугарске (буг. Министерски съвет на Република България) је носилац извршне власти у Бугарској. Састоји се од министра-предсједника и ресорних министара. Министарски савјет руководи унутрашњом и спољном политиком земље, извршењем државног буџета, потврђује и проглашава међународне уговоре. Види још Предсједник Републике Бугарске
Уряд Болгарії

Рада міністрів Болгарії — вищий орган виконавчої влади Болгарії. Діяльність Рада міністрів керує і здійснює внутрішню і зовнішню політику країни, відповідно до Конституції Республіки Болгарії та її законодавства. Рада міністрів керує виконанням державного бюджету, організовує догляд за державними благами, укладає, затверджує і денонсує міжнародні домовленості, у випадках, визначених законами. Рада міністрів і її голова призначається парламентом (Народними зборами) Республіки Болгарії. Голова уряду Прем'єр-міністр — Кирил Петков (англ. Kiril Petkov). Віце-прем'єр-міністр з питань коаліції та державного управління — Румяна Бачварова (англ. Rumyana Bachvarova). Віце-прем'єр-міністр з питань європейської політики — Меглена Кунєва (англ. Meglena Kuneva). Віце-прем'єр-міністр з питань європейських установ і економічної політики — Томіслав Дончев (англ. Tomislav Donchev). Кабінет міністрів Склад чинного уряду подано станом на 22 серпня 2016 року. Будівля уряду Історія Див. також Президент Болгарії Парламент Болгарії Історія Болгарії Примітки Література Державний лад країн світу : довідник / В. М. Шаповал. — К. : Український центр правничих студій, 1999. — 318 с. — ISBN 966-7630-00-5. Конституційне право зарубіжних країн : підручник для студентів юрид. вищ. навч. закладів і факультетів / В. М. Шаповал. — вид. 4-те. — К. : Вища школа, 2001. — 262 с. — ISBN 966-505-126-1. Посилання (болг.) Офіційний сайт уряду Болгарії. [Архівовано 10 лютого 2011 у Wayback Machine.] Шаблон:Уряди Болгарії
Technische Universität Gabrowo

Die Technische Universität Gabrowo (bulgarisch: Технически университет Габрово, Technitscheski uniwersitet Gabrowo bzw. Tehničeski universitet Gabrovo) ist eine technische Universität in der bulgarischen Stadt Gabrowo mit rund 8.000 Studenten und 1.200 wissenschaftlichen Angestellten (2004). Die Universität ist Mitglied im Netzwerk der Balkan-Universitäten. Geschichte Am 30. Juli 1964 wurde das Polytechnische Institut Gabrowo gegründet, 1972 um ein Hochschulinstitut für Maschinenbau und Elektrotechnik erweitert und wurde im Juli 1995 der Status einer TU zuerkannt. Fakultäten Fakultät für Elektrotechnik und Elektronik Fakultät für Maschinenbau und Feinmechanik Fakultät für Wirtschaftswissenschaften Partnerhochschulen Fachhochschule Ludwigsburg Technische Universität Delft Hochschule Mittweida Technische Universität Kaunas Technische Universität Vilnius Technische Hochschule Chalmers, Göteborg Universität Rzeszów Fachhochschule Frankfurt am Main Universität Stuttgart Technische Universität Chemnitz Technische Universität Dresden Technische Universität Hamburg Technische Hochschule Breslau Slowakische Technische Universität Bratislava Technische Universität Berlin – Berlin Otto-von-Guericke-Universität Magdeburg Fachhochschule St. Pölten Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg Fachhochschule für Technik und Wirtschaft Berlin Technische Universität Darmstadt Weblinks Offizielle Webseite der Technischen Universität Gabrowo https://unitech.tugab.bg/ Einzelnachweise
Uniwersytet Techniczny w Gabrowie

Uniwersytet Techniczny w Gabrowie (bułg. Технически университет Габрово) – państwowa instytucja szkolnictwa wyższego z siedzibą w Gabrowie. Uniwersytet Techniczny w Gabrowie łączy tradycje przeszłości z potencjałem teraźniejszości w dziedzinie edukacji i nauki. Jest renomowanym ośrodkiem akademickim i badawczym, który zapewnia wysokiej jakości szkolenia zgodne z potrzebami rynku pracy w zakresie nowoczesnych szerokich stopni licencjackich, a także nowoczesne studia magisterskie i doktoranckie w dziedzinie inżynierii i technologii, biznesu i nauk społecznych. Działalność edukacyjną i badawczą na uniwersytecie prowadzi wysoko wykwalifikowana kadra akademicka składająca się z 240 osób. Wykorzystując najnowsze metody nauczania, bogate zasoby materialne i przejęcia społeczne, wykładowcy zapewniają doskonałe warunki do nauki i rozwoju osobistego studentów. Uczelnia aktywnie uczestniczy w europejskich programach edukacyjnych i badawczych oraz prowadzi owocną i skuteczną współpracę z uniwersytetami bułgarskimi i zagranicznymi. Uniwersytet szczyci się dziesiątkami tysięcy absolwentów, którzy rozwijają karierę w kraju i za granicą oraz przyczyniają się do rozwoju nowoczesnego społeczeństwa. Historia 30 lipca 1964 Zgromadzenie Narodowe wydało dekret nr 395 o utworzeniu Wyższego Ogólnego Instytutu Technicznego (VOTZI). Pierwszy rok akademicki w instytucie rozpoczął się w 1964/1965 z 1327 studentami. Studnia trwały 3 lata, po których absolwenci mogli kontynuować studnia magisterskie na innych uczelniach technicznych. Rozporządzeniem nr 177 Zgromadzenie Narodowe przyznało na roku akademicki 1965/1966 przyjmowanie studentów, którzy mogli także kontynuować w VOTZI studia magisterskie. 29 września 1972, na mocy dekretu Zgromadzenia Narodowego, VOTZI zmieniono nazwę na Wyższy Instytut Maszynowo-Elektrotechniczny (ВМЕИ). Decyzją Zgromadzenia Narodowego w lipcu 1995 roku uzyskał on status uniwersytetu technicznego. Na początku 2004 uczelnia otrzymała certyfikat zgodności z systemem zarządzania jakością ISO 9001:2000 w zakresie szkolnictwa wyższego, studiów podyplomowych i badawczych, wydany przez niemieckie towarzystwo certyfikacji systemów zarządzania DQS GmbH oraz IQNet DQS International Certification Network. Uniwersytet Techniczny w Gabrowie został akredytowany przez Międzynarodowe Stowarzyszenie Kształcenia Inżynierów IGIP oraz Europejską Federację Krajowych Stowarzyszeń Naukowo-Technicznych FEANI. Przypisy
Technische Universität Warna

Die Technische Universität Warna (bulgarisch Технически Университет Варна) – kurz TUV – ist eine technische Universität in der bulgarischen Stadt Warna. Geschichte 1962 wurde das Institut für Maschinenbau und Elektronik – Warna (Машинно-електротехнически институт – Варна) gegründet und bestand zunächst aus fünf Fakultäten. Fakultäten Die Fakultät für Wirtschaftsingenieurwesen wurde 1962 gegründet. Dekan ist Angel Dimitrov. Die Schiffbaufakultät wurde 1962 gegründet. Dekan ist Plamen Ditchev. Die Elektrotechnikfakultät wurde 1962 gegründet. Dekan ist Marinela Yordanova. Die Elektronikfakultät wurde 1990 gegründet. Dekan ist Rozalina Dimova. Die Fakultät für Datenverarbeitung und Automatisierung wurde 1989 gegründet. Dekan ist Petar Antonov. Die Fakultät für Marine und Umweltwissenschaften Fakultäten wurde 2012 gegründet. Dekan ist Nikolay Minchev. Rektoren Marin Oprev (1963–1967) Petar Penchev (1967–1973) Lefter Lefterov (1973–1979) Emil Stanchev (1979–1985) Doncho Donchev (1985–1986) Dimitar Dimitrov (1986–1991) Asen Nedev (1991–1999) Stefan Badurov (1999–2007) Ovid Fahri (2007–2015) Rosen Wasilew (2015–2018) Rosalina Dimova (2018–2019) Ventsislav Valchev (2019–2023) Dragomir Plamenov (2023–) Weblinks Offizielle Website Fußnoten