NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Войнишки паметник (Златица)

Войнишкият паметник в град Златица е паметник загиналите в трите последователни войни златичани – Балканската, Междусъюзническата и Първата световна война. Идеята за паметника възниква заедно с намеренията и на други населени места в началото на XX век. Проектът за него е изготвен от Анастас Дудулов още в 1925 г. Изпълнен е от гранит и бял врачански камък. Строителството е извършено през 1932 – 1933 г. от местния майстор-каменоделец Филип Божков. Самият паметник е открит на голямо тържество в града през 1933 г., с участието на военни части и военен духов оркестър, едновременно с откриването на тогавашната поща и старата сграда на читалище „Хаджи Генчо Палавеев“ (днес Народно читалище „Христо Смирненски“). Първоначално паметникът е без ограда, която е поставена около 1936 г. Тя е там до реконструкцията на централната градска част на Златица. Поради настъпили изменения в структурата на паметника е извършен ремонт за спиране на пропукванията и възстановяване на надписите, направени от местния художник Димитър Кънев. Втори път през 2013 г. са възстановени отделни детайли, позагубили вида си с времето. Направено е и отводняване на монумента. Източници
Луфтханза Техник София

„Луфтханза Техник София“ ООД е българско предприятие за поддръжка и ремонт на самолети, базирано в София, част от германската група „Луфтханза“. Основано е през 2007 година като джойнт венчър на „Луфтханза“ и българската група „Химимпорт“, част от която е авиокомпанията „България Еър“. През следващите години то разширява производствената си база на Летище София, като се специализира главно в ремонта и техническото обслужване на самолети от масовите фамилии „Еърбъс А320“ и „Боинг 737“, използвани в Европа, Близкия Изток и Северна Африка. Към 2017 година е най-голямото предприятие в България за ремонт и инсталиране на машини и оборудване. Към 2022 година „Луфтханза Техник София“ има обем на продажбите от 170 милиона лева, печалба от 6,48 милиона лева и 1146 служители. Бележки
Свети Димитър (Церетелево)

Църквата „Свети Димитър“ е православен християнски храм в село Церетелево, община Съединение, Пловдивска област, България. Построена първоначално през 60-те години на XIX век, църквата е важен духовен и исторически център на местното население. История Първият храм в селото е изграден между 1865 и 1867 г. на стопански начала със средства от българското население на селото от неизвестен майстор. Била е ниска и прихлупена, съобразно тогавашните изисквания от страна на гръцките и османските власти. Църквата е осветена и открита от стубийския епископ Синесий. След Освобождението през 1878 г., старата църква се оказва малка за нуждите на населението. По инициатива на местни жители се провежда акция за събиране на средства за нов храм. С дарения от селото и околните населени места, през 1882 г. е съборена старата сграда и е построена новата – по-висока, по-широка, светла и приветлива. Новият храм е изграден от майстори от Македония и град Янина. Архитектурният стил е еднокорабна базилика. Изографисан е от неизвестни художници през 1892 г., а иконите са изработени от зографа Стефан Андонов още през 1867 г. Сред основните дарители на църквата са Иван Найденов, Койчо Койчев и Мария Койчева от Думанлий, Иван Недков, Марин Николов, Иван Петров, Георги С. Кацаров от Пещера, Костадин и Евангел Георгиеви от Пловдив, Никола и Мито Недюви, Гена и Атанас, Гена и Димитър Тодорови, Стойно Петров от Насва кьой, Георги Танчев и други. Поп Димитър Койчев Особено значим духовник, свързан с храма, е поп Димитър Койчев – местен свещеник, служил в първия храм от 1867 до 1872 г. Той извършва богослуженията на български език, което е забранено от гръцката патриаршия по онова време. Участва в местния революционен комитет. Заради дейността си е предаден и посечен от турците на селския мегдан пред църквата. Погребан е на площада, а неговият гроб е бил познат като „гробнината“. Свещеници след Освобождението След 1878 г. в църквата служат: свещ. Петър Рабаджийски и свещ. Димитър поп Неделев от с. Голям Чардак – до 1892 г. свещ. Петко Иванов от Думанлий – от 1892 до 1937 г. свещ. Атанас Степанов от с. Царимир – временно от октомври 1937 до юни 1939 г. свещ. Николай Стайков от с. Сенник, Габровско – от 2 юни 1932 до 30 ноември 1939 г. свещ. Ангел Добрев от с. Старо Железаре – от декември 1939 до ноември 1946 г. Настояще Църквата остава действащ храм към Българската православна църква и е духовен и културен център за село Церетелево. Бележки
Сграда на „Цариградско шосе“ № 99

Сградата на „Цариградско шосе“ № 99 е административна сграда в София, разположена на булевард „Цариградско шосе“ в квартал „БАН IV километър“, район „Слатина“. Строителството на сградата е започнато през 2008 година от бизнесмена Томас Лафчис с негови израелски съдружници, но при започналата световна рецесия те не успяват да завършат строежа. Той става собственост на гръцката „Алфа Банк“, която след завършването на сградата през 2011 година установява в нея главния офис на клона си в България. Сградата има застроена площ 1651 квадратни метра и 10 надземни етажа. Сградата е построена върху терен, който при тоталитарния комунистически режим е национализиран и е включен в новосъздаден комплекс от сгради на Българската академия на науките (БАН). След падането на режима теренът е върнат на старите собственици, но след построяването на сградата БАН претендира за по-голямата част от него, като спорът е уреден извънсъдебно през 2021 година. Проектант е ръководеното от Танко Серафимов „Ателие Серафимов Архитекти“, а строител – „Главболгарстрой“, като проектът получава наградата „Сграда на годината“ за 2012 година в категорията „Корпоративни и административни сгради“. През 2015 година „Алфа Банк“ прекратява дейността си в България, като клонът ѝ е придобит от Пощенска банка, която го реорганизира и от около 2020 година сградата остава неизползвана. През август 2024 година тя е купена от основателите на оператора на изкуствени спътници „ЕндуроСат“ Райчо Райчев и на производителя на софтуер „Хаос Софтуер“ Петър Митев. Бележки Цитирани източници Национален конкурс „Сграда на годината“ 2012 // oldsite.buildingoftheyear.bg. Градът, 2012. Посетен на 4 май 2025. Бивша банкова централа в София става космически център // bulnews.bg. bulnews.bg, 2024. Посетен на 4 май 2025. КАИС Портал // КАИС. АГКК, 2025. Посетен на 4 май 2025.
Пластхим – Т

„Пластхим – Т“ АД е българско предприятие за производство на пластмасово фолио със седалище и основна производствена база в град Тервел. Основано е през 1967 година, от 1977 година произвежда полипропиленов канап и полиетиленово фолио, а от 2004 година полипропиленово фолио. Приватизирано е през 1996 година по метода на масовата приватизация, след което акциите му са концентрирани в дотогавашния директор Айдън Фаик и конгломерата „Еврохолд“, който от своя страна се оттегля през 2016 година. През следващите години „Пластхим – Т“ увеличава дейността си с производствени бази в Девня и Аксаково, а през 2024 година купува и предприятия за производство на фолио в Италия и Украйна. Към 2022 година „Пластхим – Т“ има приходи от продажби за 525 милиона лева. По обем на продажбите е най-голямото предприятие в област Добрич, както и второто по големина в страната в сектора на производство на листове, плочи, тръби и профили от пластмаси след „Пайплайф България“. Бележки
Готмар

„Готмар“ ЕООД е българско предприятие за производство на изделия от пластмаси със седалище в Съединение. Основано е през 1992 година от местния бизнесмен Георги Тучев като спомагателно предприятие към дейността му по производство на олио. По-късно Тучев основава и „Нова Трейд“, производител на напитките „Дерби“ и бутилираната вода „Бачково“. Първоначално „Готмар“ произвежда заготовки за бутилки от полиетилентерефталат и капачки и дръжки за бутилки от полипропилен и полиетилен, а след това започва да произвежда и пластмасови компоненти за производителя на хладилници „Либхер – Хаусгерете Марица“ и други промишлени предприятия в района на Пловдив. Към 2017 година „Готмар“ е третият по големина производител на пластмасови изделия в страната след „Пластхим – Т“ в Тервел и „Хамбергер България“ в Севлиево, както и най-голямото предприятие в Съединение с 39% от обема на продажбите и 31% от заетите в стопанския сектор в общината. Към 2022 година има 1290 служители и общи приходи от 241 милиона лева. Бележки
Народно читалище „Светлина – 1975“

Народното читалище „Светлина – 1975“ е културен институт в село Елин Пелин. Читалището е създадено на 13 февруари 1975 година. Въпреки това Представителният духов оркестър „Стефан Стефанов“, създаден през 1951 г. в СПУ „Димитър Благоев“ (днес СОУ „Васил Левски“, град Елин Пелин), се числи към сферата на читалището. Този градски оркестър от 1960 г. и селският Детски духов оркестър към ОУ „Стефан Стефанов“ се обединяват през 1978 г. в Сборен младежки духов оркестър – „Елин Пелин“. Пак тогава е създаден и мажоретен състав към оркестъра. С идването на учителя Стефан Стефанов са организирани оперети „Запорожец отвъд Дунав“, „Шибил“ от Дамян Брайков, „Сватба в Малиновка“, литературен клуб „Димчо Дебелянов". Той е създаден през есента на 1993 г. В читалището към 2025 г. функционират библиотека, школи по английски и немски език, както и школа по изкуства. Източници
Кока-Кола ХБК България

„Кока-Кола ХБК България“ ЕАД е българско предприятие за производство на безалкохолни напитки със седалище в София и производствени бази в Костинброд и Банкя. Част е от основаната в Гърция, а от 2012 година базирана в Швейцария група „Кока-Кола ХБК“. „Кока-Кола ХБК България“ е основана през 1992 година и основната ѝ дейност е производството и продажбата на марките напитки на американската компания „Кока-Кола“. Към 2017 година предприятието е най-големият производител на напитки в страната с 54% от общото производство на безалкохолни напитки и бутилирани води. Към 2023 година има 1019 служители и приходи от продажби за 578 милиона лева. Бележки
Нурсан Отомотив

„Нурсан Отомотив“ ЕООД е българско предприятие за производство на електрически компоненти за автомобили със седалище в Люляково, Айтоско, част от турската група „Нурсанлар“. Основано е през 2002 година и произвежда главно кабелни комплекти за автомобили на марките „Форд“, „Хюндай“, „Рено“ и „Фиат“. Към 2017 година има над 1000 служители и е шестото по обем на продажбите предприятие в област Бургас. През 2023 година има приходи за 299 милиона лева и печалба от 7,14 милиона лева. Бележки
Дзалли

„Дзалли“ ООД е българско предприятие за производство на долно облекло в Габрово, част от италианската група „Ониверсе“. Основано е през 2001 година и произвежда бельо, тениски, блузи и клинове под марките Intimissimi, Tezenis и Calzedonia в три обособени цеха в различни части на Габрово. Към 2017 година е най-големият производител на облекло в България, както и второ по обем на продажбите предприятие в града след търговеца на компютърна техника „Поликомп“. През 2022 година има 985 служители и приходи за 209 милиона лева. Бележки
A1 Motor Park

A1 Motor Park е състезателна писта край град Самоков, България. Тя е първата в страната и на Балканския полуостров със сертификат FIA Grade 3 и FIM Grade B, което позволява провеждане на автомобилни и мотоциклетни събития от международен ранг. Пистата е официално открита на 21 март 2026 година. История Строителството започва през април 2025 г., като проектът първоначално е известен под името Lara Racing Circuit. Финансиран е чрез частни инвестиции и е изграден за по-малко от година. През декември 2025 година телекомуникационната компания A1 става основен титулярен спонсор. Трасето е проектирано от архитект Цветан Петров, а при откриването първите демонстрационни обиколки са направени от българския пилот от Формула 2 – Никола Цолов. Характеристики на трасето Дължина: 3.91 км (варира в зависимост от конфигурацията между 1.09 и 3.91 км) Брой завои: 15 (8 леви и 7 десни) Широчина: 12 – 15 м Старт-финална права: над 900 м, позволяваща скорости до 280 – 300 км/ч Брой конфигурации: 21 различни варианта Сертификации: FIA Grade 3 и FIM Grade B Инфраструктура Комплексът разполага с: боксова зона падок зона контролна кула медицински център зрителски трибуни с капацитет до 30 000 души зони за обучение, симулатори, ресторант хеликоптерна площадка Външни връзки Подробно описание и технически характеристики на пистата Източници
A1 Motor Park

Der A1 Motor Park (bulgarisch А1 Мотор Парк, wiss. Transliteration A1 Motor Park) ist eine Motorsport-Rennstrecke in der Nähe von Samokow in der Oblast Sofia in Bulgarien. Die Anlage wurde am 21. März 2026 offiziell eröffnet und ist die erste von der FIA homologierte permanente Rennstrecke des Landes. Lage Die Rennstrecke befindet sich etwa 65 Kilometer südöstlich der bulgarischen Hauptstadt Sofia. Die Anlage liegt im Rila-Gebirge auf einer Höhe von 585 Metern über dem Meeresspiegel. Die Anbindung erfolgt primär über die Europastraße 79. Geschichte Planung und Bau Das Projekt wurde ursprünglich unter dem Namen LARA Racing Circuit entwickelt. Der Baubeginn erfolgte im März 2025. Die Strecke wurde vom britischen Ingenieurbüro Driven International in Kooperation mit dem bulgarischen Architekturbüro IPA Arch (Zwetan Petrow) entworfen. Die Sicherheitsbarrieren entsprechen den FIA-Standards und wurden vom Schweizer Unternehmen Geobrugg geliefert. Die Finanzierung erfolgte durch private Investoren, darunter der Baukonzern Glavbolgarstroy (GBS) und Divela Investments Ltd. Namensgebung und Sponsoring Im Dezember 2025 wurde ein Titelsponsoring-Vertrag mit dem Telekommunikationsunternehmen A1 Bulgaria bekannt gegeben, woraufhin die Anlage in A1 Motor Park umbenannt wurde. Als Markenbotschafter fungiert der bulgarische Rennfahrer Nikola Zolow, der das Logo der Strecke bereits während der FIA-Formel-3-Meisterschaft 2025 auf seinem Fahrzeug trug. Streckenbeschreibung Die Gesamtlänge der im Gegenuhrzeigersinn befahrenen Strecke beträgt 3,91 Kilometer. Sie umfasst 15 Kurven (8 Links- und 7 Rechtskurven). Die Start-Ziel-Gerade weist eine Länge von 900 Metern auf. Die Anlage bietet bis zu 21 verschiedene Streckenkonfigurationen mit Längen zwischen 1,09 und 3,91 km. Zertifizierungen FIA Grad 3: Zulassung für internationale Rennserien wie Formel 4, TCR und GT-Sport. FIM Grad B: Zulassung für Motorrad-Europameisterschaften. Infrastruktur Die Boxengasse umfasst über 30 Garagen, ein medizinisches Zentrum sowie einen Kontrollturm. Die Zuschauerkapazität ist auf 20.000 Plätze ausgelegt. Veranstaltungen Neben nationalen Meisterschaften wie dem BMW Cup Bulgarien und der Bulgarian Endurance Series (BES 999) finden auf der Strecke internationale Wettbewerbe statt, darunter die Alpe Adria International Motorsport Championship (AAIMC). Für September 2026 ist ein Lauf zur FIM Women’s European Championship geplant. Weblinks Streckenprofil und technische Details zum A1 Motor Park Einzelnachweise
A1 Motor Park

A1 Motor Park is a 3.910 km (2.430 mi) permanent motor racing circuit in Samokov, Bulgaria, about 55 km south of the national capital Sofia. The race circuit was founded as Lara Racing Circuit. History The project construction begun on 10 March 2025, near Samokov, Bulgaria, financed by private investment. The circuit was planned to meet FIA Grade 3 standards and FIM Category BA, suitable for Formula 3 races and all motorcycle races except MotoGP. On 9 December 2025, it was announced that telecommunications company, A1 Bulgaria, would become title sponsor of the circuit. The track was officially opened on 21 March 2026, with local Formula 2 driver Nikola Tsolov the first to complete laps in a Dallara GP2/11. On 24 March, the unofficial lap record was set as by Pavel Lefterov in a Porsche 911 GT3 R (992) with a time of 1:30.991. On 20 April 2026, another unofficial lap record was set by Georgi Donchev in a Lamborghini Huracán GT3 Evo 2 with a time of 1:30.579. Facilities The park's main feature is a 3.910 km (2.430 mi) race track designed to meet: FIA Grade 3 specifications, allowing it to host series such as Formula 3, GT3, and endurance races. FIM Grade B certification for international motorcycle events. The route can be configured into 21 different layouts, ranging from 1.090 to 3.910 km (0.677 to 2.430 mi). According to the FIA, the venue is the first in the Balkans to meet FIA Grade 3 standards. References External links Official Instagram page of the circuit Official website
Народно читалище „Димитър Полянов – 1862“

Народното читалище „Димитър Полянов – 1862“ е просветителски център в община Карнобат. През 1862 г. благородни, будни и ентусиазирани жители на Карнобат даряват по 20 гроша за „читалищни харчове“. С тези средства се закупуват първите 47 книги и полагат основите на читалищната библиотека. В 1863 година е организиран първият хор, през 1864 година е представено и първото театрално представление, а през 1884 е създадена постоянна театрална трупа. В началото читалището носи името на Кирил и Методий. Заслугите на читалището и неговите дейци са отбелязани със званието „Образцово“, орден „Св. св. Кирил и Методий“ – І степен и орден „Народна република България“ ІІ степен. Кръжоци, клубове и школи по изкуствата Източници Външни препратки Народно читалище „Димитър Полянов“
Неохим

„Неохим“ АД е българско предприятие за производство на азотни торове в Димитровград. Открито е през 1951 година като Химически комбинат „Сталин“, един от големите проекти на кампанията за индустриализация в първите години на тоталитарния комунистически режим. През 1996 – 2000 година на няколко етапа е приватизирано, като е придобито от мениджмънта, начело с директора Димитър Димитров. „Неохим“ е най-голямото предприятие в област Хасково, както и вторият от двата големи производителя на азотни торове в страната след „Агрополихим“ в Девня. Към 2024 година има около 690 служители и обем на продажбите от 273 милиона лева. Бележки
Граммер (България)

„Граммер“ АД е българско предприятие за производство на автомобилни компоненти със седалище в Трудовец, Ботевградско, част от германската група „Граммер“. Основана е през 1994 година и произвежда главно седалки за автомобили и автобуси. През 2017 година е четвъртият производител на неелектрически автомобилни компоненти в страната след „Монтюпе“ и „Витте Аутомотив България“ в Русе и „АЛС България“ в Мусачево, както и второто по големина предприятие в община Ботевград след „Интегрейтид Микро-електроникс България“. Към 2023 година има обем на продажбите от 99,4 милиона лева. Бележки
Затвор – Сливен

Затвор – Сливен е затвор в град Сливен, България, единственият затвор за жени в страната. Създаден е през 1903 година, като първоначално служи за криминален затвор. През 1918 година вследствие на разразилите се женски бунтове в България за пръв път се появяват данни и за политически затворнички жени. В сградата на затвора са настанени и жени. Така той става смесен – за мъже и за жени и за криминални и политически затворници. До средата на XX век затворът е разположен в стари преоборудвани стопански сгради, изграждането на съвременния комплекс започва през 1962 година. В затвора има поправителен дом за непълнолетни момичета и средно училище, а част от него е и общежитието от отворен тип в местността Рамануша източно от града. Общият капацитет на различните подразделения на затвора е 441 души. Местното подразделение на Държавно предприятие „Фонд затворно дело“ експлоатира шивашки цех и цех за домакински почистващи средства. Известни затворници Починали в затвора Манол Васев (1897 – 1958), анархист Никола Жеков (1880 – 1949), революционер Кръстьо Пастухов (1874 – 1949), политик Други затворници Свобода Анчева (1912 – 1999), партизанка Борис Балинов (1921 – 1999), комунистически активист Анжел Вагенщайн (1922 – 2023), писател Гено Генов (1896 – 1959), офицер Иван Господинов (1910 – ?), партизанин Иван Гулев (1908 – 1967), полицай Георги Димитров-Гошкин (1912 – 2007), комунистически активист Богдан Думков (1912 – 2004), полицай Иван Желев (1911 – 2002), партизанин Десислава Иванчева (р. 1973), политик Димитър Каляшки (1910 – 1943), партизанин Панайот Каракачанов (1917 – 1997), партизанин Господин Колев (1923 – 2011), комунистически активист Станой Крекмански (1915 – 1942), партизанин Христо Кърпачев (1911 – 1943), партизанин Герман Лямадис (1884 – 1965), гръцки духовник Фердинанд Миланов (1904 – 1944), партизанин Димитър Мурджев (1918 – 1989), полицай Петър Нешев (1901 – 1973), партизанин Тоне Переновски (1909 – 1985), партизанин Иван Перпелиев (1909 – 1963), комунистически активист Минко Попов (1910 – 2002), партизанин Борис Стамболиев (1913 – 1974), комунистически активист Дянко Стефанов (1920 – 1943), комунистически активист Стоян Стоянов (1909 – 1985), партизанин Пеко Таков (1909 – 2001), политик Кольо Тенев (1910 – 1943), партизанин Наум Терзиянов (?), революционер Владимир Тодоров (1925 – 2012), полицай Иван Тодоров – Горуня (1916 – 1965), партизанин Филип Тотю (1830 – 1907), революционер Владо Тричков (1899 – 1944), партизанин Иван Христов – Зъбчето (1916 – 1943), терорист Спас Христов (1907 – ?), полицай Ангел Цанев (1912 – 2003), политик Георги Чанков (1909 – 2004), политик Бележки
Каолин (предприятие)

„Каолин“ ЕАД е българско предприятие за добив на неметални суровини със седалище в Сеново, част от германската група „Кварцверке“. Към 2022 година е най-голямото предприятие за добив на неметални суровини в България и най-голямото предприятие в община Ветово. През 2023 година има обем на продажбите от 252 милиона лева и печалба 32,8 милиона лева. Създадено е през 1924 година в Гебедже, Варненско, а през следващите години разширява дейността си в Шумну Бохчалар, Новопазарско, в Сеново, Разградско, и във Ветово, където днес е основната му производствена база. Национализирано при установяването на комунистическия режим, то е приватизирано през 2000 година от „Алфа Финанс Холдинг“ на финансиста Иво Прокопиев. През следващите години разширява дейността си в Сърбия и Украйна, а през 2013 година е купено от „Кварцверке“. Бележки
Алкомет

„Алкомет“ АД е българско предприятие за производство на алуминий в Шумен. То е публична компания (БФБ: ALCM), но над 90% от акциите се притежават от турските инвеститори Фикрет Индже и Фикрет Кузуджу. Предприятието има три основни цеха – за леене, валцоване и пресоване – в които произвежда широк спектър алуминиеви продукти – фолио, листове и профили, като 97% от продукцията е за износ (главно за Германия, Полша, Италия, Испания и Нидерландия). Към 2022 година то е най-големият производител на основни алуминиеви продукти в България и най-голямото предприятие в област Шумен. Към 2024 година има около 1300 служители, обем на продажбите от 512 милиона лева и загуба от 5,42 милиона лева. Изграждането на завода започва в края на 60-те години на XX век, първите производства започват работа през 1977 година, а целият комбинат е официално открит през 1981 година лично от диктатора Тодор Живков. Предприятието е приватизирано през 1999 година, като през следващите години рязко увеличава капацитета и производството си. Бележки
Национален институт на правосъдието

Националният институт на правосъдието е държавна институция, част от съдебната власт в България, действаща въз основа на Закона за съдебната власт. Тя е създадена през 2003 година има за цел първоначалното обучение и последващата подготовка на служителите на съдебната власт – съдии, прокурори, следователи, съдебни заседатели, съдебни изпълнители, съдии по вписванията и други. Институтът се ръководи от Управителен съвет, включващ 7 представители на Висшия съдебен съвет и Министерството на правосъдието, и назначаван от него директор. Директори Пенчо Пенев (1 ноември 2004 – 1 април 2011) Драгомир Йорданов (1 април 2011 – 5 юли 2016) Миглена Тачева (от 5 юли 2016) Бележки