NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Святая Анастасия (остров)

Свята́я Анастаси́я (болг. Света Анастасия) — остров в Бургасском заливе Чёрного моря, принадлежащий Болгарии. Между 1945 и 1990 годами, во времена коммунистической Болгарии, носил название Большевик (болг. Болшевик). Остров находится в 6 км от Бургаса, его площадь равна 1 га. В настоящее время остров принадлежит Болгарской православной церкви, и частично им занимается местный бизнесмен, который поддерживает гостиницу и ресторан. На острове есть православный храм и маяк. В 1924 году на острове был организован концентрационный лагерь, из которого в 1925 году осуждённые бежали в Советский Союз. На основе этих событий в 1958 году режиссёром Рангелом Вылчановым был снят фильм «На малом острове». Одним из заключённых лагеря был болгарский политический деятель начала-середины XX века, один из лидеров Болгарской рабочей социал-демократической партии Крыстё Пастухов. Туристический объект Проект общины Бургас «Культурно-историческое наследие острова Святой Анастасии и города Бургас — привлекательное и конкурентоспособное туристическое место» получил финансирование по программе регионального развития. С 2014 года остров привлекает туристов. На острове имеется ресторан, кафе-аптека и гостиница. Добраться до острова можно туристическими судами от моста Морского парка Бургаса. Источники Литература Карайотов И. . Остров Света Анастасия : [болг.]. — Либра Скорп, 2004. — 136 с. — ISBN 954-9306-18-6.
Света Анастасија (острво)

Света Анастасија (буг. Света Анастасия) малено је острво у Бугарској. Налази се у Црном мору, а преко пута њега је град Бургас. Карактеристике Острво је обавијено велом тајни, легенди и обележено занимљивом историјом. Реч је о острву вулканског порекла, високо од 12 до 17 метара. На њему се налазе остаци манастира и црква, који датирају из 14 или 15. века, а острво су неколико пута нападали пирати. Сматра се да је први пут насељено између 4. и 6. века, а зову га још и бугарским Алкатразом, с обзиром на то да је једно време у 20. веку служио као затворско острво. Данас се на острву налазе остаци манастира, црква, музеј, ресторан и кафић који посећују туристи у великом броју. На њему су снимани и неки познати бугарски филмови. Види још Списак острва у Бугарској Свети Ахил Голем Град Мали Град Галерија Референце Спољашње везе Petrinski, Ivan (2008). „Zdravi kreposti pazyat ostrovnite obiteli; Kazashki pir otbelyazva kraya na obitavaneto na o. Sveti Ivan”. Istinskata istoriya na Balgariya (на језику: Bulgarian). Sofia: Ciela. стр. 111—124. ISBN 978-954-28-0286-0. CS1 одржавање: Непрепознат језик (веза)
Sankt Anastasia-ön

Sankt Anastasia-ön (bulgariska: остров света Анастасия, ostrov sveta Anastasija) är en liten bulgarisk ö i Svarta havet i närheten av staden Burgas. Den är uppkallad efter det kloster som tidigare fanns på ön och idag är hotell. En fyr byggdes på norra delen av ön år 1889 och den 13 juni 1914 invigdes den nuvarande fyren, som fortfarande är i drift. År 1925 användes Sankt Anastasia-ön som fängelse för de bolsjeviker som dömts till döden efter ett bombattentat i Sveta Nedelja-kyrkan i huvudstaden Sofia och senare flytt till Sovjetunionen. Under kommunisttiden kallades ön därför Bolsjevik. Den en hektar stora klippön är Bulgariens enda bebodda ö i Svarta havet och nås med båt från Burgas. Bland sevärdheterna märks en kyrka från tolvhundratalet med restaurerade freskomålningar från omkring år 1300 och resterna av munk- och nunneklostret med ett litet museum. Källor Externa länkar officiell hemsida
Свята Анастасія (острів)

Свята Анастасія (болг. Света Анастасия) — острів у Бургаській затоці Чорного моря, що належить Болгарії. Між 1945 і 1990 роками, за часів комуністичної Болгарії, носив назву Більшовик (болг. Болшевик). Острів знаходиться на відстані 6 км від Бургаса і 1,5 км від Черноморця. Його площа становить 1 га. Це єдиний населений острів поруч з болгарським узбережжям Чорного моря. На острів постачається електроенергія та питна вода. Він названий на честь колишнього монастиря святої Анастасії, розташованого на острові. Монастир існував з часів середньовіччя і був реконструйований в XVIII—XIX ст. У 1923 році, коли острів був перетворений на в'язницю, монастир покинули. В даний час острів належить Болгарській православній церкві, і частково ним займається місцевий бізнесмен, який підтримує готель і ресторан. На острові є православний храм і маяк. Після перевороту 9 червня 1923 року в Болгарії забутий монастир на острові став зручним місцем для ізоляції політичних противників уряду Александра Цанкова. Таким чином, у другій половині 1923 року на острові були ув'язнені 132 комуністи та аграрії. Але труднощі підтримки в'язниці на острові змусили уряд перевести в'язнів до бургаського поліцейського відділку, а деяких навіть звільнити. Після нападу на софійський Собор Святої Неділі у квітні 1925 року острів знову перетворили на в'язницю. А 29 липня 1925 році група з 43 політичних ув'язнених (комуністів і антифашистів) на чолі з Теохаром Бакирджиєвим повстали і втекли з острова в Радянський Союз. На їх честь острів був перейменований на Більшовик, коли комуністи прийшли до влади в 1945 році. На основі цих подій в 1958 році режисер Рангел Вилчанов зняв фільм «На малому острові». Відомі в'язні острова Кристьо Пастухов Див. також Список островів Болгарії Острів Святий Іван Острів Святий Петро Острів Святий Хома Острів Святий Кирик Примітки Література «Остров Света Анастасия», Иван Карайотов, Вид. Либра-Скорп, ISBN 954-9306-18-6 Петрински, Иван (2008). Истинската история на България. Началото (болг.) . София: Сиела. с. 111—124. ISBN 978-954-28-0286-0.
Pobiti Kamani

Pobiti Kamani (búlgar: Побити камъни), traduït al català com 'Bosc de pedra', és un conjunt de formacions rocoses situades a la província de Varna (Bulgària). El conjunt comprén una sèrie de grups de formacions de pedra natural que abasten una superfície de 70 km². Estes formacions són columnes de diferents altures que poden arribar fins als 5 i 7 metres d'alçada, amb un gruix d'entre 0,3 i 3 metres. El 1937 va ser declarat Monument natural. Existeixen una sèrie de teories que intenten explicar l'origen del fenomen, que es poden dividir en dos grups: l'origen mineral o l'origen orgànic. Segons la primera, les formacions són el resultat de l'activitat del corall, mentre que la segona explica el fenomen d'erosió de les roques prismàtiques, la formació de l'arena i les concrecions de pedra calcària. Basant-se en observacions de camp i un estudi petrogràfic i geoquímic d'isòtops estables, hi ha evidències que estes representen un excepcional exemple de sistema de filtració de paleohidrocarburs. La dinàmica de la reconstrucció de l'origen d'estes estructures, els processos de migració de fluids i la possible interferència microbiana en el procés de precipitació del carbonat estan actualment en estudi per investigadors de la KU Leuven de Lovaina (Eva De Boever, estudiant de doctorat KU Leuven, Lovaina, Bèlgica), en col·laboració amb investigadors de l'Institut d'Oceanologia (Lyubomir Dimitrov, Varna, Bulgària), RCMG (Universitat de Gant, Bèlgica), el Laboratori de Geobiologia de la Universitat de Goettingen (Volker Thiel, Goettingen, Alemanya) i la Universitat de Bolonya (Barbara Cavalazzi, Bolonya, Itàlia). Galeria Referències Dimitrov, Lyubomir. Dimitrov, Lyubomir. «Pobiti Kamani» (en búlgar). Arxivat de l'original el 2007-05-17. [Consulta: 2 agost 2006].
Pobiti Kamani

Pobiti Kamani (bulgarsk: Побити камъни), også kendt som Stenørkenen, er et ørkenlignende naturområde i Bulgarien, ca. 18 km vest for Varna. Området indeholder cylindriske klippesøjler der har en højde på 5-6 meter og en tykkelse på 0,5 til 2,5 meter. Søjlerne er lavet af kalksten og indeholder mange fossiler. Sand og sparsom vegetation giver området et ørkenagtigt præg. Området dækker 253 hektar og har syv større grupper af klipper. Pobiti Kamani er fredet. Der er et unikt plante- og dyreliv. Det er den eneste habitat i Bulgarien for planten Arenaria rigida. I alt er der 5 truede plantearter bevaret i området. Der er over 110 sjældne fuglearter. Klippesøjlerne er næsten alle hule og fyldt med sand. De ser ud som om de er hamret ned i jorden. Det første dybdegående studie af stedet blev iværksat af en russisk general i 1828. Senere i 1854 blev klippesøjlerne undersøgt af den engelske geolog William Hamilton som mente at de var formet af havet. De bulgarske geologer brødrene Peter og Stefan Bonchev Gochev mente at søjlerne kan dateres til kænozoikum for omkring 50 millioner år siden da det meste af Østeuropa var dækket af hav. Der blev aflejret sediment på havbunden, som blev presset sammen til kalksten. På et tidspunkt blev der presset gasser op gennem kalkstenen hvorved der blev dannet rør. Mange millioner år senere forsvandt havet, og erosion efterlod rørene som høje søjler stukket ned i jorden. Billeder Referencer Eksterne henvisninger
Pobiti Kamani

Pobiti Kamani (en búlgaro: Побити камъни, 'Bosque de piedra') es un conjunto de formaciones rocosas situadas en la provincia de Varna (Bulgaria). En 1937 fue declarado monumento natural. En 2011 este lugar fue inscrito en la Lista Indicativa de Bulgaria como paso previo para ser considerado como Patrimonio de la Humanidad por la UNESCO.​ También fue entre 1966-1989 uno de los 100 sitios turísticos nacionales. Descripción El conjunto comprende una serie de grupos de formaciones de piedra natural que abarcan una superficie de 70 km². Estas formaciones son columnas de diferentes alturas pudiendo llegar hasta los 5 y 7 metros y con un espesor de entre 0.3 y 3 metros. Hay bastantes teorías que intentan explicar el origen del fenómeno, pudiendo agruparse en dos: las de un origen órganico o las del origen mineral. Según las primeras, las formaciones serían el resultado de la actividad del coral, mientras que las segundas explican el fenómeno por la erosión de las rocas prismáticas, la formación de la arena y las concreciones de piedra caliza Basándose en observaciones de campo y el estudio petrográfico y geoquímica de isótopos estables, hay evidencias de que esas estructuras representan un excepcional ejemplo de sistema de filtración de paleohidrocarburos (los cementos de calcita baja en magnesio presentan una muy baja proporción del isótopo pesado del carbono 13C). La dinámica de la reconstrucción del origen de las mismas, los procesos de migración de los fluidos y la posible interferencia microbiana en el proceso de precipitación del carbonato fueron estudiados por investigadores de la Universidad Católica de Lovaina (Eva De Boever, estudiante de doctorado KULeuven, Lovaina, Bélgica) , en colaboración con investigadores del Instituto de Oceanología (Lyubomir Dimitrov, Varna, Bulgaria), RCMG (Universidad de Gante, Bélgica), el Laboratorio de Geobiología, de la Universidad de Goettingen (Volker Thiel, Goettingen, Alemania) y la Universidad de Bolonia (Barbara Cavalazzi, Bolonia, Italia). Galería Referencias Dimitrov, Lyubomir. «Pobiti Kamani» (en búlgaro). Varna-bg.com. Archivado desde el original el 17 de mayo de 2007. Consultado el 2 de agosto de 2006. Enlaces externos Pobiti Kamani - Galería fotográfica
Pobiti Kamani

Pobiti Kamani, toponyme bulgare (en cyrillique Побити камъни) signifiant littéralement en français « Pierres plantées dans le sol », parfois appelé la Forêt pétrifiée ou la Forêt Fossile, est une formation géologique située dans l'oblast de Varna en Bulgarie, non loin de la mer Noire. Il se compose de rochers insolites, des colonnes naturelles pouvant atteindre six mètres de hauteur, répartis sur une superficie de 70 km2. Description Il s'agit d'un des phénomènes géologiques les plus surprenants de Bulgarie, et d'un des plus insolites d'Europe. Ces étranges piliers calcaires peuvent atteindre 10 mètres de haut et leur diamètre dépasse parfois les 2 mètres. Ils se sont formés il y a 50 millions d'années, à l'époque où la région était encore submergée. Les colonnes sont creuses, remplies de sable, et contiennent de nombreux fossiles, notamment de coquillages et d'escargots. Elles se divisent en 18 groupes distincts répartis sur 70 km2, dont le plus célèbre est celui des rochers Dikilitachki qui regroupe environ 300 formations. La zone est située dans un des rares environnements semi-désertiques d'Europe, ce qui rend le paysage d'autant plus extraordinaire. Elle abrite également une grande biodiversité, constituée de nombreuses espèces rares et menacées, qui ajoute à sa valeur. Protection Pour toutes ces raisons, et afin de le préserver, le site a été le premier à obtenir le statut de milieu protégé en Bulgarie, en 1937. Le site a été inscrit sur la liste indicative au patrimoine mondial de l'Unesco depuis 2011. Cinéma Ce site unique et spectaculaire a souvent servi de décor pour le besoin des films, comme Vercingétorix : La Légende du druide roi de Jacques Dorfmann en 2001, et Conan de Marcus Nispel en 2011. Notes et références Liens externes Ressource relative à l'architecture : Liste indicative du patrimoine mondial Ressource relative à la géographie : World Database on Protected Areas La Forêt pétrifiée sur la-bulgarie.fr La Forêt fossile Portail de la géologie Portail de l’archéologie Portail des déserts Portail de la Bulgarie
Kamena pustinja

Kamena pustinja (bug. Побити камъни, doslovno "zabijeno kamenje") je prirodni fenomen u Bugarskoj, zapadno od grada Varne na crnomorskoj obali. Ovaj fenomen čine pješčane dine i sedam većih grupa prirodnih kamenih stupova koji se prostiru na oko 13 km2. Kamene stupove prvi je opisao ruski arheolog i povjesničar Viktor Tepljakov 1829. godine. Kako bi se sačuvali krajem 1930-ih proglašeni su spomenikom prirode. Postoji niz teorija o podrijetlu ovog fenomena. Pionirske hipoteze mogu se ugrubo podijeliti na dvije skupine: one koje sugeriraju organsko odnosno abiotsko podrijetlo. Prema prvoj, formacije su rezultat aktivnosti koralja što je detaljnim istraživanjima odbačeno. Prema drugoj, nastanak kamenih stupova se objašnjava prizmatičnim trošenjem i dezertifikacijom stijena što je dovelo do stvaranja pješčanih i vapnenačkih konkrecija tijekom donjeg eocena. Galerija Izvori Vanjske poveznice
Pobiti kamăni

Pobiti kamăni (in bulgaro Побити камъни?, letteralmente "pietre piantate"), a volte chiamata anche La foresta pietrificata, è una formazione rocciosa naturale situata nella Regione di Varna in Bulgaria. A 10 chilometri dal sito vi sono i resti di Marcianopoli, la più grande città romana in quella che oggi è la Bulgaria. È costituita da rocce insolite, colonne naturali alte fino a 6 metri, che coprono una superficie di 253 ettari, 70 chilometri quadrati. Le colonne sono cave e riempite di sabbia. In aggiunta alle colonne visibili, ci sono altre colonne che sono nascoste nel terreno, disposte in tre piani interrati. Ci sono due teorie relative origine del fenomeno, una che ipotizza una formazione di natura organica e l'altra che ipotizza l'origine minerale. Secondo la prima, le formazioni sono il risultato di attività corallina, mentre il secondo spiega il fenomeno con l'erosione delle rocce, la formazione di sabbia e concrezioni calcaree dell'età dell'Eocene. Per la conservazione, ha ottenuto lo status di ambiente protetto nel 1937. Questo sito è stato spesso utilizzato come set per film quali Druids - La rivolta di Jacques Dorfmann nel 2001 e Conan di Marcus Nispel nel 2011. Galleria d'immagini Bibliografia (BG) Lyubomir Dimitrov, Pobiti Kamani, su varna-bg.com. URL consultato il 23 aprile 2012 (archiviato dall'url originale il 17 maggio 2007). Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Pobiti kamăni Collegamenti esterni Pobiti Kamani - Photo gallery, su velina.info. URL consultato il 23 aprile 2012 (archiviato dall'url originale l'8 giugno 2008).
Pobiti Kamani

Pobiti Kamani (Bulgaars: Побити камъни), ook wel bekend als het Stenen Bos, is een rotswoestijn in het oosten van Bulgarije, in de oblast Varna. Sinds 10 oktober 2011 staat het op de Werelderfgoedlijst van Unesco. De woestijn bestaat uit zandduinen en verschillende rotsformaties op een totale oppervlakte van 13 km². De rotsformaties zijn voornamelijk stenen zuilen van 5 à 7 meter hoog en 0,3 à 3 meter breed. De stenen zuilen zijn een zeldzaam natuurverschijnsel in een woestijnachtig landschap met een opmerkelijke biodiversiteit waaronder een aantal beschermde plantensoorten. Afbeeldingen
Kamienny Las (Bułgaria)

Kamienny Las (bułg. Побити камъни, Pobiti kamyni; Дикилиташ, Dikilitasz) – formacja skalna zlokalizowana w Bułgarii, na południowych krańcach Wyżyny Dobrudży, w pobliżu szosy E70 z Warny do Nowego Pazaru, około 18 km na zachód od Warny. Najbliższe wsie to Słynczewo i Straszimirowo. Opis Kamienny Las to zgrupowanie gładkich i foremnych kamiennych kolumn z charakterystycznymi poprzecznymi pęknięciami (część jest wewnątrz pusta). Kolumny tworzą siedem grup większych i kilka mniejszych, rozlokowanych na obszarze około 7 km². Grubość kolumn waha się pomiędzy 0,6 a 2,5 m, a wysokość dochodzi do 6 metrów. Obiekty są słabo osadzone w piasku, co sprawiło, że wiele z nich upadło samodzielnie lub zostało przewróconych przez miejscową ludność. Po upadku ukazują się zaokrąglone podstawy. Podczas badań naukowych nad genezą powstania kolumn formułowano różne teorie. W 1829 rosyjski archeolog W. Tieplakow sądził, że są to pozostałości budowli antycznych. Antropogenezę ostatecznie potem wykluczono. Najprawdopodobniejsza jest teoria S. Bonczewa z 1938 r., objaśniająca powstanie obiektów ewolucją powierzchniową. Dawniej na obecnych piaskach znajdowały się pokłady wapienia (do dziś zalega on jeszcze w wielu miejscach). Woda opadowa z dwutlenkiem węgla, wsiąkając, rozpuszczała wapień. Przenikał on do piasku w formie nacieków (kolumn) z dwuwęglanu wapnia. Z czasem piasek usunięty został dzięki wietrzeniu, a odporniejsze słupy wapienne zostały odsłonięte (Piasecka, 1963). Obecnie, bazując na badaniach geochemicznych, składu izotopowego węgla i tlenu oraz petrograficznych i geologicznych obserwacjach terenowych, uzyskano dane, wskazujące na to, że ten fenomen geologiczny jest skamieniałym systemem typu "cold hydrocarbon seepage". Precypitacja węglanowych kolumn zbudowanych z bardzo lekkiego izotopowego węgla (w niskomagnezowym kalcycie) to wynik utleniania wędrujących węglowodorów przez archeony (de Boever et al., 2009). Galeria Przypisy Bibliografia Piasecka, J. E. 1963. Geneza kamiennych kolumn w okolicach Warny. W: Czasopismo Geograficzne, tom XXXIV, zeszyt 3, PTG, Wrocław, s. 290-292. de Boever E., Birgel D., Thiel V., Muchez P., Peckmann J., Dimitrov L., Swennen R. 2009. The formation of giant tubular concretions triggered by anaerobic oxidation of methane as revealed by archaeal molecular fossils (Lower Eocene, Varna, Bulgaria. Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology 280, 23-36. Linki zewnętrzne zdjęcia na Bulgaria in pictures. bulgariainpictures.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-08-25)]. - dostęp 27.12.2013 Bulgaria Travel. bulgariatravel.org. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-12-28)]. - dostęp 27.12.2013
Pobiti Kamăni

Pobiti Kamăni (în bulgară : Побити камъни, "stâncile plantate"), cunoscut și sub numele de Desertul de Piatră, este un fenomen de stâncă de tip desert situat în nord-vestul regiunii Varna, în Bulgaria. Este considerat unicul deșert din Bulgaria și unul dintre puținele descoperite în Europa. Desertul este format din dune de nisip și câteva grupuri de formațiuni naturale de rocă, pe o suprafață totală de 13 km². Formațiunile sunt în principal coloane de piatră cu înălțimea între 5 și 7 metri și grosime între 0,3 și 3 metri. Coloanele nu au fundații solide, ci sunt goale și umplute cu nisip și arată ca și cum ar fi lipite în nisipul înconjurător, ceea ce conferă fenomenului numele. Furtunile de nisip și nisipurile de nisip au fost, de asemenea, cunoscute în mod frecvent în această regiune deșartă a Bulgariei. Deșertul de piatră nu este doar o atracție turistică bine cunoscută din Europa datorită habitatelor sale deșertice, dar este unul dintre puținele locuri în care vegetația tip deșert, cum ar fi cactusul, este cunoscută pentru a crește. Este, de asemenea, singurul deșert din Europa în care reptilienii din deșert și alte animale de tip deșert se găsesc să prospere. Desertul de piatră, împreună cu deșertul Tabernas din Spania, este unul dintre cele două deșerturi naturale formate în toată Europa și singurul deșert cunoscut în Europa de Est. În scopul de a fi conservat, Pobiti Kamăni a fost desemnat un reper natural în anii 30. Ipoteza de pionierat poate fi împărțită aproximativ în două grupe: sugerând o origine organică sau abiotică. Potrivit primelor, formațiunile sunt rezultatul activității coralilor (dar ancheta detaliată nu prezintă corali), în timp ce cea de-a doua explică fenomenul cu vremea prismatică și de deșertificarea rocilor, formarea concrețiilor de nisip și calcar, recife. Pe baza unui studiu geochimic petrografic și stabil de izotopi și a unor observații pe teren, există dovezi că aceste structuri reprezintă o dovadă excepțională a sistemului de scurgere a paleocarburilor (cimenturile calcite cu conținut scăzut de magneziu sunt puternic epuizate în izotopul 13C de carbon gros). Căile de circulație a fluidelor sunt înregistrate ca coloane așezate în nisipuri, iar coloanele după îndepărtarea recentă a nisipului au dat peisaj asemănător desertului. Reconstituirea dinamică a originii acestor structuri, procesele de migrație a fluidelor și medierea microbiană a oxidării hidrocarburilor care conduce la precipitarea carbonatului au fost studiate de De Boever. (2009). Galerie Referințe Bibliografie Dimitrov, Lyubomir. „Pobiti Kamani” (în Bulgarian). Varna-bg.com. Arhivat din original la 17 mai 2007. Accesat în 2 august 2006. Mentenanță CS1: Limbă nerecunoscută (link) Mai multe valori specificate pentru |nume= și |last= (ajutor)Mentenanță CS1: Limbă nerecunoscută (link) de Boever E., Birgel D., Thiel V., Muchez P., Peckmann J., Dimitrov, L., Swennen R. 2009. Formarea gigant tubulare concrețiuni declanșat prin procese de oxidare a metanului așa cum reiese archaeal moleculară fosile (Eocen Inferior, Varna, Bulgaria. Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology 280, 23-36. Legături externe Pobiti Kamăni - galerie Foto
Вбитые камни

«Вбитые камни» (болг. Побити камъни, «Побитые камни», «Каменный лес», «Диликташ» — от тур. dikili taş — вбитый камень) — скальные образования в Болгарии, расположенные в 18 км от Варны по обе стороны от дороги Варна — София вблизи сёл Слынчево, Баново и Страшимирово и города Девня. Распределены на большие и малые группы на площади 7 км²в карточке 2,53 км²[уточнить]. Представляют собой каменные колонны высотой от 5 до 7 м (некоторые до 10 м), толщиной от 0,3 до 3 м разного сечения. Колонны не имеют твёрдого основания, полые и заполнены песком. Существует несколько гипотез их происхождения, которые можно объединить в две основные группы — органического и неорганического происхождения. Первая из них объясняет возникновение колонн скоплением кораллов и водорослей; согласно второй их призматическая форма — результат выветривания горных пород, наподобие «Мостовой гигантов» в Северной Ирландии, или образования песчано-известняковых конкреций. Чтобы сохранить уникальный объект, в 1937 году скалы были объявлены памятником природы. Галерея Литература Юдович Я. Э., Ветошкина О. С., Кетрис М. П. Болгарский геологический феномен // Вестник института геологии Коми научного центра Уральского отделения РАН. — 2009. — Вып. 2. — С. 12—15. Динев Л., Мишев К. Болгария: краткая география. — М.: Издательство «Мысль», 1973. — С. 360. — 368 с. Баньковский Л., Баньковская В. Что такое «Побитые камни»? // Химия и жизнь : журнал. — М., 1972. — № 6. — С. 76—79. Dimitrov, Lyubomir. Pobiti Kamani (болг.). Varna-bg.com. Дата обращения: 2 августа 2006. Архивировано из оригинала 17 мая 2007 года. de Boever E., Birgel D., Thiel V., Muchez P., Peckmann J., Dimitrov L., Swennen R. 2009. The formation of giant tubular concretions triggered by anaerobic oxidation of methane as revealed by archaeal molecular fossils (Lower Eocene, Varna, Bulgaria. Palaeogeography, Palaeoclimatology, Palaeoecology 280, 23-36. Московский государственный университет им. М. В. Ломоносова. Вестник Московского университета: География, Том 21 // Изд-во Московского университета : журнал. — М., 1966. — № 21. — С. 71.