NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Българо-американска кредитна банка

„Българо-американска кредитна банка“ АД е българска търговска банка със седалище в София. Създадена е през 1996 година от свързания с правителството на Съединените щати Българо-американски инвестиционен фонд с цел да подпомогне формиращия се след краха на тоталитарния комунистически режим частен сектор в България. След 2006 година фондът поетапно намалява участието си в банката, като от 2008 година основен акционер е ирландската банка „Алайд Айриш Банкс“, а от 2011 година – българската финансистка Цветелина Бориславова. Към 2024 година банката е контролирана от Бориславова, която притежава 57% от капитала пряко или чрез инвестиционната си фирма „Сиесайеф“, 36% са собственост на американската инвестиционна фирма „Грамърси“, а част от акциите се търгуват на Българската фондова борса. Към 30 юни 2024 година управлява активи за 2,89 милиарда лева и има собствен капитал от 332 милиона лева. Бележки
Славейкова гора

Славейкова гора е защитена местност в България. Намира се в землището на село Славейково, област Варна. Защитената местност е с площ 73,5 ha. Обявена е на 10 април 1986 г. с цел опазване на вековна дъбова гора. Защитената местност е в границите на защитената зона от Натура 2000 Провадийско-Роякско плато. В защитената местност се забраняват: убиване, улавяне и безпокоене на птиците, разваляне на гнездата или събиране на яйцата и малките им; ловуване; сечи, освен отгледни и санитарни; строителство, разкриване на кариери и всякакви други дейности, с които се изменя естествения облик на местността или водния режим; употреба на химически средства за растителна защита; паша на домашни животни; извеждане на отгледни и санитарни сечи извън гнездовия период (15 август – 28 февруари); залесяване с присъщи за района дървесни видове. Източници
Водениците (защитена местност)

Водениците е защитена местност в България. Намира се в землищата на селата Камен дял и Сладка вода, област Варна. Защитената местност е с площ 45 ha. Обявена е на 22 юли 1987 г. с цел опазване на редки и защитени птици – египетски лешояд, белоопашат мишелов, бухал и други. Защитената местност е в границите на защитената зона от Натура 2000 Провадийско-Роякско плато. В защитената местност се забранява: кастренето, чупенето на клони, нараняването на стъблата и всякакви други действия, които биха довели до повреждане или унищожаване на вековните дървета; убиване, улавяне и безпокоене на птиците, разрушаване на гнездата им, събиране на яйцата им; ловуване; всякакво строителство; разкриване на кариери, провеждане на минно-геоложки и други дейности, с които се изменя естествения облик на местността или водния режим; извеждане на сечи, освен отгледни и санитарни; влизане, преминаване или паркиране на моторни превозни средства. Разрешава се: провеждане на ловностопански мероприятия; косене на сено и селскостопанска дейност традиционно провеждана на района. Източници
Снежанска кория

Снежанска кория е защитена местност в България. Намира се в землището на село Снежина, област Варна. Защитената местност е с площ 81 ha. Обявена е на 6 декември 1963 г. с цел опазване на вековна дъбова гора. Защитената местност е в границите на защитената зона от Натура 2000 Провадийско-Роякско плато. В защитената местност се забранява: провеждането на сечи с изключение на санитарната сеч, а за буковата гора около хижите Братия и Сакараджа и изборната сеч, повреждането и кастренето на дърветата, както и да се събират, изваждат или късат други растения или части от тях; да се гърми, ловува, риболовства или пали огън, както и движението извън определените пътища; да се преследват дивите животни, да се хващат и убиват, както и да се събират или повреждат ларвите на насекомите, яйцата и гнездата на птиците или леговищата на животните; да се разкриват кариери, повреждат знаците, както и всякакви действия, които застрашават горите или изменят естествения образ на местността. Разрешава се: провеждането на залесителните мероприятия с оглед подобряване защитните и украсни функции на гората; прокарване на пътища и алеи, във връзка с правилното стопанисване и ползване на обектите; събирането на дъбов желъд за семе. Източници
Хайрие джамия

Хайрие джамия е джамия в старата част на Варна, на ъгъла на улиците „Дунав“ и „Цариброд“. Построена е от Дилавер паша през 1835 г., след оттеглянето на руските войски след Руско-турската война от 1828 – 1829 г. До джамията било построено и медресе. Над входната врата на джамията е поставена паметна плоча със сведения за построяването на джамията. Плочата е изписана с калиграфски шрифт, на арабски и османотурски език: От проклетата Сатана намерих убежище при Бог. В името на състрадателния и милостив Бог. Влезте с мир – в безопасност! (Коран 15:46) в изградената през 1835 година от покойния Дилавер паша царствена Хайрие джамия и преустроена по този възхитителен начин през 1926 година под ръководството на ислямската общност във Варна. Източници
Св. св. Кирил и Методий (Чибаовци)

„Св. св. Кирил и Методий“ е българска православна църква в софийското село Чибаовци. История Храмът е разположен в местността Улицата. Построен е в 1889 година на мястото на по-стар храм. Иконостасът е дело на дебърски майстори от рода Филипови. Бележки
Света Неделя (Росоман)

„Света Неделя“ е българска православна църква в софийското село Росоман. История Храмът е построен в 1921 – 1922 година. Иконостасът е бил дело на дебърски майстори от рода Филипови. В 2003 година църквата почти напълно изгаря при пожар. Възстановена е от Иван Гърков. Иконостасните икони са изрисувани като дар от курсисти от Центъра за православно изкуство към храма „Покров Богородичен“ в София с ръководител Младенка Ланджева. Храмът е осветен чрез полагане на антиминс на 4 юли 2018 година. Целият чин и първата света литургия е отслужена от епископ Поликарп Белоградчишки, викарий на Софийския митрополит. В момента храма е действащ. Председател на Църковното настоятелство протойерей Серафим Петров. Телефон за връзка 0888 840 221 Бележки
Каназирева къща

Каназиревата къща e известна архитектурна постройка в центъра на София на адрес булевард „Христо Ботев“ № 82. Обявена е за паметник на културата на 21 май 1976 година. История Триетажната сграда е построена в 1912 година от архитект Карл Хайнрих за семейството на Пенчо Димитров. Закупена е от братята Петър и Иван Каназиреви, видни фабриканти, емигранти от Мехомия, основатели на химическата индустрия в София. Създадена е в стил сецесион. Главната фасада е симетричнз, с богата пластична украса. В 2019 година новият собственик „Нетуъркинг Премиум“ реставрира сградата. Бележки
Свети Георги (Дупница)

„Свети Георги Победоносец“ е българска православна църква в град Дупница. История Строежът на църквата започва в 1888 година. Според местни предания на мястото е имало мюсюлманско теке. Храмът е осветен в 1895 година от митрополит Доситей Самоковски. Сградата е дело на унгарския архитект Йосиф Керекеш. Иконостасът е дело на дебърски майстори от рода Филипови. Забележителни са големите иконостасни икони, рисувани в Киевско-Печорската лавра. Бележки
Посолство на Ирак в София

Посолството на Ирак в София (на арабски: سفارة العراق - صوفيا) е официалната дипломатическа мисия на Ирак в България, разположена в столицата София. Намира се в квартал „Изток“, на улица „Антон Чехов“ № 21. Посланици на Ирак в България: Саад Мохамед Рида Мохамед Али (до април 2013 г.) Асад Али Ясин ал Самарай Кахтан Таха Халаф Ал-Джанаби (2015 – 2020) Лина Джалал Омар (януари 2021 – ноември 2025) Източници Външни препратки Информация за посолството на Ирак в София в сайта на Министерството на външните работи на Ирак Официална страница във Facebook Официална страница в Instagram
Kipilovo Fortress

The fortress of Kipilovo (Bulgarian: Кипилово) was one of the Byzantine Empire's military fortresses built to defend Constantinople. The ruins of the fortress are located on Mount Hisarlaka in the Balkan Mountains - 3.4 km south in a straight line from the center of the village Kipilovo, in central Bulgaria. History and description The fortress was built on Hisarlaka peak in late 6th century by the Byzantines. They used the opus mixtum technique and red plaster. The walls were 2.5 meters thick and in some places 8-10 meter in height. The Škorpil brothers (Karel Škorpil and Hermann Škorpil) suggested that the ancient fortress of Kirpillon Pelon was located here, hence the name of the village. The fortress was part of a system meant to defend Constantinople from the barbarian attacks from the north and it remained in use until the Second Bulgarian Empire. The shape of the fortress is irregular trapezoidal with a wide base to the southeast. It is 181 m long, with a maximum width of 59 m and occupies an area of about 8.000 square metres. The whole area of the fortress is now overgrown with trees and shrubs. There were many buildings in the north-western part of the fortress with some walls preserved up to 1–2 m in height. Their entrances and some of the conical loopholes are clearly visible. It is possible that these solid buildings served as dwellings for the guards at the main entrance. Towards the middle of the fortress in the natural rocks there is a small water tank, perhaps natural or artificially cut. The real tank from which the fortress was supplied with water is located in its south part. This is an artificially carved pool in the rocks, surrounded above by walls. It is possible that it was covered, as it can be deduced from the side walls. Between the two reservoirs there is a foundation of a ruined building, with approximate dimensions of 9 by 6 m, oriented exactly east - west. It is possible that this was a church-chapel, but to confirm this assumption excavations are needed. Outside the fortress there were not found any other buildings, except for a stone road, 4–5 m wide, which is partially preserved in its beginning. There are still three well preserved entrances to the fortress. Gallery References
Три уши

Три Уші (укр. Три вуха) — височинна місцевість на північному заході від міста Сливниця, простягається до кордону із Сербією в декількох сотнях метрів від залізничної станції Алдоміровці. Це ім'я чітко визначає групу пагорбів між Драгоман на заході й приблизно Беледие-Хан на сході. У підніжжях височини розташовано два болота: Драгоманське і Алдоміровське. Дана область була ареною битви у Сербсько-болгарській війні у 1885 році.
Народно читалище „Развитие – 1869“ (Враца)

Народното читалище „Развитие – 1869“ в град Враца е основано през 1869 година от родолюбиви врачани, по инициатива на учителя Симеон Подбалкански, Мито Анков, Николчо Кръстеняков, Кръстьо Новкиришки и др. Така то се явява като най-старият културен институт в града. Съвременната читалищна сграда е строена през периода 1938 – 1941 година по проект на архитектурно бюро „Цолов и Василев“ в София. На търг строежа е възложен на колектив в състав врачанците: арх. Петър Дограмаджиев и инженерите Константин Янакиев и Никола Новоселски. От читалището водят началото си културните институти: драматичен театър, филхармонията, историческия музей и картинната галерия във Враца. Първото известие за читалището се намира в дописка от 26 април 1869 година в редактирания от публициста Петко Славейков вестник „Македония“, бр. 25 от 17 май същата година. Хронологията на имената е „Напредък“ (1871) и ученолюбиво дружество „Успех“ (1879), името „Развитие“ е възприето през 1884 г. Отдели Библиотеката разполага със 119 000 библиотечни единици съхранявани в отделите: Източници
Ледена пързалка „Славия“

Ледена пързалка „Славия“ е закрита пързалка за зимни спортове в София, България. Разполага с 2000 места и се използва както от състезатели, така и от любители. В изградения комплекс освен зимни спортове могат да се практикуват и бойни спортове, аеробни занимания и разполага с парти център и търговска част. Изградена е в средата на 70-те години на 20 век и работи по 10 месеца в годината. Източници Външни препратки Официален уебсайт
Oescus (ciudad)

Oescus era una antigua ciudad de Moesia, al noroeste de la ciudad búlgara actual de Pleven, cerca de la localidad de Guiguén. Es un topónimo daco-moesio. Historia Ptolomeo llama así a una ciudad de los tribalios, pero ya de época romana. En Oescus se conoce la existencia de un individuo al que se honró con los "ornamenta" de duunviro y, con el "ius sententiae dicundae", que le permitiría sin duda juzgar, en condiciones que no es posible determinar. La Legión V Macedonica tenía su base en Oescus, en el curso bajo del Danubio. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Oescus.
Oescus

Oescus, de son nom complet colonia Ulpia Oescus, était une cité antique de Mésie, située aujourd'hui près de Gigen, au nord-ouest de l'actuelle ville de Pleven en Bulgarie. Oescus abrita le camp de la légion V Macedonica au premier siècle de notre ère et après 271. La cité d'Oescus fut élevée au rang de colonie romaine par l'empereur Trajan. Une grande partie du site de la ville antique, non réoccupé est encore visible aujourd'hui. Liens externes Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Portail de la Bulgarie Portail de la Rome antique
Oescus

Oescus era un'antica città della Moesia, a nord-ovest della moderna città bulgara di Pleven, vicino al villaggio di Gigen. Il toponimo è dacico-mesico; Claudio Tolomeo la definisce una città triballiana, ma in seguito fu romanizzata, raggiungendo lo status di colonia sotto Traiano, con il nome di Colonia Ulpia Oescus, con veterani della legio I Italica e V Macedonica. In questa città, localizzata sul basso Danubio ebbe il suo campo la Legio V Macedonica da Augusto a Traiano. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Oescus
Oescus

Oescus (azi Ghighen, Bulgaria) a fost un oraș roman, cu rang de colonie (sub împăratul Traian), situat pe malul Dunării în Moesia Inferioară. Important punct de trecere din Moesia în Dacia Inferioară - prin podul de piatră, peste Dunăre, de la Sucidava (Celei) construit sub Constantin cel Mare. Castrul de la Oescus a servit drept garnizoană legiunii a V-a Macedonica folosită de romani în războaiele cu dacii. După cucerirea Daciei, Legiunea a V-a Macedonica a staționat o vreme la Troesmis în Dobrogea, apoi, în anul 166, a fost mutată la Potaissa, în Dacia Superioară. Odată cu retragerea aureliană (271-274) a fost din nou transferată la Oescus.
Затвор – Варна

Затвор – Варна е затвор в град Варна, България. Построен е през 1929 година, като по това време е в покрайнините на града, а днес е при пресичането на булевардите „Сливница“ и „Христо Смирненски“. Сградата е ремонтирана през 2017 година и включва 87 спални помещения, 3 столови, 9 бани, бръснарница и две наказателни килии. Местното подразделение на Държавно предприятие „Фонд затворно дело“ експлоатира металообработвателен и мебелен цех. Бележки
Свети Никола (Дупница)

„Свети Николай Чудотворец“ е българска православна църква в град Дупница. История Строежът на църквата завършва в 1609 година от Георги Йеромонах, разрушена е от османците и повторно е построена от него през 1623 година. Новата сграда е строена най-късно през 1843 година, като частично е унищожена при пожар и отново през 1852 година. През 1929 година е извършено последното преизграждане на храма, когато на западната фасада е издигната камбанарията. Изградена е от речен камък, пясъчник и тухли, като представлява четириъгълна сграда с размери 9х26 m. На входа с тухли във фриза е иззидан надпис „прошири се и продължи се в 1844 лето“. Църквата е недействаща от 1980-те. През 2005 година е реставрирана фасадата на църквата и облагородено пространството около нея, като финансирането е осигурено по програма "Красива България". Започната е и реставрация на стенописите, но тя не е завършена. През 2021 година е дадено начало на възстановяването на статута на църквата като действаща. На 20 април 2023 година храмът е отново отворен за посещение от миряни. Галерия Бележки
Покров Богородичен (Дупница)

„Покров Богородичен“ е българска православна църква в град Дупница. История Църквата е осветена през 1816 година, артиката е направена между 1822 и 1836 година, а през 1927/1929 година е изменена фасадата ѝ с вграждане на камбанария. В нейния двор са били разположени клисарницата, училището и градското чителище от 1874 година. През XIX век църквата е епископска на Самоковския митрополит. Стенописите са дело на зографите Христо Г. Зографски, Георги Бобошевски, Иван Терзиев и Венко Стефанов. Част от иконите са дело на Филип Зограф, Яков Мелникли и други. Галерия Бележки
Авиомузей Бургас

Авиомузей Бургас се намира на входа на летище Бургас. Открит е на 29 юни 2017 година, дата на която се навършват 70 години от първият граждански полет в България, а именно София–Бургас. Към днешна дата към целите на музея спада освен запазване на самолетите за поколенията и предоставяне на свободен достъп до тях, но и мястото да се развива като център за опознаване на авиационната техника, подхранване любовта на хората към авиацията и представяне на значението на Българската гражданска авиация върху развитието на Бургас и България. История Първото Авиоизложение в Бургас е създадено 1998 година. Идеята е реализирана по инициативата на тогавашното ръководство на Летище Бургас ръководено от директора Калин Барзов. Основната цел е била събирането на самолети, които са част от историята на Българската гражданска авиация. Изложбата се е състояла от две експозиции 1000 кв.м. закрита и 5000 открита площ. На самият вход на музея гордо е седял изправен вертикалният стабилизатор на един от първите Ту-134 в България, както и селскостопанския Ан-2 с регистрация LZ-1089. На закрито посетителите са можели да видят по-малките самолети, вертолет Ми-2 и безмоторници, както и колекция макети на самолети. Изградената фотоизложба има за цел да запознае посетителите с историята на летище Бургас и развитието на гражданската авиация в България. В изложбените площи е имало специално осигурено помещение за прожектиране на видеоматериали обем от 45 седящи места, а подовите настилки са били решени със специална износоустойчива настилка която да издържи тежестта на самолетите. През годините изложението се е радвало на голям интерес, но поради недостиг на помещения за извършване на дейността летището взима решение за затваряне на музея и обособяване на площите като терминал пристигане. Макар и част от пътническия терминал там все още могат да се видят някой от безмоторните самолети Foka 5, с бордови номер LZ-304 и LZ-305. Динамиката през годините води самолетите до ситуацията с неясна собственост и влошаване на тяхното състояние. През 2012 година под инициативата на будни граждани самолетите са преместени на самия входа на Летището, а терена на който се намират е отреден за изграждането на Авиомузей. С решение на градския съвет на Бургас собствеността им се прехвърля към Община Бургас. Експонати Външната експозиция включва представители на следните модели самолети: Експозиция Летящият човек- в експозицията ще откриете интерактивна изложба, която включва богата колекция от макети на самолети, авторски обекти и костюми, интерактивни инсталации и архиви от историята на авиацията. Славата на БГА Балкан- в експозицията ще се докоснете до историята на БГА Балкан. Военна авиация Миг-17 и Миг-21- в експозицията ще видите най-произвеждания свръхзвуков самолет в историята Миг-21 и най-широко разпространения самолет по време на войната във Виетнам Миг-17. Галерия Източници https://avioburgas.bg/ Външни препратки Официален сайт Сайт на Фрапорт Сайт на летище Бургас
Castra ad Montanesium

Castra ad Montanesium is a ruined Roman fortress in the town of Montana, Bulgaria. It was built as the town grew to greater importance as a Roman settlement. Description The site is located in the southwest part of Montana on Kaleto Hill, on the way to the Ogosta Dam and near the dam wall. The site is still being investigated, but can be visited. Near the entrance of fortress are the ruins of the basilica. The built tourist path passes along it and leads to the fortress walls, behind which there is another church, though it is smaller. History The fortress was constructed in the first century AD to give a defensive buff to the Roman town of Montanesium. During the reign of Constantine the Great (306-337) an early Christian basilica was constructed adjacent to the complex. Between 440 and 490, the northwest of modern Bulgaria was devastated by the raids of the Huns, under Attila, and the Goths. Later raids by the Slavs and Avars between 500 and 560 resulted in the destruction of the fortress down to its foundations, along with most of Montanesium. In the early 2010s, an initiative was undertaken to restore parts of the basilica and fortress, as a part of the second stage of the EU's Regional development program. Significance The fortress is a central part of Montana's history, culture and tourism, being one of the oldest and most impressive structures in the town. The fortress walls appear at the top of Montana's coat of arms. The Roman goddess Diana also appears on the coat of arms, showing the town's still present Roman influence. References
Kloster Drjanowo

Das Kloster Drjanowo (bulgarisch Дряновски манастир „Свети Архангел Михаил“/Drjanoski manastir „Sweti Archangel Michail“) ist dem Erzengel Michael geweiht und wird heute noch von Mönchen genutzt. Das bulgarisch-orthodoxe Kloster wurde in die Liste der 100 nationalen touristischen Objekte Bulgariens aufgenommen, die vom Bulgarischen Tourismusverband erstellt wurde. Das Kloster ist der Diözese von Weliko Tarnowo unterstellt. Das Drjanowo-Kloster befindet sich rund 5 km von der Stadt Drjanowo und rund 15 km von der Stadt Gabrowo entfernt in der Oblast Gabrowo. Das Kloster liegt mitten im zentralen Balkangebirge, in der Schlucht des Drjanowo-Flusses, einem Nebenfluss der Jantra. In der Nähe befindet sich eine der größten Höhlen Bulgariens, die Batscho-Kiro-Höhle. Das Kloster wurde im 12. Jahrhundert gegründet, jedoch während der Zeit der osmanisch-türkischen Herrschaft (1393–1878) mehrfach zerstört und die darin lebenden Mönche getötet, zuletzt während des bulgarischen Aprilaufstand 1876. Weblinks Die Geschichte des Klosters auf der Webseite der Diözese von Weliko Tarnowo (bulg.) Geschichte des Klosters (bulg.) auf www.pravoslavieto.com
Dryanovo Monastery

The Dryanovo Monastery (Bulgarian: Дряновски манастир, Dryanovski manastir, [ˈdrʲanofski mɐnɐsˈtir]) is a functioning Bulgarian Orthodox monastery situated in the Andaka River Valley, in Bulgarka Nature Park in the central part of Bulgaria five kilometers away from the town of Dryanovo. It was founded in the 12th century, during the Second Bulgarian Empire, and is dedicated to Archangel Michael. Twice burnt down and pillaged during the Ottoman rule of Bulgaria, the monastery was restored at it present place in 1845. It was the site of several battles during the April Uprising of 1876. Gallery See also Bacho Kiro cave Battle of Shipka Pass Bulgarian Orthodox Church Bulgarka Nature Park Etar Architectural-Ethnographic Complex Gabrovo Shipka Pass Sokolski Monastery Tryavna Uzana External links Bulgaria.com page about the monastery The Dryanovo Monastery at BulgariaTravel.org Photo gallery of the Dryanovo Monastery
Monastère de Dryanovo

Le monastère de Dryanovo Archange Saint Michel (en bulgare : Дряновски манастир, Dryanovski manastir) a été fondé au XIIIe siècle, sous le règne du roi bulgare Kaloyan (1168 – 1207). Ce monastère est particulièrement lié aux luttes du peuple bulgare pour la liberté nationale. Annexes Article connexe Etara, musée ethnographique et architectural de plein air Notes et références Portail du monachisme Portail de la Bulgarie Portail du christianisme orthodoxe
Mănăstirea Dreanovo

Mănăstirea Dreanovo (în bulgară Дряновски манастир, transliterat: Dreanovski manastir) este o mănăstire ortodoxă bulgară situată pe valea râului Andaka, în Parcul Natural Bulgarka, în partea centrală a Bulgariei, la cinci kilometri de orașul Dreanovo. A fost fondată în secolul al XII-lea, în timpul celui de-al Doilea Imperiu Bulgar, și este dedicată Sfântului Arhanghel Mihail. Arsă și jefuită de două ori în timpul dominației otomane a Bulgariei, mănăstirea a fost restaurată la locul său actual în 1845. A fost locul mai multor bătălii în timpul Revoltei din Aprilie din 1876.