NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Nebet Tepe

Nebet Tepe es una de las colinas de Plovdiv, Bulgaria, donde comenzó a fundarse la ciudad. Los primeros asentamientos de Nebet Tepe datan del 4.000 a. C., posteriormente fue ocupado por los tracios, expandido por Filipo II de Macedonia y el Imperio romano. Nebet Tepe se convirtió en la ciudadela y acrópolis de la urbe a medida que esta iba creciendo. Se conservan restos de la muralla de la ciudad, torres y un postigo del reinado del emperador bizantino Justiniano que lleva hasta el río Maritsa. Actualmente el complejo arqueológico es uno de los lugares más turísticos de Plovdiv y de gran significado cultural.​ Nombre La palabra «nebet» proviene de la palabra turca nevbet, que significa guardia, y tepe, que significa colina, por lo tanto, «la colina de los guardias». Se cree que en tiempos antiguos existiría una pequeña fortificación que protegería la ciudad en la cima de la colina. También ha recibido otros nombres como «la colina de Museo», asociada al tracio Museo que fue el mejor alumno de Orfeo. Arqueología Se han hallado restos de antiguas murallas, torres y otros edificios antiguos durante las excavaciones en Nebet Tepe. La parte más antigua de las murallas data del siglo IV a. C. y fue construida con grandes bloques de sienita finamente pulidos y sin uso de morteros, típico de las construcciones ciclópeas.​ Los restos de un muro occidental con una torre cuadrangular y su entrada evidencian un periodo helenístico donde la ciudad antigua se expandió y Nebet Tepe se convirtió en la acrópolis de la ciudad. Asimismo, se encuentran sillares de otras construcciones más tardías. Una de las excavaciones más relevantes fue el hallazgo de un postigo único con escalera de época romana, un túnel secreto en la roca bajo el muro septentrional que fue construido en el siglo VI durante el gobierno del emperador bizantino Justiniano. Algunos historiadores indican que el apóstol Pablo visitó este túnel. Se cree que el postigo dirigía hasta la orilla del río Maritsa. La colina también albergaba cisternas para guardar el agua que suministraba a la ciudad. Se ha hallado una cisterna rectangular con un volumen de 350 metros cúbicos en la parte meridional de Nebet Tepe. Fue construido con capas alternativas de sillares y ladrillos mientras que los muros internos y el pavimento fueron revestidos con material impermeables. Las excavaciones en 2016 han descubierto un muro de un bastión romano del siglo I.​ Referencias
Nebet tepe

Nebet Tepe (bułg. Небет тепе, pol. Wzgórze Modlitwy, nazwa z języka tureckiego) – wzgórze (203 m n.p.m.) na Starym Mieście w Płowdiwie, w Bułgarii. Zabytki Na terenie spłaszczonego wzgórza archeolodzy odkryli pozostałości osiedla z około 3500 lat p.n.e., a także fragmenty znacznych rozmiarów średniowiecznego zbiornika na wodę deszczową. Istnieją tu także ruiny murów obronnych twierdzy Trimontium (pierwotny Płowdiw), resztki trackiego osiedla Eumolpias oraz akropolu wybudowanego przez cesarza Trajana. Ze szczytu roztacza się widok na Maricę, Starą Płaninę i Sredną Gorę. Urządzono tu strefę rekreacji z punktami widokowymi. Nad Maricę prowadzą kręte kamienne schody, natomiast ulica Czomakowa sprowadza ku Cerkwi Świętych Konstantyna i Heleny w centrum Starego Miasta (obiekt pochodzi z 1832 roku, a jego cenne wyposażenie stanowią m.in. freski autorstwa Zachari Zografa). Poniżej wzgórza (ul. Czomakowa 2) znajduje się dom złotnika Kujumdżigołu z 1847 roku o bogato zdobionej fasadzie z kutymi, żelaznymi wrotami. Pełni on obecnie rolę Muzeum Etnograficznego. Na południowo-zachodnim stoku wzgórza stoi armeńska prawosławna cerkiew Surp Kevork. Galeria Przypisy
Nebet tepe

Nebet tepe je eden od gričev Plovdiva, Bolgarija, na katerem je začel nastajati Plovdiv. Najstarejša naselbina na njem je bila zgrajena okoli leta 4000 pr. n. št. Prvi naseljenci so bili Tračani. Za njimi so naselje razširili Makedonci Filipa II. in nato Rimljani. S širitvijo mesta je Nebet tepe postal citadela in mestna akropola. Iz obdobja cesarja Justinijana I. so ostanki mestnega obzidja, stolpi in poterna proti reki Marici. Arheološko najdišče na griču je ena od najbolj priljubljenih turističnih točk v Plovdivu in kulturni spomenik narodnega pomena. Ime Ime Nebet tepe je sestavljeno iz turških besed ne(v)bet, ki pomeni straža, in tepe, ki pomeni hrib ali grič. Domneva se, da je bila v starih časih na grigu vojaška posadka, ki je branila mesto. Grič je imel tudi drugo ime – Muzajev grič po Tračanu Muzaju, najjbolj nadarjenemu Orfejevemu učencu. Zgodovina Domneva se, da je bilo v Plovdivu več prazgodovinskih naselij. Najstarejše in najpomembnejše je naselje na Nebet tepeju. Prvo naselje je nastalo na naravno utrjenem in zavarovanem mestu pred severnim gričem in se postopoma širilo na druge griče. V tistem času je bilo mesto naseljeno s tračanskim plemenom Bessi. Znanstveniki še vedno nimajo enotnega mnenja ali se je imenovalo Evmolpija ali Pulpudeva. Tračansko naselje na Nebet tepeju je leta 342 pr. n. št. osvojil Filip Makedonski in ga preimenoval v Filipopolis. V helenističnem obdobju je mesto raslo proti vzhodu, predvsem na Treh gričih in ob njihovem vznožja. Kompleks Nebet tepe je s številnimi dodatki in izboljšavami v antiki in srednjem veku še naprej igral pomembno vlogo kot del mestnih utrdb vse do 14. stoletja. Arheologija Med izkopavanji na Nebet tepeju so odkrili ostanke mestnega obzidja, stolpov in strodavnih zgradb. Najstarejši del obzidja na griču je iz 4. stoletja pr. n. št. in zgrajen iz velikih blokov sienita. Zidan je brez malte z mininalnim razmikom med sosednjimi bloki. Ostanki zahodnega obzidja z veličastnim štirikotnim stolpom in njegovim vhodom so iz helenističnega obdobja, ko se je staro mesto razširilo pod grič, mesto na Nebet Tepeju pa je postalo citadela mestne akropole. Obstajajo tudi debeli kamniti zidovi iz poznejših obdobij in druge starodavne zgradbe. Eno od najbolj zanimivih odkritij je edinstvena poterna s stopniščem iz rimskih časov. Skrivni rov pod severnim obzidjem je bil zgrajen v 6. stoletju n. št. v času vladavine Justinijana I. Nekateri zgodovinarji pravijo, da je skozi ta tunel hodil apostol Pavel. Domneva se, da je zadnji del rova vodil do bregov reke Marice. Na hribu so bili tudi rezervoarji za vodo. V južnem delu Nebet tepeja je ohranjen velik pravokotni zbiralnik vode s prostornino 350 m³. Zgrajen je bil iz izmeničnih plasti kamnov in opeke, notranje stene in tla pa so bili obdelani s hidrofobnim premazom. Med izkopavanji leta 2016 je bil odkrit rimski bastijon iz 1. stoletja n. št. Galerija Sklici
Nebe Tepe

Nebet Tepe (bulgariska: Небет тепе) är en kulle i Bulgarien. Den ligger i regionen Plovdiv, i den centrala delen av landet, 130 km sydost om huvudstaden Sofia. Toppen på Nebet Tepe är 188 meter över havet. Terrängen runt Nebet Tepe är platt. Runt Nebet Tepe är det ganska tätbefolkat, med 185 invånare per kvadratkilometer.. Närmaste större samhälle är Plovdiv, 0,20 km sydväst om Nebet Tepe. Trakten runt Nebet Tepe består till största delen av jordbruksmark. Kommentarer Källor
Никополска крепост

Никополската крепост е силно укрепена крепост при Никопол с важно стратегическо значение и добре защитено пристанище. Днес от нея е сравнително добре запазена т.нар. „Шишманова врата“, която в действителност не датира от царуването на Иван Шишман, а чак от началото на XIX век. За пръв път Никополската крепост се споменава в Българския апокрифен летопис от XI век. В последните години от съществуването на Второто българско царство тук се премества Иван Шишман след като изоставя Търново. Турците безуспешно обсаждат крепостта през 1393 г., но не успяват да я превземат, тъй като не разполагат с флот. Две години по-късно (1395) я превземат с измама, служейки си с български кораби. Това се случва след битката при Ровине между султан Баязид I и влашкия войвода Мирчо Стари, когато идващият насам султан поискал от васала си Шишман кораби, за да се прехвърли отсам Дунава. След като Шишман изпълнява искането му и Баязид стъпва на българския бряг, той влиза в крепостта и заповядва да отсекат главата на българския цар, след което Никопол е превърнат в областен център на санджак – Никополски санджак. През 1396 г. унгарският крал Сигизмунд при похода си в България също обсажда крепостта без успех въпреки прокопаните два прохода под земята до самата крепостна стена. Войската на Сигизмунд била разгромена при Никополската крепост от пристигналия на шестнайсетия ден от обсадата Баязид I. Безрезултатни опити да превземат Никополската крепост правят и Владислав III Варненчик през 1444 г., и влашкият войвода Михаил Витязул, който побеждава при Никопол войските на Ферхад паша и по-късно на везира Хафъз Ахмед паша. Едва през 1810 г. Никополската крепост е завладяна от русите, които при изтеглянето си от града я взривяват по нареждане на маршал Кутузов. Източници Никопол – общи сведения / Nikopol Гр. Никопол – крепост Никополско кале Архив на оригинала от 2018-04-04 в Wayback Machine. Информация за Никополска крепост Никополската крепост, още известна като Цар Иваншишмановата крепост
Окото

Окото е ледниково циркусно езеро в Рила, второто от Седемте рилски езера. Известно е още и с името Сърцето, а в миналото е носило името Чанак гьол. Разположено е на 2440 метра надморска височина. Езерото е с дълбочина 37,7 метра – то е най-дълбокото от ледниковите езера на територията на Балканския полуостров. Дължината му е 390 m, а широчината 240 m. Заема водна площ от 68 декара, а водният му обем е 860 000 m3. Окото се оттича от североизточния си край към по-нискостоящото езеро Близнака. От южната страна на езерото е надвиснала преспа, езикът на която много рядко се разтопява и остава извън водните му очертания. Поточетата, които се оттичат от Седемте рилски езера, дават началото на река Джерман. Маршрути Изходни пунктове за Окото са старата хижа „Седемте езера“ или новата хижа „Рилски езера“. От старата хижа пътеката върви покрай Рибното езеро, Трилистника, Близнака и Бъбрека. От новата хижа до Окото се отива или с изкачване до билото на Сухия рид и след това почти хоризонтално към Бъбрека, или до старата хижа и пак до Бъбрека. Окото е предпоследното езеро по един от най-популярните алпийски маршрути в нашите планини – обиколката на Седемте рилски езера. Подходът към езерото започва при стръмния склон до южната част на езерото Бъбрека и следва отточния поток на Окото. Оттам маркираната с червено пътека следва североизточната брегова линия и продължава стръмно нагоре през поредица от серпентини до най-високото езеро от групата – Сълзата. При оттока на Окото има немаркирана пътека към разположения на югозапад Отовишки връх и хижа Иван Вазов. Изходните точки за достъп до Окото са: от х. Рилски езера – 1:45 часа. от х. Седемте езера – 1:00 час. от х. Иван Вазов – 1:30 часа. Изследвания На 25.10.2005 г. двама български водолази – Румен Железаров от Водолазен център Марина Китен и операторът Владимир Веков за първи път в историята на водолазното дело в България извършват уникално спускане в езерото, като достигат най-дълбоката му точка – 37,7 m и установяват, че дълбочината му през годините се увеличава. Двамата водолази даряват на катедра „Обща и приложна хидробиология“ към СУ „Св. Климент Охридски“ дънни седиментни отлагания и водни проби, които след анализ на учените с ръководител проф. д.б.н. Яна Топалова показват изключителна чистота на водата. По време на водолазното спускане Владимир Веков заснема подводен документален филм, който дарява безвъзмездно на Национален парк Рила. Източници
Ортопедична болница „Витоша“

42.685292, 23.308097 Ортопедична болница „Витоша“ е единствената болница в България, която е специализирана в операции на счупвания при възрастни пациенти. Цялата структура на болницата е адаптирана за лечение на пациентите над 75-годишна възраст, които са с повишен оперативен риск и изискват специфичен подход, модерна реанимация и скъпоструващо лечение. История Създадена е през 2001 г. и оттогава екипът, начело с д-р Орлин Филипов, е оперирал петима пациенти на възраст над 100 години и седем на възраст мейду 95 и 100 години. От 2003 г. работи с НЗОК по клинични пътеки. Обща информация Болница „Витоша“ разполага с опит и възможности за терапия на остеопоротични фрактури и към момента поема 60% от случаите на счупване на тазобедрената става в София. Разполага с модерен операционен блок, реанимация, стационар, модерен диагностичен блок с лаборатория, рентген, скенер, клинична лаборатория, ултразвук и всички необходими за дейността сектори и оборудване. Тъй като НЗОК заплаща лекарския труд, но не и цената на консумативите, болницата осигурява на пациентите си възможност да закупуват импланти на много ниска цена – два до три пъти по-евтини в сравнение с другите специализирани болници. Социална програма Друго уникално качество на болница „Витоша“ е нейната социална програма, която не се предлага в друго медицинско заведение в страната. Тя е насочена към подпомагане на самотни възрастни и на социално слаби пациенти. За тях цената на имплантите е символична или напълно безплатна и се поема от болницата. Специалности Екипът, който е с дългогодишен опит, е най-силен в оперативното лечение на: фрактури на бедрената кост при стари хора всякакъв спешен травматизъм вродени детски малформации артроскопска хирургия гръбначна хирургия дископатия фрактури Д-р Орлин Филипов е управител на болница „Витоша“ от създаването ѝ през 2001 г. Той е завършил медицина в София, специализирал е ортопедия и травматология в България, а след това и в Израел, в един от най-големите световни ортопедични центрове – болница „Рамбам“. Д-р Филипов е сред водещите специалисти по ендопротезиране, коленно и тазобедрено протезиране, както и реконструктивна хирургия. Източници Външни препратки www.vitosha-hospital.com catalog.bg www.spravka.bg www.puls.bg informator.bg www.hospital.bg Архив на оригинала от 2016-03-05 в Wayback Machine.
Осогово (стадион)

„Осогово“ е български стадион, намиращ се в град Кюстендил. На него играе домакинските си мачове футболен клуб ФК „Кюстендил“. На стадион „Осогово“ през 1954 година се играят мачовете на местния отбор „Червено знаме“, когато той е участвал в А РФГ. В края на 60-те години е използван за тренировъчна база на Националния отбор по футбол. Стадион „Осогово“ е част от Национална спортна база „Осогово“ – спортен комплекс за състезания и тренировки по различни спортове. Националната спортна база „Осогово“ е открита на 5 ноември 1979 г. след реконструкция на съществуващия от по-ранно време едноименен стадион на същото място. Спортният комплекс включва затревен футболен терен с 10 000 седящи места, лекоатлетическа писта, 3200 m² закрита площ, закрита лекоатлетическа писта с дължина 130 м., зала за хвърляния, зали за тенис на маса, за художествена гимнастика, обща физическа подготовка, волейболна и баскетболна зала, клуб на спортиста, сладкарница, административни и битови помещения. Към базата има хотел „Спорт Палас“ със 182 легла. Външни препратки Български клубове – Стадион „Осогово“ Бележки
Stadion Osogowo w Kiustendile

Stadion Osogowo (bułg. Стадион Осогово) – stadion sportowy w Kiustendile, w Bułgarii. Obiekt może pomieścić 10 460 widzów. Swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu Wełbyżd Kiustendił. Przypisy
Професионална гимназия по механизация на селското стопанство „Никола Златарски“

Професионална гимназия по механизация на селското стопанство „Никола Златарски“, съкратено ПГМСС, е училище в град Златарица, разположено на улица „Ропотамо“ № 19. Носи името на търновския възрожденски учител и поборник за църковна независимост Никола Златарски (1823-1875), родом от Златарица. Директор на училището е Мария Петкова. История Училището е открито през 1919 година, като зимно земеделско училище. През 1967 година се преобразува в Средно професионално-техническо училище, в което учениците се обучават по специалностите „Механизатор в селското стопанство“ и „Електромонтьор на селскостопанска техника“. През 1984 година се разкрива и специалността „Механизатор в горското стопанство“. През 2003 година училището се преобразува в Професионална гимназия по механизация на селското стопанство. Структура Училището осигурява безплатен транспорт за своите ученици до Велико Търново, Горна Оряховица, Елена и селата от Еленска и Златаришка община. Извозването до училище и обратно се извършва ежедневно със собствени автобуси и микробус. За учениците, които живеят в селища, отдалечени над 100 км от град Златарица, освен транспорт до родните места, всеки понеделник и петък са осигурени безплатно общежитие и храна. За тях денонощно се грижи възпитател. Специалности Механизация на селското стопанство Механизация на горското стопанство Външни препратки Местоположение - Уикимапия Източници
Професионална гимназия по транспорт и строителство „Христо Смирненски“

ПГТС „Христо Смирненски“ е училище в град Разград, на адрес: ул. „Гаврил Кръстевич“ № 1. Има само една учебна смяна. Външни препратки Местоположение - Уикимапия Източници
Природоматематическа гимназия „Гео Милев“

Профилирана природоматематическа гимназия „Гео Милев“ Стара Загора, е гимназия, в която се извършва задълбочено обучение по профилите математика, информатика, биология, химия и физика. История ПМГ „Гео Милев“ е наследник на първото класно девическо училище в Стара Загора, открито на 02.06.1863 година. Учебните занятия започват на 24 август 1863 г. в сградата на Свети Николското училище. Негов създател и пръв директор е Анастасия Тошева – първата жена с висше образование в Стара Загора. Училището претърпява няколко трансформации. През 1937 г. приема за патрон името на княгиня Мария Луиза. След 1944 г. гимназията е преобразувана в Народна девическа гимназия, а през 1947 година приема за патрон името на видния старозагорски поет Гео Милев. През учебната 1951/52 година е въведена поредната номерация на училищата в града и училището се именува Второ средно училище „Гео Милев“. Поради закона за по-тясна връзка на училището с живота е наречено Второ средно политехническо училище „Гео Милев“. На 15 септември 1971 г. тържествено е открита първата учебна година в МГ „Гео Милев“. Министерството на Народната просвета официално трансформира II СПТУ „Гео Милев“ в МГ „Гео Милев“ на 02.06.1972 година. На новата гимназия се възлага да подготви за растящите нужди на района нов тип кадри с компютърна грамотност. Математиката се утвърждава като основна учебна дисциплина. По-късно се разкриват паралелки по биология, химия и физика (в наши дни остава само биологията) и гимназията се преименува в ПМГ „Гео Милев“. Прием Кандидатстването в ППМГ „Гео Милев“ се извършва след успешно положени национален изпит по български език и литература и национален изпит по математика след завършване на 7-и клас. Балът за класиране в ППМГ „Гео Милев“ включва: утроената оценка от националния изпит по математика; оценката от националния изпит по БЕЛ; оценката по математика от удостоверението за завършен VII клас; оценката по БЕЛ от удостоверението за завършен VII клас; Приемът се извършва в 5 паралелки. В Профилирана Природоматематическа гимназия „Гео Милев“ – Ст. Загора се извършва прием на ученици в V клас. Известни личности, завършили ПМГ „Гео Милев“ Койна Русева, актриса Устата (Иван „Рапа“), рап изпълнител – завършва гимназията през 1996 г. проф. Петър Вълканов – неврохирург Извънкласни форми Школи по информатика; секции по баскетбол, тенис на маса, шах, бадминтон. Външни препратки Страница на гимназията Архив на оригинала от 2011-10-04 в Wayback Machine. 40 години ПМГ Архив на оригинала от 2016-03-04 в Wayback Machine. Галерия Архив на оригинала от 2012-06-18 в Wayback Machine. Луда надпревара ПМГ „Гео Милев“ 2012Архив на оригинала от 2020-10-31 в Wayback Machine. Журналистика в ПМГ Гео Милев – вестници и участия в конкурси Архив на оригинала от 2012-06-18 в Wayback Machine. ПМГ Гео Милев – 40 години – КОНЦЕРТ
Професионална техническа гимназия „Симеон Велики“

Професионална техническа гимназия „Симеон Велики“ е гимназия по технически науки във Велики Преслав, област Шумен. Разположена е на адрес ул. „Любен Каравелов“ № 53. Гимназията е с държавно финансиране. Учебната смяна е сутрин. Директор на училището е Христина Борисова. История През 1963 г., със заповед на Министерството на машиностроенето е открито като Професионално техническо училище по промишлен и енергиен монтаж. От 1 септември 1964 г. училището преминава от ведомството на Народната просвета към Министерството на строежите – ДО „Монтажи“. През учебната 1964/1965 г. се обучават 230 ученици в 7 паралелки. Следващата учебна година броят им нараства на 337, а паралелките са 11. Специалностите са: „Промишлен и енергиен монтаж“, „Електрозаварчици“ и „Електромонтьори на мрежи и системи“. През учебната 1966/1967 г. броят на учениците нараства на 407. През февруари 1967 г. със съвместна заповед на МНП и МС училището от ПТУ прераства в СПТУ по ПЕМ. През учебната 1970/1971 г. курсистите са 544 в 18 паралелки. Към предишните специалности се разкрива и нова специалност „Контролно-измервателни прибори и автоматика“. Училището разполага с общежитие със 100 места, училищен физкултурен салон, занимални, библиотека, бани и парно отопление. През учебната 1972/1973 г. се открива нова специалност за дефектоскописти, а през месец май се открива и нов, модерно обзаведен физкултурен салон в самостоятелна сграда. През учебната 1977/78 г. към редовно обучаващите се 454 курсисти се открива и ПУЦ с 84 човека. През учебната 1983/84 г. е приет и първият випуск УПК ЕСПУ – ІІ степен. През учебната 1987/1988 г. училището преминава в системата на СО „Монтажи“. Със заповед на Асоциация „Строителство“ се преобразува от СПТУ в техникум. Обучават се 461 ученици, разпределени в 15 паралелки, като 5 от тях са в учебно-производствен комплекс (УПК). Техникумът по ПЕМ се преименува в Професионална техническа гимназия „Симеон Велики“ на 25 април 2003 г. През учебната 2006/2007 г. ПТГ „Симеон Велики“ и ПГ по ПСТТ „Ив.Къндев“ се обединяват в едно цяло – ПТГ „Симеон Велики“. Източници Външни препратки ((bg)) Официален сайт Страница на училището във Facebook
Професионална техническа гимназия „Цар Симеон Велики“

ПТГ „Цар Симеон Велики“ е гимназия в град Търговище, община Търговище, разположена е на адрес: ул. „Александър Стамболийски“ № 29. Тя е с държавно финансиране. Директор на училището е Николай Николов. История Училището е основано през 1965 г., когато със заповед на министъра на народната просвета е открита първата учебна година на новото училище. Първият директор е инж. Стефан Петков, а първите 140 курсисти са разпределени в 4 паралелки и две специалности. На 11 май 1995 г. се състои церемония за даване име на Техникума по механотехника гр. Търговище. След полагане на тържествената клетва кръстника на техникума Георги Майсторски – директор на историческия музей в Шумен, връчва специалното знаме на Симеоновото войнство. Оттогава училището се нарича Професионална техническа гимназия „Цар Симеон Велики“. Материална база Училището разполага с 26 кабинета, 4 лаборатории, 7 учебни работилници, 4 компютърни зали, неограничен достъп до интернет, библиотека с повече от 25 000 тома техническа, научна и художествена литература, много добра открита и закрита спортна база. Специалности Компютърна техника и технологии Автотранспортна техника Мехатроника Рекламна графика Възпитаници Станислав Трифонов /Насимо/ Валентин Танев Източници Външни препратки ((bg)) Официален сайт Страница на училището във Facebook
Парк „5-и октомври“

42.425294, 25.627099 Парк „Пети октомври“, известен още като Градската градина (както го наричат местните жители), е един от най-големите и най-красиви паркове на територията на град Стара Загора. В близост до него се намира театър „Гео Милев“ и операта. На 23 септември 1879 г. (нов стил 5 октомври) в парка е положен символичният основен камък, с който започва възстановяването на града, след опожаряването му. В парка е разположен голям шадраван, а в съседство е чешмичка със статуя на Манекен Пис. През годините местната управа подобрява значително условията за престой и отдих в парка чрез подмяна на скамейките. В горната му част се намира паметника на антифашистите, а точно в центъра има паметник-монумент на загиналите в Балканската и Първата световна война. В центъра на градината има нарисувана шахматна дъска с атрактивни големи фигури за игра, които се ползват до 2010 г. В периода 2025 – 2026 г. паркът претърпява основен ремонт и реконструкция. Източници Паметникът на Кольо Ганчев, преди да бъде откраднат