NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мъглижки манастир

Мъглижкият манастир „Свети Николай“ е действащ български манастир в Стара планина в България. Местоположение Намира се на 2 km северно от град Мъглиж и на 33 km от Стара Загора. История Манастирът е основан по времето на Втората българска държава и сведенията за него са оскъдни. Бил е ограбван и разрушаван многократно. Възобновен е за последен път след Освобождението, а сградите са възстановени във възрожденски стил през 1954 г. и 1969 г. Според преданието манастирът бил основан от цар Калоян (1197 – 1207) през 1197 г. след победата му над кръстоносците в битката край Мъглиж. За да се помни победата, царят дарил средства за построяване на манастир. В приписка в полето на четвероевангелие от 1572 г. е описан драматичен епизод от живота на манастира. На 13 януари 1623 г. еничарският предводител Склав дошъл да събира кръвен данък, един от най-жестоките данъци на поробените народи в Османската империя. Хората скрили децата си в манастира. Монасите не ги издали и за назидание били изклани. Така загинали монасите Гервасий, Анастасий, Богослов и Стефан, но децата били спасени. И в най-смутните времена манастирът пазел българския дух. Още през XVI в. там се подготвят свещеници за цяла Южна България, имало и килийно училище. През възраждането тук било открито мъжко училище, а няколко години по-късно и женско. През 1870 г. училището прераства в прогимназия. В манастира имало голяма библиотека, която изгоряла през Руско-турската война 1877 – 1878 г. Манастирът бил тясно свързан с националноосвободителното движение през XIX век. През 1835 г. там е заточен игуменът на Плаковския манастир йеромонах Сергий, заради участието му във Велчовата завера. През 1866 – 1870 г. игумен на манастира е поп Харитон, прославил се по-късно в Дряновската епопея от 1876 г. От 1922 г. манастирът е девически. Днес монахините продължават традицията на някогашното училище. Обучават децата на вероучение и изобразително изкуство. През последните години манастирът става мъжки, а от 2022 година отново е девически с игумения сестра Пелагия. През 2023 година манастирът е ремонтиран и обновен със средства от фондовете на Европейския съюз. Извършени са укрепителни и дренажни дейности на манастирската църква, ремонт на параклиса "Св. Св. Петър и Павел", обновяване на двора и сгради на манастира. Общата стойност е почти половин милион лева, осигурени от ЕС. Галерия Външни препратки Мъглижки манастир – bulgariamonasteries.com Архив на оригинала от 2012-11-12 в Wayback Machine. Мъглижки манастир – Снимки Димитър Делийски. Византийската мечта на цар Фердинанд, част 1 Димитър Делийски. Манията на Фердинанд да стане „Император на Ориента“, част 2 Емилия Бучакчиева от Казанлък. Кратки исторически бележки и снимков материал за Мъглижкия манастир „Св. Николай" Легенди и предания за Мъглижкия манастир „Св. Николай” Бележки
Народно читалище „Надежда – 1869“

Народно читалища „Надежда-1869“ е духовен, книжовен и просветен център в Търново. Читалище „Надежда“ е основано на 8 юни 1869 г. Прекият инициатор за неговото създаване е търновецът търговец Димитър Хаджипавлев Иванов (1847 – 1913). В Протокол № 1 на читалището е записано: През същия ден избират и настоятелство на читалището: Димитър Хаджипавлев Иванов – председател, Н. Д. Смилов – подпредседател, Жоржо Момчев и Атанас Симеонов – касиери и Стефан Михов и Петър П. Димов – писари. Учредители са и П. Пипев, Коста Хаджистанев, Иван Калъпчиев, Никола П.Икономов, Атанас Бабев, Сава Фичев, Костадин Димитров, Симеон Рашков, Никола Кабакчиев, Генчо Хаджидимитров, Димитър Петев, Христо Янков, Михаил Рачев, Георги П. Иванов, Д. П. Джеферов, Параскев Стоенчев, Никола Киселов, Васил Петков, Христо Минчев, Стоян Маринов, Никола Дончев, Янко Хаджинедялков, Христо Симидов, Тодор Минчев, Петър Гюмешев. Отпечавтат Устав на Българско читалище „Надежда“ в Търново и Правилник за дейността му, приет на 22 юни 1869 г. По време на председателството на Тодор Шишков е подготвена и одобрена „Привременна нареда“, одобрена на заседанията на 15 август и 6 септември 1870 г. Благодарение на редовно водената документация, днес имаме представа за активната дейност, която читалището е развивало, практическите въпроси, които са били разисквани и насоките за практическа работа. Най-активна и плодотворна е била работата на читалището през 1870 – 1872 г. През 1969 г. по случай 100-годишния юбилей на читалището е подготвен юбилеен сборник. Дейността на читалището била разностранна: Библиотека; Издателска и лекционна дейност; Театрално и музикално дело; Общокултурологични измерения; Фолклор; Просвета; Връзка с други читалища – Цариград, Бяла Черква; През пролетта на 1872 г., със заповед на турската власт, е прекратена официално дейността на читалището. През следващите три години се води упорита борба за премахване на забраната, но до траен официален резултат не се стига. Разрешенията, които получават от новоназначения градоначалник или от великия везир Махмуд Недим паша, се оказват временни. Неофициално дейността на читалището продължава. То е преместено от църквата „Свети НИКОЛА“ в дома на Христо Хаджинедялков. Библиотеката работи, макар че ги няма големите публични изяви. На 16 декември 1879 г., в условията на Новоосвободена България, читалището отново официално отваря врати. За негов председател е избран Иван Славейков, за подпредседател – Георги Павлев Иванов, касиер – Захари Градинаров, секретар Иван Фичев, членове – Христо Караминков, Н. Смилов, Н. Недялков, Петър П. Димов, библиотекар – Михаил Заяков. Народно читалище „Надежда“ съществува и днес, и продължава да развива активна дейност. Бележки
Национален институт по метеорология и хидрология

Националният институт по метеорология и хидрология е научноизследователски институт в София, България. Той е юридическо лице, финансирано чрез бюджета на Министерството на околната среда и водите. Занимава се с наблюдения и изследвания в областта на метеорологията, хидрологията и водните проблеми. История Предистория Първите системни метеорологични наблюдения на днешната територия на България започват през 1860 г., когато в австрийското консулство в Русчук е инсталирана първата метеорологична станция. През 1870 г. там започват да се извършват и хидрологични наблюдения на река Дунав. През 1880 г. е открита метеорологична станция в австро-унгарското консулство в София. През 1881 г. министърът на народното просвещение Константин Иречек взема решение за създаването на 5 държавни метеорологични станции. Редовните наблюдения започват през 1887 г. в софийската станция на площад „Васил Левски“ под ръководството на Марин Бъчеваров. През 1888 г. Спас Вацов издава първото пълно ръководство за извършване на наблюденията. От 1890 г. той ръководи софийската станция, която е обявена за главна за страната. Създаване През 1894 г. е създадена Дирекция по метеорология към Министерството на народното просвещение. Неин пръв директор става Спас Вацов, който остава на този пост до смъртта си през 1928 г. През 1934 г. Дирекцията е преименувана на Централен метеорологичен институт. Организирани хидрологични наблюдения започват да се извършват от основаната през 1920 г. Служба по водите при Министерството на земеделието и държавните имоти. През 1950 г. двете служби са обединени в обща Хидрометеорологична служба, а през 1954 г. е създаден и Научноизследователски институт по хидрология и метеорология. През 1962 г. Управлението по хидрология и метеорология и Научноизследователският институт по хидрология и метеорология са включени в състава на БАН. През 1989 г. те са обединени в Институт по метеорология и хидрология, който през 1991 г. е преименуван на Национален институт по метеорология и хидрология. При последната реформа на БАН в института е влят Институтът по водни проблеми. Националният институт по метеорология и хидрология е в структурата на Българска академия на науките до 1 януари 2019 г. Департаменти Метеорология Хидрология Прогнози и информационно обслужване Измервания, метрология и информационни технологии Филиали Варна Кюстендил Плевен Пловдив Източници Външни препратки Официален сайт Прогнози на времето Хидропрогнози
Национален музей „Христо Ботев“

Националният музей „Христо Ботев“ се намира в Калофер – родния град на големия български поет и революционер. Разположен е в парк „Ботевата градина“ и включва следните обекти: мемориална къща музей, изложбена зала, паметник на Христо Ботев и паметник на Иванка Ботева – майка на поета. Целият ансамбъл е обявен за паметник на културата. Музеят е включен в Стоте национални туристически обекта и има печат. Къщата на Христо Ботев представя автентичната обстановка, в която е живяло семейството на героя. В изложбената зала са аранжирани лични вещи, документи, публикации и други материали, свързани с живота и творчеството на Христо Ботев, както и на неговото семейство и съратници. История на музея След близо 10-годишни проучвания професор Тачев установява, че в Калофер семейство Ботеви са живеели в две къщи и изработва проекти за изграждане на една от тях и оформянето ѝ като музей, които обаче остават нереализирани. След смъртта му с това дело се заема археолог Балтаджиев. Той изгражда по свои проекти музея и през 1944 година той е завършен. На 24 май за пръв път е отворен за посещение, а на 2 юни и официално. Съвременната модерна сграда на музея отваря врати на 6 януари 1973 година, като е построена в непосредствена близост. В нея са изложени и могат да се видят единствените запазени лични вещи на Христо Ботев – джобният му часовник и писалищни принадлежности, мастилница от стъкло, преса и поставка за писалка във формата на подкова. В експозицията е изложено месингово хаванче с името на Ботевата съпруга Венета и кърпа с монограм на дъщерята на Ботев – Иванка. Освен тях Венета Рашева – Божинова, внучка на Венета Ботева, е дарила на музея и том с произведенията на Христо Ботев с бележки от неговата дъщеря и подпис. Семейство Рашеви дарява и други предмети, снимки и писма. Източници purebulgaria.com visit.vratza.com Архив на оригинала от 2008-04-10 в Wayback Machine. www.dechica.com Архив на оригинала от 2007-09-20 в Wayback Machine. Външни препратки Национален музей „Христо Ботев“, Калофер Официалният сайт за Христо Ботев Творчеството на Христо Ботев
Национален център за социална рехабилитация

Националният център за социална рехабилитация (НЦСР) е българска неправителствена организация, която си поставя за цел подпомагането и обслужването на хора с увреждания. Тя е основана през 1991 година, като е официално регистрирана в съда през 1993 година. През 1996 година правителството ѝ дава статут на национална представителна организация. Към 2008 година НЦСР разполага с мрежа от клонове в около 15 града в страната. Сред тях са дневни центрове за деца с увреждания в София и Бургас и за възрастни с увреждания във Варна, Център за обучение и рехабилитация на младежи в Поморие, две ателиета за художествени занаяти. Организацията има над 300 служители, голяма част от които са социални асистенти, оказващи помощ по домовете на хора с увреждания. Голяма част от проектите на НЦСР са реализирани в сътрудничество с белгийската организация Фламандски фонд за инвалидите. Източници Външни препратки Официален сайт
Национална гимназия за хуманитарни науки и изкуства „Константин Преславски“

Средното училище за хуманитарни науки и изкуства „Константин Преславски“ във Варна е създадена през 1988 г. Това е най-голямото училище в град Варна с 58 паралелки, 120 учители и над 1400 ученици. На основание чл. 48, ал.3 във връзка с чл. 25, ал. 1, т. 1 от ППЗНП по предложение на директора Валентина Крачунова съгласно решение № 188 от 26.02.2003 г. на педагогическия съвет на училището Хуманитарна гимназия „Константин Преславски“ е преименувана на Национална гимназия за хуманитарни науки и изкуства „Константин Преславски“ (Държавен вестник, бр. 48/2003). Училището има библиотека с 15 000 тома учебна и художествена литература на български и на чужди езици, компютърна база с достъп до интернет, разположена в 3 специализирани кабинета. През 1999 г. в гимназията е открита художествена галерия „Ракурси“. В нея се организират изложби от училищен и общоградски мащаб на ученици и учители – творци, както и авторски срещи. Училището има договори за взаимно сътрудничество със СУ „Св. Климент Охридски“, ВТУ „Св. св. Кирил и Методий“, ШУ „Епископ Константин Преславски“, ВСУ „Черноризец Храбър“, Академията за музикално, танцово и изобразително изкуство в Пловдив. Учениците са разпределени в следните паралелки: български език + английски език, български език + немски език, история и цивилизации, география и икономика, съдебна администрация, изобразително изкуство, Ттанци (съвременни танцови техники и български народни танци ) и музика (народно пеене, гайда, кавал, гъдулка, тамбура и пиано). Приемът за паралелките с изкуства дълги години е само след завършен 7. клас. През 2006 година гимназията започва прием на ученици с профил „Хореография“ след 4. клас, през 2007 г. – с музика, а през 2012 г. – с изобразително изкуство. Външни препратки Официален сайт
Национална служба за охрана

Националната служба за охрана (НСО) е юридическо лице на бюджетна издръжка и представлява специализиран военизиран държавен орган, подчинен на президента на Република България. Тя осигурява охрана, специализиран транспорт и пропускателен режим на граждани заемащи или заемали определени висши държавни постове, членове на семействата им, чуждестранни гости с особена важност за страната и др. НСО е правоприемник на Управление за безопасност и охрана (УБО) – Пето управление на Държавна сигурност. История През 1879 г. Александър Батенберг е провъзгласен за княз на България. С пристигането му на българска земя възниква необходимост от формиране на подразделение за лична охрана на княза и за отдаване на военни почести при официални и тържествени случаи. Тази задача е възложена на Софийска Първа конна сотня с командир поручик Александър Мосолов, който е назначен за първи адютант на княза. Ръководители Генерал-майор Сава Джендов (1990 – 21 февруари 1992) Генерал-лейтенант Димитър Владимиров (21 февруари 1992 – 5 юни 2004) Генерал-лейтенант Румен Миланов (5 юни 2004 – 15 май 2007) (до 1 юни 2006 е временно изпълняващ длъжността) Генерал-лейтенант Димитър Димитров (15 май 2007 – 15 май 2012) Бригаден генерал Тодор Коджейков (23 май 2012 – 30 май 2014), началник (до 2013 вр.и.д) Генерал-лейтенант Ангел Антонов (30 май 2014 – 13 февруари 2018) Генерал-майор Данчо Дяков (1 март 2018 – 30 август 2019), началник Полковник Росен Тодоров (31 август 2019 – 30 септември 2019), временно изпълняващ длъжността началник Бригаден генерал Красимир Станчев (30 септември 2019 – 31 юли 2020) Бригаден генерал (ген.-майор от 2024) Емил Тонев (28 август 2020 – ), в периода 31 юли – 28 август 2020 г. е временно изпълняващ длъжността началник Заместник-началници на НСО Полковник Бойко Василев (от 3 ноември 2020 г.) Полковник Милен Русев (2 март 2020 – 15 май 2024 г.) Скандал с нерегламентирано събиране на информация На 26 юни 2006 г. бившият служител на НСО подп. Николай Марков обявява, че в службата нерегламентирано се е събирала информация за охранявани лица. Раздут бюджет Според генерал-лейтенант Димитър Владимиров през последните години неоснователно се раздува бюджетът и кръгът на охраняваните лица. От 13 милиона лева през 2004 г. той нараства на 40 милиона лева през 2019 г. Източници Външни източници Официален уебсайт Правилник за устройството и дейността на Националната служба за охрана Архив на оригинала от 2014-02-04 в Wayback Machine. Материал за катастрофата с пострадалото дете, министър Аню Ангелов в автомобил на НСО, преминал на червено през кръстовище
Национална търговско-банкова гимназия

Националната търговско-банкова гимназия е средно училище в София. История През 1913 г. е създадена Търговската гимназия в София. Гимназията се мести в сградата на ул. „Розова долина“ 1 (където днес се намира Националната финансово-стопанска гимназия), като през 1942/43 г. се разделя на мъжка и девическа гимназия. През 1964 г. Девическата гимназия се преименува на Търговски техникум, а през 1977 г. – Техникум по търговия. През същата година техникумът се мести в сградата на бул. „Витоша“ 91, където се помещава и до днес. През 1995 г. техникумът става Търговско-банкова гимназия. През този период училището започва сътрудничество с български и чуждестранни организации, сред които японската фондация JICA. От учебната 1997/98 г. стартира проектът „Интегративно практическо обучение“. Учениците, включени в него, преминават през практическо обучение в тренировъчни формирования – банки, фирми. През първата година проектът стартира с 3 банки, обхващайки единствено специалността „Банково, застрахователно и осигурително дело“. През следващите години обхватът се разраства, като към 2007 г. съществуват над 50 учебни формирования: банки, фирми, борси, митнически бюра и др. През 2001/02 г. за първи път учебни формирования от гимназията се включват в международния панаир на световната организация на учебните фирми EUROPEN. През 2008 г. гимназията чества своята 95-а годишнина в НДК. През същата година е преименувана на Национална търговско-банкова гимназия. През учебната 2007/2008 година ръководството въвежда задължителни училищни униформи, включващи пуловер, риза и панталон/пола. Разходите за закупуването им се поема от учениците и родителите им. Училището се издържа от държавни субсидии. Специалности 1. Банково дело с интензивно изучаване на английски език 2. Банково дело с интензивно изучаване на немски език 3. Банково дело с интензивно изучаване на френски език 4. Счетоводна отчетност с интензивно изучаване на немски език 5. Икономическа информатика с интензивно изучаване на английски език и втори чужд испански 6. Търговия – двуезиков проект за интензивно изучаване на френски език, съвместно с Министерството на образованието на Република Франция 7. Търговия с интензивно изучаване на английски език 8. Електронна търговия с изучаване на английски език Външни препратки Официален сайт Архив на оригинала от 2007-12-14 в Wayback Machine.
Национално средно общообразователно училище София

Национално средно общообразователно училище „София“ е средно училище в София. История Училището е създадено през 1990 г. като експериментално (151 средно общообразователно училище с профилиране по интереси, СОУПИ) от авторски екип за педагогическо проектиране и реализация. През учебната 2002 – 2003 г. със заповед на министъра на образованието и науката училището е преобразувано в Национално средно общообразователно училище „София“ (НСОУ „София“). Иновационният модел на училището включва за първи път в страната Педагогическа, Психологическа и Информационна служби и електронна обработка на училищната документация. Възпитателната дейност е поверена на педагог-съветници. Впоследствие са създадени Фитнес център, Център за дейности по интереси и Психологическа корекционна група за деца с обучителни и поведенчески проблеми. Програми и преподаватели От създаването му до днес в НСОУ „София“ се реализират утвърдени от МОН авторски учебни програми и планове по следните профили: „Право“, „Публична администрация“, „Административно и стопанско управление“, „Организация на туризма“, „Програмни продукти и системи“, „Издателски дейности и масови комуникации“, „Здраве и екология“, „Моден дизайн“, „Художествен текстил“, „Художествена керамика“, „Дизайн на интериора“, „Аудиовизия“, „Театър“. Като лектори по профилните дисциплини са привличани утвърдени университетски преподаватели, действащи съдии, прокурори и адвокати, известни творци. Проектирането и реализирането на педагогическата дейност в училището е основано на съвременни научно-теоретически положения, характерни за образователните постижения на световната образователна практика и стратегия. Проекти НСОУ „София“ сътрудничи с училища от редица европейски държави в програма „Коменски“ по проект на тема „Информационни технологии в съвременното европейско образование“. Химн Възпитаници Вилма Стоянова – I награда в националния конкурс „Международни награди за мода „Смирноф“; Ивет Лалова – най-бързата бяла жена в света; Дафинка Костова – утвърдена водеща на здравното предаване на телевизия ББТ; Александра Раева – певица и моден дизайнер; Людмила Ковачева – многократна световна шампионка по спортна акробатика; Димитър Грудев – председател на Club Yong Scientists; Атанас Михайлов – група „Up Down“, телевизионен водещ; Венцислав Игнатов – председател на Централния полицейски таекуон-до клуб; Борис Малинов – победител в Първата национална олимпиада по „История и цивилизация“ (7 клас); Галина Георгиева – член на Съвета за електронни медии. Бележки Външни препратки Сайт на НСОУ „София“ Архив на оригинала от 2011-11-20 в Wayback Machine.
Nebet Tepe

Nebet Tepe is one of the hills of Plovdiv where the ancient town was founded. The earliest settlements on Nebet Tepe are dated back to 4000 BC. The site was first settled by Thracians, later expanded by Philip II of Macedon and the Roman Empire. As the town expanded, Nebet Tepe became the citadel of the town's acropolis. There are remains of the city's walls, towers, and a postern from the time of Justinian leading down to the Maritsa river. Today, the archaeological complex on the hill is one of the most popular tourist sights in Plovdiv and a cultural monument of national significance. Name The name "Nebet" comes from the Turkish words nevbet (meaning "guard") and tepe (meaning "hill") or "The hill of the guards". It is assumed that in ancient times the garrison that guarded the city was located on the hill. The hill has another name in ancient times - "The hill of Musaeus", which is associated with the Thracian Musaeus who was the most talented student of Orpheus. History Archaeology The remains of city walls, towers and ancient buildings were found during the excavations on Nebet Tepe. The oldest part of the walls on the hill dating from the 4th c. BC was built with large syenite blocks closely fitted together with minimal clearance between adjacent stones and no use of mortar, typical for ancient cyclopean masonry. The remains of the Western wall with the imposing quadrangular tower and its entrance are evidence of the Hellenistic period when the ancient town expanded and the city on Nebet Tepe became the citadel of the town's acropolis. There are also thick stone walls from later periods and other ancient buildings. One of the most interesting excavations is the unique postern with staircase from Roman times: a secret tunnel in the rocks under the North wall built in the 6th century AD during the reign of Justinian. Some historians say that Apostle Paul walked through this tunnel. The postern is thought to have led to the banks of the Maritsa river. Water reservoirs used for water supply were also located on the hill. A large rectangular water reservoir with a volume of 350 m3 is preserved in the Southern part of Nebet Tepe. It was built of alternating layers of stones and bricks while the inner walls and the floor were treated with hydrophobic coating. Excavations from 2016 have brought to light a Roman wall bastion dating from the 1st c. AD. Archaeological Complex "Nebet Tepe" The archaeological complex Nebet Tepe has been researched, conserved, and exhibited as part of the project "Along the Fortress Walls of Philippopolis". Following its renovation, the site was officially opened to visitors on March 20, 2025, when it was assigned for management by the Municipality of Plovdiv to the Regional Archaeological Museum – Plovdiv. The site is freely accessible to visitors. The museum provides specialized guided tours, which are available only by prior reservation. Gallery References