Св. св. Кирил и Методий и св. Александър Невски (Пловдив)

„Св. св. Кирил и Методий и св. Александър Невски“ е православна църква в Пловдив, част от Пловдивската епархия на Българската православна църква. Това е първият храм-паметник, посветен на Руско-турската освободителна война и Освобождението на България. Храмът се намира на площад „11 май“. История След Руско-турската освобо­дителна война голяма част от турското население се изсел­ва от Пловдив и на мястото на старите турски махали Табак хисар и Кая меджид до река Марица възниква но­ва, българска, наречена Копривщката, в която се заселват копривщенци, клисурци, панагюрци и калофер­ци. Християните от новата махала първоначално по­сещават катедралния храм „Света Богородица“, намиращ се на юг от квартала на недалечното Таксим тепе, но той не успява да побере многобройните си нови енориаши. Така сред жителите на новата българска махала се заражда идеята за построяване на техен храм. На 11 май 1881 г., в деня на светите бра­тя Кирил и Методий, видните пловдивски граждани и жи­тели на квартала – Иван и Ве­личка Личеви, Душко Кесяков, Симеон Груев и Дочо Чипев, преселници от Копривщица, Минко Тосков и свещеник Първан Стоев, ро­дом от Калофер, се събрали и основали изпълнителен ко­митет по изграждане на нов храм, който да бъде посветен на българските равноапостоли Кирил и Методий и на руския светец княз Александър Невски, смятан за не­бесен покровител на покой­ния по това време император Александър II – освобо­дител на България. Оформило се реше­ние да се издигне не малък енорийски храм, а храм-па­метник на Освобождението на българския народ. Година по-късно на същия свят ден, 11 май, е положен основният камък с подобаващо тържество при служението на пловдивския митропо­лит Панарет и в присъствие­то на румелийския генерал-губернатор княз Алеко Богориди, на тогавашните директори-министри на областта и на руския генерален консул Кребел. Събраните през 1882 година средства дават въз­можност да започне строи­телство по проект и под ръ­ководството на архитект Йосиф Шнитер. През 1884 г., в навечерието на 25 август – летния църковен празник на св. Александър Невски храмът-паметник на Освобож­дението бил осветен с тържествена архиерейска света литургия. Архитектура и украса Изгра­ден в стила на модерния за времето си руски класи­цизъм, той напомня с извисе­ните си куполи за големия Исакиевски събор в тогавашната руска столица Санкт Петербург. Външността на сте­ните е украсена с много­бройни арки и пиластри с капители вйонийско-коринтски стил, а трите входа от за­пад, север и юг са подчерта­ни с високи колонни порти­ци, завършващи с триъгълни фронтони. Олтарната част е оформена с голяма полукръг­ла апсида, извисена до по­крива. Вътрешният план е подчинен на изискванията на трикорабната кръстокуполна базилика, характерни за източноправославното църковно строителство. Иконоста­сът на храма е оформен и украсен в духа на класицизма и напълно се вписва във вътрешната архитектура. Инте­рес предизвикват големите икони от царския ред, които са работа на видния худож­ник, иконописец и револю­ционер Георги Данчов – Зографина, който след Осво­бождението се установява в Пловдив. Със силно духовно излъчване са образите на Иисус Христос, св. Богородица, светите братя Кирил и Мето­дий, св. Александър Невски. Забележителна творба е и изображението на Добрия пастир, излязло изпод ръката на брата на Георги Данчов – Никола Данчов. Бележки