Okrogla cerkev, Preslav

Okrogla cerkev (bolgarsko Кръгла църква, latinizirano: Kragla tsarkva, znana tudi kot Zlata cerkev (Златна църква, Zlatna tsarkva) ali cerkev sv. Janeza (църква Свети Йоан, tsarkva Sveti Yoan), je velika delno ohranjena zgodnjesrednjeveška vzhodnopravoslavna cerkev. Stoji v Preslavu, nekdanji prestolnici Prvega bolgarskega cesarstva, danes mestu v severovzhodni Bolgariji. Cerkev izvira iz začetka 10. stoletja, iz časa vladavine Simeona I., in je bila odkrita in prvič arheološko pregledana v letih 1927–1928. Okrogla cerkev, ki velja za enega najimpresivnejših primerov srednjeveške bolgarske arhitekture, je dobila ime po značilni obliki enega od svojih treh delov, cele (naosa), ki je rotonda, ki služi kot prostor za liturgijo. Zasnova cerkve vključuje tudi širok atrij in pravokoten vhodni prostor oziroma narteks, ki ga zaznamujeta dva okrogla stolpa. Cerkev je bila zaradi značilnega tlorisa, ki se bistveno razlikuje od sodobnih bolgarskih ali bizantinskih stavb, primerjana s primeri sakralne arhitekture iz poznega rimskega (zgodnjekrščanskega) obdobja, Kavkaza in karolinške predromanike Karla Velikega. Alternativno ime cerkve, Zlata cerkev, izhaja iz njene možne in priljubljene identifikacije z 'novo zlato cerkvijo' v Preslavu, omenjeno v srednjeveškem literarnem viru. Bogata notranja dekoracija okrogle cerkve, ki obilno uporablja mozaike, keramiko in marmorne detajle, jo loči od drugih cerkva v Preslavu. V notranjosti je na stotine risb, ki prikazujejo ladje, favno in krščanske figure. Srednjeveški napisi na stenah segajo od imen svetnikov v bizantinski grščini do ločenih črk in kratkih besedil v glagolici in cirilici. Ozadje Bolgarijo, ustanovljeno leta 681 kot pogansko državo, so v 860-ih letih pod knezom Borisom (vladal 852–889) bizantinski duhovniki formalno pokristjanili. Pravica do spreobrnitve Bolgarije v krščanstvo je bila predmet političnega spora med Bizancem in papeštvom. Boris je upal, da bo s spreobrnitvijo v krščanstvo rešil notranja etnična vprašanja in izboljšal zunanje odnose svoje države, ki je krščanski vladarji Evrope niso enakovredno obravnavali. Okrogla cerkev je bila zgrajena med vladavino Borisovega sina in naslednika Simeona (vladal 893–927), čigar uspešni pohodi so vzpostavili začasno premoč Bolgarije nad Bizancem, včasih pa so ogrožali bizantinsko prestolnico Konstantinopel. Ozemlje Prvega bolgarskega cesarstva je razširil na večino Balkana, do Jadrana in Egejskega morja. Simeon je osvojil tudi ozemlja sodobne Srbije in Črne gore ter učinkovito odpravil madžarsko grožnjo s severa. Simeon, ki velja za enega največjih bolgarskih voditeljev, je bil dobrotnik literature in umetnosti; njegova vladavina velja za zlato dobo srednjeveške bolgarske kulture zaradi bolgarskega literarnega vpliva na sodobno slovansko Evropo. Mesto Preslav je postalo prestolnica Bolgarije zgodaj v Simeonovem vladanju, deloma zaradi povezave nekdanje prestolnice Pliska s predkrščanskim poganstvom. Simeon je Preslav spremenil v kulturno središče, pravega tekmeca Konstantinopla. Nekateri najuglednejši učenjaki bolgarske zlate dobe so delali v Preslavski literarni šoli. Mesto, ki je bilo bolj mišljeno kot kraljeva rezidenca in razstavni prostor kulturne moči kot kot trdnjava, se je ponašalo z impresivno arhitekturo, vključno z velikim številom značilnih palač in ducati cerkva. Med njimi je izstopala okrogla cerkev, ki velja za »enega najimpresivnejših spomenikov srednjeveške bolgarske arhitekture« in »izraz najvišjih dosežkov starobolgarske kulture«. Identifikacija in zgodovina Okrogla cerkev je v kolofonu poimenovana po »novi zlati cerkvi«, ki je omenjena v starobolgarskem prevodu Atanazija Aleksandrijskega dela Govor proti arijancem. Besedilo pravi, da je prevod po naročilu kneza Simeona naredil Konstantin Preslavski, prepisal pa ga je Teodor Doks »ob ustju Tiche v [bizantinskem] letu 6415, indikt 14 [907 n. št.], kjer je isti knez dal zgraditi sveto novo zlato cerkev«. Ni gotovo ali se »ustje Tiče« nanaša na ozek del reke, na prelaz Ustie blizu mesta ali morda na določeno lokacijo ob zunanjem mestnem obzidju in v neposredni bližini ruševin okrogle cerkve. Če pustimo to težavo ob strani, če besedo »zlata« razumemo dobesedno, vir tudi ni jasen ali je cerkev nova med zlatimi cerkvami v mestu ali edina zlata med novimi cerkvami v Preslavu. Učenjak Stančo Vaklinov meni, da je identifikacija okrogle cerkve kot nove zlate cerkve iz literature nesporna, medtem ko umetnostni zgodovinar Nikola Mavrodinov meni, da je verjetna. Po drugi strani pa zgodovinar A. P. Vlasto meni, da ta identifikacija ni popolnoma gotova. Če cerkev iz obrobne opombe enačimo z okroglo cerkvijo, jo lahko dokončno datiramo v največ nekaj let pred letom 907. Čeprav je cerkev mogoče pripisati najkasneje 10. stoletju, nekateri učenjaki menijo, da je bila zaradi zastarelega načrta morda zgrajena neposredno na vrhu veliko starejše poznorimske bazilike. Možen donator (ktetor) vsaj dela gradnje cerkve je visoki cerkveni uradnik (chartophylax) z imenom Pavel, ki je omenjen v napisu v notranjosti cerkve. Glavni del dela je verjetno financiral Simeon, ki je morda deloval kot glavni sponzor. V bolgarskih akademskih krogih poteka razprava o tem, ali je bila cerkev zgrajena kot samostanska cerkev ali kot ločena stolnica. Če stavbe, ki mejijo na cerkev, razlagamo kot stanovanjski del samostana, je bila najverjetneje zgrajena po izgradnji okrogle cerkve, med vladavino carja Petra I. (vladal 927–969). Odsotnost vhodov na teh stavbah na straneh, obrnjenih proti cerkvi in prisotnost velikega atrija to naredita malo verjetno. Drug argument proti temu, da bi bila okrogla cerkev samostanska cerkev, je njena lokacija, izolirana od drugih stavb, a hkrati dostopna javnosti zunaj mestnega središča. Znanstvenica Bistra Nikolova jo ima za mestno cerkev in jo po funkciji primerja z Veliko baziliko v Pliski. Drug raziskovalec, Krastyu Miyatev, jo vidi kot kraljevo Simeonovo cerkev,[25] vendar umetnostni zgodovinar Nikola Mavrodinov in arheolog Totyu Totev vztrajata, da je že od začetka pripadala samostanu. Najzgodnejša izkopavanja na tem najdišču so v letih 1927–1928 izvedli arheologi iz Narodnega arheološkega muzeja v Sofiji in Bolgarskega društva za starine pod vodstvom Jordana Gospodinova.] Drugi poskus, ki ga je vodil Krastyu Miyatev, je privedel do veliko poglobljene študije, arheološke raziskave na najdišču pa še potekajo. Leta 1927 je bila okrogla cerkev skupaj s celotnim srednjeveškim Preslavom razglašena za zgodovinski in arheološki rezervat ter postavljena pod državno zaščito kot nacionalna starina. Leta 1970 je bila posamično uvrščena na seznam kulturnih spomenikov nacionalnega pomena z objavo v istem letu v številki 46 Državnega lista. Kot del arhitekturnega rezervata Veliki Preslav je okrogla cerkev uvrščena na 98. mesto med 100 turističnimi znamenitostmi Bolgarije. Cerkev sv. Petke v Rusah, odprta leta 1944, je bila zgrajena kot rekonstrukcija okrogle cerkve v Preslavu. Okrogla cerkev je bila delno obnovljena konec 1990-ih in v začetku leta 2000. Decembra 2009 so bili objavljeni načrti za celotno rekonstrukcijo cerkve, ne da bi porušili ali spremenili originalne strukturne ostanke. Spomenik, posvečen carju Simeonu, je bil 27. maja 2007 odkrit v neposredni bližini okrogle cerkve v počastitev 1080. obletnice njegove smrti. Čeprav ni aktivna cerkev, se redno uporablja za krste in poroke. Arhitektura Lokacija in slog Okrogla cerkev je bila zgrajena zunaj osrednjega dela Preslava, ki je večinoma vključeval kraljevo palačo in z njo povezane stavbe, kot je kraljeva bazilika. Še vedno je bila znotraj zunanjih mestnih meja in je ležala v jugovzhodnem delu Preslava, približno 250 metrov od južnih vrat osrednjega mesta. Stala je na visoki terasi. Danes okrogla cerkev skupaj z drugimi ruševinami srednjeveškega Preslava leži nedaleč od sodobnega mesta Veliki Preslav, ki je upravno središče občine v provinci Šumen v severovzhodni Bolgariji. Medtem ko nobena cerkev iz te dobe v slovansko naseljenih delih Balkana ni bila posodobljena s sodobno bizantinsko arhitekturo, se okrogla cerkev opazno razlikuje zaradi svojega centraliziranega, krožnega tlorisa, ki je edinstven v srednjeveški bolgarski arhitekturi. Zaobljena in dinamična narava njenih oblik je v nasprotju z ostrimi pravokotnimi zasnovami tistega obdobja. Najverjetneje temelji na številnih primerih poznorimskih ali zgodnjebizantinskih stavb, ki so ležale v ruševinah v bolgarskih deželah. Postavitev, zlasti rotunda, spominja na cerkve iz časa Justinijana I., kot so bazilika San Vitale v Raveni, Mala Hagija Sofija v Konstantinoplu (danes Carigrad) in Galerijeva rotunda v Solunu. Čeprav je načrt nenavaden, so tehnologija in načela, uporabljena pri njegovi gradnji, sodobni 10. stoletju in v skladu z drugimi spomeniki v Preslavu. Bizantinske cerkve niso edini vir navdiha, ki ga raziskovalci pripisujejo okrogli cerkvi. Nekateri znanstveniki povezujejo njeno zasnovo z armenskim vplivom, ki so ga v Bolgarijo morda prinesli obrtniki s Kavkaza. Na splošno so cerkve s tako zastarelim načrtom na Balkanu povezane s selitvijo kapadoških, armenskih ali gruzijskih menihov. Drug možen model za okroglo cerkev v Preslavu bi lahko našli v karolinški arhitekturi iz časa Karla Velikega, zlasti v Palatinski kapeli v Aachnu v Nemčiji, s katero ima nekaj skupnih značilnosti. V času gradnje okrogle cerkve je bila Bolgarija v neposrednem stiku s Frankovskim cesarstvom. Ena od značilnosti okrogle cerkve, za katero strokovnjaki trdijo, da je zelo prepoznaven karolinški vpliv, je prisotnost monumentalnega westwerka. Opis Okrogla cerkev obsega tri dele: širok atrij (ali dvorišče), narteks in celo (tudi naos ali zaradi svoje oblike rotunda), ki vsak služi kot prostor za drugega.] Deli niso bili nujno zgrajeni hkrati in splošno sprejeto je, da je bila rekonstrukcija cerkve izvedena nekaj časa po njenem dokončanju. Mavrodinov in arheolog Karel Škorpil menita, da sta narteks in cela predstavljala prvo gradbeno obdobje, medtem ko je bil atrij dodan zelo kmalu zatem in delo istega arhitekta. Cerkev ima skupno dolžino 38,5 m, vključno z atrijem. Večinoma je bila zgrajena iz pravokotnih apnenčastih blokov, redko spojenih z malto. V notranjosti apside je malta rdeče barve. Tla so bila prekrita z marmornimi in kamnitimi ploščicami, nalepljenimi na rdečo malto v narteksu in belo malto drugje. Za atrij, oboke in morda kupolo so bile uporabljene rdeče in rumene opeke ter kosi opeke; nekaj kosov opeke je bilo uporabljenih za zapolnitev prostorov med kamni na stenah. Atrij Najbolj zunanji del okrogle cerkve je njen atrij, stranski odprt prostor, ki vodi v narteks. Dostop do njega je mogoč skozi troja vrata (ena na vsaki steni), od katerih je vhod na glavni zahodni steni najbolj dovršen in veličasten. Atrij je skoraj kvadratne oblike in meri 12,20 m × 14,30 m. V središču dvorišča je bil zgrajen vodnjak; bil je povezan z vodovodom. Stranice atrija krasijo številni oboki z vmesnimi stebri. Skupaj je štirinajst obokov: štirje na vsaki od treh sten dvorišča in po eden tam, kjer se zahodna stena stika s stranicami. Atrij vključuje enako število okroglih apnenčastih stebrov, od katerih vsak stoji nasproti enega od stebrov, oddaljenih 0,60 m narazen. Narteks Pravokotni narteks predstavlja srednji del stavbe, med atrijem in celo, in služi kot preddverje cerkve. Leži neposredno vzhodno od atrija, skozi široka vrata, ki jih obdaja nekaj visokih okroglih stolpov. Mavrodinov zaradi svoje globine primerja narteks okrogle cerkve s podobnimi strukturami v cerkvah na gori Atos. Skupaj s severno in južno steno vhod v narteks učinkovito izolira dva manjša dela atrija, ki sta si podobna po tlorisu in dostopna skozi vrata. Severni del vključuje majhno nekropolo, medtem ko je bil južni del verjetno krstilnica, saj ima kvadratno instalacijo z glineno cevjo, ki spominja na krstni kamen. Vendar pa Nikolova meni, da je njegova oblika preveč nenavadna in globina neprimerna za krst, ter verjame, da je bil morda zasnovan kot posoda za točenje svete vode. Narteks, ki meri 5 m × 9,50 m, je del okrogle cerkve, ki se je ohranil v najboljšem stanju, saj nekatere njegove stene dosegajo 3 m. Njegova dva stolpa imata premer 3,20 m; vsak ima vhod, obrnjen proti notranjosti narteksa, in tri okna. Do višjih delov stolpov se je prišlo po spiralnih stopniščih, katerih arheološki ostanki so bili odkriti v severnem stolpu. V narteksu sta dva para stebrov, ki podpirajo njegovo drugo nadstropje, ki je dostopno iz severnega stolpa. Stebri delijo narteks na tri ladje in označujejo pot od vhoda v narteks do vrat rotunde. Rotunda Okrogla cela je najvzhodnejši in najpomembnejši del cerkve, saj se je v njej izvajala liturgija. Premer rotunde je 10,50 m. Dostop do nje je mogoč skozi troja vrata, vsa iz narteksa. V celoti jo je pokrivala kupola. Severno in južno od vzhodnega dela rotunde, apside, ki se sama prilega enemu od obokov, je bilo zgrajenih dvanajst obokov, polkrožnih, gledano od znotraj, in peterokotnih na zunanji steni. Veliki oporniki krepijo strukturo tako znotraj kot zunaj. V notranjost rotunde je bil vpisan krog desetih ali dvanajstih belih marmornih stebrov, 0,55 m od notranjih opornikov. Kapiteli stebrov so podobni tistim v kraljevi palači v Preslavu. V grobnici ob enem od obokov blizu apside je ležala lesena krsta z bakrenimi robovi. Polkrožna apsida se kljub svoji večji velikosti naravno zlije z drugimi oboki rotunde, in ima oboke na severni in južni steni. Marmorni ambon je bil postavljen v središču kroga stebrov in celotne rotunde, neposredno pod središčem kupole, kar dokazuje maltno oblaganje. Stopnice z vzhoda in zahoda, poravnane z apsido, so nekoč vodile do ambona. Škofov prestol ali katedra je verjetno ležala blizu enega od južnih obokov, ki je bil verjetno v ta namen povečan. Okrasitev Notranjost je bila bogato okrašena z barvitimi mozaiki v bizantinskem slogu, venci in keramiko. Z izjemo korintskih in dorskih kapitelov stebrov, ki so rimskega ali bizantinskega izvora, je bila preostala dekoracija ustvarjena posebej za in med gradnjo cerkve. Vlasto v notranjosti cerkve ugotavlja protobolgarski pridih in povezavo z umetnostjo Perzije ali Srednje Azije. Zato meni, da ne temelji na bizantinskih zgledih tistega časa. Nasprotnega mnenja je Miyatev, ki opozarja na pomembne podobnosti med okrasjem okrogle cerkve in okrasjem cerkve Matere Božje (danes del mošeje Fenari Isa) iz leta 908 v Konstantinoplu. Mavrodinov gre še korak dlje in trdi, da je arhitekta okrogle cerkve neposredno navdihnili antični primeri, pri čemer navaja zlasti bogato kiparsko dekoracijo. Okrogla cerkev je bila po svoji keramični dekoraciji neprekosljiva z nobeno cerkvijo v Preslavu in je bila edina znana stavba v mestu, ki se je močno zanašala na polikromirane keramične ploščice. Keramične in mozaične ikone so bile vrhunec notranjosti; njihove velikosti so segale od skoraj naravne do miniaturne. Medtem ko so bile keramične podobe izdelane iz glinenih ploščic, so bile mozaične ikone bolj raznolike po materialu, ki je vključeval glino, steklo in kamen različnih odtenkov na zlatem ozadju. Med upodobljenimi svetniki in biblijskimi osebnostmi sta Haralampus in morda Joel. Nekatere podobe so bile obdane z elipsami. Okrogla cerkev je imela marmorne in apnenčaste vence. Ti so vključevali veliko število prepletenih okraskov in detajlov, kot so palmete, grozdje, listi in posneti robovi. Poleg klasičnih okrasnih oblik imajo venci tudi nekatere, ki so povsem novega značaja ali dobro znane, a preoblikovane motive. Na karnisah prevladuje cvetlična dekoracija. Ploščice, najdene v ruševinah cerkve, poleg geometrijskih oblik in cvetličnih motivov prikazujejo ptice in druge živali, vse glazirane v rjavi, rumeni, zeleni, modri ali modro-zeleni barvi. Stene so bile prekrite s polirano marmorno oblogo z vdelanimi oblikami. Epigrafika Okrogla cerkev vsebuje veliko srednjeveških napisov, tako uradnih kot vrezanih na stene kot grafiti. Ena študija je naštela skupno 193 znakov in 30 risb, velika večina pa nosi nekakšno krščansko simboliko. Epigrafika okrogle cerkve kot celote datira iz 10. stoletja, zastopane pa so tri abecede: grška, glagolica in cirilica, pa tudi dva jezika: bizantinska grščina in stara bolgarščina (vzhodnobolgarska verzija stare cerkvene slovanščine). Glagolski napisi okrogle cerkve dokazujejo, da se je uporaba te abecede v Preslavu nadaljevala skupaj s cirilico. Morda najbolj znan in dragocen napis na stenah cerkve je cirilični napis na južni steni prostorov južno od narteksa, običajno znanega kot krstilnica. Napis je bil nerodno napisan na malti in v prevodu pravi: »Cerkev svetega Janeza, ki jo je zgradil kartofilaks Pavel«. Kljub temu, da izvira iz 10. stoletja in omenja posvetitev cerkve ter njenega morebitnega donatorja, ga zaradi nenaravne lokacije in nerodnega pisanja ni mogoče označiti za klasičen donatorski napis. Nikolova meni, da je bolj verjetno, da je bil avtor napisa pismen človek, ki je služil pod hartofilaksom Pavlom in je želel širiti njegovo slavo. Meni, da se besedilo nanaša le na gradnjo narteksa in ne na celotno cerkev, saj meni, da je bil narteks morda dodan po gradnji rotunde. Drugi primeri epigrafije okrogle cerkve vključujejo več kratkih glagolskih in ciriličnih besedil ter posameznih črk. Med glagolskimi napisi je Preslavski abecedarij, liturgično besedilo, ki vsebuje prvih trinajst črk te abecede; nekatera cirilična besedila so bila napisana na keramičnih ploščicah. Imena in opisi, ki so priloženi ikonam, so v grščini,[50] obstajajo pa tudi dvojezični napisi v grščini in bolgarščini. Posamezne črke, vklesane na stenah, ponazarjajo, kako so bile grške in poenostavljene glagoliške črkovne oblike združene v zgodnjo cirilico. Na stenah cerkve so grafiti krščanskih križev, živali in do 11 upodobitev ladij. Odkrili so vsaj en epitaf, vklesan na nagrobniku ženske, opisane kot Božja služabnica Tudora. Sklici Viri Zunanje povezave Three-dimensional reconstruction of the Round Church (accessible at 3D, Audio & Video; requires QuickTime 7)