NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Церковь Святого Георгия (Кюстендил)

Церковь Святого Георгия (болг. Църква „Свети Георги“) — недействующий храм на территории Софийской епархии Болгарской православной церкви, расположен в квартале Колуша болгарского города Кюстендил. Церковь построена в X—XI веках. До 1816 года была кафедральным собором Кюстендилской епархии. История На основании исследования архитектурного облика и настенных росписей постройку храма датируют концом X — началом XI века, что делает церковь Святого Георгия старейшим сохранившимся храмом в Кюстендиле. Церковь расположена в юго-западной части города, в бывшем селе Колуша, которое вошло в состав города в 1939 году. Существует версия о том, что в храме был похоронен болгарский царь Михаил III Шишман, погибший в битве при Велбыжде в 1330 году. Историк Бистра Николова полностью отвергает эту версию. Несмотря на то что церковь Святого Георгия располагалась вдали от города, вплоть до завершения постройки Успенской церкви в 1816 году она была кафедральным собором Кюстендилской епархии. В XIX веке Георгиевская церковь была практически полностью разрушена. В 1878—1882 годах, после основания Болгарского княжества, она была отреставрирована. Новая реставрация была проведена в 2000-х годах. В 1927 году церковь включили в список памятников культуры Болгарии национального значения. При реорганизации списка в 1960-х, включена в список как культурный памятник национального значения (ДВ, бр.77/1968 г.) и художественный памятник национального значения (ДВ, бр.100/1969 г.). Входит в 100 туристических объектов Болгарии под номером 26, вместе с домом-музеем Димитра Пешева, региональным историческим музеем и художественной галереей. Архитектура Церковь является типичным византийским крестово-купольным храмом длиной 10 м и шириной 8,7 м. Купол расположен на восьмигранном световом барабане. Нартекс отсутствует, из-за чего наос кажется квадратным. Здание поддерживается изнутри шестью столбами, два из которых расположены перед входом в алтарь, а четыре — под куполом. Церковь имеет три полукруглые апсиды. В церкви сохранилось много средневековых фресок, особенно в нижней части колонн и стен. Росписи алтаря были выполнены в XI—XII веках, столбов — в XII веке. Надписи на этих фресках сделаны на греческом языке. В храме также есть поздние работы 1881 года художников Ивана Доспевского и Михаила Белстойнева. Примечания
Природонаучен музей (Варна)

Природонаучният музей във Варна се намира в Морската градина и е фокусиран върху флората и фауната на Черно море и българското Черноморско крайбрежие. Експозицията на музея е обособена в три раздела: геология и палеонтология, растителен свят и животински свят. Тя включва общо 1036 експоната: 72 минерали и скални образци, 67 фосили, 38 растения, 573 безгръбначни животни и 186 гръбначни животни. Тук за пръв път са изложени уникалните за България фосилни зъби от открития в град Аксаково праисторически слон Deinotherium giganteum и единствената в Европа находка на зъби от праисторическия слон Protanancus, който досега е откриван само в Азия и Африка. Поставен е акцент върху редките и застрашени от изчезване видове като защитената червеногуша гъска, изчезналата от територията на България дропла и редкия белоглав лешояд. Сградата на музея е построена през 1917 – 1918 г. от тогавашното Министерство на войната, когато е служела като щаб на 15-а погранична дружина на Варненския военен окръг. Тя се стопанисва от военните до 1955 г. Мястото, на което се намира, е било известно под името „Граничен кът“. Преобразуването ѝ в природонаучен музей започва през 1960 г. Първоначално ловно-рибарското дружество и Аквариумът предоставят безвъзмездно препарирани птици. След основен ремонт на сградата през 1961 г. е подредена и експозицията, а художественото оформление започва през следващата година и е възложено на художниците Николай Даскалов и Стоян Атанасов. Официално музеят е открит на 22 юли 1962 г. През 1983 г. обхватът на музея е разширен и той започва да се развива като музей на природата на Черно море (шелфова геология, хидрология, организмов свят) и на цялата крайбрежна сухоземна ивица на България. Източници
Св. св. Кирик и Юлита (Банкя)

„Св. св. Кирик и Юлита“ е православен храм в град Банкя с патрони светите мъченици Кирик и Юлита. Храмовият празник е на 15 юли. История Решението за строеж на църквата „Св. св. Кирик и Юлита“ е взето на 30 декември 1925 година от настоятелство с председател отец Цветан Стоянов. Църквата наследява името си от малка дървена църквичка, която тогава е била разположена в близост. Архитектурният план на храма е изготвен от специалиста по църковно строителство архитект К. Цветков. Строежът започва през 1930 година. Дърворезбите на иконостаса и на външната врата са дело на майстора-резбар Иван Маранов, а иконите са изографисани от българските художници Петров, Василев, Гюдженов, Куюмджиев. Сред големите дарители за строежа са семейството на министъра на финансите Михаил Тенев (1856 – 1943), собственик на голяма част от земите в Банкя и дарител на имота, и съпругата му Домна Тенева (1858 – 1931), вдовица на разстреляния офицер Коста Паница (1857 – 1890), чието име носи улицата под църквата. Други големи дарители са семействата Чапрашикови и Трънкарови. Църковната камбана е дар от банчанинът Божил Спасов. Камъните за строежа на църквата са докарани от местното население от село Мало Бучино. Тържественото освещаване е направено на 24 юли 1932 година от софийския митрополит Стефан, бъдещия български екзарх, в присъствието на Цар Борис III, председателя на Народното събрание и министри. През 2010 – 2011 година в църквата са поставени витражи по проект на акад. Светлин Русев, изпълнени от художничката на стъкло Ангелина Павлова. Към енорията на „Св. св. Кирик и Юлита“ спадат още три от останалите църкви в Банкя, които се обслужват от свещениците на храма - най-старият храм в града „Вси Светии“, който е построен през X-XI век и се намира в квартал „Вердикал“, църквата „Св.вмчк Георги Победоносец“ в квартал „Градоман“, както и храм „Св. Лазар“, който се намира в квартал „Михайлово“. и е осветен през 2023 година Галерия Източници
ВЕЦ „Въча 1“

ВЕЦ „Въча 1“ е водноелектрическа централа в южна България, разположена в землището на град Кричим. Тя е част от последното стъпало на Каскадата „Доспат-Въча“, собственост на Националната електрическа компания. Характеристики Централата използва води от изравнителя „Въча“, който се пълни главно от води, вече обработени от ВЕЦ „Въча 2“. Главната ѝ деривация започва от изравнителя и преминава през напорен тунел с дължина 4,8 километра открит стоманен напорен тръбопровод с дължина 196 метра. ВЕЦ „Въча 1“ има 4 френсисови турбини с обща инсталирана мощност 15,4 MW и капацитет 20 m³/s при среден нетен пад от 83 метра. Средното годишно производство на електроенергия през 1973 – 2009 година е 11,9 GWh. История Планирането на ВЕЦ „Въча“ започва през 1920 година от специално създадения за тази цел Воден синдикат „Въча“. Строежът му има голяма публичност като пилотен проект на лансираната от правителството на Александър Стамболийски идея за създаване на водни синдикати, кооперативни сдружения за оползотворяване на водните ресурси. Така централата е основен инфраструктурен проект за Междувоенния период и от ключово значение за Кооперативното движение в България. Строителството на централата започва през 1923 година и преминава през поредица от технически и финансови проблеми, като е завършено само със значителна държавна подкрепа. Пусната е в експлоатация през 1933 година с два турбинни агрегата с обща мощност 7,6 MW, към които през 1949 година са добавени още два с обща мощност 8 MW. Бележки
Свети Иван Рилски (Бургас)

„Свети Иван Рилски“ е православна църква в Бургас, България. Разположение Храмът се намира в центъра на града, в Братя Миладинови. В непосредствена близост до църквата са разположени сградата на Бургаски свободен университет, булевардите „Сан Стефано“ и „Стефан Стамболов“, улица „Александровска“ и Централната автобусна спирка. История Основен дарител за построяването на църквата е видния благодетел Александър Георгиев-Коджакафалията. Храмът „Свети Йоан Рилски“ е осветен и открит тържествено на 1 април 1934 година. През 1951 година старото дървено кубе е заменено с нова камбанария, която днес се намира вляво от входа на храма. В нея са окачени четири различни по големина камбани, най-голямата от които тежи 100 kg, втората 60 kg, а другите две са по 40 kg. Иконостасът е изработен още по време на градежа на църквата. Той е висок 3 m и дълъг 11,5 m. През 1973 година, при освещаването на храма в Светия престол, в олтара е вложена частица от мощите на Свети мъченик Вакх. За изписване на иконостасните икони е избран Николай Кожухаров, участващ със седем икони. Източници
Средногорец (хижа)

Хижа „Средногорец“ се намира непосредствено под връх Малък Богдан (1532 m), като самата тя е на 1486 м н.в., в местността Чемериката в Същинска Средна гора, в района на град Копривщица. Хижата е изградена като масивна, триетажна сграда с електрификация и водоснабдяване. Има обзаведени туристическа кухня и бар-ресторант. Помещенията в хижата са подсигурени със собствени санитарни възли, сателитна телевизия и безжичен интернет. С допълнителните седем дървени бунгала тя разполага със 70 места. Съседни обекти Източници
Народно читалище „Виделина – 1862“ (Пазарджик)

Народното читалище „Виделина – 1862“ е читалище в град Пазарджик, участник в културната дейност в града със своите балетна школа, школа по пиано, школа по рисуване. Тридесет и пет години след основаването, през 1897 г. (1897 – 1904) започва градежът на читалищната сграда. По инициатива на Георги Консулов през 1870 г. се поставя и началото на театралната дейност в града. През 1870 – 1876 г. са поставени пиесите: „Многострадална Геновева“ – първата постановка в салона на Главното училище, „Иванку, убиецът на Асеня“ от Васил Друмев, „Криворазбраната цивилизация“ от Добри Войников, „Светослав и Невенка“ – Константин Величков, „Разбойници“ – Фридрих Шилер. Дълги години библиотекар на училищната и читалищна библиотека е Стефан Захариев. Към 1865 г. в нея вече има 618 книги и други материали. На 18 януари 1871 г. Захариев предава на читалищното настоятелството библиотеката, като му се изказва публична благодарност за „умножаването на книжарницата и за съхранението на книгите“. На 13 април 1871 г. той умира. През 1870 г. започва издаването на списание „Читалище“, който е печатен орган на читалищата. Освен културно-просветна читалище „Виделина“ осъществява и благотворителна дейност. Вестник „Право“, бр. 4/22.03.1871 г. съобщава за проведено годишно събрание през 1870 г. Отчетени са разходи за: издръжка на един ученик в Табор (тогава в Австро-Унгария), двама – в Главното училище на града, закупени книжки за бедни ученици от градските училища, направено е дарение за училището в село Дебръщица. Събрани са 1500 гроша нови спомоществования от пазарджиклии. През 1875 – 76 г. последното настоятелство на читалището е в състав: Яков Матакиев – председател (председател и на революционния комитет, основан от Георги Бенковски), Георги Пенев – подпредседател, Тодор Христович – писар, Н. Кацаров – касиер, К. Величков – библиотекар, И. Войводов, Иван Соколов и Н. Петков – съветници. През 1876 г., след Априлското въстание дейността на читалището са известно време е преустановена. Някои от читалищните дейци са загинали във въстанието, други са изпратени в затворите на заточение. По време на Руско-турската война от 1878 г. Главното училище е превърнато в болница и повечето книги от библиотеката на читалището са изгубени. За нуждите на читалището настоятелството построява сграда, която е изградена в периода 1897 - 1904 г. Проектът е дело на знаменития български архитект Никола Лазаров. Източници
Chitalishte Videlina

Chitalishte Videlina - 1862 (Bulgarian: Читалище Виделина - 1862) is a chitalishte or cultural centre, located in Pazardzhik, Bulgaria. It is one of the three of its kind in Pazardzhik, the others being ''Hristo Botev'' and the third - ''Nikola Vaptsarov'' History Videlina was founded in 1862 by Stefan Zahariev, Stanislav Dospevski and Kara Nikola Angelov. Dospevski coined the name of the chitalishte Videlina. The building was built 35 years later. In the beginning of 1863, a community board was installed, which was later discontinued in 1875-1876. On 18 January 1871, Zahariev handed over the library to the community board. After the Liberation of Bulgaria, on 18 January 1885, the cultural centre resumed the council board and new members were elected. Its previous location was demolished in 1889, which let a new building being constructed in 1897, which in modern times, is still active. Activity Chitalishte Videlina is a participant in cultural activities with its lessons on ballet, piano, art, etc. See also Chitalishte Hristo Botev 1884, Botevgrad References
Добрила (хижа)

Хижа „Добрила“ се намира между върховете Добрила и Левски (Амбарица), в Троянската планина, дял от Средна Стара планина. Първата хижа е построена през 1928 година от сопотското дружество на БТС „Иван Вазов“ и носила името „Амбарица“. Пет години по-късно встрани от нея е построена новата. През 1970-те и 1980-те са построени и бунгала. Старата сграда е възстановена и разполага с 30 места, а целият комплекс има капацитет 80 места. Хижата е пункт от европейския маршрут E3 (Ком – Емине). Съседни обекти Източници „Планински заслони и хижи в България“. Издател: Панорама груп. София, 2012 г. ISBN 978-954-8672-23-8 Външни препратки Официален сайт Хижа Добрила в bulgarian-mountains.com
Dobriła

Dobriła (bułg. Добрила) – schronisko turystyczne w Starej Płaninie w Bułgarii. Opis i położenie Schronisko jest położone w Parku Narodowym Centralny Bałkan na przełęczy między Dobriłą i Lewskim (Ambaricą). Dysponuje 50 miejscami z wewnętrznymi węzłami sanitarnymi i umywalniami i centralnym ogrzewaniem. Schronisko graniczy z dwoma rezerwatami PN Centralny Bałkan – Steneto na północnym zachodzie i Starą reką na południowym wschodzie. Ma prąd z sieci miejskiej i dostęp do wody bieżącej. Dysponuje restauracją i telewizją satelitarną. Schronisko jest na trasie europejskiego długodystansowego szlaku pieszego E3 ( Kom - Emine). W pobliżu schroniska znajduje się hotel Dobriła z 16 pokojami dwuosobowymi. Sąsiednie obiekty turystyczne: schronisko Dermenka – 3 godz. schroniska Nezabrawka – 40 min. górna stacja wyciągu krzesełkowego z Sopotu – 1,10 godz. schronisko Ambarica – 3 godz. schronisko Wasił Lewski – 4,30 godz. szczyt Lewski (Ambarica, 2166 m n.p.m.) – 1,45 godz. szczyt Botew (2376 m n.p.m.) – 9 godz. schronisko Tyża – 12 godz. przez Botew Szlaki są znakowane. Punkt wyjściowy: Sopot – wyciąg krzesełkowy + 40 min pieszo lub 4 godz. znakowanym szlakiem. Bibliografia Планински заслони и хижи в България. Sofia: Panorama group, 2012. ISBN 978-954-867-223-8. Linki zewnętrzne Dobriła na bulgarian-mountains.com Film na temat schroniska
Народно читалище „Напредък – 1870“ (Лясковец)

Народното читалище „Напредък – 1870“ е основано през 1870 г. и до Освобождението то полага основите на просветната лясковска възрожденска дейност. По същото врема е създадена библиотека и една от първите театрални трупи в България. През 1896 г. на мястото на старото училище до църквата „Св. Никола“ е съградена подходяща сграда, която през октомври 1901 г. изгаря заедно с библиотеката. Със средства, предоставени от Застрахователното дружество „България“, е построена нова сграда през 1902 г., но за съжаление, тя рухва по време на земетресението от 1913 г. и читалището е поместено в прогимназията „Максим Райкович“. По инициатива на местните жители сградата е възстановена със средства, събрани от читалищното настоятелството. На 26 октомври 1914 г. е нейното официално откриване. През годините дейността на читалището се разширява и обогатява. През 1936 г. се основава градски църковен хор, а след него и светски. Съвременния си вид читалището придобива през 1960 г. с откритието на сегашната сграда със салон с 600 места и помещения за музикалната школа и библиотеката. Пореден ремонт на сградата е извършен ремонт през 2019 г., включващ на зрителския салон, сцената и останалите помещения в читалищната сграда. Закупени са нови осветителна и озвучителна техника. Източници
Пясъчник (язовир)

Пясъчник е язовир в България, разположен е в северозападната част на Горнотракийската низина, по горното течение на едноименната река. Намира се на северозапад от село Любен в земите на село Беловица, Пловдивска област. Площта му е 9,1 км², а обема му е 206,53 млн. м³. Рибно богатство В язовира е поставен световният рекорд за улов на бял амур през 2009 година – 39,75 кг. Източници
Pyasachnik Reservoir

The Pyasachnik Reservoir (Bulgarian: язовир Пясъчник) is located in the northwestern part of Upper Thracian Plain in southern central Bulgaria, along the river Pyasachnik, a left tributary of the Maritsa. It is situated northwest of the village of Lyuben in Plovdiv Province. The reservoir covers an area of 9.1 km2 and has a volume of 206.53 million m3. Pyasachnik Reservoir was constructed in 1958–1964. Its waters are used for the irrigation of about 270 km2 arable land. The reservoir is a popular fishing area. The International Game Fish Association world record for a grass carp caught on hook was set in Pyasachnik Reservoir in 2009 — 39.75 kg (87.6 lb). Citations References Мичев (Michev), Николай (Nikolay); Михайлов (Mihaylov), Цветко (Tsvetko); Вапцаров (Vaptsarov), Иван (Ivan); Кираджиев (Kiradzhiev), Светлин (Svetlin) (1980). Географски речник на България [Geographic Dictionary of Bulgaria] (in Bulgarian). София (Sofia): Наука и култура (Nauka i kultura).
Pjasătjnik (reservoar)

Pjasătjnik (bulgariska: Пясъчник) är en reservoar i Bulgarien. Den ligger i regionen Plovdiv, i den centrala delen av landet, 110 km öster om huvudstaden Sofia. Arean är 9,4 kvadratkilometer. Den sträcker sig 4,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 6,2 kilometer i öst-västlig riktning. Källor
Средно училище „Козма Тричков“

СУ „Козма Тричков“ е средно училище в град Враца. Училището е построено през 1894 година и носи името на родения във Враца дарител и общественик Козма Тричков. Той дарява средства за издръжка на началните училища във Враца. В известна степен училището е приемник на първото светско училище в града, открито през 1822 година от Константин Огнянович. Училището е член на националната програма „Иновации в действие“. В началото на XXI век, освен по основните предмети, в училището се извършва и интегрирано обучение на деца със специални образователни потребности. В училището е сниман филма „Момчето си отива“ през 1972 г. Източници
Nezabrawka

Niezapominajka (bułg. Незабравка) – schronisko turystyczne w Starej Płaninie w Bułgarii. Opis i położenie Położone jest w miejscu o nazwie Kapakli bunar, w części Parku Narodowego Centralny Bałkan na wysokości 1650 m n.p.m. Dysponuje bazą noclegową z 80 miejscami w pokojach dwu- i trzyosobowych. Ma dostęp do wody bieżącej, prądu, centralnego ogrzewania, jadalni turystycznej, bufetu, telewizji i internetu. Do schroniska można dotrzeć szlakiem turystycznym z Sopotu w 3 godz. lub wyciągiem krzesełkowym Sky Lift – jednym z najdłuższych na Półwyspie Bałkańskim, o długości około 5000 m (dwie linie). Podjeżdża się nim na wysokość schroniska w 35 min. Sąsiednie obiekty turystyczne: centrum sportów ekstremalnych Shambhala, położone u podnóża wyciągu Sky Lift schronisko Dobriła – 40 min. szczyt Lewski (2166 m n.p.m.) – 2 godz przez schronisko Dobriła schronisko Ambarica – 3 godz. schronisko Dermenka – 3 godz. schronisko Wasił Lewski – 5 godz. Punkt wyjściowy: Sopot – 35 min wyciągiem albo 3 godz. znakowanym szlakiem. Bibliografia Планински заслони и хижи в България. Sofia: Panorama group, 2012. ISBN 978-954-867-223-8. Linki zewnętrzne Nezabrawka na bulgarian-mountains.com
МБАЛ „Надежда“

МБАЛ „Надежда“ – болница за женско здраве е частно лечебно заведение в България. Открита е през 2013 г. Болницата е разположена в София на ул. „Блага вест“ № 3. Структура В МБАЛ „Надежда“ има следните отделения: Прием В МБАЛ „Надежда“ пациентите могат да постъпят планово или спешно. Вижте също Болници в София Онкологични болници и центрове в България Източници Външни препратки Официален сайт на болницата
Militärflugplatz Dolna Mitropolija

Der Luftwaffenstützpunkt Dolna Mitropolija (bulgarisch Авиобаза Долна Митрополия) ist ein bulgarischer Militärflugplatz der Bulgarischen Luftstreitkräfte. Die 12. Fliegerausbildungsbasis, 12-ta Utschebna awiazionna basa, Учебна авиационна база (12. UAB, 12-та УАБ), liegt bei Dolna Mitropolija in der Oblast Plewen in Nordbulgarien. Heutige Nutzung Die Basis beherbergt bereits seit 1948 eine 1945 gegründete Militärfliegerschule. Sie war nach Georgi Benkowski benannt und wurde 2002 als Fakultät für Luftfahrt in die Militäruniversität Weliko Tarnowo eingegliedert. Im Vorfeld der Schließung des Flugplatzes Kamenez wurde die dort beheimatete 12. UAB im Jahr 2006 nach Dolna Mitropolja verlegt. Im Jahr 2009 wurden sämtliche der sich im Bestand befindlichen L-39 stillgelegt und erst ab 2013 konnten die ersten Exemplare wieder geflogen werden. Auf dem Flugfeld befindet sich auch eine Rennbahn für Motorsport-Veranstaltungen.
Dolna Mitropoliya Air Base

Dolna Mitropoliya Air Base (Bulgarian: Летище Долна Митрополия, ICAO: LBPL) is a public use airport near Dolna Mitropoliya, Pleven, Bulgaria. It is the home of the aviation faculty of the National Defence University. The 12th Air Training Wing is stationed there. The aviation school was created in 1945 and named after Georgi Benkovski. The school moved to Dolna Mitropoliya in 1948 and was incorporated in 2002 as part of the National Defence University. See also List of airports in Bulgaria References External links Airport record for Dolna Mitropoliya Airport Archived 2015-06-24 at the Wayback Machine at Landings.com
Dolna Mitropolija Air Base

Dolna Mitropolija Air Base (IATA: PVN, ICAO: LBPL) är en militär flygplats i Bulgarien. Den ligger i regionen Lovetj, i den centrala delen av landet, 130 km nordost om huvudstaden Sofia. Dolna Mitropolija Air Base ligger 101 meter över havet. Källor
Диана (зала)

„Диана“ е спортна зала в Ямбол. Разположена е в градския парк. Построена е през 1964 г. Домакин на зала „Диана“ е баскетболен клуб „Тунджа“. Залата е сред най-големите спортни арени в България с капацитет от 3000 седящи места. Представлява голям спортен комплекс, в който освен основната зала се използват по-малки за гимнастика, бокс и борба. През 2006 г. стартира мащабен проект за разширение на сградата, който предвижда изграждане на зала за спортна акробатика и скокове на батут с цел Ямбол да се превърне в национален център за подготовка по тези спортове. Външни препратки История на зала „Диана“ – в уебсайта на БК „Ямбол“
Sports Hall Diana

Diana Hall (Bulgarian: Зала "Диана") is a multifunctional Indoor arena in Yambol, Bulgaria. The arena was opened in 1964 and has a seating capacity for 1,800 people. It is the home of BC Yambol. Besides basketball, local teams use the arena for practicing trampolining, boxing, wrestling, and range shooting . The arena has hosted many national and European tournaments, including the 2010 Bulgarian Basketball Cup, NBL all-star game 2015, the Strandzha Cup, and the international wrestling tournament Dan Kolov. In 2026, the hall was renovated, after it was closed in 2024. The reconstruction cost around 4 millions euro. The seating capacity was reduced from 3,000 to 1,800, but the court size was expanded into FIBA standarts. See also List of indoor arenas in Bulgaria References