NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Plovdiv Regional Historical Museum

The Plovdiv Regional Historical Museum (Bulgarian: Регионален исторически музей Пловдив, Regionalen istoricheski muzey Plovdiv) is a historical museum in the city of Plovdiv, Bulgaria. Established in 1951, it covers the history of Plovdiv from the 15th century until today (the older history is presented in the Plovdiv Archaeological Museum). It has three departments, each occupying a separate historic building. History The Regional History Museum in Plovdiv was established in 1951 as a research and cultural organization for investigation, study, preservation and display of cultural assets from the past of the city of Plovdiv and its region in the period 15th–20th century. Expositions The History Museum in Plovdiv manages four expositions. The Bulgarian National Revival exposition is situated in the house of the Greek merchant from Thessaloniki, Dimitris Georgiadi. It was built in 1846 and occupies 825 m2 (8,880 sq ft). The exhibition traces the history of Plovdiv from the 15th to the 19th century, a period of Ottoman rule. The exhibit includes documents and photographs that display the ethnic diversity and economic development of Plovdiv, and the struggle for education, separation of church and state, and national independence. The exhibit also includes a display about Lady Strangford. The Unification of Bulgaria exposition is dedicated to Plovdiv's key role in the events of 6 September 1885, as the capital of Eastern Rumelia. It covers the period from the Treaty of Berlin of 1878, which split Bulgarian lands into five parts, to the Serbo-Bulgarian War of 1885. The department occupies the former building of the Eastern Rumelian Regional Assembly (Parliament) designed by the Savoy architect, Pietro Montani, and built 1883–1885. The exposition was opened in 1985 on the occasion of the 100th anniversary of the Unification of the Principality of Bulgaria and East Rumelia, an event which has become a national symbol. Five exhibition halls show personal belongings, award tokens, firearms, photos and documents of participants in the unification and the Serbo-Bulgarian War. The book-publishing exposition follows the stages of development of publishing during the Bulgarian National Revival and Plovdiv's role as its centre. The department takes up six halls in the house of the noted publisher and enlightener, Hristo G. Danov, from the early 19th century. The Museum Centre of Modern History displays art and photographic exhibitions, presentations, seminars and other public events. References External links Official website Regional Museum of History, Plovdiv at Google Cultural Institute
Пловдивський обласний історичний музей

Пловдивський обласний історичний музей (болг. Регионален исторически музей Пловдив) — історичний музей у місті Пловдив, Болгарія. Створений у 1951 році, він охоплює історію Пловдива з 15 століття до сьогодні (старша історія представлена в Археологічному музеї Пловдива). Він має три відділи, кожен з яких займає окрему історичну будівлю. Історія Регіональний історичний музей у Пловдиві був заснований у 1951 році як науково-культурна організація для дослідження, вивчення, збереження та експонування культурних надбань минулого міста Пловдива та його регіону в період 15–20 ст. Експозиції Історичний музей у Пловдиві керує чотирма експозиціями. Експозиція болгарського національного відродження розташована в будинку грецького купця з Салонік Дімітріса Георгіаді. Він був побудований в 1846 році і займає 825 м кв. Виставка простежує історію Пловдива з 15 по 19 століття, період османського панування. Експозиція містить документи та фотографії, які відображають етнічне різноманіття та економічний розвиток Пловдива, а також боротьбу за освіту, відокремлення церкви від держави та національну незалежність. Експозиція також включає експозицію про леді Стренгфорд. Експозиція «Об'єднання Болгарії» присвячена ключовій ролі Пловдива як столиці Східної Румелії в подіях 6 вересня 1885 року. Він охоплює період від Берлінського договору 1878 року, який розділив болгарські землі на п'ять частин, до Сербсько-болгарської війни 1885 року. Відділ займає колишню будівлю Східнорумельської регіональної асамблеї (парламенту) за проектом савойського архітектора П'єтро Монтані та побудованої в 1883—1885 роках. Експозиція була відкрита в 1985 році з нагоди 100-річчя об'єднання Князівства Болгарії та Східної Румелії, події, яка стала національним символом. У п'яти виставкових залах представлені особисті речі, нагородні жетони, вогнепальна зброя, фотографії та документи учасників об'єднання та Сербсько-болгарської війни. Книговидавнича експозиція відслідковує етапи розвитку видавничої справи часів болгарського національного відродження та роль Пловдива як його центру. Кафедра займає шість залів у будинку відомого видавця і просвітителя Христо Григоровича Данова початку 19 століття. Музейний центр сучасної історії демонструє художні та фотовиставки, презентації, семінари та інші масові заходи. Примітки
Pomorie-See

Der Pomorie-See ist eine Lagune und befindet sich in der Nähe der gleichnamigen im 4. Jahrhundert v. Chr. gegründeten Stadt Pomorie auf der Pomorie-Halbinsel am Schwarzen Meer in Bulgarien. Er ist Teil des Feuchtgebietes Burgas und ein Naturschutzgebiet. Der See ist Teil der Seelandschaft Burgasseen. Die Seen sind durch eine natürliche Nehrung und einen künstlichen Damm vom Meer getrennt. Lediglich im südlichen Teil gibt es einen Kanal zum Meer, über den der Salzwassereinlauf reguliert wird. Die Lagune ist ca. 7 – 8,5 km² groß, 6,7 km lang, 1,8 – 2 km breit und bis zu 1,4 m tief. Der Salzgehalt beträgt durchschnittlich 6 – 8 %. In der Lagune wird Salz und Schlamm gewonnen. In der Lagune überwintern viele bedrohte Vogelarten, die den östlichen Nord-Süd Migrationsweg der Zugvögel, die Via Pontica, nutzen. Im Naturschutzgebiet befinden sich mehrere Vogelbeobachtungsstellen, die frei zugänglich sind. Galerie Weblinks Pomorie Lake. Important Bird Areas, www.birdsinbulgaria.org Naturschutzgebiet "Pomorie Lake", www.greenbalkans.org
Lake Pomorie

Lake Pomorie (Bulgarian: Поморийско езеро, Pomoriysko ezero) is the northernmost of the coastal Burgas Lakes, located in the immediate proximity of the Black Sea and the Bulgarian town of Pomorie. It has an area of 8.5 km2 (reaching 10 km2 together with the adjacent damp zones) and has an elongated shape with a length of 6.7 km and width of 1.8–2 km. Divided from the sea by a narrow strip of sand (spit) and an artificial dike, the lake is an ultrasaline natural lagoon. Lake Pomorie is a protected area since January 2001. Sea salt is obtained in the north part and curative mud in the south. Located on the Via Pontica bird migration route, the lake is inhabited by 215 species of birds, 4 of which globally endangered, and is thus of ornithological importance. Since the 2010s, the lake has become a wintering site for thousands of greater flamingoes. References
Lago de Pomorie

El lago [de] Pomorie (en búlgaro: Поморийско езеро, Pomoriysko ezero) es un limán — o laguna costera costera — natural ultrasalino de la costa búlgara del mar Negro, ubicado al norte de la ciudad de Pomorie, siendo el más septentrional de los costeros lagos de Burgas. El limán está separado del mar por un cordón litoral de arena natural y por un dique artificial y solo en su parte sur tiene un canal de conexión a través del cual se lleva a cabo la entrada y salida del agua de mar. Tiene un área de aproximadamente 7−8,5 km² (que alcanza 10 km² con las zonas húmedas adyacentes), es de forma alargada con una longitud de 5−6,7 km y un ancho que varía desde los 350 m en el norte a 1,6−2 km en la parte central. Su profundidad no supera los 1,4 m y la salinidad es de 60 a 80 ‰. Se utiliza para la extracción de sal marina (alrededor de 30,000 toneladas por año) en el norte y para la curación mediante lodo en la sur. Por encima del lago pasa la Via Pontica, una de las vías aéreas más grandes de migración de aves en toda Europa. Se han observado 269 especies de aves diferentes en el área del humedal, 4 de ellas en peligro de extinción a nivel mundial. Desde 2010, un centro de visitantes y de conservación de la naturaleza ha estado operando en la costa sur del lago Pomorie. Cerca del centro se encuentra el único Museo de la Sal del país. Protecciones En 1998, el lago Pomorie fue declarado lugar importante para la conservación de las aves. Con el fin de proteger las especies y hábitats raros y en peligro de extinción, el lago Pomorie y sus territorios adyacentes fueron declarados en enero de 2001 área protegida bajo la ley búlgara. El 24 de septiembre de 2002 el «Complejo de humedales Pomorie» fue declarado como sitio Ramsar —en el sentido de la Convención de Ramsar para la Conservación de Humedales y Aves Acuáticas —, con un área de 922 ha y número de registro 1229,​ siendo el octavo en el país (en 2020 son 10 los sitios búlgaros). Desde 2007 ha sido incluido oficialmente por el Consejo de Ministros en la Red Ecológica Europea Natura 2000 como área protegida bajo la Directiva de Aves y área protegida bajo la Directiva de Hábitats de la UE. Véase también Lagos de Burgas Anexo:Sitios Ramsar en Bulgaria Notas Referencias
Поморійське озеро

Озеро Поморійське — прибережна лагуна на північ від міста Поморіє. Озеро відокремлене від моря природною піщаною косою і штучними дамбами, і лише на півдні має з'єднувальний канал, через який тече морська вода. Її площа становить близько 7 — 8,5 км 2 , довжина — 5 - 6 км, ширина коливається від 350 м на північі до 1,6 км в середині. Її глибина не перевищує 1,4 м, а солоність дорівнює 60 — 80 ‰. Використовується для видобутку солі (близько 30000 т на рік) і лікувальних грязей. Над озером проходить Віа Понтіка — одина з великих повітряних шляхів мігруючих птахів з усієї Європи. На території водно-болотних угідь спостерігається 269 різних видів птахів. З 2010 року на південному березі озера Поморійського знаходиться відвідувальний і природоохоронний центр. Поряд з центром є єдиний музей солі в країні. З метою захисту рідкісних та зникаючих видів та середовищ їх існування, Поморійське озеро та прилегли території оголошені захищеними місцями болгарським законодавством у 2001 році, та Рамсарською конвенцією з охорони водно-болотних угідь і водоплавних птахів. Цей болгарський об'єкт у світовому списку конвенції зареєстрований під № 1229. У 1998 році озеро Поморійське було оголошено важливою пташиною місцевосттю, а з 2007 року офіційно включено Радою міністрів до Європейської екологічної мережі Natura 2000 як охоронюваної території відповідно до Директиви ЄС про птахів та охоронюваного району відповідно до Директиви ЄС про місцеположення. Докладніше Аркуш карти K-35-56. Масштаб: 1 : 100 000. Посилання Зелений балканський сайт для озера Поморіє [Архівовано 13 лютого 2019 у Wayback Machine.] Джерела Мічев, Микола та інші. Географічний словник Болгарії. Софія, Наука і мистецтво , 1980. стор 382.
Карасура

Късноримската крепост „Карасура“ се намира на около 3 km изток-югоизточно от центъра на село Рупките, в посока към село Свобода. История Основната ѝ (северна) част е построена върху праисторическа селищна могила. Първите следи от човешка дейност датират от V хил. пр. Хр. и с известни прекъсвания продължават до XIII век. Най-значителните останки от живот са от Енеолита до Средния бронз (IV – III хил. пр. Хр.) През античността се споменава под името Карасура (лат. Carassura) в Бурдигалския пътеводител от IV в. сл. Хр. От Римско време при археологически проучвания са доказани храмове на бога-лечител Асклепий, на Плутон, бога на подземните богатства, и на Аполон, който според един надпис, носи тракийското прозвище Дайтерен. Край с. Свобода има една местност, която се казва Даутина (Даутица). През Късната античност и Средновековието там израства град, обхващащ и територии извън античните крепостни стени. Разкрити са две раннохристиянски базилики. Разкрити са три порти, десет кули, църковни и жилищни постройки, както в укрепената част, така и извън нея. В близост до нея днес минава трасето на автомагистрала „Тракия“. Проучване На нейната територия са провеждани дългогодишни археологически проучвания (от 1981 г.) от смесен немско-български екип, които вече са прекратени. Материалите от разкопките се намират във фондовете на Исторически музей – гр. Чирпан, а публикуваните резултати от тези проучвания са главно на немски език в томовете „KARASURA“. Други С името „Карасура“ е наименуван ледник с дължина 7,2 km и ширина 2,7 km в Антарктида – Ледник Карасура (Karasura Glacier). Източници Литература Нели Ченева-Дечевска, Ранно-Християнската архитектура в България ІV-VІ в.р София 1999 г. Deutsche und Bulgaren graben Karasura aus. Forschungen zur Geschichte des Alten Thrakien, Scientia halensis 2/97, 20 – 21 Michael Wendel (Hrsg.): Karasura. Untersuchungen zur Geschichte und Kultur des Alten Thrakien. Teil 1: Karin Rührdanz (Bearb.): 15 Jahre Ausgrabungen in Karasura: Internationales Symposium Čirpan/Bulgarien 1996. Langenweißbach 2001, ISBN 3-930036-59-2 Teil 2: Jan-Krzysztof Bertram: Die prähistorischen Funde und die Münzen: (Ausgrabungen 1981 – 1997) (Übers. aus dem Bulg. ins Dt.: Elena Dačevska), Langenweißbach 2002, ISBN 3-930036-74-6 Teil 3: Michael Wendel: Die Verkehrsanbindung in frühbyzantinischer Zeit: (4. – 8. Jh. n. Chr.). Langenweißbach 2005, ISBN 3-937517-17-0 Mittelalterliche Rotlackkeramik aus Karasura, Bulgarien, Alteuropäische Forschungen NF 1, Weissbach 1997, 105 – 132. Буюклиев, Хр.,Д. Янков, Ив. Дончева, Н. Якимова, М. Вендел, Б. Везарг. Резултати от разкопките на Българо-германската археологическа експедиция на обект "Карасура" край с. Рупките, Чирпанска община. - АОР през 1994г., Смолян, 1995, с. 117-118 Външни препратки Сайт на Археологическо дружество в Чирпан, Карасура Исторически музей в Чирпан в портала „Сайт на българските музеи“ Интернет страница на арехологическите разкопки – на немски, Universität Halle (((de)))
Змийски остров

Змийският остров или Свети Тома е остров на България в Черно море. Наречен е така заради множеството сиви водни змии, които го обитават и се хранят с риба във водите около него, а също и заради намиралият се там параклис посветен на апостол Тома. При археологически разкопки на острова са открити останки, както от християнска църква, така и от древнотракийско светилище. География Намира се на 36 km от Бургас, между градовете Приморско и Созопол. Островът е разположен северно от устието на река Ропотамо (срещу Аркутино – на около 400 метра от нос Хумата) на площ 12 – 15 хектара. В началото на 21. век морето постепенно, в течение на е 20 години, се отдръпва, с което разстоянието между острова и брега намалява, а площта на острова се увеличава. Природа От 1962 година островът е включен в резерват „Ропотамо“, Община Приморско. Той е сред местата в България, където се срещат диворастящи кактуси. Кактусите на Змийския остров са от 2 вида от род Опунция. Те са засадени през 1933 г. от ботаника Иван Буреш по нареждане на цар Борис III, който ги пренася от ботаническата градина в Братислава (тогава – в Чехословакия). Разпространили са се на близо половината от него и го правят трудно проходим. Особено красиви са през юни, когато цъфтят с едри, жълти цветове. Плодовете им са с големина на синя слива и аромат на ягода и са ядливи (през август – септември).
Sweti Toma (Insel)

„Sweti Toma“ (Heilige Thomas) oder auch Schlangeninsel (bulgarisch: остров „Свети Тома“/ostrow Sweti Toma, bzw. „Змийски остров“/Zmijski ostrow) ist eine bulgarische Insel im Schwarzen Meer, 15 Kilometer südlich von Sosopol (8 km Luftlinie). Sie hat eine Fläche von 3000 m² und ist der einzige Ort Bulgariens, wo wilde Kakteen wachsen. Diese wurden von Zar Boris III. um 1933 angepflanzt; sie bedecken einen großen Teil der Insel. Sweti Toma ist nach der dort einst existierenden Sweti-Toma-Kapelle benannt. Im Volksmund trägt die Insel den Beinamen Schlangeninsel, da dort viele Schlangenarten zu finden sind. Weblink
St. Thomas Island

St. Thomas Island (Bulgarian: остров св. Тома, ostrov sv. Toma) or Zmiyski ostrov (Змийски остров, Snake island), is a Bulgarian island in the Black Sea. It is situated in Burgas Province, Primorsko Municipality, 7 km (4 mi) north of Primorsko and 15 km (9 mi) km south of Sozopol. Island It has an area of 0.012 km2 (0.0046 sq mi; 3.0 acres) and is one of a very few places in Bulgaria where wild cacti grow. The Opuntia cacti were brought from the Botanical Garden in Bratislava, Slovakia and planted by the royal botanist Ivan Buresh on the orders of Tsar Boris III in 1933. They have covered most of the island since then. St. Thomas Island is named after a chapel dedicated to Saint Thomas that once existed on it. Snake Island, the alternate name, refers to the abundant grey water snakes that inhabit it, feeding on fish. The island is part of the Ropotamo nature reserve and lies 0.4 km (0.2 nmi) southeast of Humata Foreland in Arkutino Bay. The first archaeological expedition on the island began in 1955 and exposed the ruins of a small church and some auxiliary buildings. In a new archaeological expedition in 2018, archaeologists discovered an ancient Thracian settlement from the early Iron Age, ancient Thracian ritual pits, a Byzantine settlement from the 5th – 6th century AD, a small monastery from the 12th-14th century and a sunken fortress from ancient Thrace in the waters between the island and the Bulgarian mainland. Bulgaria's National Museum of History said that "The exposed finds indicate that a large sea route shrine was located on the St. Thomas Island," and "The place was chosen for a reason since it was right off the ancient road from Sozopol (Apollonia Pontica) to Constantinople (at the time the ancient Greek colony of Byzantium)." Gallery See also List of islands of Bulgaria St. Anastasia Island St. Cyricus Island St. Ivan Island References
Isla Santo Tomás (Bulgaria)

La isla Santo Tomás (en búlgaro: остров св. Тома​) también llamada Isla serpiente (Змийски остров, Zmiyski ostrov) es una isla de Bulgaria, en el Mar Negro, ubicada 5 km al norte de Primorsko. Tiene una superficie de 0,012 km² (equivalentes a poco más de 1 hectárea) y es el único lugar en Bulgaria, donde crecen cactus silvestres, traídos de Bratislava, Eslovaquia y plantados por orden del zar Boris III en 1933. Los cactus cubrieron la mayor parte de la isla desde entonces. La isla Santo Tomás debe su nombre a una capilla dedicada al Santo del mismo nombre, que una vez existió en ella. La denominación «Isla de las Serpientes», es un nombre alternativo, que se refiere a las abundantes serpientes de agua gris que lo habitan y se alimentan de peces. La isla es parte de la reserva natural de Ropotamo y se encuentra 0,2 millas náuticas al sureste de Humata, en la Bahía Arkutino. Véase también Geografía de Bulgaria Geografía de Europa Referencias
Sveti Toma (Bugarska)

Sveti Toma (bug. Свети Тома) ili Zmijski otok (bug. Змийски остров), je bugarski otok u Crnom moru. Etimologija Otok Sveti Toma je dobio ime po kapeli posvećenoj Svetom Tomi koja je nekada postojala na njemu. Zmijski otok, alternativno ime, odnosi se na obilje sivih vodenih zmija koje ga nastanjuju, hraneći se ribom. Geografija Nalazi se u oblasti Burgas, općina Primorsko, oko 200 metara od obale, 7 km sjeverno od Primorskog i 15 km km južno od Sozopola. Površine je 0.012 km2. Flora i fauna Otok je jedno je od rijetkih mjesta u Bugarskoj gdje rastu divlji kaktusi. Opuncije je iz Botaničkog vrta u Bratislavi u Slovačkoj donio i posadio kraljevski botaničar Ivan Bureš po nalogu cara Borisa III. 1933. godine. Od tada pokrivaju veći dio otoka. Otok je dio prirodnog rezervata Ropotamo. Povijest i arheološka istraživanja Prva arheološka ekspedicija na otoku započela je 1955. godine i otkrila ruševine crkvice i nekoliko pomoćnih zgrada. U novoj arheološkoj ekspediciji 2018. godine arheolozi su otkrili drevno tračko naselje iz ranog željeznog doba, drevne tračke ritualne jame, bizantinsko naselje iz 5. – 6. stoljeća nove ere, mali samostan iz 12. – 14. stoljeća i potopljenu utvrdu iz drevne Trakije u vodama između otoka i bugarskog kopna. Prema Bugarskom nacionalnom povijesnom muzeju, "Izloženi nalazi ukazuju na to da se veliko svetište pomorskog puta nalazilo na otoku Svetog Tome," i "Mjesto je odabrano s razlogom budući da se nalazi odmah pored drevne ceste iz Sozopola (Apollonia Pontica) u Carigradu (u to vrijeme starogrčka kolonija Bizantija)." Izvori Vanjske poveznice
Святой Фома (остров)

Святой Фома (Змеиный остров, болг. Змийският остров) — болгарский остров в Чёрном море на расстоянии 15 км к югу от Созополя и на расстоянии 36 км от Бургаса. Его площадь — 0,012 км². Остров получил название Святой Фома от часовни Святого Фомы, которая здесь некогда была расположена. Другое название, Змеиный, происходит от многочисленных серых ужей, которые его населяют и питаются рыбой. С 1962 года остров является частью природного заповедника Ропотамо, Приморско. Он находится на расстоянии 0,2 морской мили к юго-востоку от мыса Хумата в заливе Аркутино. Это единственное место в Болгарии, где растут кактусы рода опунция, привезённые из Братиславы и посаженные здесь по приказу царя Бориса III в 1933 году. С тех пор они покрывают большую часть острова, делая его труднопроходимым. Особенно красивы они в июне, когда цветут большими жёлтыми цветами, а их съедобные плоды размером со сливу созревают в августе-сентябре. Ссылки Змийски остров Свети Тома (болг.). www.ranica.eu. Дата обращения: 27 октября 2022.
Свети Тома (острво)

Свети Тома (буг. Свети Тома) или Змијско острво (буг. Змийски остров) је бугарско острво у Црном мору, 15 километара јужно од бугарског приморског летовалишта Созопол. Има површину од 0,012 квадратних километара и једно је од ретких места у Бугарској где самоникло расту кактуси. Опунција кактуси су донесени из Ботаниче баште у Братислави. Њиховом садњом руководио је чувени бугарски ентомолог и зоолог Иван Буреш по наређењу цара Бориса III 1933. године, а данас је већина острва покривена овим кактусима. Свети Тома је назив добио по капели Светог Томе која је некад постојала на острву. Змијско острво је алтернативно име које се односи на речну змију које га насељавају, хранећи се рибом. Острво је део резервата природе Ропотамо. Галерија Види још Списак острва у Бугарској Созопол Кактус Референце
Святий Хома (острів)

Святий Хома (болг. Свети Тома), або Зміїний острів (болг. Змийски остров) — болгарський острів у Чорному морі на відстані 15 км на південь від Созополя та на відстані 36 км від Бургаса. Його площа — 0,012 км². Острів отримав назву Святий Хома від каплиці Святого Фоми, яка тут колись була. Інша назва, Зміїний, походить від численних сірих вужів, які його населяють і харчуються рибою. З 1962 року острів є частиною природного заповідника Ропотамо, Приморсько. Він лежить на відстані 0,2 морської милі на південний схід від мису Хумата в затоці Аркутіно. Це єдине місце в Болгарії, де ростуть кактуси роду Опунція (Opuntia), привезені з Братислави, Словаччина і посаджені тут за наказом царя Бориса III в 1933 році. З тих пір вони покривають більшу частину острова, що робить його важкопрохідним. Особливо красиві вони в червні, коли цвітуть великими жовтими квітами, а їхні їстівні плоди розміром зі сливу дозрівають у серпні-вересні. Галерея Див. також Список островів Болгарії Острів Святий Іван Острів Свята Анастасія Острів Святий Петро Острів Святий Кирик Острів Зміїний