Свети Павел от Кръста (Русе)

„Свети Павел от Кръста“ е римокатолическа църква в град Русе, България, катедрала на Никополската епархия и седалище на никополския епископ. Храмът е посветен на основателя на отците-пасионисти - Свети Павел от Кръста. История С декрет на папа Пий VI от 1781 г. е закрита Българската францисканска провинция и Никополската епархия е поверена на конгрегацията на отците пасионисти. Тогава епископ Павел Гайдаджийски премества седалището си от Белене за кратко в Русе и след това в Букурещ. Почти век по-късно, след реформата на католическата църква на Балканите през 1881-1883 г. когато Никополската епархия е реформирана до пределите на Княжество България Русе започва да се утвърждава като главен център на католиците в Северна България. През 1860 г. в Русе е построена малка католическа църква „Непорочно Зачатие“, осветена от епископ Анджело Парси. Десет години по-късно през 1870 г. около нея официално е формира енория. Постепенно общността нараства, но е съставена предимно от чужденци, живеещи и работещи в Русе. Първият енорист е отец Иполито Агосто. Първият камък на днешната църква е положен и осветен на 12 октомври 1890 г. Въпреки усилията на тогавашния епископ Иполито Агосто, събраните средства (основно от чужбина) стигат само за издигането на стените на храма на 1 метър над земята. През 1889 г. в България пристига пасионистът отец Анри Дулсе и започва да служи като епископски секретар. Той е французин от богата и знатна фамилия, който успява да събере средства за завършване на храма. На 12 октомври 1892 г. храмът е осветена и започва да функционира. Броят на католиците по това време в Русе е около 1300 души, почти всички австрийци. Стилът е неоготически с 31 метрова камбанария. Проектът е на италианския архитект – Валентино Делл Антонио от Моена (проектирал и католическата църква във Варна). Епископ Иполито Агосто умира в Белене на 4 декември 1893 г. и след това отец Анри Дулсе е избран никополски епископ. Чрез смесените бракове енорията постепено се българизира. По време на Първата световна война броят на католиците е 1100 души. Тогава енорийски свещеник е отец Бонавентура. След войната много от чужденицте напускат България и през 1928 г. енорията наброява около 500 души. Тогава енорист е отец Исидор Делин. Според преброяването през 2021 г. католическата общност в Русе аброява около 600 души. Енорията е поверена на отците пасионисти, като в нея активно сътрудничат и сестрите пасионистки. Енористи отец Иполито Агосто (1870-) отец Бонавентура (около 1918) отец Исидор Делин (около 1928) отец Винченцо Спагоне (1997-2000) отец Валтер Горра (2000-) Епископски ръкополагания В катедралата са ръкоположени: епископ Евгений Босилков, ръкоположен на 7 октомври 1947 г. за никополски епископ от епископ Иван Романов, в съслужие с екзарх Иван Гаруфалов и екзарх Кирил Куртев епископ Страхил Каваленов, ръкоположен на 19 март 2021 г. за никополски епископ от архиепископ Анселмо Гуидо Пекорари, в съслужие с епископ Георги Йовчев и епископ Христо Пройков Архитектура и оформление Храмът е декориран в стила „Библия за миряните“ и е рядък образец на готическата архитектура (тухлена Нео-готика) в България. Църквата е трикорабна, широка 13 метра, дълга 26,20 метра и висока 13,30 метра. По време на епископ Анри Дулсе, църковното обзавеждане на храма е е доставено от Бохемия, изработено е от дърворезба в готически стил. Стъклописите са изработени от майстора-художник Сандор Лиджети от Будапеща, Унгария. Завършени са през 1899 г. Самите витражи последователно представят Страданието и Възкресението. Отдясно наляво: в малката капела до изповедалнята (в дясно в църквата), горе: Светото семейство, долу: гербът на епископ Анри Дулсе, горе: света Жана Д`Арк, долу: света Елисавета Унгарска, горе: Разпънатия Исус, долу: Исус в ръцете на майка си, витражи на четиримата български католически мъченици, убити в София на 11 ноември 1952г. Витражът е завършен на 11 ноември 2012 г. на единството място в църквата, където не е имало витраж: горе: отец Павел Джиджов и отец Йосафат Шишков, долу: отец Камен Вичев и епископ Евгени Босилков, светото Лице на Исус – кръгъл витраж, свети Кирил, свети Павел от Кръста, свети Методий, знаците на Страданието на Исус – кръгъл витраж, свети Стефан Унгарски, горе: свети Петър апостол, долу: свети Павел апостол, горе: Исус в Гетсиманската градина, долу: Исус носи кръста, горе: свети Антон от Падуа, долу: свети Габриел от Скръбната Майка, В малката капела в ляво Блажен епискп Евгени Босилков, горе: свети Ласло I, долу: герба на Папа Лъв XIII. Рисуваните картини имат френски оттенък – покръстването на френския крал – Карл Велики. Погребани В катедралата са погребани: епископ Иполито Агосто - под пода на централния кораб, епископ Дамян Теелен - под пода на централния кораб, епископ Петко Христов - в специален параклис в катедралата, погребан на 19 септември 2020 г. Камбани и каменни фризи В кулата е оборудвана с три камбани: Най-малката има надпис Luca Clician Ruscuckensis Ecclesiam Fudit Anfreas Schaudt Pestini 1860. Вероятно тази камбана е от старата църква, завършена през 1860 г. Тя е дар от Кавалер Лука Кличян. Той купува терена върху, който е построена старата църква. Камбаната е изработени в Будапеща (Унгария) от Андреас Шаудт. Другата камбана е от 1871 г. Тя е подарена от Йоан Аджандека, съшо за старата църкв. Тя съшо е изработена в Будапеща (Унгария), но от Валсер Ференч. Най-новата и най-голяма камбана с тегло 300 кг. е от 1992 г. На височина около 22 метра са разположени 8 каменни фриза с надписи: на западния фронтон - каменен знак на пасионистите - сърце с кръст в горната си част, а в него три гвоздея и надпис JESU XPI PASSIO (Страданието на Исус Христос). на югозападен фронтон: FERD I PRINC B (Фердинанд I Български) на южен фронтон: LEON P.P. XIII (Лъв XIII) на югоизточен фронтон: HENRICO V PAR. (Анри Дулсе) на източен фронтон: SUB H AGOSTO EPO NICOP MDCCCXCII (Иполито Агосто) на североизточен фронтон: VALENTINO ARCH (Франц Йосиф (Австрия)) на северен фронтон: FRAN IOSEF (Франц Йосиф) на северозападен фронтон: CLEMENTINA PRI (Клементина Бурбон-Орлеанска) Орган В катедралата се намира най-старият запазен орган в България, монтиран тук през 1908 за 10 дена от техника Матецки. Инстументът е закупен през 1907 г. на цена 6 675 германски марки. Органът е на германската органостроителница „Voit“, Карлсруе, и е един от малкото техни оцелели след Втората световна война. Той е с романтично звучене и е единственият с пневматична трактура в Югоизточна Европа. Органът има два мануала (клавиатури за ръце) с тонов обем от 54 тона (от C до f3), педалиера (клавиатура за крака) с 27 тона (от C до d1), 13 регистъра и 8 допълнителни функции, към тях – тремулант, супероктава, копули (II/I, I/П, II/П) и др. Необходимото количество и налягане на въздуха за органа се произвежда посредством крачно задвижване на мех – система, която днес е заменена с електрическо духало. Инструментът се състои от 771 броя тръби. Има валце (система за постепенно включване на регистри), а към втори мануал има швелер. Проспектът на органа е изграден в готически стил в синхрон с оформлението на катедралата. Първият концерт в католическата църква в Русе се е състоял в присъствието на русенското гражданство през юли 1908 г. от органиста Емануел Пол от Букурещ. През 1977 г., по време на Вранчанското земетресение инструментът е силно повреден, а след 1992 г. е напълно извън строя. Отново е реставриран през 2004 г. от Герхард Валкел-Майер. От 1952 органист на катедралата е Митко Караджов. Диспозиция Външни препратки Официален уеб сайт на Русенската католическа църква „Свети Павел от Кръста“ Бележки