NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Sinagoga de Sofía

La Sinagoga de Sofía (en búlgaro: Софийска синагога, Sofiyska sinagoga) es la sinagoga más grande en el sureste de Europa, una de las dos que funcionan en Bulgaria (junto con la de Plovdiv) y la tercera más grande de Europa.​ Historia Construida para las necesidades de la comunidad judía principalmente sefardí en la capital búlgara Sofía, sobre la base de un proyecto creado por el arquitecto austriaco Friedrich Grünanger, que se asemeja al viejo y morisco Leopoldstädter Tempel en Viena. Fue inaugurada oficialmente el 9 de septiembre de 1909 en presencia del zar Fernando I de Bulgaria. Los primeros preparativos para la construcción de la sinagoga datan del 1903, mientras que la construcción comenzó el 13 de noviembre de 1905. La construcción de una nueva y gran sinagoga formaba parte de los esfuerzos de reorganización de la comunidad judía en Bulgaria. Antes de la construcción de la nueva sinagoga, el solar en el centro de Sofía estaba ocupado por una sinagoga más antigua. Desde el 8 de mayo de 1992, la Sinagoga de Sofía también alberga el Museo Judío de Historia, que incluye exposiciones de las comunidades judías en Bulgaria y el Holocausto y la salvación de los judíos del país. Características Uno de los mayores monumentos arquitectónicos de Sofía, la sinagoga, está localizada en el mismo centro de la ciudad, cerca del mercado central, y puede acoger a unos 1.300 devotos. El candelabro principal de la sinagoga pesa 1,7 toneladas y es el más grande de los Balcanes. Según la leyenda está realizado con oro de la antigua Judea A pesar del tamaño del edificio, a los oficios solo suelen asistir entre 50 y 60 devotos debido a la peregrinación de la mayoría de los judíos búlgaros a Israel y a la secularización de la población judía local. El estilo arquitectónico es básicamente neoárabe, con algunos elementos de la Secesión de Viena, en la fachada destaca la arquitectura veneciana. El edificio principal tiene un diámetro de 20 metros, una altura de 31 metros y su cúpula es octogonal. El interior está ricamente decorado, con columnas de mármol de Carrara y mosaicos venecianos multicolor, así como tallado en madera. El edificio en su totalidad tiene una superficie de 659 m². Véase también Sinagoga Torá Religión abrahámica Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Sinagoga de Sofía.
Synagogue de Sofia

La synagogue de Sofia (bulgare : Софийска синагога, Sofiyska sinagoga) est la plus grande synagogue d'Europe du Sud-est et la troisième plus grande d'Europe. C'est une des deux synagogues encore actives de toute la Bulgarie (avec celle de Plovdiv). En 2012, son rabbin en est Bechor Kachlon. Cette synagogue fut construite pour les besoins de la communauté juive de la capitale de la Bulgarie (principalement séfarade) par Friedrich Grünanger (en), célèbre architecte austro-hongrois. Elle ressemble au style néo-mauresque de la synagogue de la Tempelgasse (1858-1938) de Vienne ou de la synagogue de Timișoara située en Roumanie. Cette synagogue fut inaugurée le 9 septembre 1909 en la présence du tsar Ferdinand Ier de Bulgarie. Les premières préparations pour ce projet datent de 1903 mais la construction commence en novembre 1905. La construction d'une grande synagogue faisait partie des efforts d'organisations de la communauté juive bulgare et en particulier du grand-rabbin Marcus Ehrenpreis ainsi que des chefs de la communauté locale Ezra Tadjer et Avram Davidjon Levy. Avant la construction de cette synagogue, le terrain en plein centre-ville abritait déjà une synagogue plus ancienne. La synagogue est située près du marché central de Sofia et peut contenir 1 300 personnes de rite romaniote. Malgré cette taille, la synagogue n'est fréquentée en 2012 que par 50 à 60 personnes car la communauté juive locale est aujourd'hui très réduite en raison de l'extermination des Juifs pendant le Seconde Guerre mondiale, et de l'émigration en Israël des Juifs survivants en 1948, après la prise du pouvoir par les communistes. Le chandelier principal pèse 1,7 tonne et est le plus grand du pays. La rumeur veut qu'il fût réalisé avec de l'or en provenance d'ancienne Palestine[réf. nécessaire]. La surface du bâtiment est de 659 m2. Le dôme central est un octogone de 31 mètres de haut. L'intérieur est très richement décoré avec des colonnes en marbre de Carrare ainsi que différentes boiseries. L'architecture est néo-mauresque avec des éléments de sécession viennoise et sur la façade, d'architecture vénitienne. Depuis mai 1992, le musée d'Histoire juif de la ville, situé dans l'enceinte de la synagogue, présente des expositions sur la communauté juive bulgare, le sauvetage des Juifs pendant cette période. On y trouve également une boutique de souvenirs. Galerie de photos Voir aussi Histoire des Juifs en Bulgarie Liste des synagogues en Bulgarie Synagogue de Plovdiv Notes et références Liens externes Site internet de la Synagogue de Sofia Photos historiques de la Synagogue de Sofia Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du judaïsme Portail de la Bulgarie Portail de la Seconde Guerre mondiale
Szófiai központi zsinagóga

Szófia központi zsinagógája (bolgárul: Софийска синагога) Európa második legnagyobb szefárd zsinagógája és a legnagyobb ilyen vallási létesítmény a Balkán-félszigeten. 1955 júniusa óta a zsinagóga szerepel Bulgária nemzeti és kulturális szempontból fontos műemlékeinek listáján. A zsinagóga az Ekzarh Joszif utca (улица Екзарх Йосиф) 16. szám alatt áll. Története A zsinagóga építésének ötlete 1903-ban vetődött fel, nem sokkal Marcus Ehrenpreis főrabbi hivatalba lépése után. A szófiai zsidó közösséget ekkor Ezra Tadjer és Avram Davidjon Lévi irányította. A zsinagógát 1905. november 13-án kezdték építeni az osztrák Friedrich Griunager tervei alapján. Az építményen felfedezhetők a spanyol-mór, illetve a bizánci stílus elemei. A nyolcszögletű központi termet körbevevő kisebb helyiségek mennyezetét aranycsillagokkal tarkított kékre festették. Az 1909. szeptember 9-ei hivatalos megnyitón részt vett I. Ferdinánd bolgár cár is, ami bizonyítja, hogy a város zsidósága, amely akkor Szófia lakosságának egyötödét tette ki, mennyire fontos szerepet töltött be. A központi zsinagóga a bolgár zsidóság szimbólumává vált. Az épületben rendezte be irodáját a bulgáriai és a szófiai főrabbi egyaránt. Ide költöztették a szófiai zsidó közösség könyvtárát is, köztük számos középkori dokumentumot. A zsinagóga működését 1943 és 1944 között felfüggesztették, ekkor a szófiai zsidóság jelentős részét deportálták. A második világháború során több bombatalálat is érte az épületet. Ezekben részben megsemmisült a karzat és a szentély több oszlopa, megsérültek a díszítő elemek, valamint elpusztult a könyvtár állományának jelentős része is. A zsinagógát azóta az eredeti tervek alapján felújították. A restaurálás költségeihez hozzájárult az izraeli Doron Alapítvány is. Méretek A kétemeletes központi zsinagóga 32 méter magas. Hat kupolája és hat tornya van, amelyeken hatágú csillagok mutatnak Jeruzsálem felé. A 19,2 méter magasan függő, sárgarézből készült csillár mintegy két tonna súlyú, és Bécsben készült. A burkolat jelentős része márvány. A zsinagóga 1170 imádkozó befogadására alkalmas. Az első emeleten mások mellett irodák és egy kisebb imaterem, a másodikon könyvtár található. Múzeum A múzeum a könyvtárteremben üzemel 1992 óta. A gyűjteményben fotók, nyomtatványok, valamint a vallásgyakorlással összefüggő tárgyak vannak. Két állandó kiállítás van, az egyik a bolgár zsidó közösség életét mutatja be, a másik témája a holokauszt. Jegyzetek
Synagoga w Sofii

Synagoga w Sofii (bułg. Софийска синагога, Sofijska sinagoga) – synagoga znajdująca się w Sofii, stolicy Bułgarii. Jest największą synagogą na Bałkanach, jedną z największych w Europie oraz jedną z dwóch funkcjonujących w Bułgarii. Historia Przygotowania do budowy synagogi zaczęły się w 1903 roku. 13 listopada 1905 roku uroczyście wmurowano kamień węgielny i przystąpiono do budowy. Projekt synagogi wykonał austriacki architekt Friedrich Grünanger, który wzorował się na sefardyjskiej synagodze w Wiedniu. Synagoga została uroczyście otwarta 9 września 1909 roku w obecności cara Bułgarii Ferdynanda I Koburga oraz władz miejskich. 8 maja 1992 roku w budynku otwarto Żydowskie Muzeum Historyczne, w którym znajdują się ekspozycje dotyczące Holocaustu oraz historii bułgarskich Żydów. Synagoga jest jednym z najbardziej charakterystycznych budynków Sofii, może pomieścić do 1300 osób. W synagodze znajduje się największy w Bułgarii żyrandol, ważący ponad 2 tony. Mimo rozmiarów budowli, na nabożeństwa regularnie przychodzi około 60 osób.
Софийская синагога

Софи́йская синаго́га (болг. Софийска синагога) является крупнейшей синагогой в Юго-Восточной Европе. Одна из двух функционирующих синагог в Болгарии (вторая находится в Пловдиве) и третья по величине в Европе. Построена для нужд общины сефардских евреев столицы по проекту австрийского архитектора Фридриха Грюнагера. По своему виду напоминает старинную Леопольдштадтскую синагогу в Вене. Была официально открыта 9 сентября 1909 года в присутствии царя Фердинанда I. Первые приготовления к постройке синагоги начались в 1903 году, само же строительство было начато 13 ноября 1905 года. Строительство стало возможным благодаря инициативе раввина Маркуса Эренпрейса, а также благодаря усилиям таких уважаемых членов еврейской общины, как Эзра Таджер и Авраам Давиджон Леви. Синагога расположена в самом центре города, возле Центрального рынка. В ней могут разместиться до 1 300 прихожан. Главная люстра Софийской синагоги весит 1,7 тонны и является самой большой в стране. Несмотря на размер здания, службы проходят лишь при участии около 50 или 60 прихожан. Это объясняется тем, что большинство евреев Болгарии репатриировались в Израиль, а те, что до сих пор живут в городе, по большей части не религиозны. В 1982 году, синагога закрывалась на непродолжительное время, когда коммунистическое правительство Болгарии пыталось превратить ее в концертный зал. Однако, под давлением протестов членов еврейской общины и международного сообщества, синагога была снова открыта для прихожан. Архитектурный стиль синагоги ― это, по сути, Мавританское возрождение с элементами Венского сецессиона, а фасад здания напоминает венецианскую архитектуру. Основное помещение имеет диаметр 20 метров и 31 метр в высоту. Оно увенчано восьмигранным куполом. Интерьер богато украшен колоннами из каррарского мрамора и многоцветной венецианской мозаики, а также декоративной резьбой по дереву. Все здание занимает 659 квадратных метров. С 8 мая 1992 года в Софийской синагоге находится Еврейский исторический музей — развитие экспозиции «Спасение болгарских евреев 1941—45» (Спасяването на българските евреи 1941—1944 г.), действовавшей до 1990 года. Музей проводит гостевые фотовыставки в выставочных залах Болгарии. Примечания Ссылки Сайт Софийской синагоги Фотографии Софийской синагоги
Софійська центральна синагога

Софійська центральна синагога (болг. Софийска синагога) є найбільшою синагогою в Південно-Східній Європі. Одна з двох функціонуючих синагог у Болгарії (друга знаходиться в Пловдиві) і третя за величиною в Європі та перша за величиною сефардська синагога в Європі. Історія Розміщується на місці старої синагоги Ахава-ве-Хесед (Любов і Милосердя). Наразі синагога є релігійним центром єврейської спільноти, що згадується в Болгарії з 10 ст. періоду першої Болгарської держави. У 15 ст. до цього регіону переселилися євреї з Німеччини, Каталонії, Арагону. Це коріння з різних частин Європи відображено в еклектичній архітектурі споруди. Побудована для потреб громади сефардских євреїв столиці за проєктом австрійського архітектора Фрідріха Грюнагера. За своїм виглядом нагадує старовинну Леопольдштадтську синагогу в Відні. Була офіційно відкрита 9 вересня 1909 року в присутності царя Фердинанда I. Перші приготування до будівництва синагоги почалися в 1903 році, саме ж будівництво розпочато 13 листопада 1905 року. Будівництво стало можливим завдяки ініціативі рабина Маркуса Еренпрейса, а також завдяки зусиллям таких шанованих членів єврейської громади, як Езра Таджер і Авраам Давіджон Леві. Будівля була сильно пошкоджена під час Другої світової війни. Бібліотека синагоги згоріла. Незважаючи на розмір будівлі, служби проходять лише за участю близько 50 або 60 прихожан. Це пояснюється тим, що більшість євреїв Болгарії репатріювалися в Ізраїль, а ті, що досі живуть у місті, здебільшого не релігійні. З 8 травня 1992 року в Софійській синагозі функціонує Єврейський історичний музей — продовження експозиції «Порятунок болгарських євреїв 1941-45» (Спасяването на Б'лгарскі євреї 1941—1944 р.), що діяла до 1990 року. Музей проводить гостьові фотовиставки у виставкових залах Болгарії. Архітектура Має територію в 659 м² та вміщує 1300 відвідувачів. Симетрична споруда, що закінчується полігональним куполом заввишки 23 м та 19 м у діаметрі. До центрального об'єму долучені чотири конхи з арками. Візантійський стиль прослідковується в чергуванні кольорових смуг на фасаді. Арки оздоблені типовими мавританськими елементами. Деталі з різних стилів, особливо захоплення орієнталізмом, що було популярне у сецесії, створюють унікальний ансамбль, що визначають як стиль Національний романтизм. Галерея Джерела Georgi Stanishev Architectual guide Sofia. — DOM publishers, 2019 — P.55 Примітки
Nekropola u Varni

Nekropola u Varni (bug.:Варненски некропол) je grobno nalazište u zapadnom industrijskom dijelu grada Varne (oko pola kilometra od Varnanskoga jezera) u Bugarskoj. Slučajno je otkriveno u listopadu 1972. Pronađeni ostaci u grobovima predstavljaju najstarije poznate predmete od obrađenog zlata pronađene na svijetu. Iskopavanja su vršena pod rukovodstvom M. Lazarova (1972. – 1976.) i I. Ivanova (1972. – 1991.) sve do 1991. 294 grobova je pronađeno u nekropoli, a mnogi su sadržavali sofisticirane primjerke metalurgije (posebno što se tiče obrade zlata). Grobovi su datirani od 3200. pr. Kr. - 3000. pr. Kr. u eneolitskom razdoblju, čineći ih starijim od onih u Drevnom Egiptu i Mezopotamiji. Kosturi su pronađeni u različitim položajima (na boku sa savijenim koljenima, na leđima a nekad i kao simbolički cenotafi). Zanimljivo je da su prazni grobovi najbogatiji zlatnim artefaktima. Pronađeno je oko 3000 zlatnih artefakata, ukupne težine 6 kilograma. Jedan je sadržavao više zlata nego u ostatku svijeta u tom razdoblju. Vanjske poveznice Arheološki muzej u Varni Arhivirana inačica izvorne stranice od 3. ožujka 2016. (Wayback Machine) Mnogi artefakti iz Nekropole u Varni. Varna Necropolis Cultural Tourism Arhivirana inačica izvorne stranice od 6. rujna 2006. (Wayback Machine) Web stranica o Nekropoli u Varni. Izvori Bahn, Paul G. ed. 100 Great Archaeological Discoveries (New York: Barnes & Noble, 1995.) (Br. 34). Bogucki, Peter, Pam J. Crabtree eds. Ancient Europe: an Encyclopedia of the Barbarian World, 8000 B.C. – A.D. 1000 (New York: Scribners, 2004.) (str. 341). Ivanov, I., M. Avramova. Varna Necropolis (Sofia, 2000).
Necropoli di Varna

La necropoli di Varna (in bulgaro Варненски некропол?) è un sito archeologico localizzato nella zona industriale occidentale della città di Varna, in Bulgaria. Si trova a circa mezzo chilometro dal lago di Varna e a 4 km dal centro della città. È considerato uno dei principali siti archeologici mondiali legati alla preistoria. Scoperta e scavi Il sito è stato scoperto per caso nell'ottobre del 1972 dall'operaio Raycho Marinov. Gli scavi proseguirono sotto la direzione di Mihail Lazarov (1972-1976) e di Ivan Ivanov (1972-1991). Circa il 30% dell'area stimata della necropoli non è ancora stata scavata. Sono state scoperte 294 tombe, molte delle quali contengono sofisticati esempi di gioielli in oro e rame, di vasellame (circa 600 pezzi, inclusi alcuni con pittura in oro), lame in pietra e in ossidiana, conchiglie e perline. Cronologia Le tombe sono state datate tra il 4600 ed il 4200 a.C. (datazione al radiocarbonio, 2004) ed appartengono alla cultura eneolitica di Varna, che è una variante locale della cultura di Gumelniţa-Karanovo. Riti di sepoltura La necropoli di Varna ha restituito moltissime tombe dallo studio delle quali emergono tre diversi tipi di rituale: 1. le tombe simboliche, che non accolgono il defunto ma un viso di argilla a grandezza naturale e adornato con numerosi oggetti d'oro, di rame, di osso e di ceramica; 2. le inumazioni in posizione distesa, che riguardavano soprattutto uomini, abbellite con ricchi ornamenti d'oro (come scettri e placchette zoomorfe), asce e vasi dipinti in oro; 3. le inumazioni in posizione flessa, con un corredo comune. Queste differenze di rituale fanno pensare ad una struttura sociale giá piuttosto complessa e costituita da diversi strati in base alla possibilità di accumulare ricchezze sotto forma di metalli o bestiame attraverso la capacitá di sfruttare risorse minerarie e naturali. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su necropoli di Varna
Warna (archeologia)

Warna – jedno z największych cmentarzysk eneolitycznych we wschodniej Bułgarii, zlokalizowane na terenie Warny. Datowanie radiowęglowe wskazuje na okres 4600–4200 lat p.n.e.. Cmentarzysko to ma charakter eponimiczny dla kultury Warna. Na owym cmentarzysku odkryto ok. 300 pochówków. Poświadczone jest stosowanie przez ludność niniejszej kultury grobów symbolicznych tzw. cenotafów oraz groby szkieletowe. Cześć artefaktów z cmentarzyska jest prezentowana na terenie Muzeum Archeologicznego w Warnie. Przypisy
Професионална гимназия по строителство, архитектура и геодезия „Лубор Байер“

Професионалната гимназия по строителство, архитектура и геодезия „Лубор Байер“ е средно техническо училище в Стара Загора. Гимназията е основана през 1943 г. Представлява първото техническо училище за Южна България. Тежките условия, при които е създадено училището, се отразяват на учебно заведение: липса на преподаватели, подходяща сграда, учебни пособия, необходимия брой преподаватели както и квартири и ученически стол. Независимо от това общо 120 ученика (строители и земемери) започват учебната година под ръководството на първия директор инж. Велислав Николаев. През 1946 г. се дипломират първите строителни техници. През 1947 г. в училището са открити специалността „Архитектура“, а през 1952 г. „Водно строителство“. През 2003 г. училището придобива статут на професионална гимназия. От 2007 г. носи името на архитекта Лубор Байер, строителен техник от Австро-Унгария, създал градоустройствения план на Стара Загора, град който е изгорен по време на Руско-турската война и е построен наново. Към 2026 г. предлага обучение по професии от направленията: строителство и архитектура; геодезия; транспортно строителство; водно строителство. Бележки
Христо Ботев (памучна фабрика)

„Христо Ботев“ е памучна фабрика във Варна, създадена през 1882 г. Фабриката е разположена на висок хълм, с изглед към Варненското езеро. В по-ниската част на хълма е разположена пароцентралата към фабриката, а също и нейната железопътна спирка, изградена от Баронхиршовата компания. Фабриката е създадена с името „Първо българско анонимно привилегировано дружество за памучни прежди, фабрика „Княз Борис“. Представлява най-голямата фабрика във Варна и областта в началото на XX век. Дружество „Принц Борис“ е регистрирано през 1898 г. и в него работят 560 души. На 4 юни 1902 г. във фабриката избухва обща стачка, в която се включват 600 мъже, жени и деца, коита са работници от дневната и нощната смяна на предприятието. Протестите на стачниците срещу тежките условия на труд и недостатъчното заплащане срещат широка обществено-политическа подкрепа. Предприятието е под английско ръководство и дейността му е преустановена поради войните в първата четвърт на ХХ век. През март 1923 г. започва изграждане на жилищен квартал северно от фабриката, наричан по-късно Памучния квартал. През 1925 г. предприятието е преименувано на АД „Цар Борис“. През 1929 г. фабриката е само предачна, като 10% от суровия памук е местен. Чрез своя директор Рафаел Сузин памучната фабрика дарява 10000 лв. за изграждането на болнично заведение - диспансер за лечение и профилактика на туберкулозата във Варна. От 1943 г. предприятието носи името „Христо Ботев“. Днес в сградите на фабриката се помещават фирми с различна дейност – за платове, мебели, шивашки услуги и др. Галерия Източници
Katedrála Zesnutí Bohorodičky (Plovdiv)

Katedrála Zesnutí Bohorodičky (bulharsky Катедрален храм „Успение Богородично“) je pravoslavný chrám nacházející se v městské památkové rezervaci Starý Plovdiv mezi pahorky Džambaz tepe a Taksim tepe ve městě Plovdiv v Plovdivská oblasti v jižním Bulharsku. Stojí na místě kde se již v minulosti nacházel pravoslavný chrám. Chrámový svátek se slaví 15. srpna. Charakteristika a dějiny Na místě se už předtím nacházel chrám zasvěcený svaté Bohorodičce, přičemž první zmínky o něm pocházejí z přelomu 9. a 10. století. Původní chrám byl zcela zničen při obsazení města Turky v roce 1371. Současná hlavní budova chrámu byla zbudována v letech 1844–1845 a předpokládá se, že v roce 1845 byla i vysvěcena. Dne 25. prosince 1859 byla v chrámu odsloužena první mše v Plovdivu v bulharském jazyce. Zvonice byla přistavěna po osvobození Bulharska v roce 1881 podle projektu českého architekta Josifa Šintera.[zdroj?] Zvonice je třípatrová a navržena byla ve stylu ruského klasicismu. Samotná budova chrámu je trojlodní bazilika s apsidou, dlouhá 32 a široká 17 metrů. Chrám je bez kupole z důvodu v době výstavby platících právních omezení pro výstavbu křesťanských chrámů na území Osmanské říše. Ikonostas má rozměry 14,3 x 3,75 metru a byl spolu s ikonami zhotovený v letech 1875 – 1876. Chrámový dvůr byl původně menší a do současného stavu byl rozšířen v roce 1930. Deset metrů vysoká zeď, která obklopuje chrámový areál z jižní strany je přerušena vstupní branou z roku 1873. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Katedrála Zosnutia Bohorodičky (Plovdiv) na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Katedrála Zesnutí Bohorodičky na Wikimedia Commons
Church of the Holy Mother of God, Plovdiv

The Church of the Holy Mother of God, officially the Cathedral Church of the Dormition of the Holy Mother of God (Bulgarian: Църква Света Богородица, Катедрален храм "Успение Богородично") is a Bulgarian National Revival church in Bulgaria's second largest city Plovdiv. The church is situated in the Old town of Plovdiv on one of the city's seven hills, Nebet Tepe. A small church existed on the site as early as the 9th century. The church was renovated in 1186 by the bishop of Plovdiv Constantine Pantehi and it became part of a monastery. Both the church and the monastery were destroyed when the Ottoman Turks conquered the city in 1371 in the course of the Bulgarian-Ottoman Wars. The current edifice was constructed in 1844 as the main church of the city. It was a large three-nave pseudo-basilica built by craftsmen from Bratsigovo, and the first benefactors (ktitors) were wealthy merchants from the town of Koprivshtitsa, the Chalukov brothers - Vulko and Stoyan Teodorovich Chalukovi. The iconostasis was made by carvers from Bulgarian School of Debar. Most of the church's icons were created by the painter Nikola of Odrin. On 25 December 1859 and again on 10 January 1860, the bishop of Plovdiv Paisius held a service in the Bulgarian language and publicly announced that his congregation denounced the Greek Patriarch of Istanbul which became a great scandal and Plovdiv became the most radical center for the struggle of the autonomy of the Bulgarian Orthodox Church. On 30 April, Paisius organized a Church and People's counsel in which the citizens were also represented in order to discuss the church question. Plovdiv sent a delegation to the Ottoman government asking officially for an autonomous Church. That Counsel was held annually until 1870 when the Bulgarian Exarchate was recognized by the Ottomans. In 1881, three years after the Liberation of Bulgaria, the architect Josef Schnitter constructed a three-story domed belfry near the western entrance of the church. On the belfry, there is an inscription which reads "In memory of the liberators" as gratitude of the citizens to the Russian soldiers who liberated the city on 4 January 1878. External links Church of the Holy Mother of God (in Bulgarian)