NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Исторически музей (Велинград)

Историческият музей във Велинград, България се намира в квартал Каменица, в непосредствена близост до църквата „Света Троица“, на адрес улица „Владо Черноземски“ 4. История Учителят Христо Масларов поставя началото на музейното дело в района. Той създава археологическа сбирка в читалището на село Каменица сега квартал на Велинград. През 1951 година е основан Градски историческия музей, който по-късно е преобразуван в Къща музей „Вела Пеева“. През 1991 година статута на музея се променя на Исторически музей-Велинград. Сграда До 1951 година в читалището на Каменица От 1951 – 1982 се помещава в родната къща на партизанката Вела Пеева От 1982 година насам музеят се помещава в специално построена за него нова сграда. Експозиция Постоянна мемориална изложба „Вела Пеева“ Експозицията разказва за живота на българската партизанка, която загива през 1944 година като участник в Съпротивата срещу държавната власт и прогерманската ѝ политика по време на Втората световна война. Експозицията представя и събитията преди и по време на Втората световна война. През 1948 година при сливането на селищата Каменица, Лъджене и Чепино, новосъздаденият град е кръстен на нея – Велинград. Постоянна етнографска изложба „Великденски писани яйца“ Тук е най-голямата колекция от великденски писани яйца в България. Тя показва Чепинската традиция за изписване на яйцата с писалка и восък. Могат да се видят писани яйца и от други райони на страната, както и от Централна и Източна Европа. Всяка година в навечерието на Великден музеят организира изложби на велинградски писани яйца, демонстрации на традиционната восъчна техника, работилници и конкурс за писани яйца. Постоянна етнографска изложба „Николай Гяуров“ Най-новата експозиция на музея е посветена на оперния певец Николай Гяуров, който е роден в града. Семейството му е дарило много вещи, снимки и документи на оперения певец. Показани са оригинални костюми от постановки в операта „Ла Скала“ в Милано, матрица на монета, сечена в Австрия с неговия лик, партитури, грамофонни плочи с негови изпълнения. Експозицията е „подвижна“ и често е гост на различни музеи в страната и чужбина. Постоянна етнографска изложба „Планината гостоприемен дом“ В тази експозиция са показани разнообразни костюми на различните религиозни общности, населяващи Чепинския край – християни, мюсюлмани, армъни. С каменни надписи и снимки са представени най-старите действащи минерални бани в България, които са били построени през 1750 – 1751 г. включени са макети и експонати на стари водни съоръжения – чаркове и тепавици. Туризъм Музеят е под номер 55 в стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз, печата е на касата. Има щанд на който се предлагат информационни материали и сувенири. Има ателие за изписване на великденски яйца с восък. Външни препратки Исторически музей – Велинград Официален уебсайт Исторически музей – Велинград в Община Велинград Исторически музей – Велинград в Museology Исторически музей – Велинград Архив на оригинала от 2019-05-12 в Wayback Machine. в Официален туристически портал на България Исторически музей – Велинград в 100-те Национални туристически обекта
Исторически музей (Брацигово)

Историческият музей в Брацигово, България се намира в старинната част на града. Той е център на оформилия се музеен комплекс, който включва още: родната къща на Васил Петлешков – на улица „Д. Дименов“ № 5; Поповите къщи – експозицията на Брациговската архитектурна школа през Възраждането на площад „Костур“ № 4; Къневите къщи – етнографската експозиция на площад „Костур“ № 10. История За първи път историческа сбирка в града е открита на 5 ноември 1988 година и се е помещавала в сградата на тогавашното начално училище. По-късно сбирката е пренесена в отделно помещение в сградата на градския съвет и получава статут на исторически музей. От 1956 след откриването на дом–паметника на културата, историческият музей се помещава в две от залите на втория му етаж и има възможност да покаже по-голяма част от експонатите си. Експозиции В експозицията се дават сведения за възникването на селището, за неговия поминък, както и за духовното израстване на жителите му. Централно място заемат подготовката, избухването и ходът на Априлското въстание в Брациговски въстанически пункт. Между оригиналите, останали от величавите борби на априлци – пушки, ятагани, пищови и др., особено вълнуват черешовото топче, единственото оригинално в България и знамето на въстаниците, ушито от учителката Ана Гиздова. Следват експонати, свързани с революционните борби и участието на населението в тях. Експозицията завършва с материали за успехите в развитието на Брацигово и общината днес. От 2009 г. към Градски исторически музей функционира постоянна експозиция на художествената галерия съдържаща произведения на известни български творци. Къща на Васил Петлешков През 1976 г. отваря врати експозицията в родната къща на Васил Петлешков. Тя разкрива живота и дейността на организатора и ръководителя на Априлското въстание в Брациговския въстанически пункт. „Брациговска архитектурно-строителна школа през Възраждането“ Открита е през 1981 година в комплекса „Попови къщи“ и е посветена на брациговските дюлгери. От 2010 г. към Архитектурен комплекс „Попови къщи“ функционира и постоянната скулптурна експозиция на открито на световноизвестния професор Крум Дамянов. Етнографска експозиция В „Къневи къщи“ които са архитектурен паметник на културата е разположена Етнографската експозиция. Тя е открита през 1986 г. и разкрива поминъка, бита и обичаите на населението на Брацигово и района. Туризъм Музеят е под номер 70 в стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз, печатът е на касата. Външни препратки Исторически музей – Брацигово Официален уебсайт Исторически музей – Брацигово в Община Брацигово Исторически музей – Брацигово в Museology Исторически музей – Брацигово Архив на оригинала от 2019-05-12 в Wayback Machine. в Официален туристически портал на България Исторически музей – Брацигово в 100-те Национални туристически обекта
Балчик (стадион)

Стадион „Балчик“ е разположен в югоизточната част на град Балчик. На него домакинските си мачове играе ФК Черноморец (Балчик). Капацитетът на стадиона е около 3200 места. Информация Трибуни „Балчик“ е един от шестте стадиона в света, чийто трибуни са естествено вкопани в скалите, което му осигурява много добра акустика. Между 2011 г. и 2015 г. съоръжението е изцяло ремонтирано за близо 4 млн. лева. Разполага с две трибуни. Едната, която има 2618 места, е с изцяло пластмасови седалки. Вбъдеще над нея трябва да бъде изградена козирка. Другата трибуна е каменна и е за около 400 души. На нея се намират и треньорските скамейки, които са покрити с козирка. Стадионът разполага също с електрическо осветление. Административна сграда Зад едната от футболните врати има сграда на няколко нива – на първия етаж се намират съблекалните, съдийската стая и останалите прилежащи помещения, на втория етаж е многофункционална спортна зала, а в дъното – хотелска част. Зад другата врата на терена се открива прекрасна панорамна гледка към Черно море и курортните ни комплекси Албена и Златни пясъци. Бележки Външни препратки Снимки на стадион „Балчик“
Св. св. Константин и Елена (Варна)

„Св. св. Константин и Елена“ е манастир, разположен в центъра на едноименния курорт край Варна, България. История Най-старото споменаване на манастира е от XVIII век в книгата на известния руски пътешественик Виктор Тепляков „Писма от България“. Според предания още от XVI век на територията съществува монашеско братство. По време на Руско-турската война от 1828 – 1829 година манастирът е разрушен, но няколко години след това започва неговото възстановяване. До създаването на Българската екзархия манастирът е под управлението на Вселенската патриаршия. Приходите от манастира са използвани за подържане на гръцките училища във Варна и на стипендианти в Гърция. Архивният фонд на Варненската Гръцка община не е запазен цялостно, но днес са достъпни списък на акционерите, които участват в строежа на манастира (от 1885 г.) и преписка по заведеното от Окръжната постоянна комисия дело за собственост на същия манастир. Присъдата е обжалвана от гръцката духовна община пред Апелативния съд в Русе, но безуспешно и през 1899 г. собствеността над манастира е присъдена на Варненската Окръжна Постоянна Комисия. Въпросът за собствеността над манастира и черквите във Варна остава отворен през следващите десетилетия и се обсъжда от смесена гръцко-българска подкомисия в София. Манастирът се състои от католикон, камбанария и двор. Манастирът е обновен в 1972 година. От същата година са фреските в църквата, която е наполовина вкопана в земята. Дървеният купол на църквата е много впечатляващ с богатата си украса от дърворезба от вътрешната страна. Бележки
Драгалевци (стадион, София)

42.637139, 23.309167 Драгалевци е стадион в квартал Драгалевци, София. Използва се от футболна академия ДИТ Спорт, а след 2015 г. и от футболния отбор на ПФК Септември (София). История Стадион „Драгалевци“ е построен през 1955 година. През 1981 г. за разширяването му се отчуждават 30 дка от АПК „Средец“, които са заплатени от КФС Драгалевци. Стадионът по-късно е ползван за подготовка на националния отбор на България по футбол, както и за тренировки на българските елитни клубове. Освен футболно игрище базата разполага и с тенис-кортове. През годините се появяват неуредици относно собствеността на земята, върху която е построен стадионът. След 2005 година възникват правни спорове между местния клуб ФК „Драгалевци“, новосъздадения с общинско участие „Левски–Драгалевци“ и спортния клуб Левски Сф, който по времето на своя президент Т. Лафчис също е ползвал комплекса. В резултат през 2007 г. Столична община отдава базата на концесия на ОСК „Левски–Драгалевци“, което води до западането на конкурентния ФК „Драгалевци“, впоследствие прекратил съществуването си. Подобна обаче става и съдбата на „Левски“ Др., който също не успява да се наложи в първенствата. През 2010 г., с намесата на общинския съветник Ст. Стоянов, и двата местни клуба са изгонени от стадиона, като през есента на същата година локалното дерби между тях в софийската окръжна група трябва се играе в съседното с. Бистрица. След няколко участия в Софийската регионална група драгалевският Левски все пак успява да пробие в плейофите за влизане във В АФГ през сезон 2012/13. Участието му обаче е прекратено преждевременно поради липса на собствена детско-юношеска школа, каквото е изискването за третото ниво на българския футбол. Този клуб за последно подава заявка за участие в окръжната СРГ–Юг през 2014 г., но се отказва непосредствено преди началото на първенството. Реновация През 2011 година е учреден ДИТ Спорт, който поема стопанисването на базата на ОСК „Левски–Драгалевци“. Към края на годината е създадена и едноименната футболна академия. Стадионът търпи няколко последователни ремонта. През 2011 г. се подменя тревната настилка на централния футболен терен, а през 2015 се реновира трибуната, разполагаща с места за около 1700 зрители (1500 седящи) и сектор за гости, с което се цели подготовката на съоръжението за лицензиране за професионален футбол. Наред с това са изградени две покрити зали футбол и тенис, три помощни терена с изкуствено покритие и 8 тенис-корта, като инвестицията се оценява на около 3 млн. лева. През месец май 2015 г. ДИТ Груп, управляваща футболна академия ДИТ Спорт, става собственик на ПФК Септември (София) и представителният отбор на „септемврийци“ започва да провежда домакинските си мачове на тревния терен на ст. „Драгалевци“. На него се играят и срещи от юношеските елитни групи. Вижте също ПФК Септември (София) ДЮШ на ПФК Септември (София) Източници
Stadion Dragalewci w Sofii

Stadion Dragalewci (bułg. Стадион Драгалевци) – stadion sportowy w Sofii, stolicy Bułgarii. Został otwarty w 1955 roku. Może pomieścić 2000 widzów. Od 2015 roku swoje spotkania rozgrywają na nim piłkarze klubu Septemwri Sofia. Przypisy
Obština Levski

Obština Levski (bulharsky Община Левски) je bulharská jednotka územní samosprávy v Plevenské oblasti. Leží ve středním Bulharsku v Dolnodunajské nížině na úpatí Předbalkánu. Správním střediskem je město Levski, kromě něj zahrnuje obština 12 vesnic. Žije zde zhruba 19 tisíc stálých obyvatel. Sídla Sousední obštiny Obyvatelstvo V obštině žije 19 117 obyvatel a je zde trvale hlášeno 20 077 obyvatel. Podle sčítání 7. září 2021 bylo národnostní složení následující: V období 2011 až 2021 v obštině ubylo 3 307 obyvatel. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Obština Levski na Wikimedia Commons Poznámky Reference
Levski Municipality

Levski municipality (Bulgarian: Община Левски) is a municipality (obshtina) in Pleven Province, Northern Bulgaria. It is named after its administrative centre - the town of Levski. The municipality embraces a territory of 414 km2 (160 sq mi) with a population, as of February 2011, of 19,938 inhabitants. Settlements (towns are shown in bold): Demography The following table shows the change of the population during the last four decades. Religion According to the latest Bulgarian census of 2011, the religious composition, among those who answered the optional question on religious identification, was the following: See also Provinces of Bulgaria Municipalities of Bulgaria List of cities and towns in Bulgaria References
Municipio de Levski

El municipio de Levski (búlgaro: Община Левски) es un municipio búlgaro perteneciente a la provincia de Pleven. En 2011 tenía 19 938 habitantes, el 74,9% búlgaros y el 6,01% turcos.​ La mitad de la población del municipio vive en la capital municipal Levski. Se ubica en la esquina suroriental de la provincia.​ Localidades Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Municipio de Levski. Municipio de Levski en OpenStreetMap.
Levski (Bulgaria)

Levski (in bulgaro Левски?) è un comune bulgaro situato nella Regione di Pleven di 25 551 abitanti (dati 2009). La sede comunale è nella località omonima Località Il comune è formato dall'insieme delle seguenti località: Asenovci Asparuhovo Bălgarene Božurluk Gradište Izgrev Kozar Belene Levski (sede comunale) Malčika Obnova Stežerovo Trănčovica Varana Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Levski Collegamenti esterni Sito di informazioni sul comune, su guide-bulgaria.com.
Lewski (gmina)

Lewski (bułg. Община Левски) – gmina w północnej Bułgarii, w obwodzie Plewen. Miejscowości Miejscowości wchodzące w skład gminy Lewski: Asenowci (bułg.: Aсеновци), Asparuchowo (bułg.: Aспарухово), Bożurłuk (bułg.: Божурлук), Byłgarene (bułg.: Българене), Gradiszte (bułg.: Градище), Izgrew (bułg.: Изгрев), Kozar Belene (bułg.: Козар Белене), Lewski (bułg.: Левски) – siedziba gminy, Małczika (bułg.: Малчика), Obnowa (bułg.: Обнова), Steżerowo (bułg.: Стежерово), Trynczowica (bułg.: Трънчовица), Warana (bułg.: Варана). Przypisy
Comuna Levski, Plevna

Levski (în bulgară Левски) este o comună în regiunea Plevna, Bulgaria, formată din orașul Levski și satele Asenovți, Asparuhovo, Bojurluk, Bălgarene, Gradiște, Izgrev, Kozar Belene, Malcika, Obnova, Stejerovo, Trănciovița și Varana. Demografie La recensământul din 2011, populația comunei Levski era de 19.938 locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (74,9%) erau bulgari, existând și minorități de turci (6,01%) și romi (3,42%). Pentru 15,31% din locuitori nu este cunoscută apartenența etnică. Note
Левски (община)

Левски (болг. Община Левски) — община в Болгарии. Входит в состав Плевенской области. Население составляет 25 607 человек (на 21.07.05 г.). Состав общины В состав общины входят следующие населённые пункты: Асеновци Аспарухово Божурлук Болгарене Варана Градиште Изгрев Козар-Белене Левски Малчика Обнова Стежерово Трынчовица Примечания
Levski (kommun)

Levski (bulgariska: Община Левски, Obsjtina Levski) är en kommun i Bulgarien. Den ligger i regionen Pleven, i den centrala delen av landet, 160 km nordost om huvudstaden Sofia. Levski delas in i: Asenovtsi Asparuchovo Bălgarene Gradisjte Izgrev Kozar Belene Levski Maltjika Obnova Stezjerovo Trăntjovitsa Källor
Левський (община)

Общи́на Левський (болг. Община Левски) — община в Плевенській області, Болгарія. Адміністративний центр общини — місто Левський. Населення — 19 938 (лютий 2011). Населені пункти Населення 26 706 (2000) 25 607 (2005) 22 452 (2009) 19 938 (лютий 2011). Посилання http://bulgaria.domino.bg/levski/ [Архівовано 30 серпня 2006 у Wayback Machine.] Община Левські
Св. св. Константин и Елена (Парил)

„Св. св. Константин и Елена“ е църква в неврокопското село Парил, България, част от Неврокопската епархия на Българската православна църква. Обявена е за паметник на културата. История Църквата е построена в началото на XIX век. В 1934 година е разрушена при земетресение и построена наново в 1935 година. Ценни са 31 иконостасни икони, пренесени от старата църква, рисувани през втората половина на XIX век. Повечето царски и празнични икони са дело а неизвестен зограф, който се отличава с високо майсторство. Останалите икони са наивистични и имат своеобразна изразителност. Бележки
Helige Konstantins och Helenas kyrka, Paril

Helige Konstantins och Helenas kyrka (bulgariska: Църква "Св. Св. Константин и Елена"/Tsarkva "Sv. Sv. Konstantine yi Elena") är en bulgarisk-ortodox kyrkobyggnad belägen i byn Paril, i Chadzjidimovo kommun i regionen Blagoevgrad, i sydvästra Bulgarien. Kyrkan är helgad åt den romerske kejsaren Konstantin den store och hans mor, Helena och tillhör det bulgarisk-ortodoxa stiftet Nevrekops stift. Historik Helige Konstantins och Helenas kyrkabyggdes i början av 1800-talet. 1934 förstördes kyrkan i en jordbävning och byggdes upp igen 1935. Inventarier Inne i kyrkan finns en ikonostas som har 31 ikoner och som kommer från den gamla kyrkan. Ikonostasens ikoner målades under den andra halvan av 1800-talet. Vem/vilka som målade ikonerna är okänt. Se även Östortodoxa kyrkor Religion i Bulgarien Källor Църква "Св. Св. Константин и Елена" - с. Парил | Опознай.bg (opoznai.bg)
Свети Архангел Михаил (Логодаж)

„Свети Архангел Михаил“ е българска възрожденска църква в горноджумайското село Логодаж, България, част от Неврокопската епархия на Българската православна църква. Църквата е построена в 1860 година. Обявена е за паметник на културата с национално значение. Архитектура Построена е в 1860 година. В архитектурно отношение представлява малка каменна еднокорабна сграда с една полуцилиндрична апсида на изток, женска църква на запад и открит трем на юг и запад. Има два входа – от юг и запад. Осветлението се осигурява от седем прозореца по северната и южната стена и два в олтара. Интериор Интериорното оформление е оригинално. Иконостасът е дървен, резбован с груба резба по венчилката и царските двери и изписан, като иконите са на три реда. Царската на Свети Николай е от 1862 година. Малките икони са дело на банския зограф Михалко Голев. В 1896 – 1898 година Голев изписва със стенописи вътрешите стени и външната запада и южна фасада, като сцените му са свободно разположени и имат оригинални сюжети. В олтара традиционно са „Света Богородица Ширшая небес“ и „Великите отци“, а в проскомидията – „Христос в гроба“ и „Умиването на нозете“. На южната и северната стена в две зони са светци в цял ръст и сцени от Апокалипсиса, а на западната фасада е рядката сцена „Христос убива Антихриста“. Сцените на Голев имат нравствено-поучителен характер и се отличават с наивност, липса на анатомични познания за рисунката, реализъм в детайлите. Бележки
Iglesia de Sveti Georgi

La iglesia de Sveti Georgi (en búlgaro: Ротонда „Свети Георги“ Rotonda "Sveti Georgi", iglesia de San Jorge) es un templo Rotonda de ladrillo rojo fundado en el siglo IV. Historia El templo se funda en el siglo IV en los terrenos que había ocupado anteriormente un templo precristiano. En el siglo XVI durante la ocupación otomana el edificio se convirtió en mezquita. Destacan los frescos del interior, entre los que se pueden ver la representación del Cristo Pantocrátor en la cúpula. En el tambor bajo la cúpula se encuentra un friso con 22 retratos de profetas y bajo este se encuentra otra fila de 16 retratos de profetas. Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Iglesia de Sveti Georgi.
Rotonde Saint-Georges de Sofia

La rotonde Saint-Georges est le plus ancien bâtiment préservé de Sofia. Elle date du début du IVe siècle. Histoire Le bâtiment abritait les reliques de Jean de Rila avant d'être transféré[pas clair] à Veliko Tarnovo. Selon la légende, les reliques auraient guéri l'empereur Manuel Ier Comnène. Les reliques ont été saisies par les Hongrois et emmenées à Esztergom, puis restituées. Les reliques du roi Stefan Milutin ont été à l'origine déposées ici à partir de 1460. Aujourd'hui, la rue où se trouve l'église porte le nom de Léandre le Gay. Articles connexes Rotonde de Veliki Preslav Notes et références Liens externes Ressource relative à la géographie : Digital Atlas of the Roman Empire Portail de l’architecture chrétienne Portail de la Bulgarie
Sint-Joriskerk (Sofia)

De Kerk van Sint-Joris (Bulgaars: Ротонда „Свети Георги“, Rotonda "Sveti Georgi") is een vroegchristelijke rotonde in de Bulgaarse hoofdstad Sofia. De kerk is gebouwd in de 4e eeuw en wordt beschouwd als het oudste gebouw van Sofia. Het is gelegen vlak achter een hotel bij de presidentiële residentie, tussen restanten van de oude stad Serdica (de Romeinse naam voor Sofia). In de kerk zijn nog fresco's aanwezig uit de 12e tot de 14e eeuw. De fresco's waren gedurende de jaren van Ottomaanse overheersing verstopt achter een neutrale verflaag en werden pas in de 20e eeuw herontdekt. Zie ook Vroegchristelijke bouwkunst Concilie van Sardica
Cerkiew Świętego Jerzego w Sofii

Cerkiew Świętego Jerzego w Sofii (buł. Църква «Свети Георги») – wczesnochrześcijańska rotunda z czerwonej cegły, będąca najstarszym budynkiem, znajdującym się w Sofii, stolicy Bułgarii. Znajduje się między Hotelem Sheraton a Pałacem Prezydenckim, wśród pozostałości antycznego miasta Serdica. Rotunda została zbudowana przez Rzymian w IV wieku naszej ery. Wewnątrz oraz w centralnej kopule zachowały się oryginalne freski z XII–XIV wieku. Za czasów Imperium Osmańskiego budynek służył za meczet, a od jego upadku za cerkiew-muzeum. Przypisy
Ротонда Святого Георгия

Ротонда Святого Георгия (болг. Свети Георги) — раннехристианская церковь в городе София (Болгария). Является самой старой церковью города, была построена в IV веке на территории античной Сердики в центре «Константинова квартала» — резиденции императора Константина Великого. Церковь построена в форме ротонды и изначально использовалась как баптистерий. Здание выполнено из кирпича, имеет узкие высокие окна и шесть полукруглых пристроек. Высота купола 13,7 м. С конца X до середины XII века в церкви хранились мощи Иоанна Рыльского. В XVI веке, после завоевания Болгарии турками, церковь была обращена в мечеть и оставалась ею до 1878 года. При реставрации церкви в XX веке в ней были обнаружены три слоя фресок, закрашенных в период турецкого владычества, самые ранние из которых относятся к X веку. В настоящее время церковь является музеем, но несмотря на это Болгарская православная церковь проводит в ней регулярные богослужения. Литература Архитектурното наследство на България. София, издательство «Техника», 1988. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Ротонда Святого Георгия Фрески ротонды Святого Георгия (болг.)
Ротонда святого Георгія (Софія)

Ротонда святого Георгія (болг. Ротонда „Свети Георги“) — визначна пам'ятка болгарської архітектури часів Пізньої античності у центрі Софії. Опис Ротонда була ймовірно частиною римського форума і виходила на Cardus Maximus. Це єдина збережена будівля римського часу в Софії. Симетрична в плані на 4-х ортогональних вісях. Типові для римської архітектури симетричних вісім секторів з 4-ма конхами навколо купола 9.74 метрів у діаметрі та 14 у висоту. У 15 ст використовувалася, як митрополитська церква. У 16 ст перетворена на мечеть під назвлю «Гул джамі» (трояндова мечеть). Після звільнення від Османської імперії слугувала мавзолеєм для принца Олександра I Баттенберга з 1893 по 1898. В інтер'єрі збереглися флористичні малюнки 4-6 ст, а також середньовічні з 10-14 ст. Галерея Див. також Арка і гробниця Галерія Сердика (фортеця) Джерела Georgi Stanishev Architectual guide Sofia. — DOM publishers, 2019 — P.83