NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Исторически музей (Батак)

41.942778, 24.218333 Историческият музей в Батак е създаден през 1956 година. Музейният комплекс обхваща сградата на музея, Балиновата и Шаровата къща. Музеят е научен културен институт, осъществяващ държавната политика по опазването на историческите и културни ценности и развитието на музейното дело в Община Батак. Чрез него се координират всички дейности в общината по издирването, изследването и представянето на културно-историческото наследство и природните ресурси за развитие на културен туризъм. Експозиция Музейният информационен център предлага: разходка с беседи в целия музеен комплекс на български, английски и руски език; картички и сувенири, печатни издания на музея и други услуги, свързани с ползването на музейните фондове. Експозицията на музея е представена на площ от 900 m2. Представени са снимков и документален материал, оригинални културни ценности от Античността, Средновековието, Възраждането, Априлското въстание, Руско-турската война от 1877 – 1878 г., както и следосвобожденския период. В приземния етаж на музея е изградена крипта – паметно място на загиналите жители на Батак в антифашистката съпротива 1941 – 1944 г. Балинова къща Балиновата къща е архитектурен и исторически паметник на културата от 1968 г. Тя е образец на традиционната баташка архитектура. Уредената в нея експозиция представя традиционната народна култура – бит, поминък, празници, обичаи и обреди на батачани от края на 19 и първата половина на 20 век. Шарова къща В Шаровата къща е разположена музейната галерия „Борис Шаров“. Тя е архитектурна и историческа културна ценност от епохата на Възраждането. Музейната галерия е утвърдено културно средище, в което се срещат минало и настояще във временни експозиции, организирани от ИМ-Батак. Научна дейност Историческият музей в Батак издава сборник „Историческото богатство на община Батак“ – известия на ИМ-Батак. Туризъм Историческият музей е част от 100-те национални туристически обекта на Българския туристически съюз. Намира се под № 38. Бележки Външни препратки Исторически музей – Батак Официален уебсайт Исторически музей – Батак в Община Батак Исторически музей – Батак в Museology Исторически музей – Батак Архив на оригинала от 2019-05-12 в Wayback Machine. в Официален туристически портал на България Исторически музей – Батак във Facebook Исторически музей – Батак в 100-те Национални туристически обекта
Йозола

Йозола е циркусно езеро в Централния дял на Рила, в басейна на река Леви Искър (десен приток на Черни Искър). Разположено е на 2139 m н.в. и има удължена форма от север на юг с дължина 340 m и ширина 175 m, площта му е 6,81 ha, а максималната му дълбочина 7 m. Районът около него е обрасъл с клек и достигането до него е затруднено. Чрез малък поток, дълъг около 2 km, се оттича в река Леви Искър. Вижте също Езера в България Лист от карта K-34-71. Мащаб: 1 : 100 000. Източници
Кайкуша

Кайкуша е защитена местност, обявена със Заповед №438/02.08.1978 г. При обявяването е била с площ 240 ха, през 2021 площта е само 155.4 хектара. Включва остатък от влажна зона в бившата Свищовско-Беленска заливна низина и е включена в природен парк „Персина“, определен от Закона за защитените територии. Обявена е с цел запазването на естественото местообитание на редки водоплаващи птици и растителни видове, както и характерния облик на района. Местността се намира на 15 км западно от гр. Свищов, 3 км южно от гр. Белене, северно от с. Ореш и източно от с. Деков. Представлява обширен тръстиков масив, в миналото част от несъществуващото вече Свищовско–Беленско блато. Включена е в Натура 2000 – BG000208 – „Свищовско-Беленска низина“. В ЗМ „Кайкуша“ има 6 блата, 3 от които са превърнати в рибарници. Част от землището на селото Деков, северно от Кънчова могила също е превърнато в Рибарници „Деков“ с площ 70 ха и е използвано като такива до 1990 година, а по-късно е Деково блато. Точно над него е и най-голямото от блатата в района на Кайкуша, което беше превърнато в рибарник с площ 0,12 кв. км. Другите блата са Никовото блато (0,08 кв. км), Старото блато и двете правени на рибарници, Блато Кайкуша (0,06 кв. км), Дизеповото (Двойното) блато, които са в централната част на местността и Каракашевото езеро (блато), южно от Белене. Отводнителните съоръжения в съседните на Кайкуша обработваеми земи са довели до силна деградация на това важно в близкото минало местообитание на водолюбиви птици. Възстановителните мерки за обекта са крайно наложителни. Външни препратки Защитена местност Кайкуша Свищовско-Беленска низина Новообразувана чаплова колония в Защитена местност „Кайкуша“
Калин (язовир)

„Калин“ е язовир в югозападна България, разположен в землището на село Пастра, част от Каскада „Рила“. Един от най-високо разположените язовири в страната, той има надморска височина 2394 m и е собственост на Националната електрическа компания. Построен е през 1940 – 1947 година от „Гранитоид“ като разширение на съществуващо дотогава ледниково езеро. Язовирната стена е бетонна гравитачна с височина 15 m и дължина по короната 390 m, съставена от няколко прави сегмента, образуващи начупена линия. Преливникът е челен с капацитет 1,2 m³/s, а основният изпускател е стоманена тръба с диаметър 500 mm и капацитет 1,2 m³/s. Езерото е със завирен обем 1,02 млн. m³ и залята площ 35 ha. Язовир „Калин“ събира води от естествения си водосбор, както и подавани от по-високо разположения язовир „Малък Калин“ и от водохващане на река Дебращица по дългия 2,4 km събирателен канал „Калин“. Чрез вертикална шахта – стоманена тръба с диаметър 600 mm – водите от язовира се подават към напорна камера, от която могат да се насочват в две посоки – по напорен тунел с дължина 1810 m към малко по-ниско разположения язовир „Карагьол“ или по напорната деривация на ПАВЕЦ „Калин“, по която се подават и води, идващи от язовир „Карагьол“. В близост до язовира се намира туристическата хижа Иван Вазов. До местността се достига по живописен път, започващ от село Пастра и преодоляващ около 1700 метра денивелация по склоновете на Рила. Пътят е частен служебен и не е отворен за обществен достъп. Бележки Външни препратки яз. Калин в WikiMapia
Kalin (víztározó)

A 2394 m tengerszint feletti magasságon fekvő Kalin-víztározó Bulgária és a Balkán-félsziget legmagasabban fekvő víztározója.1943-1946 között építette a Granitoid vállalat, a Rila-völgy további magashegyi vízerőműveivel (Kalin, Kamenec, Pasztra és Rila) együtt. A közelben található Karagöl víztározóval alagutakkal és csatornákkal összefüggő rendszert alkot. A víztározó közelében található az Ivan Vazov menedékház. A területet 1700 méter szintkülönbség, festői magánút köti össze Pasztra faluval. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a(z) Калин (язовир) című bolgár Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Калугеровски манастир

Калугеровският манастир „Свети Никола“ е манастир в Пазарджишката духовна околия на Пловдивската епархия на Българската православна църква. Местоположение Намира на около 2 км. от пазарджишкото село Калугерово, Община Лесичово в южните ридове на Средна гора по поречието на р.Тополница непосредствено преди да излезе от Средна гора и да навлезе в тракийското поле. Манастирът е действащ с един монах, храмовият празник е на 6 декември. История Следи от обитаване на мястото има още от римски времена – открити са мраморен римски саркофаг и римски монети. Според някои сведения манастирът е съществувал още по време на кръстоносните походи (XI-XIII век) и в 1419 г. е разрушен от турците, но по-късно е възстановен. Споменава се за пръв път в ръкописна бележка от 1693 г. върху миней. През XVII и XVIII в. Калугеровският манастир е средище на книжовна дейност. Васил Левски е укриван в манастира. По-късно манастирското братство, начело с игумена йеромонах Кирил Слепов, взема дейно участие в подготовката и избухването на Априлското въстание (1876). На 11 и 12 февруари тук провежда събрание Георги Бенковски. По време на въстанието е изгорен от турците. През 1906-1908 е изграден наново. Запазена е мраморна плоча от времето на римския император Юлиан (361-363) и няколко мраморни плочи от 19 и началото на 20 век с надписи на български език. Описание Църквата „Св. Никола“ е висока, еднокорабна, едноапсидна базилика с кула – камбанария над входния западен портал. Основният камък на храма е положен през 1898 г., но на това място са продължили хората да палят свещи още след Освобождението от османска власт, в руините на старата манастирска църква. Външни препратки Калугеровски манастир – bulgariamonasteries.com Архив на оригинала от 2014-10-09 в Wayback Machine.
Калуґерівський монастир (Болгарія)

Калуґерівський монастир — монастир в Пазарджицькому духовному районі Пловдивської єпархії Православної церкви Болгарії. Розташування Розташований приблизно за 2 км від пазарджицького села Калугерово (громада Лесичово) на південних пагорбах Середньої гори вздовж річки Топольниця, безпосередньо біля підніжжя Середньої Гори і початку верхньофракійської низовини. Монастир діючий, з єдиним ченцем. Храмове свято — 6 грудня. Історія Сліди поселень на цьому місці виявлені ще з часів Римської імперії — мармурові римські саркофаги та римські монети. За деякими даними, монастир ще існував під час хрестових походів (XI—XIII ст.), а в 1419 році був зруйнований турками, але пізніше був відновлений. Уперше згадується в рукописі 1693 р. У XVII і XVIII ст. Калуґерівський монастир був центром літературної діяльності. У монастирі переховувався Василь Левський. Пізніше монастирське братство на чолі з ігуменом ієромонахом Кирилом Слеповим брало активну участь у підготовці квітневого повстання (1876). 11 і 12 лютого тут відбувалося засідання революціонерів на чолі з Георгі Бенковським. Під час повстання монастир був спалений турками. У 1906—1908 рр. був відбудований. В монастирі є мармурова плита з часів римського імператора Юліана (361—363) і кілька мармурових плит з ХІХ ст. і початку ХХ ст. з написами болгарською мовою. Опис Церква "Св. Ніколи "є високою однонавною, однопрохідною базилікою з вежею – дзвіницею над вхідними західними воротами. Головний камінь храму був закладений в 1898 році, але на цьому місці люди продовжували запалювати свічки після звільнення від османського правління, на руїнах старої монастирської церкви. Посилання Калугеровски манастир – bulgariamonasteries.com [Архівовано 9 жовтня 2014 у Wayback Machine.]
Канарско езеро

Канарското езеро е циркусно езеро в Централния дял на Рила, от което изтича река Бели Искър (дясна съставяща на река Искър). Разположено е в дълбок циркус между върховете Канарата (2691 m) на запад, Реджепица (2678 m) на югозапад, Вапа (2532 m) на югоизток, Венеца (2600 m) на североизток и Йосифица (2696 m) на север-северозапад. Намира се на 2268 m н.в., има удължена форма от югозапад на североизток, с дължина 260 m и ширина 140 m и площ от 2,19 ha. През лятото големината на езерото значително намалява и то се „свива“ до размери 130 на 60 m, а оттокът му се прекратява. Подхранва се от четири малки потока, а от североизточния му ъгъл изтича поток, който дава началото на река Бели Искър. Вижте също Езера в България Лист от карта K-34-72. Мащаб: 1 : 100 000. Източници
Кара дере

42.917, 27.896 Кара дере е най-южната местност по Варненското черноморие. Намира се между град Бяла и село Горица в близост до северните склонове на Стара планина и недалеч от защитената зона Иракли. Местността е дива, няма инфраструктура и точно затова се харесва от много туристи. Плажът е чист, некаменист, на места граничи с гора, другаде – с храсти. Има добри условия за сърф и палатков туризъм. Недостатък е пълната липса на дървен материал за бивакуване, който обаче може да се набави от гората по главния път Варна-Бургас, която отстои на 7 – 10 км от плажа. Местността е достъпна с автомобил, велосипеди и чрез пешеходен преход от град Бяла и село Горица. По време на летния сезон по дължината на няколко километровата плажна линия и навътре в горите, могат да се изброят над двеста палатки. Голямата посещаемост определя и сериозното замърсяване на местността с битови отпадъци. Периодично се намират ентусиасти, които почистват района от битовите отпадъци на другите туристи. Кара дере е известно и харесвано място от хора, привърженици на палатковия туризъм, нудизма и екстремните спортове. През декември 2007 са огласени планове за проекта Black Sea Gardens - туристически комплекс по проект на Норман Фостър с пет вилни селища за целогодишно обитаване с общ капацитет до 15400 легла. Към 2019 г. проектът остава нереализиран. Източници Външни препратки Много снимки от Кара дере Информация за Кара дере Информация и снимки ((en)) Застрашени места – Кара дере
Karadere beach

Karadere (Bulgarian: Кара дере) is one of the last remaining unblighted by mass tourism development areas with a wild beach on the Bulgarian Black Sea Coast. The name derives from the Turkish kara meaning black and dere meaning gully. Situated to the northern slopes of the Balkan Mountains, Karadere is about 5 kilometers away from the town of Byala and the village of Goritsa, Varna Province. The beach spans 5 kilometers in length and is bordered by a mixed oak forest, vineyards and cultivated land. The mouths of the Karadere river and the Byala river are situated on the beach. Although Karadere is relatively close to the town and village, it is difficult to reach because there is no infrastructure. Bumpy dirt roads and tracks lead to the beach where there is no cell phone service, electricity, tap water, sewage or any other urban facilities. Despite the lack of main utilities and facilities, Karadere has unique natural offerings—the fine sand, the clean sea water, the fresh air, the sunny weather, the spring water, the mud baths and even the opportunity to spot a dolphin in the bay. It is one of very few places on the Bulgarian coast still permitting free camping. The free camping consists predominantly of tents, which are pitched on the sand or in the forest above shore. There are also caravans, but they are confined to the northernmost part due to the difficulty to transport them to the southern side of the beach. A diverse group of people camp on and visit Karadere. Families with children, extreme water sportsmen, nature lovers, artists, people with different occupation and any adventurers from different parts of Bulgaria and abroad prefer Karadere to the numerous overcrowded mass tourism resorts along Bulgaria's coastline. Additionally, the wild beach is suited for topless and nude sunbathing. The beach is popular with Bulgarians, who gather in mass there to see the sunrise on 1 July. Karadere is part of the EU's eco network Natura 2000 network, in the protected area Kamchiyska Planina, for the conservation of bird species and protected area Shkorpilovtsi Beach for the conservation of the conservation of natural habitats, wild flora and fauna. Notes External links https://www.youtube.com/watch?v=eBkPWtkoiwM https://www.youtube.com/watch?v=oSZ3HxeVg9s
Кокетрайс

42.645833, 27.883333 Кокетрайс е защитена местност в акваторията на България от Черно море, принадлежаща на Община Несебър. Простира се на площ от 760 хектара. Намира се на разстояние от около 12,5 километра източно от Несебър и на около 6,5 километра южно от нос Емине. Представлява пясъчна банка. Местността е включена в списъка със защитените местности през 2001 г. Обявена е за защитена местност с цел опазване на пясъчна банка и на бентосна фауна в морето. Забранени са риболовът и добивът на миди и рапани. Източници Външни препратки Кокетрайс (код в регистъра: 145), Регистър на защитените територии и защитените зони в България – в сайта на Изпълнителната агенция по околна среда
Кокетрайс

Банка Кокетрайс — охраняемая с 2001 года территория площадью 760 га в Чёрном море у берегов Болгарии в северной части Бургасского залива, в 15 км к востоку от Несебра. Песчаная банка Кокетрайс — стала второй из двух природоохранных территорий болгарской черноморской акватории (с 1966 года часть северной болгарской акватории входит в заповедник «Калиакра»). Особый статус банки Кокетрайс был установлен для защиты бентоса в связи с открывшимися данными о резком сокращении доли консервативных видов моллюсков. По данным Болгарского института океанологии запрет на ловлю рыбы и моллюсков в районе Кокетрайс дал положительные результаты. Предполагается значительное расширение защищённых территорий акватории. Примечания
Комплекс «Болгарія»

Комплекс «Болгарія» — будівля в місті Софія, що розташована на бульварі Царя Визволителя та в межах якої розташувалися концертні зали і готель. Будівництво «Болгарії» запланували 1931 року, коли було оголошено конкурс проектів для майбутнього комплексу. Перемогу отримав план забудови архітекторів Станчо Белковскі та Іван Данчов і 1935 року розпочалося будівництво. Перша черга комплексу була зведена з боку вулиці імені Георгі Бенковського, де розташувалася велика концертна зала «Болгарія». Через два роки, 1937 року будівництво комплексу було завершено. Урочиста церемонія відкриття супроводжувалася виступом Академічного симфонічного оркестру за участю диригента Цанка Цанкова, піаністів Димитра Ненова і Люби Енчевої та французького органіста Жозефа Боне. Музиканти виконали Концерт для двох фортепіано Йоганна Себастьяна Баха та концерт для фортепіано болгарського композитора і піаніста Панчо Владіґерова. Загалом комплекс складається з готелю та має приміщення для проведення урочистих заходів, зокрема такі, як: 1) велика концертна зала «Болгарія»; 2) камерна зала; 3) студія «Музика». Концертна зала "Болгарія" Велика концертна зала «Болгарія» спершу мала цокольний поверх, два балкони та ложі розраховані на 1470 глядачів і сцену на 100 осіб оркестру і 200 осіб хору. Також на сцені встановили орган на 4 мануала (клавіатури), 72 регістри та 6000 труб німецької фірми «Зауер», що знаходиться в місті Франкфурт-на-Одері. Під час Другої світової війни, внаслідок бомбардування 24 травня 1944 року, концертний зал, а також орган та два роялі було зруйновано. Через п’ять років, у 1949 приміщення відновили. Камерна зала Камерна зала - друге за величиною концертне приміщення в комплексі «Болгарія». Зал розрахований на 205 глядачів. Як і велика зала, була зруйнована 1944 року. В 1974 році її реконструювали. Студія «Музика» Зала одночасно може вмістити до 50 осіб і є найменшим концертним приміщенням комплексу «Болгарія». Зазвичай тут проводять камерні концерти, збори, різні семінари, лекції та презентації. В студії встановлено невелику сцену, рояль та екран з мультимедіа. Використані джерела За матеріалами сайту https://web.archive.org/web/20160918145241/http://sofiaphilharmonie.bg/bg/голяма-зала-българия/item/57-история
Talsperre Kritschim

Die Talsperre Kritschim ist eine Talsperre mit Wasserkraftwerk im Oblast Plowdiw, Bulgarien. Sie staut den Watscha zu einem Stausee auf. Das zugehörige Kraftwerk hat eine installierte Leistung von 80 MW. Die Stadt Kritschim liegt ungefähr 10 km flussabwärts. Die Talsperre ist im Besitz der Natsionalna Elektricheska Kompania EAD (NEK EAD) und wird auch von NEK EAD betrieben. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk bildet eine Gewichtsstaumauer aus Beton mit einer Höhe von 104,5 m über der Gründungssohle. Die Länge der Mauerkrone beträgt 270 m. Die Mauerkrone liegt auf einer Höhe von 418 m über dem Meeresspiegel. Die Staumauer verfügt sowohl über einen Grundablass als auch über eine Hochwasserentlastung mit drei Toren. Über den Grundablass können maximal 68 m³/s abgeführt werden, über die Hochwasserentlastung maximal 2060 m³/s. Das Bemessungshochwasser liegt bei 2774 m³/s; die Wahrscheinlichkeit für das Auftreten dieses Ereignisses wurde mit einmal in 1000 Jahren bestimmt. Stausee Beim normalen Stauziel von 412 m (max. 418 m bei Hochwasser) erstreckt sich der Stausee über eine Fläche von rund 0,8 km² und fasst 20,26 Mio. m³ Wasser. Das minimale Stauziel, bis zu dem die Stromerzeugung noch möglich ist, liegt bei 392 m. Kraftwerk Das Kraftwerk befindet sich ungefähr 500 m flussabwärts der Talsperre am linken Ufer des Watscha. Es ging 1972 in Betrieb und dient zur Abdeckung der Spitzenlast. Das Kraftwerk verfügt über eine installierte Leistung von 80 MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 256 Mio. kWh. Die zwei Francis-Turbinen des Kraftwerks leisten jede maximal 40 MW. Die Fallhöhe beträgt 172 m. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Bulgarien Liste von Talsperren der Welt (Bulgarien) Einzelnachweise
Krichim Reservoir

Krichim Dam (Язовир "Кричим") is a dam on the Vacha River, Bulgaria. It is part of the Dospat–Vacha Hydropower Cascade (500.2 MW) involving four more dams and seven power stations. The three existing dams on the Vacha River are the Vacha Dam, Tsankov Dam, and the Kamak Dam. The 144.5 metres (474 ft) concrete dam was in its implementation stage as of 2011. The dam supports the 80 MW Krichim Hydro Power Plant. External links Media related to Krichim Dam at Wikimedia Commons References
Кула на Мешчиите

Кулата на Мешчиите е един от символите на Враца. Намира се в непосредствена близост до административната сграда на Община Враца. Смята се, че кулата датира от 16 век. Имала е жилищно-отбранителен характер. В края на 19 век е била преустроена за часовникова кула. През 2006 г. е реконструирана. Монтиран е циферблат, както и ново художествено осветление. Предназначение Приземието е имало складово предназначение, а 3-те етажа са ползвани за жилищни нужди. През 16 век местните нотабили – аяни, придобили особено значение със статут на институция. Аяните играели важна роля в обществения живот, определяли размера на изискваните от държавата данъци, вмесвали се грубо и най-често с користни подбуди във взаимоотношенията между раята и върховната власт. Такива местни първенци ще да са били тези, за чиито нужди е била построена Кулата на Мешчиите. В онова смутно време – честите народни движения, въстания, войни и разбойнически действия създават постоянна заплаха особено за тамошните аяни и органи на властта. Архитектура Формата ѝ е правилна каменна призма с височина 13,4 метра. Състои се от приземен и три надземни етажа. Приземието е имало складово предназначение, а 3-те етажа са ползвани за жилищни нужди. Кулата на Мешчиите е изградена от ломени камъни, споени с хоросанов разтвор. Дебелината на стените е 1,8 м. Етажите са отделени посредством гредоред. Връзката между тях се осъществява чрез 1-раменна дървена стълба. На всеки от етажите е изградена камина. Третият етаж е използван за отбрана. Тук има специални помещения в ъглите и в средата на стените. 3 от тях излизат еркерно навън, носени от конзоли, между които има отвори за изливане на горещи течности върху противника. Третият етаж е покрит с купол, изграден от дялани камъни върху четири сводести арки. Над него са изградени две призматични тела – 8-ъгълно и квадратно с обща височина 3,25 м. Изградени са машикули-пространства, изнесени напред от фасадата, от където се изливали течности или се стреляло. Вижте също Визуализация на екстериора на Кулата на Мешчиите с 3D лазерно сканиране Куртпашова кула
Куртпашова кула

Куртпашовата кула се намира в западната част на централния площад „Христо Ботев“ във Враца и се вписва в ансамбъла на Драматичния театър, Историческия музей и Художествената галерия. Със своя оригинален силует, въпреки малките си размери (квадрат със страна 5,90 м и височина 11 м), кулата създава впечатление за средновековен замък. Тя е една от няколко подобни кули, съществували през османско време. Използвана е за укрепено жилище на местен феодал. Архитектура Кулата датира от 17 век, но нейните елементи и начин на строеж сочат приемственост от крепостното строителство на Българското средновековие - 14 век. Състои се от подземен, приземен и 2 етажа за живеене. Подземието е засводено, докато етажите са разделени с дървен гредоред. До приземния етаж се е достигало чрез дървена стълба, която е прибирана при възникване на опасност. Първият етаж е висок 3 м и е пригоден за живеене и едновременно за отбрана. Вторият етаж е изграден еркерно на конзоли от четири страни. Този етаж е висок 2,50 м и е отделен от първия с двоен гредоред и пълнеж от хоросан и камъни – за предпазване от пожар. Има 12 мазгала, а между конзолите – отвори за изливане на горещи течности върху противника. До етажите се достига по дървени еднораменни стълби. Вижте също Кула на Мешчиите