NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Church of St Petka of the Saddlers

The Church of St Petka of the Saddlers (Bulgarian: Църква „Света Петка Самарджийска“) is a medieval Bulgarian Orthodox church in Sofia, the capital of Bulgaria. The church is located in a semi-submerged shopping mall, and can be accessed via the Serdika metro station. History The church was first mentioned in the 16th century and was constructed at the place of a former Roman religious building. It is today a monument of culture known for its mural paintings from the 14th, 15th, 17th and 19th century depicting biblical scenes. The church is dedicated to St Petka, an 11th-century Bulgarian saint. The Church of Saint Petka acquired its present name due to it being a patron of the saddlers in the Middle Ages, who performed their rituals in the church. The adjective samardzhiyski ("of the saddlers") was derived from the Ottoman Turkish word semerci, meaning "saddlemaker". Archeology According to one theory, Bulgarian national hero Vasil Levski is buried in the church. Press reports from 1937 retelling the stories of those who carried out a reburial, which might have been for Levski and reports from the 1956 excavation speculating that bones found might have been those indicated by the 1937 press, led to the skeleton labeled "No. 95", being sent for professional examination. When Magdalina Stancheva, museologist and head of the Archaeology Department at the Sofia Regional Historical Museum received the bones, she sent them to the laboratory run by Petîr Boev at the Archaeological Institute for examination. The bones were either destroyed by mice or lost. Nikolai Khaitov, a popular writer, accused Stancheva; archaeologists Georgi Dzhingov and Stamen Mikhailov; Krîstiu Miiatev, director of the Archaeological Institute; and Todor Pavlov, president of the National Academy of Bulgaria of participating in a conspiracy to prevent investigation into Levski's burial site and publicly accused Stancheva of mishandling the remains. Two commissions met over the controversy in the 1980s, and confirmed that there was no proof which could substantiate that the bones were Levski's, as the bones were missing. Architecture It is a small one-naved building partially dug into the ground located in the very centre of both the modern and the antique city, in the TZUM underpass. The church features a semi-cylindrical vault, a hemispherical apse, and a crypt discovered during excavations after World War II. The walls are 1-metre (3.3 ft) thick and made from brick and stone. Gallery See also List of churches in Sofia Christianity in Bulgaria References External links Media related to Saint Petka of the Saddlemakers Church, Sofia at Wikimedia Commons
Iglesia de Sveta Petka Samardzhiiska

La iglesia de Sveta Petka Samardzhiiska (en búlgaro: Света Петка Самарджийска, iglesia de Santa Petka de los Talabarteros) es una pequeña iglesia situada en Sofía, Bulgaria. Historia La iglesia fue fundada en honor de Santa Petka Paraskeva, mártir cristiana del siglo III, en el siglo XI. Su construcción se realiza probablemente sobre una cripta de época romana. Bajo la ocupación otomana la iglesia fue mantenida por el gremio de los guarnicioneros lo que hizo que le diera el nombre de talabarteros. Son destacables los frescos de la nave principal del siglo XVI que reflejan escenas del Nuevo Testamento.
Église Sveta Petka Samardjiiska

L'église Sveta Petka Samardjiiska est une église située à Sofia en Bulgarie. Construite au XIVe siècle, au temps de la domination ottomane, elle est d'une hauteur très modeste et ne comporte pas de clocher. Elle était autrefois l'église de la corporation des artisans du cuir et est dédiée à sainte Petka (ou Parascheva des Balkans), une ascète du XIe siècle. Elle est aujourd'hui située en contrebas du niveau de la rue Maria-Louisa, dans le passage de la station de métro Nedelya. Elle comporte des fresques du XVIe siècle à l'intérieur. Le héros bulgare Vasil Levski y serait enterré. Galerie photographique Sources (bg) Description de l'église Portail de la Bulgarie Portail de l’architecture chrétienne
Biserica Sfânta Parascheva a Șelarilor din Sofia

Biserica Sfânta Parascheva a Șelarilor (în bulgară : Храм "Света Петка Самарджийска" –Hram „Sveta Petka Samardjiiska“ ) este o biserică ortodoxă medievală bine conservată, situat în stația de metrou din Piața Sfânta Nedelia, în centrul orașului Sofia, în Bulgaria, în vestul Bulgariei . Caracteristici și istorie Biserica Sfânta Parascheva a Șelarilor este una dintre puținele biserici medievale care funcționează în Sofia. Prima mențiune scrisă a bisericii datează din secolul al XVI-lea și este o scrisoare trimisă de locuitorii creștini din Sofia către sultanul Turciei, împreună cu darurile și rugămintea de a păstra sanctuarele creștine conservate în centrul orașului (darurile primite și motivele auzite). Cercetarea arheologică sub biserică a dezvăluit, de asemenea, rămășițele unei cripte antice romane din secolul al IV-lea, deasupra căreia templul a fost construit în secolul al XI-lea. Templul este o clădire mică, cu o singură nava, din cărămidă și piatră, cu pereți de aproximativ 1 metru lățime. Cele mai vechi picturi murale din clădire datează din secolul al XIV-lea. Potrivit unor ipoteze, eroul național bulgar și revoluționarul Vasil Levski a fost îngropat în cripta de sub biserică, dar nu există dovezi pentru această teorie. A existat o controversă puternică între mulți istorici și arheologi la sfârșitul anilor 1980, dar fără un rezultat final. Templul funcționează acum ca un sanctuar creștin. Galerie Referințe
Церковь Святой Петки Самарджийской

Церковь Святой Петки Самарджийской (болг. Църква „Света Петка Самарджийска“) — православная церковь в Софии, столице Болгарии. Церковь Святой Петки Самарджийской представляет собой небольшое одноэтажное здание, частично врытое в землю и расположенное в самом центре как современной, так и древней Софии, в подземном переходе ЦУМа. Она обладает полуцилиндрическим сводом, полусферической апсидой и склепом, обнаруженными во время раскопок, проводившихся после Второй мировой войны. Стены, построенные из кирпича и камня, имеют толщину в 1 метр. Храм, возведённый на месте бывшего римского религиозного здания, впервые упоминается в XVI веке. В нём сохранились настенные росписи XIV, XV, XVII и XIX веков, изображающие библейские сцены. Церковь посвящена Параскеве (Петке), болгарской святой XI века. Связано это с тем, что в Средние века эта святая считалась покровительницей шорников, совершавших свои обряды в церкви. Определение Самарджийская («из шорников») произошло от слова семерджи, переводимого с османского языка как «шорник». Согласно одной из версий, в церкви был похоронен болгарский национальный герой Васил Левский. Появившиеся в прессе за 1937 год рассказы занимавшихся перезахоронением предполагаемых останков Левского, а также сведения о найденных останках в ходе раскопок 1956 года, которые были соотнесены с теми, о которых писала пресса 1937 года, послужили причиной отправки скелета «№ 95» на профессиональную экспертизу. Когда Магдалина Станчева, музеевед и заведующая отделом археологии Софийского областного исторического музея, получила эти останки, она отправила их на экспертизу в лабораторию в Археологическом институте, которой руководил Петр Боев. Останки были либо уничтожены мышами, либо утеряны. Писатель Николай Хайтов обвинил Станчеву, археологов Георгия Джингова и Стамена Михайлова, Кристиу Миятева, директора Археологического института, а также Тодора Павлова, президента Болгарской академии наук, в участии в заговоре с целью помешать установить место захоронения Левского и публично обвинил Станчеву в ненадлежащем обращении с останками. Две комиссии, сформированные по поводу этого случая в 1980-х годах, пришли к выводу, что из-за утери скелета не существует никаких доказательств, которые могли бы подтвердить, что эти останки принадлежали Левскому. Примечания Литература Todorova, Maria Nikolaeva. Bones of Contention: The Living Archive of Vasil Levski and the Making of Bulgaria's National Hero. — Budapest, Hungary : Central European University Press, 2009. — ISBN 978-963-9776-24-1.
Света Петка Самарџијска

Црква Свете Петке Самарџијске (буг. Света Петка Самарджийска) је средњовековни храм Бугарске православне цркве и налази се у главном граду Бугарске, Софији. Црква се налази у самом центру бугарске престонице поред Председништва, Министарског савета и зграде парламента. На једној страни је Централна робна кућа, на другој централни хотел Софија, испред ње је статуа Софије, а испод ње централна станица софијског метроа. Историја Црква се налази поред катедрале Свете Недеље у Софији. Крипта цркве је римски гроб (крипта) из 4. века, што значи да је ту постојала и ранија обредна грађевина. У 11. веку на крипти је подигнут садашњи храм. Најстарије сачуване фреске су из 14. века, а изнад њих се налази слој из 15. века и 16. века, рад Пимена Зографског. Име цркве Црква је добила име по Петки Иконијској, која је заштитница самарџија, чије се насеље у средњем веку налазило на том подручју и које су обожавале и одржавале храм. Референце Литература Асен Василиев; Български възрожденски майстори: живописци, резбари, строители. София, Наука и изкуство, 1965.
Церква Святої Петки Самарджийської (Софія)

Церква Святої Петки Самарджийської (болг. Света Петка Самарджийска) — визначна пам'ятка болгарської архітектури в центрі міста Софія. Опис Церква збудована в XI столітті на місці, що давно використовувалося як священне. У підвалах знайдені поховання римської доби III—IV століття. Храм присвячений Параскеві Сербській, а Самарджийська — походить від сусіднього району, де жили виробники сідел (самарджії). Церква невелика, з однією навою. Стіни зведені зі «споліо» (каменів повторного використання з руїн), рядів цегли та річкового каменю різного кольору. Церкву зберегли при прокладанні підземного переходу в 1960-х роках. Деякі малюнки XIV—XVI століть збереглися в інтер'єрі. Галерея Джерела Georgi Stanishev Architectual guide Sofia. — DOM publishers, 2019. — P. 74. (англ.) Посилання
Аладжа манастир

Аладжа манастир е средновековен скален манастир в България. Манастирските пещери са изсечени в 25-метрова отвесна карстова скала в близост до горния край на Франгенското плато на няколко нива. Комплексът включва две малки близки катакомби. Местоположение Намира се на около 17 km от град Варна и на 3 km от курорта „Златни пясъци“. Наименование Старото християнско име на манастира е неизвестно. Според предание, записано от Карел Шкорпил, патронът на манастира е „Свети Спас“ – от „Христос Спасител“. От 1960 г. българските християни го наричат „Света Троица“. Името „аладжа“ (от турски: alaca) е от персийски или арабски произход и означава „пъстър, шарен“. Откритият през 1997 г. вид Nelima aladjensis от клас Паякообразни (Arachnida), разред Сенокосци (Opiliones), семейство Phalangiidae е наречен на името на манастира. История В близост до средновековния манастир са открити останки от трикорабна църква от V-VI век. Манастирът е създаден XII – XIII век, но е изоставен в края на XV и началото на XVI век. За пръв път името на манастира е споменато в книгата „Писма от България“ (1832 г.) на руския писател Виктор Тепляков. Първите системни проучвания са проведени в края на XIX век от братята Херман и Карел Шкорпил. През 1912 г. е обявен за „народна старина“, а през 1957 г. – за „паметник на културата от национално значение“. На спора между общината и държавата относно имотите на Аладжа манастир е сложен край през 1924 г. От 1966 г. до 1989 година е в списъка на 100-те национални туристически обекти. Галерия Бележки Външни препратки Аладжа манастир – bulgariamonasteries.com Архив на оригинала от 2016-05-15 в Wayback Machine. Аладжа манастир – bulgarianmonastery.com Архив на оригинала от 2004-11-18 в Wayback Machine. Аладжа манастир – Аладжа, во имя Святой Троицы, монастырь – В: „Православная Энциклопедия“ ((ru))
Aladscha-Kloster

Das Aladscha-Kloster (bulgarisch Аладжа манастир) ist ein ehemaliges Höhlenkloster unweit der bulgarischen Schwarzmeerküste, ca. 15 km nördlich der Hafenstadt Warna und ca. drei km westlich des Touristenzentrums Goldstrand. Es existierte spätestens seit dem 11. Jahrhundert bis nach dem 14. Jahrhundert. Lage Das Kloster liegt in einem Wald und befindet sich dort in einer ca. 40 m hohen Felsklippe auf halber Höhe. In zwei übereinanderliegenden Ebenen wurden die Räumlichkeiten aus den weichen kreideähnlichen Gesteinsschichten herausgearbeitet. Klosteranlage Es gab zwei Kirchen, die eigentliche Hauptkirche, eine zweite kleinere und eine Krypta. Daneben können Mönchszellen und Refektorium besichtigt werden. Name Der christliche Name des Klosters ist nicht überliefert, in den frühen 1960er Jahren nannten es die bulgarischen Christen Svata Trojza (Heilige Dreifaltigkeit). Der heutige Name ist persischer oder arabischer Herkunft und bedeutet „bunt“, was sich wohl auf den farbigen Schmuck durch die Fresken in den Sakralräumen bezieht. Geschichte Seine Ursprünge liegen im Dunkeln. Die erste schriftliche Erwähnung erfolgte erst 1832 im Buch des russischen Schriftstellers Viktor Tepljakov, Briefe aus Bulgarien. Eine erste Besiedlung schon im 4. bis 6. Jahrhundert wird vermutet, ist aber nicht gesichert. Die noch vorhandenen Malereien stammen aus dem 11./12. bzw. dem 13./14. Jahrhundert aus der Zeit der Tarnower Kunstschule des Zweiten Bulgarischen Reiches. Auch wann das Kloster nach der osmanischen Unterwerfung Bulgariens verlassen wurde, ist nicht bekannt. Es scheint aber auch danach noch bis ins 18. Jahrhundert eine religiöse Kultstätte gewesen zu sein. Im 19. Jahrhundert folgte dann eine systematische Bestandsaufnahme und im 20. Jahrhundert wurde das Kloster in die Liste der nationalen Denkmäler Bulgariens aufgenommen. Heute dient es als beliebtes Ausflugsziel für die zahlreichen Touristen der unweit gelegenen Schwarzmeerküste. Nach dem Kloster ist die Phalangiidae-Art Nelima aladjensis benannt. Sonstiges Das Kloster gehört zu den 100 nationalen touristischen Objekten des Landes, die vom Bulgarischen Tourismusverband zusammengestellt wurden. Literatur Bronja Weierstahl: Bulgarien. Kurt Schroeder, 1965, S. 172 f. Weblinks Аладжа манастир. Abgerufen am 26. Mai 2016 (bulgarisch). Das Aladja-Kloster, auf visit.varna.bg Einzelnachweise
Aladzha Monastery

Aladzha Monastery (Bulgarian: Аладжа манастир) is a medieval Orthodox Christian cave monastery complex in northeastern Bulgaria, 17 km north of central Varna and 3 km west of Golden Sands beach resort, in a protected forest area adjacent to the Golden Sands Nature Park. The monastery caves were hewn into a 25-m high vertical karst cliff near the upper edge of the Franga Plateau on several levels. The complex includes two small nearby catacombs. Dedication Dedicated to the Holy Trinity, it was an active hesychast monastic community of the Second Bulgarian Empire since the 12th century and perhaps survived until the early 18th century. Nearby, remains of a 5th-century cave monastery have been found. A cave monastery may have existed not far from the modern monastery Aladzha, near Varna. Its early dating to the fourth century is secured by fragments of glassware, but coins of Justinian indicate that the complex may have still been in use during the 500s. As late as the early 20th century, the forested hills surrounding the monastery and known as Hachuka (Mount of the Cross) or Latin, were regarded by locals as sacred and inhabited by a mythical chthonic daemon treasure keeper, Imri Pop or Rim-Papa. Today, the grotto is a popular tourist destination. Its present name appeared in the late Ottoman period; Alaca (Turkish for motley) referred to its colourful murals, now almost destroyed. Thematic light shows are being staged in the summer. Gallery References Sources Curta, Florin (2001). The Making of the Slavs: History and Archaeology of the Lower Danube Region, c. 500–700. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 9781139428880.
Monasterio de Aladzha

El Monasterio de Aladzha (Búlgaro: Аладжа манастир) es un complejo medieval de la Iglesia ortodoxa búlgara y un monasterio cueva en el noreste de Bulgaria, a 17 km al norte de Varna y a 3 km al oeste del complejo de playa Arenas doradas, en un bosque protegido en el área adyacente al Parque natural de Arenas doradas. Las cuevas del monasterio fueron talladas en un acantilado vertical de roca cárstica de 25 metros de alto cerca del filo superior de la llanura de Franga sobre muchos niveles. El complejo también incluye dos pequeñas y cercanas catacumbas. Dedicado a la Sagrada Trinidad, se trató de un activa comunidad monástica hesicaista del Segundo Imperio Búlgaro activa desde el siglo XII hasta quizás el siglo XVIII al que pudo llegar en activo. En las cercanías, también se encuentra un monasterio cueva del siglo V que ha sido encontrado. En un tiempo tan cercano como principios del siglo XX, las boscosas colinas circundantes al monasterio y conocidas como Hachuka (Monte de la Cruz) o Latín, eran contempladas por los habitantes locales como sagradas y habitadas por míticos ctónicos démones guardianes del tesoro, Imri Pop o Rim-Papa [1]. En la actualidad, la gruta es un popular destino turístico. Su nombre actual aparece al final del periodo de dominación del Imperio otomano. Dicho nombre proviene del turco Alaca y se refiere a los atractivos murales, en la actualidad casi perdidos. El espectáculo de luces se escenifica en verano. Referencias http://www.bulgarianmonastery.com/aladzha_monastery.html (en inglés y búlgaro) Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Aladzha.
Aladzha-klooster

Het Aladzha-klooster (Bulgaars: Аладжа манастир) is een middeleeuws orthodox-christelijk grotkloostercomplex in het noordoosten van Bulgarije, 17 kilometer ten noorden van het centrum van Varna en 3 kilometer ten westen van de badplaats Goudstrand, in een beschermd bosgebied grenzend aan het natuurpark Goudstrand. De kloostergrotten werden op verschillende niveaus uitgehouwen in een 25 meter hoge verticale karstklif nabij de bovenrand van het Franga-plateau. Het complex omvat twee kleine nabijgelegen catacomben. Het was opgedragen aan de Heilige Drie-eenheid en was sinds de 12e eeuw een actieve hesychasme-kloostergemeenschap van het Tweede Bulgaarse Rijk en bleef misschien tot het begin van de 18e eeuw bestaan. In de buurt zijn overblijfselen gevonden van een grotklooster uit de 5e eeuw. Mogelijk heeft er niet ver van het moderne klooster Aladzha, nabij Varna, een grotklooster bestaan. De vroege datering uit de vierde eeuw wordt bevestigd door fragmenten van glaswerk, maar munten van Justinianus geven aan dat het complex in de 6e eeuw mogelijk nog steeds in gebruik was. Nog in het begin van de 20e eeuw werden de beboste heuvels rond het klooster, bekend als Hachuka (Kruisberg) of Latijn, door de lokale bevolking als heilig beschouwd en bewoond door een mythische chtonische daimon-schatbewaarder, Imri Pop of Rim-Papa. De grot is een populaire toeristische bestemming. De huidige naam verscheen in de late Ottomaanse periode: Alaca (Turks voor bont) verwees naar de kleurrijke muurschilderingen, die nu bijna allemaal vernietigd zijn. In de zomer worden er thematische lichtshows georganiseerd. Afbeeldingen
Манастир Алаџа

Манастир Алаџа је средњевековни православни манастир у Бугарској. Његов настанак везује се за хришћански покрет исихазам који је током средњег века био врло распрострањен на подручју Бугарске. Алаџа манастир је међу најбоље очуваним средиштима духовности из тог доба. Смештен је у североисточном делу Бугарске, у непосредној близини чувеног одмаралишта на бугарском црноморју „Златни пјасци“ и на око 17 км од града Варне. Висина вертикалног масива достиже 40 метара, а део је висоравни ишаране природним удубљењима које сведоче о древној прошлости тог места. Ово подручје је било насељено још у доба раног хришћанства (4-6. век). У прилог томе говоре откривени керамички фрагменти и кованице, као и крстови уклесани у зид. Не постоје подаци о томе какво је било хришћанско име манастира. Након што је Бугарска потпала под Османлијску власт маанстир је угашен. На арапско-персијском језику „алаџа“ значи „шарен“. Претпоставља се да су га мештани тако назвали због бројних шарених фресака на његовим зидовима. Нажалост, мало тога је сачувано. Могу се видети само поједини делови икона на основу којих стручњаци не могу да их рестауришу. Главне просторије које су уклесане на два нивоа су: монашке ћелије, параклис, крипта, храм намењен одржавању молитви за покој душе. У стенама су сачуване и просторије које су монаси користили као кухињу и трпезарију. На првом нивоу, одмах поред дрвених степеница, налази се манастирска црква. У источни зид цркве уграђена је олтарска апсида. У цркви је сачуван само мали део фресака. Према научницима, први, односно горњи слој фресака највероватније је насликан крајем 18. века. Испод њега је пронађен други слој који датира из 11-12. века. У под цркве су уклесане камене степенице које воде ка шест монашких ћелија. Галерија Референце
Kloster Dragalewzi

Das Dragalewzi-Kloster (bulgarisch Драгалевски манастир) ist ein Kloster der Bulgarisch-Orthodoxen Kirche und befindet sich an den nördlichen Ausläufen des Witoscha-Gebirges nahe Dragalewzi, einem Stadtviertel der bulgarischen Hauptstadt Sofia. Es ist der Heiligen Gottesgebärerin gewidmet. Man nimmt an, dass das Kloster um 1345 vom bulgarischen Zaren Iwan Alexander gegründet wurde. Dabei war das Kloster direkt dem bulgarischen Patriarchen unterstellt. Zum ersten Mal wurde das Kloster 1371 in der Witoscha-Urkunde, die im Auftrag des bulgarischen Zaren Iwan Schischman ausgestellt wurde, als Zarenkloster erwähnt. Das Kloster wuchs in der Folgezeit zu einem Komplex, bestehend aus Klosterkirche, Wohn- und Wirtschaftsgebäuden. Nach der Einnahme Sofias durch den Osmanen im Jahre 1382 wurde das Kloster zerstört. Erst in der zweiten Hälfte des 15. Jahrhunderts wurde es neu errichtet, entwickelte sich dann aber schnell zu einem Schriftzentrum der bulgarischen Kultur. Heute ist von dem Komplex nur noch die Klosterkirche erhalten. Klosterkirche Die Klosterkirche stellt einen einschiffigen, einapsisigen 5 × 12 m großen Bau mit einem Kapellenkranz dar. Stilistisch wird sie gemeinsam in einer Gruppe mit den weiteren Kirchen um Sofia, die im 15. Jahrhundert entstanden, gesehen: die Klosterkirchen der Klöster Kremikowzi und Karlukowo, die Sofioter Kirche Sweta Petka Samardschijska, die Kirche Sweta Petka in Balscha und weiteren Kirchenbauten im Strumatal. Die ältesten Fresken der Kirche stammen aus dem Jahr 1476 und wurden von Maler der Schule von Ohrid gefertigt. Einzelnachweise Weblinks Das Kloster Dragalewzi auf der Seite www.bulgarianmonastery.com Das Kloster Dragalewzi im orthodoxen Portal www.pravoslavieto.com
Monasterio de Dragalevtsi

El Monasterio de Dragalevtsi es un monasterio ortodoxo búlgaro situado en las faldas del monte Vitosha, Sofía, Bulgaria. Localizado a 3 km al sur de la localidad de Dragalevtsi fue construido en 1345 por el zar Iván Alejandro durante el Segundo Imperio búlgaro.​ El monasterio fue posteriormente abandonado durante la ocupación otomana. Radoslav Mavur recuperó el monasterio hecho que aparece reflejado en los frescos del lado norte del vestíbulo. En el monasterio se refugió varias veces Vasil Levski entre 1871 y 1872 Referencias Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Monasterio de Dragalevtsi.