Национална следствена служба

Националната следствена служба (НСлС) е държавна институция в България, част от съдебната власт, подчинена на Прокуратурата. Ръководи се от директор, който е заместник на главния прокурор, и се занимава с разследване на престъпления с голяма сложност или извършени извън страната. Службата е създадена през 1979 година като Главно следствено управление в Министерството на вътрешните работи, обединяващо дотогавашните следствени органи на Държавна сигурност и Народната милиция, а от 1990 година е подчинена на прокуратурата. Ръководители Генерал-лейтенант Георги Кръстев – 9 март 1979 – 13 май 1982 Генерал-лейтенант Костадин Коцалиев – 13 май 1982 – 15 януари 1990 г. Генерал-майор Леонид Кацамунски – 1990 – 1992 Полковник Ани Крулева – 1992 – юни 1995 Бойко Рашков – юни 1995 – юни 2001 Полковник Румен Андреев – 2001 – 2002 и.д. Румен Георгиев – от 2002 – 2004 и.д. Ангел Александров – 13 февруари 2004 – 27 юни 2007 Бойко Найденов – 9 ноември 2007 – 20 декември 2013 Евгени Диков – 20 декември 2013 – 6 декември 2017 Борислав Сарафов – 6 декември 2017 – 19 юни 2023 Ивелина Христова – от 19 юни 2023, до 22 април 2026 временно изпълняваща длъжността Борислав Сарафов – 22 април 2026 – 27 май 2026 Мариан Маринов, от 17 юни 2026 г., временно изпълняващ длъжността История След Освобождението освен съдебните следователи, известни разследващи функции са вменени и на полицията и е приет Закон за съдопроизводство по углавните дела, които са подсъдни на мировите съдии, обн. ДВ, бр. 49 от 4 юни 1880 г Полицията продължава да е разследващ орган и в Закона за администрацията и полицията (обн. в ДВ, бр. 25/04.05.1925 г.) според който полицията е държавна и общинска и сред задачите на държавната полиция са: да предотвратява и открива престъпленията; да събира доказателства за извършените престъпления; да издирва и залавя извършителите на престъпления и да ги „предава на съдебните власти“; да съдейства на съдебните органи. След 1944 г. съществуването на специализиран следствен апарат в Народна република България може да бъде разделено на два етапа. Първият е от създаването на служба „Следствие“ в края на 1945 г. при Държавна сигурност. С промените в Закона за прокуратурата от 1948 г., на органите на Народната милиция се възлага да извършват дознания, както и отделни следствени действия по поръчка на следователя, по започнато вече предварително следствие. Органи на дознанието, съгласно НПК от 1952 г. са: Народната милиция, Държавна сигурност, както и финансовите, санитарните, техническите и други административни органи. Според Указа за Народната милиция от 1955 г., органите на милицията провеждат дознание и предварително следствие за престъпления от общ характер. В първите години на тоталитарния комунистически режим Следственият отдел на Държавна сигурност придобива мрачна слава с масовото използване на физически и психически изтезания. През 50-те години режимът се опитва да ограничи ролята на физическото насилие, разработвайки специални инструкции за работата на следствието и разширявайки ролята на мрежата от доносници в арестите, наричани „камерна агентура“. Вторият етап е от началото на 1979 г., когато статутът на следствието е променен и всички следствени структури са обединени в Главно следствено управление при Министерство на вътрешните работи (ГСУ – МВР). В новосъздадената структура водеща роля продължават да играят служителите на дотогавашния Следствен отдел на Държавна сигурност, които първоначално са над 3/4 от щатния му състав. През 1984 година към Главно следствено управление са прехвърлени и следствените групи на окръжните управления на МВР. От 1990 година ГСУ е подчинено на прокуратурата. Съгласно Закона за Националната полиция (1993 г.), „полицейските органи разкриват и участват в разследването на престъпления по ред, предвиден в НПК (чл. 28, ал. 1). При осъществяване на дейността полицейските органи се намират под контрола на съдебната власт.“ (чл. 28, ал. 2). Съгласно чл. 48 на ЗИДНПК (ДВ, бр. 70 от 06.08.1999 г.), „разследващи органи са следователите, а в случаите, когато не се провежда предварително производство – дознателите в МВР“ (чл. 48, ал. 1). Структура Съгласно чл. 136 от Закон за съдебната власт (ЗСВ), Национална следствена служба (НСлС) е част от Прокуратура на Република на България. Тя, зедно с окръжните следствени отдели в окръжните прокуратури формират следствените органи в Република България. Съгласно чл. 149, ал. 1 от ЗСВ Националната следствена служба се състои от следователи. В НСлС има специализирани отдели за разследване по дела с особена фактическа и правна сложност, по дела за престъпления, извършени в чужбина, по искания за правна помощ, както и за разследване по дела в други случаи, предвидени със закон. В Националната следствена служба има отдел по криминалистика за подпомагане на разследването. Националната следствена служба се ръководи от директор, който е и заместник на главния прокурор по разследването. Директорът на НСлС осъществява административно и организационно ръководство на следователите и служителите в НСлС, както и методическо ръководство на следователите от окръжните следствени отдели в окръжните прокуратури. Специализираните отдели в Националната следствена служба се ръководят от завеждащи отдели, които се назначават от директора на НСлС, имат ранг на прокурор, завеждащ отдел във Върховната касационна прокуратура. Към 2025 г. в Национална следствена служба функционират четири отдела – специализиран, криминален, стопански и киберпрестъпления. Поради спецификата на работата на отдел киберпрестъпления, същият се подпомага от следствените отдели на Софийска градска прокуратура и Окръжна прокуратура – София, като всички следователи работещи по киберпрестъпления са с общо работно място – сградата на Национална следствена служба. Бележки