NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС-ГАЕС Бельмекен

ГЕС-ГАЕС Бельмекен — гідроелектростанція в Болгарії у Південно-центральному регіоні. Найвища у складі гідровузла Бельмекен-Сестрімо-Чаіра. Проект потужного гідровузла базується на зборі ресурсів річок гірського масиву Рила. Вузловим пунктом при цьому є водосховище греблі Бельмекен, спорудженої на річці Крива Река (права притока Мариці). Річку перекрили кам'яно-накидною греблею із глиняним ядром висотою 88 метрів і довжиною 737 метрів та допоміжною греблею висотою 23 метри і довжиною 537 метрів у протилежному (верхньому) кінці долини. Це утворило водосховище із площею поверхні 4,5 км2 та об'ємом 144 млн м3 (корисний об'єм 141 млн м3). Коливання його рівня можливе між позначками 1865 та 1920 метрів над рівнем моря. Окрім стоку з навколишніх гір, до нього також надходить ресурс із: - верхньої Мариці через дериваційний тунель довжиною 20,8 км «Мариця 1900» (відбір води із річки на позначці 1900 метрів на рівнем моря); - дериваційного тунелю «Гранчар» довжиною 46 км, який збирає воду із правих (північних) приток верхньої Мести (басейн Егейського моря), водосховища на річці Белі Іскир (один із витоків притоки Дунаю Іскиру, басейн Чорного моря) та приток верхньої течії Струми (басейн Егейського моря). ГЕС Бельмекен також призначена виконувати функції гідроакумулюючої станції. Для цього нижче по течії Кривої Реки створене друге водосховище Станкові Бараки об'ємом 0,42 млн м3 із площею поверхні 2,2 гектари, яке утримує кам'яно-накидна гребля із глиняним ядром висотою 37 метрів та довжиною 100 метрів. Машинний зал станції розташований над сховищем Станкові Бараки та з'єднаний із водосховищем Бельмекен дериваційним тунелем довжиною 3 км та діаметром 4 метри, за яким йде водовід довжиною 2,2 км, що забезпечує напір у 730 метрів. Зал обладнаний п'ятьма турбінами типу Пелтон, дві із яких працюють через один мотор-генератор із насосами, призначеними для поповнення верхнього резервуару. Сукупна потужність турбін 375 МВт, насосів — 104 МВт. Можливо також відзначити, що нижній резервуар (водосховище Станкові Бараки) забезпечує подачу води на наступну станцію в долині Кривої Реки — ГЕС Сестрімо. В той же час верхній резервуар (водосховище Бельмекен) виконує таку ж функцію для іншої ГАЕС Чаіра. Примітки
ТЕЦ „Бобов дол“

ТЕЦ „Бобов дол“ е топлоелектрическа централа в България. Разположена е в землището на Големо село, близо до мини Бобов дол и град Бобовдол в община Бобов дол, област Кюстендил. Централата има 3 блока с обща инсталирана мощност 630 MW. Електроенергията се произвежда чрез изгаряне на въглища, като средното произведено количество за периода 1997 – 2001 е 2,3 милиона MWh. По проект централата трябва да работи с кафяви въглища от районите на Бобов дол, Перник и Симитли, но още от пуска си изпитва постоянен недостиг на гориво. След приватизацията се използват и известни количества лигнитни въглища, доставяни от Мина „Станянци“ и Мина „Бели брег“, чрез смесването им с проектните кафяви въглища. Строителството на централата започва през 1969 година, а трите блока са въведени в експлоатация съответно на 13 декември 1973 година, 2 октомври 1974 година и 18 февруари 1975 година. За разлика от повечето други големи електроцентрали в България, изграждани от съветски комплексен доставчик, технологията на ТЕЦ „Бобов дол“ е проектирана от „Енергопроект“ с агрегати от различни доставчици – съветски, полски, източногермански, чехословашки, унгарски, югославски и български. През 2008 година, след поредица неуспешни опити, ТЕЦ „Бобов дол“ е приватизирана чрез продажбата на 100% дял на „Консорциум Енергия МК“. Източници Външни препратки ТЕЦ „Бобов дол“ Архив на оригинала от 2011-04-20 в Wayback Machine. Официална страница
Bobov Dol Power Plant

Bobov Dol is a coal-fired power plant which generates electricity in Bulgaria, situated in the lands of the village Golemo Selo near the town of Bobov Dol, Kyustendil Province. The plant is located near the Bobov Dol coal mines and has an installed capacity of 630 MW. One of the investors proposed to add 2 new turbines to the 3 existing one with 210 MW each so that Bobov Dol TPP could reach 1,000 MW, but this was not done. Its chimney is 200 metres tall [1]. It pollutes. See also Maritsa Iztok Complex References External links Bobov Dol power station on Global Energy Monitor
ТЕС Бобов-Дол

ТЕС Бобов-Дол — теплова електростанція на південному заході Болгарії. В 1973 – 1975 роках на майданчику станції стали до ладу три енергоблоки потужністю по 210 МВт. Їх обладнали котлами польської компанії Rafako продуктивністю 650 тон пари на годину та турбогенераторними комплектами радянського виробництва – турбінами Ленінградського металічного заводу і генераторами від Електросили. ТЕС спорудили з розрахунку на використання місцевого ресурсу бурого вугілля. У певний момент на станції також почали спалювати сміття (Refuse-derived fuel, RDF), втім, у 2020-му цю практику довелось призупинити через виявлені екологічною інспекцією шкідливі викиди. Для видалення продуктів згоряння спорудили димар заввишки 200 метрів. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованим на роботу під напругою 220 кВ та 110 кВ. Примітки
Pumpspeicherkraftwerk Chaira

Das Pumpspeicherkraftwerk Chaira liegt im Oblast Pasardschik, Bulgarien. Es hat eine installierte Leistung von 864 MW. Das Pumpspeicherkraftwerk nutzt das Wasser der 3,5 km entfernten Talsperre Belmeken zur Stromerzeugung. Das Kraftwerk ist im Besitz der Nazionalna elektritscheska kompanija EAD (NEK EAD) und wird auch von NEK EAD betrieben. Kraftwerk Das Kraftwerk ging 1995 in Betrieb und dient zur Abdeckung der Spitzenlast. Es verfügt über eine installierte Leistung von 864 MW (im Pumpbetrieb beträgt die Leistungsaufnahme 788 MW). Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 342 Mio. kWh. Die vier Francis-Turbinen sind als Pumpturbinen ausgeführt und können maximal jeweils 216 MW leisten. Sie befinden sich zur Vermeidung von Kavitation unterhalb der geodätischen Saughöhe in einer unterirdischen Maschinenhalle. Die Fallhöhe beträgt 690 m und der maximale Durchfluss liegt bei insgesamt 36 m³/s. Oberbecken Der Stausee der Talsperre Belmeken dient als Oberbecken. Unterbecken (Talsperre Chaira) Ungefähr einen halben Kilometer vom Kraftwerk entfernt wurde von 1985 bis 1988 eine Gewichtsstaumauer aus Beton mit einer Höhe von 85 m über der Gründungssohle errichtet. Die Länge der Mauerkrone beträgt 305 m. Die Mauerkrone liegt auf einer Höhe von 1263 m über dem Meeresspiegel. Beim normalen Stauziel von 1260 m (max. 1261,30 m) fasst der Stausee 5,6 Mio. m³ Wasser – davon können 4,2 Mio. m³ für den Pumpbetrieb verwendet werden. Das minimale Stauziel, bis zu dem der Pumpbetrieb noch möglich ist, liegt bei 1231 m. Der Staudamm verfügt sowohl über einen Grundablass als auch über eine Hochwasserentlastung. Über den Grundablass können maximal 20,27 m³/s abgeführt werden, über die Hochwasserentlastung maximal 72 m³/s. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Bulgarien Liste von Talsperren der Welt (Bulgarien) Weblinks Einzelnachweise
Chaira Hydro Power Plant

The Chaira Pumped Storage Hydro Power Plant (Chaira PSHPP) was built in the Rila mountain range, about 100 kilometres (62 mi) southeast of Bulgaria's capital city, Sofia. Part of the major Belmeken–Sestrimo–Chaira Hydropower Cascade, Chaira has generating capacity of 864 megawatts (1,159,000 hp) and a pumping capacity of 788 megawatts (1,057,000 hp). The power plant is equipped with four reversible Francis pump-turbines, each rated at 216 megawatts (290,000 hp) in the generating mode, and 197 megawatts (264,000 hp) in pumping mode. Units 1 and 2 have been in operation since 1995, and at that time Chaira was the largest pumped-storage plant in southeast Europe with the highest head in the world for a single-stage pump turbine (690 metres (2,260 ft) generating and 701 metres (2,300 ft) pumping). Units 3 and 4 came online in 1999. The pump-turbines and motor-generators were supplied by Toshiba, and three of them were manufactured under Japanese supervision in Bulgaria. The upper basin for Chaira is formed by the Belmeken Dam which connects to the pumped storage plant by two headrace tunnels with a diameter of 4.2 metres (14 ft) and two penstocks with diameter 4.4 metres (14 ft), reducing to 4.2 metres (14 ft). Outflow from the Belmeken reservoir supplies the Sestrimo Hydro Power Plant References
ГАЕС Чаїра

ГАЕС Чаіра — гідроакумулююча електростанція в Болгарії у Південно-центральному регіоні. Найпотужніша у складі гідровузла Бельмекен-Сестрімо-Чаіра. Верхнім резервуаром станції є водосховище Бельмекен на Кривій Реці (права притока Мариці), яке забезпечує збір ресурсів численних водотоків гірського масиву Рила — не лише із басейну Мариці, але й з Іскиру (притока Дунаю, басейн Чорного моря), Мести та Струми (басейн Егейського моря). Це водосховище подає воду на ГЕС-ГАЕС Бельмекен (нижче по долині Кривої Реки), а також по тунелю на схід у долину Чаірської Реки (права притока Кривої Реки) до ГАЕС Чаіра. Для роботи останньої у 1985—1989 роках створили нижній резервуар об'ємом 5,6 млн м3 (корисний об'єм 4,2 млн м3). Його утримує бетонна гравітаційна гребля на Чаірській Реці висотою 85 метрів та довжиною 305 метрів. Підземний машинний зал станції має розміри 113,5х22,5х43 метри. Він обладнаний чотирма оборотними турбінами типу Френсіс, які сукупно розвивають потужність 864 МВт у турбінному та 768 МВт у насосному режимах. Два перші гідроагрегати встановили у 1995 році. Один з них виготовила японська компанія Toshiba, другий — місцева компанія Vaptsarov Pleven Elprom під наглядом японської сторони. Ще два гідроагрегати місцевого виробництва ввели в експлуатацію у 1999 році. Малий об'єм нижнього резервуару дозволяє працювати в турбінному режимі 8,5 години та в насосному — протягом 10,7 години. При потужному верхньому резервуарі це обмежує можливості станції по балансуванню енергосистеми. З метою розширення останніх розпочали спорудження греблі Яденіца, яка повинна створити водосховище у розташованій далі на схід долині річки Яденіца (ще одна права притока Мариці). Тунель, що з'єднає нижній резервуар ГАЕС із новим водосховищем, дозволить діяти їм як єдине ціле та збільшить час роботи ГАЕС Чаіра у турбінному режимі до 20 годин. Через певний час після початку робіт будівництво греблі та тунелю Яденіца заморозили. Проте у середині 2010-х років влада Болгарії знов анонсувала зацікавленість у завершенні цього проекту. Примітки
ВЕЦ „Сестримо“

ВЕЦ „Сестримо“ е водноелектрическа централа, разположена при село Сестримо, Южна България, част от Каскадата „Белмекен-Сестримо-Чаира“. Собственост е на Националната електрическа компания. Централата е деривационна, свързана с язовир „Станкови бараки“ чрез напорна деривация с дължина 4,9 километра и среден пад 534 метра. Тя има две пелтонови турбини с общ капацитет 240 MW и средногодишно производство около 233 GWh. Пусната е в експлоатация през 1975 година. Бележки
Kraftwerk Sestrimo

Das Kraftwerk Sestrimo ist ein Wasserkraftwerk in der Oblast Pasardschik, Bulgarien. Es hat eine installierte Leistung von 240 MW. Das Kraftwerk nutzt das Wasser der 8 km entfernten Talsperre Belmeken zur Stromerzeugung. Die Ortschaft Sestrimo liegt nordöstlich des Kraftwerks. Das Kraftwerk ist im Besitz der Nazionalna elektritscheska kompanija EAD (NEK EAD) und wird auch von NEK EAD betrieben. Kraftwerk Das Kraftwerk ging 1974 in Betrieb und dient zur Abdeckung der Spitzenlast. Es verfügt über eine installierte Leistung von 240 MW. Die durchschnittliche Jahreserzeugung liegt bei 229 Mio. kWh. Die 2 Pelton-Turbinen mit vertikaler Welle leisten jeweils 120 MW. Vom Kraftwerk Belmeken führt ein Tunnel (Länge 3456 m, Durchmesser 4,10 m) sowie eine daran anschließende 1466 m lange Druckrohrleitung zum Kraftwerk Sestrimo; durch sie wird das Wasser der Talsperre Belmeken nach der Nutzung im Kraftwerk Belmeken zum Kraftwerk Sestrimo weiterleitet. Die Fallhöhe beträgt dabei 539 m und der maximale Durchfluss liegt bei insgesamt 56,6 m³/s. Vom Kraftwerk Sestrimo wird das Wasser nach der Nutzung zum Kraftwerk Momina Klisura weitergeleitet. Siehe auch Liste von Kraftwerken in Bulgarien Einzelnachweise
Sestrimo Hydro Power Plant

The Sestrimo Hydro Power Plant is an active hydro power project in the eastern Rila mountains near Sestrimo village, Bulgaria. Water is supplied by the Belmeken Dam to three turbines with a nominal output of around 80 MW which will deliver up to 240 MW of power. It is part of the Belmeken–Sestrimo–Chaira Hydropower Cascade. The same reservoir is used for pumped storage with the Chaira Hydro Power Plant. References
ГЕС Сестрімо

ГЕС Сестрімо — гідроелектростанція в Болгарії у Південно-центральному регіоні. Входить до складу гідровузла Бельмекен-Сестрімо-Чаіра. ГЕС Сестрімо працює на основі ресурсів створеного на Кривій Реці (права притока Мариці) водосховища Станкові Бараки об'ємом 0,42 млн м3 (корисний об'єм 0,38 млн м3) із площею поверхні 2,2 гектари, яке утримує кам'яно-накидна гребля із глиняним ядром висотою 37 метрів та довжиною 100 метрів. Коливання рівня сховища можливе між позначками 1167 та 1183 метрів над рівнем моря. Сюди надходять: - відпрацьована вода із ГЕС Бельмекен, розташованої вище по течії Кривої Реки; - вода із Мариці за допомогою дериваційного тунелю/каналу довжиною 20,7 км «Мариця 1200» (відбір води із річки на позначці 1200 метрів на рівнем моря); - ресурси із долини Чаірської Реки (права притока Кривої Реки) через дериваційний канал «Чаірськи» довжиною 16 км; - вода із долини Ядениці (ще одна права притока Мариці, долина якої пролягає на схід від Кривої Реки) через дериваційний канал/тунель «Ядениця» довжиною 19,8 км. Машинний зал ГЕС Сестрімо розташований в долині Кривої Реки та з'єднаний з водосховищем Станкові Бараки дериваційним тунелем, що забезпечує напір у 539 метрів. Зал обладнаний двома турбінами типу Пелтон, потужністю по 120 МВт. При цьому середньорічний виробіток становить лише 230 млн кВт-год, що пояснюється нестачею ресурсів водозбірного басейну, особливо в спекотну пору року. Відпрацьована на ГЕС вода відводиться по каналу до верхнього балансуючого резервуару станції Моміна Клісура. Примітки
ТЕЦ „София-изток“

ТЕЦ „София-изток“ (старо име ТЕЦ „Трайчо Костов“) е топлофикационна електроцентрала в София, България, собственост на „Топлофикация София“. Използва се главно и за топлофикация в югоизточната част на града, включително жилищните комплекси „Младост“ и „Дружба“. Производствените ѝ мощности за електричество са с капацитет около 186 MW (4 турбини по 30 MW и една 66 MW). Бележки
ТЕЦ Софія-Схід

ТЕЦ Софія-Схід — теплова електростанція в столиці Болгарії місті Софія. В 1964—1967 роках на майданчику станції стали до ладу чотири блоки, кожен з яких мав котел типу 1В-220-96 продуктивністю 220 тонн пари на годину та турбіну VPT 30-90/10/1.2 потужністю 30 МВт. Основне обладнання для них виготовив чеський Перший Брненський машинобудівний завод. В 1988—1989 роках ввели в експлуатацію три котли типу ПК-220 такою ж продуктивністю по 220 тонн пари на годину, від яких отримує живлення турбіна із протитиском PR-68/66-130/10/0.8 потужністю 66 МВт, виготовлена тим самим Першим Брненським машинобудівним заводом. Внаслідок зношення експлуатація турбіни № 3 припинилась в 1999 році. В 2016-му її списали й відповідно до планів розвитку майданчика мали замінити на початку 2020-х. Тим часом на початку 2021 року завершили масштабну модернізацію блоку № 4, в якому встановили нову парову турбіну із протитиском Siemens SST-300 CE2L/V36S потужністю 41 МВт та генератор компанії АВВ типу AMS 1250LA 4L BS. Для покриття пікових навантажень у енергосистемі ТЕЦ додатково обладнали вісьмома водогрійними котлами потужністю по 116 МВт. Котли перших чотирьох блоків були розраховані на споживання мазуту, проте наразі переведені на природний газ (надходить до Софії через Північне та Південне газопровідні напівкільця). Наступні три котли одразу були розраховані на споживання як мазуту, так і газу. Видалення продуктів згоряння відбувається за допомогою чотирьох димарів висотою по 120 метрів: один для блоків 1 — 4, один для блоку 5 та два димарі, кожен з яких обслуговує по чотири водогрійні котли. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. Примітки
Национален музей на транспорта

Националният музей на транспорта се намира в Русе, на брега на река Дунав, и е единствен по рода си в цялата страна. Разположен е в сградата на първата железопътна гара в страната, построена през 1866 г. по проект на братя Барклей. Експозицията е разположена в 2 части в сградата на гарата и на открито – няколко парни локомотива, различни модели вагони, като тук се пазят личния вагон на цар Фердинанд I, вагона, с който турският султан е предприемал обиколки и още много интересни експонати. Музеят се категоризира като национален музей на железопътния транспорт и съобщенията на 26 юни 1966 година по повод 100-годишнината от началото на железопътния транспорт в България. Сградата на музея е обявена за исторически паметник. Експонати от музея участват във филмите: „Капитан Петко войвода“, „Записки по българските въстания“ Руско-българската продукция „Турски гамбит“ Експозиции Старата гара - представя основни моменти от развитието на железопътния транспорт в България и връзката между железницата и пътническото корабоплаване по река Дунав Парк-музей - влакови състави и от средата на XIX и XX век Вагон-салони - уникални вагони за височайши пътувания Галерия Източници
Musée national des transports (Bulgarie)

Le musée national des transports est un musée consacré à l'histoire des transports en Bulgarie. Histoire Le musée national des transports de Bulgarie a été fondé en 1966. Collections Le musée présente une collection d'objets liés au développement du transport ferroviaire, fluvial et routier en Bulgarie. Références Portail de la Bulgarie Portail des musées Portail des transports
Национальный музей транспорта (Болгария)

Национальный музей транспорта (болг. Национален музей на транспорта) в болгарском городе Русе расположен на берегу Дуная на первом в стране железнодорожном вокзале, построенном в 1866 году. Музей Экспонаты расположены как внутри станционных помещений, так и снаружи. Среди экспонатов, стоящих под открытым небом, более десяти паровых машин, в том числе старейший паровоз, сохранившийся в стране (класс Р3/3z, построен в Англии в 1868 году), различные железнодорожные вагоны, в том числе личные вагоны царей Болгарии Фердинанда I и Бориса III, а также вагон турецкого султана 1866 года. По данным на 2007 год, музей испытывает нехватку средств. Старинные паровозы и вагоны хранятся на открытом воздухе без какого-либо обслуживания, и влажный воздух с находящегося рядом Дуная значительно ускоряет их разрушение. Музей получил название Национальный музей железнодорожного транспорта и коммуникаций 26 июня 1996 года, в честь 100-летия железных дорог в Болгарии, а здание было объявлено историческим памятником. Экспонаты музея были использованы в фильмах капитан Петко Войвода (болг. Капитан Петко Войвода), Записки о болгарских восстаниях (болг. Записки по българските въстания), и в российско-болгарском фильме Турецкий гамбит. Старый железнодорожный вокзал Сооружение старого железнодорожного вокзала Русе было начато в 1863 году и закончилось спустя три года. Станция была расположена на тогдашней окраине города Русе, недалеко от высокого берега Дуная, напротив Джурджу. Сейчас она не функционирует. Здание железнодорожного вокзала было началом большого проекта — железной дороги Русе-Варна, осуществлявшегося под английскоим, французским и австро-венгерским давлением. Новая железная дорога была предназначена, чтобы сократить путешествие из Лондона в Стамбул на пять или шесть дней. Архитектурные и конструктивные планы были выполнены братьями Бырклек. Водонапорная башня, подпорная стенка реки, и несколько других объектов были построены поблизости с использованием белого известняка из близлежащих сёл. В 1866 году строительство станции было завершено. На вокзале имелся зал ожидания, комната для диспетчера станции, комната для ответственного чиновника и некоторые другие помещения. Железнодорожная станция Русе стала крупным центром пассажирских и грузовых перевозок, отчасти из-за расположенной рядом гавани. После открытия железной дороги Русе-Тырново в 1900 году с её первой станцией Русе-Южная, старый вокзал был переименован в Русе-Восточная. Станция продолжала работу до июня 1954 года, пока не открылась сортировочная станция. После этого она стала частью Национального музея транспорта. Галерея Литература Газета Утро, 21 июля 2006 года, стр. 4 Внешние ссылки Сайт музея Примечания
Народни музеј саобраћаја (Бугарска)

Народни музеј саобраћаја (буг. Национален музей на транспорта) у граду Русе у Бугарској, налази се на обали Дунава. Музеј је смештен у згради прве железничке станици у земљи, саграђене 1866. године. Музеј Изложбе су постављене како унутар тако и изван старе станице. Међу експонатима изван зграде налазе се више од десет парних машина, укључујући и најстарију парну машину сачувану у земљи (класа П3/Зз), направљену у Енглеској 1868. године и разне железничке вагоне, укључујући и личне вагоне краљева Фердинанда I од Бугарске и Бориса ІІІ од Бугарске, као и вагоне султана Османског царства од 1866. Од 2007. године музеј је недовољно финансиран, важни мотори и вагони се складиште на отвореном без готово било каквог одржавања, а влажан ваздух из оближњег Дунава значајно убрзава њихово пропадање. Музеј је проглашен Народним музејом железничког саобраћаја и комуникација 26. јуна 1996. године, у знак обележавања стогодишњице пруге у Бугарској, а зграда је проглашена као историјска баштина. Музејски експонати коришћени су у филмовима "Капетан Петко Војводина" (Капитан Петко Войвода), "Записи бугарских упада" (Записки по българските въстания) и руско-бугарска продукција "Турски Гамбит" Стара железничка станица Изградња старе железничке станице Русе започела је 1863. године и завршена је три године касније. Станица се налази у (тадашњој) периферији Русе, у близини високе обале Дунава, насупрот Ђурђу. Сада не функционише. Изградња железничке станице била је почетак већег пројекта - железница Русе-Варна, изведена под Енглеским, Француским и Аустроугарским притиском. Нова железница је имала за циљ да скрати путовања од Лондона до Истанбула за пет или шест дана. Његове архитектонске и конструктивне планове омогућила су браћа Бирклек. У близини је изграђен водени торањ, подупирајући речни зид и још неколико објеката, користећи бели кречњак из околних села. Године 1866. завршена је изградња станице, а имала је и чекаоницу, простор за управника станице, канцеларију за одговорног службеника и неке друге просторије. Управа за експлоатацију, са седиштем у Лондону, окупирала је зграду убрзо након њеног отварања. Већина службеника и помоћног особља били су Бугари. Георги Цончев је био генерални надзорник пруге у Варни. Иларион Драгостинов, Иван Ведар и Ради Иванов су тамо радили као телеграфски оператери; Георги Икономов је био оператер скретничар. Железничка станица развила је масовну путничку и теретну делатност за своје време, делом због суседне луке. После отварања железничке пруге Русе-Велико Трново 1900. године са својом првом станицом "Русе Југ", стара станица је преименована у "Русе Исток" и остала функционална до лансирања ранжирне станице у јуну 1954. године, када је претворен у (део) Бугарског Народног музеја саобраћаја. Галерија Референце The Utro newspaper, 21 July (2006). стр. 4. Спољашње везе Museum website Архивирано на веб-сајту Wayback Machine (27. април 2018)
ТЕЦ „Република“

ТЕЦ „Република“ е топлофикационна електроцентрала в Перник, България. Собственост е на „Топлофикация – Перник“ с номинален собственик жителят на Кипър Стефанос Константину. Централата използва главно кафяви въглища, добивани в Перник. Капацитетът ѝ за производство на електроенергия е 105 MW, а на топлинна енергия – 204 MW. Първият парогенератор на централата е пуснат през 1951 година, а самата централа е въведена в експлоатация през 1952 година, като е разширявана през 1958 и 1965 година. По това време тя разполага с 5 парогенератора и 5 турбинни агрегата с общ капацитет за производство на електроенергия 155 MW и е от значимите производители за страната. По-късно 2 парогенератора и 2 турбинни агрегата са бракувани. През 1980 и 1988 година са инсталирани бойлерни уредби за топлофикация на града. Към 2022 година централата е постоянен замърсител на въздуха с многократно установени нарушения. Бележки