NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Most Nowej Europy

Most Nowej Europy, znany także jako Most Widyń-Calafat (rum. Podul Vidin-Calafat, bułg. Мост Видин-Калафат – Most Widin-Kałafat, Дунав мост 2 – Dunaw most 2) – drogowo-kolejowy most na rzece Dunaj, wzniesiony w latach 2007–2013, na granicy bułgarsko-rumuńskiej. Jest to drugi most wybudowany na Dunaju w odcinku jego biegu, który stanowi granicę między Rumunią i Bułgarią. Dane techniczne Most ma 1971 metrów długości, dwa pasy przeznaczone dla ruchu kołowego, jedną zelektryfikowaną nitkę torów kolejowych, dwa chodniki i drogę dla rowerzystów. Przejazd przez most jest płatny. Znaczenie transportowe Plany budowy drugiego mostu na Dunaju powstawały w Bułgarii już w latach 80. XX wieku. Drugi most miał ułatwić transport między Bułgarią a Europą Zachodnią. Prace zostały przyspieszone w czasie wojen w Jugosławii, gdy tranzyt przez Jugosławię został uniemożliwiony. Most łączy miasta Calafat po stronie rumuńskiej i Widyń po stronie bułgarskiej oraz odpowiednio drogi nr 56 i nr 1. Przez most przebiega trasa europejska E79. Linia kolejowa przebiegająca przez most prowadzi do Krajowej po stronie rumuńskiej i do Sofii po stronie bułgarskiej. Most stanowi część IV korytarza paneuropejskiego. Historia Budowę rozpoczęto 13 maja 2007 w obecności premiera Bułgarii Sergieja Staniszewa. Prowadziło ją hiszpańskie przedsiębiorstwo Fomento de Construcciones y Contratas SA. Przewidywany koszt inwestycji szacowany był na 226 mln USD (160 mln euro). Data zakończenia prac była kilkukrotnie przekładana; połączenie obu krańców mostu nastąpiło dopiero w październiku 2012 i w tym samym miesiącu przeprawa została częściowo oddana do ruchu. Pełne udostępnienie wraz z oficjalnym otwarciem nastąpiło 14 czerwca 2013 roku w obecności premiera Bułgarii, Płamena Oreszarskiego i premiera Rumunii, Victora Ponty. Przypisy Linki zewnętrzne Oficjalna strona mostu z cennik strona budowy firmy FCC. danubebridge2.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2013-05-26)]. Budowa mostu na SkyscraperCity The Calafat-Vidin bridge will be inaugurated on June 14th. The transit fee is 6 Euros 15/6/2013 0h30, ‘Nedy Bulgaru’ + ‘Gusterbo’ v samochodem 1-raz, po most, Calafat ⇒ Vidin, dla SkyScraperCityForum
Ponte Nova Europa

A ponte Nova Europa (também chamada ponte Calafat-Vidin ou ponte II do Danúbio (em búlgaro: Мост Видин-Калафат, em romeno: Podul Calafat-Vidin) é uma ponte estaiada (atirantada) rodoviária e ferroviária inaugurada em junho de 2013 sobre o rio Danúbio entre as localidades de Vidin (Bulgária) e Calafat (Roménia). A ponte é a segunda travessia sobre o rio entre os dois estados. Foi desenhada pela empresa espanhola Carlos Fernández Casado, e a construção feita pela empresa também espanhola Fomento de Construcciones y Contratas (FCC) O seu custo rondou os 100 milhões de euros e as obras iniciaram-se em 13 de maio de 2007. Tem 1971 m de comprimento, com o vão principal a atingir 180 m. Portagens A partir de 1 de julho de 2013, são os seguintes os valores de portagem: Ligações externas A nova ponte que une Bulgária e Roménia está pronta (video), Euronews O Comissário Hahn saúda a abertura da ponte Nova Europa como poderoso símbolo da cooperação europeia Site oficial Referências
Новая Европа (мост)

Мост «Новая Европа» (раньше известный как Мост Видин-Калафат, в Болгарии также как Дунав мост 2) — совмещённый автомобильно-железнодорожный железобетонный экстрадозный мост через Дунай между Болгарией и Румынией возле города Видин. Связывает города Видин (Болгария) и Калафат (Румыния). Является частью 4-го панъевропейского транспортного коридора и Европейского маршрута E79. Мост вантовый экстрадозный из железобетона. Имеет 13 пролётов. Общая длина — 3598 м, над водой — 1791 м; высота пилонов достигает 45 м. По мосту проложены 4 полосы для автомобилей, железнодорожная линия, велосипедная дорожка, 2 тротуара. История В 1909 году жители Видина приняли на народном сходе петицию с требованием о проектировании и строительстве моста над Дунаем. Петиция была передана через семерых депутатов Видинского региона тогдашнему премьер-министру Болгарии А. Малинову и в Народное собрание. Румыния поддержала проект. Совмещённый мост около Видина должен был заменить действующий уже несколько десятилетий железнодорожный (позже и автомобильный) паром Видин-Калафат. Ситуация обострилась в 1990-х гг. из-за эмбарго против Югославии во время войн на Балканах. Болгария подписала с Европейским Союзом меморандум о финансировании проекта в размере 225,8 миллиона евро в 2005 году. Национальное финансирование со стороны Болгарии — 60,8 млн евро, в том числе для прилегающей инфраструктуры в Болгарии — 4 развязки, 7 км железнодорожной линии, 3,5 км автомобильных дорог. Строительство автомобильного и железнодорожного подхода к мосту в Румынии было профинансировано на 57 млн евро со стороны ЕС и 12 млн евро со стороны Румынии. В присутствии еврокомиссара Йоханнеса Хана мост был открыт 14 июня 2013 года, а с 15 июня 2013 года началась эксплуатация моста. Примечания Ссылки Сайт моста цена употреба Сайт моста (FCC Construcción) (англ.) (исп.) (болг.) Мост Видин-Калафат в YouTube, январь 2013 г. Мост через Дунай соединил Румынию и Болгарию, BBC Russian, 19/06/2013
Мост Видин-Калафат

Мост Видин-Калафат или Мост преко Дунава 2 (буг. Мост Видин-Калафат или Дунав мост 2, рум. Podul Calafat-Vidin) је друмски и железнички мост преко Дунава, који повезује град Видин у Бугарској и Калафат у Румунији. Пројекат је део паневропског транспортног коридора 4 и од суштинског значаја за све грађане југоисточне Европе. Овај мост, који је отворен 14. јуна 2013, отворио је транспортну мрежу у Бугарској и њену интеграцију са европским транспортним мрежама. То је други мост на делу Дунава између Румуније и Бугарске. Мост је дуг 1971 метар, широк 31,35 метара, а највећи распон између стубова је 180 метара. На њему постоје 4 коловозне траке, једна железничка пруга и комбинована стаза за бициклисте и пешаке. Изградња моста Изградња је званично почела 13. маја 2007. у Видину у присуству бугарског премијера Сергеја Станишева и специјалног координатора Пакта стабилности за југоисточну Европу Ерхарда Бусека. Мост је изградило шпанско предузеће Fomento de Construcciones y Contratas. Цена је пројектована да буде 160 милиона долара, али је прекорачена, и мост је коштао 226 милиона евра. Референце Види још Мостови преко Дунава Дунавски мост (Бугарска-Румунија) Спољашње везе Званични сајт моста Мостови преко Дунава (језик: бугарски) (језик: шпански) (језик: енглески) Министър Ивайло Московски: 18 метра остават, за да бъде свързан изцяло Дунав мост (језик: бугарски) Мост као нежељено дете Дунав мост 2 да бъде открит на 14 юни 2013, е договорено между президента Росен Плевнелиев и премиера на Румъния Виктор Понта (језик: бугарски) Комисар Хан приветства откриването на „Дунав мост 2“ като мощен символ на европейско сътрудничество (језик: бугарски) YouTube, 'Nedy Bulgaru' + 'Gusterbo': Това е от снощи 15/6/2013 около 00:30 от КПП Калафат към България, SkyScraperCityForum (језик: бугарски)
Nya Europabron

Nya Europabron, även kallad Calafat-Vidin-bron, är en snedkabelbro över floden Donau mellan staden Calafat i Rumänien och staden Vidin i Bulgarien. Den invigdes år 2013 som den andra bron mellan länderna efter Vänskapsbron från 1954. Byggnationen började 13 maj 2007 i Vidin och i oktober 2012 sköt man de färdiga betongelementen över floden. Bron är uppdelad i tre sektioner; en 952 meter lång järnvägsviadukt i Bulgarien och två broar, en från vardera flodstranden, till en ö mitt i floden. Bron från Bulgarien över den västra delen av Donau är 612 meter lång och har 8 spann, sju på 80 meter och ett på 52 meter, med järnväg och fordonstrafik på separata broar. Bron över farleden i den östra delen av Donau, från ön till Rumänien är en kombinerad motorvägs- och järnvägsbro. Den har fyra spann, varav tre på 180 meter och ett på 124 meter. I samband med invigningen fick bron namnet New Europe. På grund av ökande trafikbelastning mellan länderna planeras ytterligare en bro tre kilometer norr om Vänskapsbron. Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Nya Europabron.﻿
Нова Європа (міст)

Міст «Нова Європа» або міст Видин—Калафат / Калафат—Видин (болг. мост Видин—Калафат; рум. podul Calafat—Vidin) — найновіший міст через Дунай, що сполучає болгарське місто Видин та румунське місто Калафат. Він входить до 4-го пан'європейського транспортного коридору і Європейського маршруту E79. Має ключове значення для південно-східної транспортної осі Європи з його можливостями комбінованих перевезень і перенесенням певних обсягів трафіку з автомобільного на залізничний транспорт. За конструкцією це вантовий міст із залізобетону. Загальна довжина моста становить 3598 метрів, а над водою — 1791 метр. Число прольотів — 13, основний — 180 метрів. По мосту прокладено 4 смуги для автомобілів, залізнична лінія, одна велосипедна доріжка та дві пішохідні. Міст офіційно відкрито у присутності єврокомісара Йоганнеса Гана 14 червня 2013 року, а вже з 15 червня 2013 року він в експлуатації. Оплата за користування Починаючи з 1 липня 2013 збір за користування мостом складає: Пункти сплати, що одночасно слугують пунктами пропуску (досі обидві країни не приєдналися до Шенгенської зони), розташовані на румунському боці. Примітки Посилання Сайт моста [Архівовано 11 листопада 2013 у Wayback Machine.] цена употреба Сайт моста (FCC Construcción) [Архівовано 26 травня 2013 у Wayback Machine.] (англ.)(ісп.)(болг.) Мост Видин-Калафат в YouTube, январь 2013 г. [Архівовано 27 червня 2013 у Wayback Machine.] Мост через Дунай соединил Румынию и Болгарию, BBC Russian, 19/06/2013 [Архівовано 15 вересня 2016 у Wayback Machine.]
Куршум джамия (Пазарджик)

Куршум джамия е джамия в Пазарджик. От 1964 г. е обявена за архитектурен паметник на културата от местно значение. Джамията е построена през 1659 г. Молитвеното помещение е с квадратен план, с размери по 10,67 m. То е покрито със снишен купол, отчасти скрит с осмостенен барабан и е обвит с оловни листове. В северната страна е разположено масивно аркадно предверие (айван), което е покрито със самостоятелен едноскатен керемиден покрив. Минарето на джамията е с височина 26 m. Оформено е като постепенно стесняваща се многостенна колона. Стъпва върху каменен постамент и завършва с многостенен конусовиден покрив (кюлях). Източници
Лидл България

„Лидл България ЕООД енд Ко“ КД е българско предприятие за търговия на дребно със седалище в Равно поле, община Елин Пелин, част от германската верига от дискаунтъри „Лидл“. Предприятието е създадено през 2003 година и започва оперативната си дейност през 2010 година, превръщайки се бързо в една от основните вериги за търговия на дребно в страната. Към 2021 година има над 3 хиляди служители, обем на продажбите 1,57 милиарда лева и чиста печалба 74,2 милиона лева. Към септември 2023 година експлоатира 107 магазина в 50 населени места, както и два логистични центъра. Бележки
Зоопарк Благоевград

Зоологическата градина в Благоевград е разположена в близост до центъра на града и квартал „Вароша“, в парк „Ловен дом“. История През 1959 година в Педагогическото училище, настанено в сградата на днешния Междуучилищен център, учителят от Червен бряг Илко Василев дава идеята за създаване на жив кът в услуга на преподаването по биология. Той е създаден в сутерена на училището и става основа на втората Зоологическа градина в България. Същата година Благоевградският зоопарк прави първите си стъпки в градската градина до днешния хотел „Ален мак“. Там Илко Василев и ентусиазираните му ученици закачат първата клетка с първия обитател на зоопарка – орел, който кръщават Картал. От 1959 година до 1961 година Илко Василев обикаля из цяла България за да събере животни за зоопарка в Благоевград, а на 5 януари 1961 година бива назначен официално за първия управител на Зоологическата градина, а Костадин Миладинов за първия щатен служител. През 1963 година с помощта на доброволци е изградена двукилометрова алейна мрежа, покрита с базалтови плочки, както и са насадени множество дървета, храсти и рози. Животински видове Зоологическата градина разполага с терен от 150 дка, от които се ползват 50 дка. Животните могат да бъдат разгледани по видове в различните обособени алеи на зоопарка. Алея 1 – риби, костенурки, гризачи – зайци, морски свинчета, чинчили, нутрии, птици – пауни, кокошки, фазани, патици, гъски. Алея 2 – фазани, щрауси, благороден елен, ватус, лама, тибетски як, бизон, понита, носато мече, маймуни, еноти, папагали, мечки, диво прасе. Алея 3 – камерунски кози, сърна, муфлони. Алея 4 – лъвове, ягуар, вълк, чакали. Бележки
Паметник на Одринската епопея

Паметникът на Одринската епопея се намира в градината до църквата „Свети Никола“ между улиците „Пирот“, „Опълченска“, „Цар Симеон“ и „Брегалница“ в София. В периода от 1913 до 1928 г. се събират 220 000 лв. за издигането на паметника и започва строителството му. Завършен е през 1931 г. и струва 438 000 лв. Допълнителните средства се събират по време на изграждането му. Тържественото откривне на паметника е в деня на независимостта по стар стил 3 октомври 1932 г. Присъстват военният министър генерал Александър Кисьов, председателят на Народното събрание Александър Малинов, митрополит Стефан, председателят на дружество „Одрин“ Захари Футеков. Паметникът е дело на скулптора Тома Делирадев. Посветен е на загиналите от Петдесет и осми пехотен гюмюрджински полк по време на Балканската война – двама офицери, 10 старши и младши подофицери, двама ефрейтори и 149 редници. Състои се от пиедестал и статуя. Обелискът е направен от владайски гранит, а статуята – от бял врачански камък. Статуята представя опълченец, облечен с шинел, калпак, раница, паласка, с пушка в ръце. Отпред има бронзов медальон с бронзов лавров венец около него. Под надписа: „В памет на Одринската епопея (1912 – 1913 г.) и падналите опълченци“ е поставен бронзов барелеф с опълченската атака на кавказ табия. Имената на опълченците от Петдесет и осми пехотен гюмюрджински полк при Кавказ табия, Демир Капу и Каик табия са изписани на източната, северната и южната страна. На западната страна на монумента е изписана част от акта, който е закопан в основата на паметника. Общата му височината е 12 m, а само на паметника 2,80 m. Основата му е с размери 7 на 7 m. Източници
Паметник на Гоце Делчев (Благоевград)

Паметникът на Гоце Делчев е монумент в чест на водача на Вътрешната македоно-одринска организация Гоце Делчев (1872 – 1903) в Благоевград, България. Издигнат е в 1955 година и е разположен на площад „Македония”. Представлява внушителен паметник, като Гоце Делчев е в цял ръст, с хайдушко облекло и с наметнат ямурлук. На постамента на деветметровия ансамбъл е изписано името на Гоце Делчев, годините на раждането и на смъртта му и неговите думи: „Аз разбирам света единствено като поле за културно съревнование между народите“. Автор на паметника е скулпторът Крум Дерменджиев (1916 – 2005). Ансамбълът е разположен върху площадка, широка 12 метра и дълга също 12 метра, покрита с плочи и оградена с цветни лехи. Постаментът и пиедесталът са от едри гранитни блокове с неправилна форма. Върху постамента има малка бронзова площадка, а на нея е издигната фигурата на Гоце Делчев в цял ръст. Фигурата е излята от чугун и е висока 3,5 метра. Общата височина на ансамбъла е девет метра. В изграждането на монумента участват много доброволци. Технически отговорник за изработването на основата на паметника е Коста Гюров. Сиенитовите блокове се добиват при село Стара Кресна. Превозени са с волски коли до гара Кресна, а оттам – с железницата до Благоевград. Паметникът е открит официално на 2 август 1955 година. Той замества разрушения след 1944 година Паметник на незнайния македонски четник, разположен в непосредствена близост, на чието място днес има само паметна плоча. Паметникът е включен в Регистъра на военните паметници в България. Бележки
Костена река

Костена река е село в Североизточна България. То се намира в община Шумен, област Шумен. География Селото се намира на 23 км източно от Шумен. Разположено е в красива местност на около 350 м надморска височина, отвсякъде заобиколено от гори. От южната му страна тече рекичка, а от нея нагоре се издига Балкана. На Изток има все още неизследвана пещера. История Старото име на селото е Дере кьой. Население Численост на населението според преброяванията през годините: Етнически състав Преброяване на населението през 2011 г. Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.: Културни и природни забележителности На североизток по пътя за военното поделение, на около 1 км се намира „Царската гора“. По време на маневри цар Борис III минал оттук на кон. Гората много му харесала и посъветвал хората да я запазят, за да се разхождат и в празници да се събират там. Дърветата са вековни. Дотам води асфалтов път, има и чешма с леденостудена вода. Селото е невероятно, но няма магазин, няма лекар, нито полицай, а улиците са дупка до дупка. До селото няма транспорт. Общо взето то е откъснато от света. Достъпът до селото към 2019 г. е посредством частично ремонтирани пътища. Други Развити отрасли, производства – пчеларство. Източници
Kostena reka

Kostena reka (bułg. Костена река) – wieś w północno-wschodniej Bułgarii, w obwodzie Szumen, w gminie Szumen. Według danych Narodowego Instytutu Statystycznego, 31 grudnia 2011 roku wieś liczyła 47 mieszkańców. Demografia Przypisy Linki zewnętrzne Przewodnik po Bułgarii, wieś Kostena reka (bułg.)
Костена-Река

Костена-Река (болг. Костена река) — село в Болгарии. Находится в Шуменской области, входит в общину Шумен. Население составляет 66 человек. Политическая ситуация Костена-Река подчиняется непосредственно общине и не имеет своего кмета. Кмет (мэр) общины Шумен — Красимир Благоев Костов (Болгарская социалистическая партия (БСП)) по результатам выборов в правление общины. Ссылки Статистика населения
Костена Река

Ко́стена Река́ (болг. Костена река) — село в Шуменській області Болгарії. Входить до складу общини Шумен. Населення За даними перепису населення 2011 року у селі проживали 49 осіб, усі — болгари. Розподіл населення за віком у 2011 році: Динаміка населення: Примітки
Чекотински манастир

Чекотински манастир „Св. Архангел Михаил“ e действащ мъжки манастир на Българската православна църква, част от Ловчанската епархия. Намира се по поречието на река Малък Искър в близост до село Своде, на около 15 километра от град Правец. Името на манастира идва от едноименната махала, в която е разположен. История Манастирът е основан в края на XII век. Разрушен е при османските нашествия през XIV век, но през следващото столетие е възстановен. Бил е духовно средище за преписи на богослужебна литература. Обителта е била в тесни връзки с намиращата се на 4 километра западно крепост „Боженишки Урвич“. В края на XVII век манастирът е опожарен и разграбен от кърджалии. В средата до края на XVIII век е възстановен. Някои от монасите на Чекотинския манастир са участвали в дейността на създадените от Васил Левски революционни комитети. В съвремения си вид Чекотинският манастир е дело на епископ Генадий Мелнишки, игумен на манастира от 1981 до 1998 година. Оформеният в източната част на втория етаж параклис „Св. Генадий“ е в чест на св. Генадий, патриарх Константинополски. Архитектура Чекотинският манастир се състои от църква „Св. Архангел Михаил“, параклис „Св. Генадий“, жилищни и стопански сгради. Църквата е единствената частично оцеляла сграда от средновековния манастир. Представлява еднокорабна триконхална базилика с апсида, преддверие и цилиндричен свод. Входът към църквата е нисък и сводест, оформен с дялани камъни. Притворът е реконструиран през 1841 година. Иконостасът е дървен, богато резбован със стилизирани лозови листа и гроздове, в стила на Тревненската школа. Иконите са изографисани от Димитър Зограф и Йован Иконописец от Самоков и Хаджи Иванчо от Габрово. Стенописите са реализирани през 2012 – 2013 година. Параклисът „Св. Генадий“ се намира на втория етаж на триетажната жилищна сграда към манастира. Параклисът е изрисуван богато и често се използва за празнични църковни служби. Галерия Източници
Генчо-Стайкова къща

Генчо-Стайковата къща е стара, възрожденска постройка в Копривщица, строена през втората половина на XIX век по време на Кримската война от дюлгери с устбашия (главен майстор) Уста Гавраил. Изписване на къщата Няколко години след построяването в къщата на Генчо Стайков е започнато зографисване на вътрешните помещения и фасадата, като на източната ѝ страна, която гледа към улица „Геренилото“, в два елипсовидни медальона от стилизирани цветя се чете датата на завършване на стенописа – 26 април 1866 г. Външните стени на къщата са боядисани в кафяв цвят. Поради множеството еркери на конструкцията стените са оформени във вид на колонада. Красиво очертаните бели колони, отговарящи на двата етажа, са подредени така, сякаш на тях се крепи конструкцията на къщата. Самите колони са с профилирани бази и капители, което им придава обем. Под всеки един от прозорците има сложен по един цветен гирлянд, а в паузите между тях – овални венци. Вътредворната част на фасадата на къщата също е изписана с колони, стъпили върху цокъл, имитиращ квадрова облицовка. Там под прозорците има пирамидални композиции от майсторски съчетани листа и цъфнали стръкове. Орнаментите са очертавани с един и същи шаблон, а после изписвани със свободна ръка. Колорът им е бяло-син и контрастен с по-тъмните стени. Над входната врата също има богата орнаментална композиция, в чиято среда също има медальон с датата, на която е направена украсата. Тук ръката на художника е направила по-едри включените между колоните ритони, от които излизат букети от рози и неразцъфнали розови пъпки. Стенописи покриват и вътрешните помещения на къщата. Стените на отвода са разделени на пана, а под тях има цокъл, наподобяващ балюстрада. Стаята в северозападната част на къщата е оформена по подобен начин. Тук има писана алафранга с надиплена и събрана на една страна завеса в орехов цвят и с извезани цветя. Под нея има портал, от който надничат кубетата и камбанариите на светъл розов град, поставени върху просторен плочник. Подобна алафранга има и в „синята стая“. Там под разделената на две алена завеса е нарисувана маса, разположена фронтално срещу зрителя, чийто плот перспективата съкращава в дълбочина. На масата има фино изписана ваза с две дръжки, пълна с алени рози и карамфили. Зад вазата се виждат ярки, пролетни дървета, а зад тях в дъното – прозачносин град. Салонът на втория етаж има цокъл от бели и кафяви квадрати, имитиращ облицовка от керамични плочки. Паната над него са с бяло-синя рамка, украсена с цветчета и завързани със стилизирани панделки. В центъра на паната на югоизточната стена са нарисувани венци с букети от светлорозови рози по средата им. Генчо-Стайковата къща се намира на ул. „Димчо Дебелянов“ № 14, но не е музей и не е отворена за посещение. Вижте също Паметници на културата в Копривщица Източници
Свети Георги (Орешец)

„Свети Георги“ е православна църква във видинското село Орешец, България. Местоположение Църквата е разположена в горния южен край на селото. История Църквата представлява еднокорабна каменна постройка с отделна камбанария. Дворът е ограден с каменен зид. Църквата има два малки входа, като над левия е патронното изображение на Свети Георги, убиващ змея, а над десния е изобразен Свети Димитър Солунски. Над левия вход има ктиторски надпис, който дава датата на изграждане на църквата: Витан Георгюв Николов (1850-1916) е внук на папа Витан, основателя на Тревненската школа. Втори, повреден надпис отсолу дава информация за строителя на църквата Вел. Кр. Йованов от село Ябланица или от Сушица, Дебърско, направил камбанарията (звънарника) и пода на храма, починал в селото в 1896 година. Църквата има забележителни стенописи. Обявена е за паметник на културата от местно значение през 1973 година. Бележки