NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Pamporovo

Pamporovo (in lingua bulgara Пампорово) è una rinomata località sciistica bulgara situata nel distretto di Smoljan, nel sud Bulgaria a 260 km da Sofia, la capitale, e 85 da Plovdiv. Clima Il clima è mite in estate e freddo in inverno dati i 1650 metri sul livello del mare. Pamporovo è innevata per 150 giorni all'anno. La media climatica in Gennaio infatti si attesta sui -3 °C. Stazione sciistica Pamporovo è una delle più famose località sciistiche bulgare. Qui hanno fatto le prime gare ufficiali in Coppa Europa tanti sciatori tra cui il campione del mondo di slalom gigante ad Åre 2019 Henrik Kristofferrsen. A Pamporovo ci sono 13 piste (36.8 km) di cui il 27% facili, il 61% medio-difficili e il 12% restante molto difficili. Pamporovo è dotata di funivia con una capacità di 13000 sciatori all’ora. Inoltre è fornita di impianti per la neve artificiale e illuminazione per sci notturno. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Pamporovo Collegamenti esterni Sito ufficiale, su pamporovo.me.
Pamporowo

Pamporowo (bułg. Пампорово) – bułgarski ośrodek sportów zimowych w obwodzie Smolan. Jest jednym z kilku ośrodków narciarskich w bułgarskiej części Rodopów. Leży na wysokości 1620 m n.p.m., najwyższy szczyt w okolicy to Sneżanka (bułg. Снежанка), który liczy 1928 m wysokości. Pamporowo jest oddalone o około 260 km na południowy wschód od Sofii, 85 km na południe od Płowdiwu, 15 km na północ od Smolana i 10 km na południe od innego ośrodka narciarskiego - Czepełare. Pamporowo posiada łącznie 25 km tras biegowych oraz 37 km tras zjazdowych, obsługiwanych przez 15 wyciągów. Przepustowość wynosi 11 600 osób na godzinę, a stoki są także dośnieżane sztucznie. Zimy są tu łagodne, średnia temperatura stycznia wynosi +3 stopnie Celsjusza. Organizowane są tu między innymi zawody Pucharu Europy w narciarstwie alpejskim. Galeria Linki zewnętrzne Oficjalna strona. winter.pamporovoresort.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-03-20)]. (bułg. • ang.) Przypisy
Пампорово

Пампо́рово — горный курорт на юге Болгарии. Географическое положение Курорт находится в Родопах, на высоте 1650 м над уровнем моря. Расстояние до Софии — 260 км, 85 км до Пловдива, 15 км до Смоляна, 10 км до Чепеларе. Климат Климат в курортном районе характеризуется мягкой зимой, которая имеет более 100 солнечных дней. Курорт занимает первое место среди горных курортов Болгарии по количеству солнечных дней. Среднегодовая температура + 5,5 °C. Туризм В Пампорово основной поток туристов прибывает в зимние месяцы, потому что курорт предназначен главным образом для катания на лыжах. Туристический сезон начинается в декабре и продолжается до конца апреля. Высота горнолыжных трасс на курорте от 1400 до 1926 метров над уровнем моря. Транспорт Регулярное автобусное сообщение производится от центрального автовокзала Софии по маршруту София — Пловдив — Асеновград — Бачково — Нареченски-Бани — Хвойна — Чепеларе — Пампорово — Смолян. Продолжительность пути от Софии до Пампорово — 4 часа. Ссылки Центральный автовокзал Софии Архивная копия от 18 сентября 2010 на Wayback Machine Информация о Пампорово Архивная копия от 20 марта 2022 на Wayback Machine Национальный институт метеорологии и гидрологии в Пловдиве — Веб-камера Пампорово Архивная копия от 4 августа 2010 на Wayback Machine (обновляется каждые 15 минут) Прогноз погоды в Пампорово
Пампорово

Пампо̀рово — гірський курорт на півдні Болгарії. Географія Курорт знаходиться в Родопах, на висоті 1650 м над рівнем моря. Відстань до Софії — 260 км, 85 км до Пловдива, 15 км до Смоляна, 10 км до Чепеларе. Клімат Клімат в курортному районі характеризується м'якою зимою, яка має більше 100 сонячних днів. Курорт займає перше місце серед гірських курортів Болгарії за кількістю сонячних днів. Середньорічна температура + 5,5 °C. Туризм В Пампорово основний потік туристів прибуває в зимові місяці, тому що курорт призначений головним чином для катання на лижах. Туристичний сезон починається в грудні і продовжується до кінця квітня. Висота гірськолижних трас на курорті від 1400 до 1926 метрів над рівнем моря. Транспорт Регулярне автобусне сполучення відбувається від центрального автовокзалу Софії за маршрутом Софія — Пловдив — Асеновград — Бачково — Нареченскі-Бані — Хвойна — Чепеларе — Пампорово — Смолян. Тривалість шляху від Софії до Пампорово — 4 години. Вартість квитка 20 левів[уточнити]. Посилання Центральний автовокзал Софії Інформація про Пампорово Національний інститут метеорології та гідрології в Пловдиві — Вебкамера Пампорово (обновляється кожні 15 хвилин) Прогноз погоди в Пампорово
Равничалско езеро

Равничалско езеро (Белмекенско или Равнивръшко езеро) е циркусно езеро в Източния дял на Рила, в Равничалския циркус, разположен северно от връх Равни чал (2637 m). Намира се на 2222 m н.в. и има удължена форма от север на юг с дължина 240 m и ширина 120 m, което дава площ от 2,1 ha. Това е най-източното рилско езеро. До построяване на преградна стена при изтичалото му в източната му част е имало остров, който е залят вследствие от повишаване на нивото му. Чрез поток, дълъг около 1 km се оттича в река Ходжовица (десен приток на Стара река, която е десен приток на Марица). Вижте също Езера в България Лист от карта K-34-72. Мащаб: 1 : 100 000. Източници
Голям Бръшлен

Остров Голям Бръшлен (или Голям Бръшлян) е български дунавски остров, разположен от 449,5 до 454 км по течението на реката в Област Силистра, община Тутракан. Площта му е 1,4 km2, която му отрежда 16-о място по големина сред българските дунавски острови. Островът се намира северно от село Бръшлен, община Тутракан. Има удължена форма с дължина 3,9 км и максимална ширина от 0,5 км. От българския бряг го отделя канал с минимална ширина от 370 м. Най-голямата му надморска височина е 27 м и се намира в централната му част и представлява около 15 м денивелация над нивото на река Дунав. Образуван е от речни наноси и е обрасъл предимно с върба. При високи дунавски води ниските му части се заливат. На острова успешно вирее канадска топола. Югозападно от него се намира по-малкия остров Малък Бръшлен, който е в непосредствена близост до българския бряг. Вижте също Списък на българските острови Топографска карта Лист от карта L-35-137. Мащаб: 1 : 100 000. Източници
Национален учебен комплекс по култура

Националният учебен комплекс по култура с лицей за изучаване на италиански език и култура с участието на Република Италия, съкратено НУКК, е учебно заведение към Министерство на културата в София, квартал Горна баня. Провежда обучение и възпитание на деца на възраст от 4 до 19 години. Асоцииран е с ЮНЕСКО. Създаден е с постановление на Министерския съвет от 19 ноември 1976 г. Започва работа от учебната 1976/7 година с 1 първа група на детската градина, паралелка първи клас и паралелка пети клас. През май 1992 г. с постановление на МС гимназиалната му степен се преобразува в Лицей с изучаване на италиански език и култура с чуждестранно участие. По-късно е преименуван на Национален учебен комплекс по култура с лицей с изучаване на италиански език и култура. Според сайта на училището „в основата на създаването на училището стоят идеите на италианската педагожка д-р Мария Монтесори, която развива педагогическа теория за обучение и възпитание чрез изкуството за развитие на индивидуалните възможности на децата и младежите; за уважение към личността на детето и развитие на таланта на децата; за освобождаване на личността на детето от всякакви притеснения“. Комплексът включва: детска градина, начален етап (I – IV клас), прогимназиален етап (V – VII клас) и Лицей с изучаване на италиански език и култура с 2 профила: хуманитарни науки и природни науки Източници Външни препратки Официален сайт
Исторически музей (Гоце Делчев)

Общинският исторически музей в град Гоце Делчев, България, е открит през 1979 година. Описание Целта му е да съхранява и да популяризира историческото наследство на града и района. Музеят разполага с 12 експозиционни зали, лапидариум и двор с автентична чешма. Има два отдела – Археология и Етнография. В археологическата експозиция има тракийска колесница, тракийска керамика, нумизматична колекция, произведения на изкуството и архитектурата от римския град Никополис ад Нестум. Музеят организира ежегодишни изложби на археологически находки от тракийската, славянската и българската култура, открити в долината на Места. В етнографския раздел има 1500 експоната – инструменти и предмети, показващи местните занаяти в края на XVII и началото на XIX век – грънчарство, медникарство, звънчарство. Сграда Музеят е разположен в сграда изградена в 1877 година в стил барок по поръчка на богатия неврокопски търговец Янчо Чорбаджи. Триетажната къща е богато орнаментирана, както отвън, така и отвътре. Сградата има дърворезбованите тавани и врати, изработени от местни майстори резбари, представители на Дебърската резбарска школа. В началото на ХХ век къщата става собственост на търговеца на тютюни Прокоп Прокопов, който прави голяма част от декорациите по сградата. След освобождението на Неврокоп в 1912 година, Прокопов се преселва в Гърция, а сградата става полицейско управление. Дългите години експлоатация повреждат силно сградата. 100 години след изграждането ѝ сградата е реставрината и става исторически музей на град Гоце Делчев. Обявена е за недвижима културна ценност от национално значение. Бележки Външни препратки Исторически музей – Гоце Делчев Официален уебсайт Исторически музей – Гоце Делчев в Община Гоце Делчев Исторически музей – Гоце Делчев в Museology Исторически музей – Гоце Делчев във Facebook Исторически музей – Гоце Делчев в 100-те Национални туристически обекта
Риломанастирска гора

Риломанастирска гора е резерват разположен в планината Рила. Основаване и статут Обявен е за резерват с обща площ 3676.5 хектара със Заповед No.307 на Комитета за опазване на природната среда при Министерския съвет от 10 април 1986 година, за да се запазят първични горски екосистеми от иглолистни и смесени елови и букови гори. Впоследствие площта е променяна през 1992 и актуализирана през 2018 год. до сегашните 36 717,779 дка (2021 г.) География Резерватът обхваща алпийската част и горските формации от двете страни на Рилска река, между връх Мальовица и връх Бричебор. Той е много интересен в геоморфоложко отношение. Особено забележителен е районът около Кирилова поляна с красивата скалиста дъга, включваща върховете Купените, Ловница, Злият зъб, Двуглав, Иглата, Орловец и Елени връх. Целият склон към долината на реката е нарязан от многобройни стръмни улеи, наричани Злите потоци, по чиито дълбоки и стръмни корита се свличат много лавини. Най-известен от тях е Белият улей, над който е надвиснал назъбеният гребен на Дяволските игли. Флора Резерватът представлява еталон на смесените широколистно-иглолистни гори с главно участие на елата и бука. Високопланинската популация на горуна е уникална за страната, като на места участва във формирането на горната граница на гората. В субалпийския пояс е добре застъпен клекът. За резервата са характерни редица редки, застрашени и защитени от закона видове — рилска теменуга, рилско подрумиче, рилски ревен, разперена светлика, ресничест дебелец, българско омайниче, алпийска каменоломка. Фауна Срещат се редица редки и застрашени видове, някои от които са включени в Червената книга на България – дивата коза, мечка, златка,бялка вълк, пернатонога кукумявка, черен кълвач, глухар, лещарка, сокерица, червеногръдка, скална лястовица, гарван,обикновен мишелов, смок мишкар, планинска жаба. Могат да се видят и еленът, сърната, лисицата, дивата свиня. От влечугите и земноводните се срещат: жабата дървесница, дъждовника, слепока, живородящия гущер. Вижте също Защитени територии в България Източници Резерват „Риломанастирска гора“, профил в Изпълнителна агенция по околна среда // Посетен на 8 февруари 2014.
Rila Monastery Forest

Rila Monastery Forest (Bulgarian: Риломанастирска гора, Rilomanastirska gora) is a nature reserve in Rila Monastery Nature Park, located in the Rila mountain range in southwestern Bulgaria. Spanning a territory of 3671 ha or 36.71 km2, it was declared in April 1986 to protect primary ecosystems of coniferous and mixed coniferous–deciduous forests. It is a strict nature reserve (1st category protected territory according to Bulgarian legislation and IUCN classification). Geography The reserve is situated in western part of Rila and is bisected in two unconnected parts by the valley of the Rilska River. It overlooks the Rila Monastery, one of the most important spiritual centers of Bulgaria. It includes forests and alpine peaks on both sides of the valley between the summits of Malyovitsa (2,729 m) and Brichebor. One of the most visited parts is the meadow of Kirilova Polyana, overlooked by forests and the raising summits of Kupenite (2,731 m), Lovnitsa (2,695 m), Zlia Zab (2,678 m), Dvuglav (2,605 m), Orlovets (2,686 m) and Eleni Vrah (2,654 m). The northern slopes of the Rilska River valley are cut by gullies, the most famous being the dizzying White and the Blue Gully that descend from the Zlia Zab massif to the valley some 1,200 m below. Administratively, it is part of Rila Municipality, Kyustendil Province. Flora and fauna The reserve is a model of mixed deciduous–coniferous forests dominated by European silver fir (Abies alba) and European beech (Fagus sylvatica). The high-mountain population of the highly localised endemic Rila oak (Quercus protoroburoides) is unique for the country, and in places it forms the upper forest boundary. Other common trees in the local mixed forests include Norway spruce (Picea abies), Macedonian pine (Pinus peuce), Austrian pine (Pinus nigra), dwarf mountain pine (Pinus mugo), silver birch (Betula pendula) and goat willow (Salix caprea). There are a number of rare and endemic plant species under protection, such as Anthemis orbelica, Cota tinctoria, Geum bulgaricum, Gentiana punctata, Viola orbelica, Rheum rhaponticum, Sempervivum ciliosum, Saxifraga retusa, Aubrieta gracilis, etc. The fauna is diverse for the reserve’s limited territory, with a number of rare mammal and bird species of conservation importance, including brown bear, gray wolf, red fox, chamois, red deer, roe deer, wild boar, common buzzard, boreal owl, western capercaillie, hazel grouse, black woodpecker, northern nutcracker, European robin, Eurasian crag martin, etc. Reptiles and amphibians are represented by Aesculapian snake, viviparous lizard, common slow worm, fire salamander, European tree frog, common frog, etc. The river trout is found in the streams. Gallery Citations References Golemanski, Vasil; Peev, Dimitar; Chipev, Nesho; Beron, Petar; Biserkov, Valko (2015). Red Book of Bulgaria, Volume I (in Bulgarian). Sofia: Bulgarian Academy of Sciences. ISBN 978-954-9746-18-1. External links "Official Site of the Ministry of Environment and Water of Bulgaria". Retrieved 20 January 2025.
125-о средно училище „Проф. Боян Пенев“

125-о средно училище „Проф. Боян Пенев“ с изучаване на чужди езици е действащо неспециализирано държавно общинско училище на територията на Столична община. Акцентът на обучението пада върху математиката и чуждите езици – английски, руски и немски. След VII клас училището осъществява прием в профилирани паралелки – профил „Хуманитарен“ и профил „Математически“. История Училището е открито през 1955 г. под името 34-о Средно смесено училище в тогава новопостроената за целта сграда на ул. „Цар Иван Шишман“ № 1 на ъгъла с ул. „Аксаков“ зад паметника на Цар Освободител. През 1957 г. прераства в 125-о основно училище „Иван Пашов“ на името на бившия кмет на София д-р Иван Пашов. През учебната 1970/71 г. 125-о основно училище освобождава сградата на ул. „Цар Иван Шишман“ № 1 и се премества в новия квартал „Младост 1“. Временно е приютено в сградата на 118-о единно средно политехническо училище (ЕСПУ), тъй като новата му сграда още не е готова. На 15 септември 1972 г. новата сграда (до блок 43) е открита и оттогава насам училището се намира в нея. По-късно се преименува от „Иван Пашов“ на „Проф. Боян Пенев“; номерът му остава непроменен. През 1977 г. 125-о ОУ става ЕСПУ с преподаване на руски език, а през 1989 училище – с чуждоезиков профил с решение на Министерството на образованието за бившите руски училища. Към 2024 г. преподаваните в него чужди езици са английски, немски и руски. През 2017 година е обявено от МОН за иновативно училище, вследствие на което в програмата за осми клас на учениците от математическия профил в училището са включени допълнителни часове по математика и информатика и предметът „Приложни науки“ с области на компетентност като теория на числата, роботика, неевклидови геометрии, лингвистика и други. При учениците от паралелките с хуманитарна насоченост е въведен нов предмет „Култура, Креативност, Комуникация", който е естествената междупредметна връзка между история, музика, изобразително изкуство, езиково обучение, етика, философия. Именити възпитаници Татяна Захова, българска актриса Станислав Цанов, български журналист и ютюбър Димо Алексиев, български актьор Калоян Гешев, български трикратен световен шампион по скоростно смятане до дванадесет години Източници
Розов кладенец

„Розов кладенец“ е язовир в югоизточна България, разположен близо до град Гълъбово, област Стара Загора. Построен през 1957 – 1960 година, той се използва промишлено водоснабдяване, главно на ТЕЦ „Брикел“, ТЕЦ „КонтурГлобал Марица Изток 3“ и ТЕЦ „Ей И Ес Марица Изток I“ от комплекса „Марица-изток“, както и за охлаждане на обработените води на ТЕЦ „Брикел“. Поради това температурата на водата е относително постоянна и сравнително висока дори и през зимата. Фактът, че водата не замръзва през зимата, прави язовира особено привлекателно място за водолюбиви птици. Характеристики Язовир „Розов кладенец“ е разположен в землищата на град Гълъбово и село Обручище на десния бряг на река Соколица, непосредствено до града и до ТЕЦ „Брикел“. Язовирната стена е земнонасипна, с дължина 1285 m и височина 11,5 m. Въздушният откос е затрупан с материал от сгуроотвалите на ТЕЦ „Брикел“. Контрастената към коритото на Соколица е с дължина 1813 m и височина 6,6 m. През 1977 година стените са надградени със стоманобетонен парапет, за да се увеличи завиреният обем за нуждите на строящата се ТЕЦ „Марица-изток 3“. Преливникът на стената е с капацитет 30 m³/s. Водохранилището е с общ обем 20,4 млн. m³ и залята площ 363 ha. То се захранва гравитачно от водохващане на Соколица с капацитет 20 m³/s и с изпомпване от водохващане на река Сазлийка. Флора и фауна Растителност По-голямата част от брега на язовира е лишена от растителност. На места се срещат изкуствени насаждения от черен бор и акация. Долината на река Съзлийка, част от която попада в рамките на язовира, е обрасла с типична крайречна растителност като върба, топола и храсти. Птици Топлата вода прави язовир Розов кладенец привлекателно място за водолюбиви птици. От установените 142 вида птици 34 са включени в Червената книга на България, а 5 са поставени в категорията на световно застрашените. През зимата язовирът се превръща в местообитание от международно значение за малкия и големия корморан. През зимата са установени и световно застрашените видове като къдроглав пеликан и белоока потапница, а друг световно застрашен вид – ливадният дърдавец – се среща в района на язовира по време на миграция. Язовирът е обявен за защитена, част от екологична мрежа НАТУРА 2000. Риби Язовир Розов кладенец е подходящо място за любителски риболов. Срещат се видовете шаран, червеноперка, сом, толстолоб, бяла риба и каракуда. Източници
Jazovir Ovtjaritsa

Jazovir Ovtjaritsa (bulgariska: Язовир Овчарица) är en reservoar i Bulgarien. Den ligger i regionen Sliven, i den centrala delen av landet, 240 km öster om huvudstaden Sofia. Jazovir Ovtjaritsa ligger 155 meter över havet. Trakten runt Jazovir Ovtjaritsa består till största delen av jordbruksmark. Runt Jazovir Ovtjaritsa är det ganska glesbefolkat, med 24 invånare per kvadratkilometer. Källor
Сухото езеро (Рилски манастир)

Сухото езеро е езеро в Централната част на Рила, на 1891,5 m н.в., във водосборния басейн на Рилска река (ляв приток на Струма), на 1500 m югоизточно от връх Попова капа (Попова шапка). Намира се в област Кюстендил, община Рила. Езерото има почти правоъгълна форма и променливи очертания с максимални размери 270 m дължина и 120 m ширина. Най-голяма площ от около 30 дка има през пролетта по време на снеготопенето. Подхранва се от две малки реки, идващи съответно от Поповокапските езера на север от него и от седловината Кобилино бранище – на изток, които на около 400 m източно от езерото се съединяват и се вливат в него. През есента почти пресъхва. Няма видим повърхностен отток. Водите му се филтрират през моренния вал разположен покрай западния му бряг и дават началото на буен поток, който се влива отдясно в Рилска река. Вижте също Езера в България Лист от карта K-34-71. Мащаб: 1 : 100 000. Източници
Száraz-tó

A Száraz-tó (bolgárul: Сухото езеро, Szuhoto ezero) tó a Rila-hegység központi részén, 1891,5 méter tengerszint feletti magasságban, a Rila patak (a Sztruma bal oldali mellékfolyója) vízgyűjtő medencéjében, a Popova kapa-csúcstól 1500 méterre délkeletre. Kjusztendil megyében található, Rila önkormányzat közigazgatási területén. A tó csaknem téglalap alakú, ám körvonala változó, maximális hossza 270 méter, szélessége 120 méter. Legnagyobb, mintegy 30 hektáros kiterjedését tavasszal, hóolvadás idején éri el. Két kisebb vízbefolyás táplálja, amelyek a Popovokap-tavaktól, illetve a Kobilino Braniste-nyeregből érkeznek, amelyek a tótól mintegy 400 méterre keletre egyesülnek. Őszre szinte kiszárad. Nincs látható felszíni lefolyása, vize átszűrődik a nyugati part mentén elhelyezkedő morénás töltésen, és a Rila patakba érkezik. Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a(z) Сухото езеро (Рилски манастир) című bolgár Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Св. св. Константин и Елена (Кръстилци)

„Св. св. Константин и Елена“ е възрожденска църква в светиврачкото село Кръстилци, България, част от Неврокопската епархия на Българската православна църква. Обявена е за паметник на културата. Архитектура Църквата е построена през втората половина на XIX век. В архитектурно отношение представлява трикорабна псевдобазилика. Първоначално е имала и пристроено училище и екзонартекс от западната страна, които по-късно са разрушен и е добавена камбанария и две помещения за ритуални нужди. Женската църква в западната част на наоса е рисуван дървен балкон и кошовиден парапет. Таваните са дъсчени, касетирани и апликирани с живописна украса. В 1888 година Андон Зограф изписва царските и обредните икони на иконостаса. Църквата е изписана със 102 сцени в 1910 година от Димитър Сирлещов, който прави и цокълните икони и царските двери на иконостаса. Иконостасът е с частична плоска резба по царските двери, кръжилата и венчилката. Художествена стойност имат и кованите свещници и рисуваната ракла в храма. Бележки
Сълзица

Сълзица (или Даутово езеро) е ледниково езеро в Северен Пирин, разположено в плитък циркус на около 600 m югоизточно от Даутов връх (Гърбец, 2597,3 m). Езерото е на височина 2340,9 m, площта му е 0,6 ha при размери 95 на 60 m, като формата му е елипсовидна. Дълбоко е 2 m. От него изтича малка река, ляв приток на Бела река (ляв приток на река Изток, десен приток на Места). Езерото е с непостоянен воден режим и много често през лятото пресъхва. Вижте също Езера в България Лист от карта K-34-83. Мащаб: 1 : 100 000. Източници