NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Salzitsa Lake

The Salzitsa Lake (Bulgarian: Сълзица), also known as Dautovo Lake (Даутово езеро) is a glacial lake in the Pirin mountain range, southwestern Bulgaria. It is situated at an altitude of 2,341 m in a small cirque at about 1 km to the northeast of the summit of Dautov Vrah (2,597 m). It is the northernmost lake in the mountain range. The lake has an elliptical shape, reaching length of 100 m and width of 80 m. The surface area is 6,200 m2; the depth is 2 m. Salzitsa Lake has predominantly snow-rain feed and may dry out in summer. It is the source the small river Bela reka, a left tributary of the river Iztok of the Mesta river basin. Gallery Citations References Мичев (Michev), Николай (Nikolay); Михайлов (Mihaylov), Цветко (Tsvetko); Вапцаров (Vaptsarov), Иван (Ivan); Кираджиев (Kiradzhiev), Светлин (Svetlin) (1980). Географски речник на България [Geographic Dictionary of Bulgaria] (in Bulgarian). София (Sofia): Наука и култура (Nauka i kultura). Душков (Dushkov), Добри (Dobri) (1972). Пирин. Туристически речник [Pirin. Tourist Dictionary] (in Bulgarian). София (Sofia): Наука и култура (Nauka i kultura).
Dautovo ezero

Dautovo ezero (bulgariska: Даутово езеро) är en sjö i Bulgarien. Den ligger i regionen Blagoevgrad, i den sydvästra delen av landet, 100 km söder om huvudstaden Sofia. Dautovo ezero ligger 2 339 meter över havet. I omgivningarna runt Dautovo ezero växer i huvudsak blandskog. Runt Dautovo ezero är det ganska glesbefolkat, med 27 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Дисилишко езеро

Дисилишкото езеро е ледниково езеро в Северен Пирин, разположено в Полежанския циркус на 500 m северозападно от връх Безбог и на 1200 m североизточно от връх Полежан. То се намира на 2348,8 m н.в., площта му е 6,5 декара при размери 150 на 70 m. От него изтича река Дисилица, която се приема за начало на Добринищката река, десен приток на Места. Вижте също Езера в България Лист от карта K-34-84. Мащаб: 1 : 100 000. Източници Душков, Д., Г.Петрушев и Т.Ковачки, Пирин пътеводител, София 1988 г., стр. 46. Мичев, Николай и др. Географски речник на България. София, Наука и изкуство, 1980. с. 169 – 170.
ГКПП Маказа – Нимфея

Граничният контролно-пропускателен пункт Маказа – Нимфея между България и Гърция се намира в прохода Маказа (или Балкан тореси), в Източните Родопи между селата Лозенградци от българска и Еникьой (Нимфея) от гръцка страна. Граничният пункт е част от Паневропейски транспортен коридор № 9 Хелзинки – Дедеагач. Строителството продължава 12 години, след което официално е открит и отворен за движение на 9 септември 2013 година. През ГКПП Маказа – Нифея могат да преминават само леки автомобили и камиони с маса до 3,5 тона. Съществувалият след Първата световна война граничен пункт в прохода е затворен скоро след края на Втората световна война. Повторното му отваряне е договорено през 1995 година с подписването на българо-гръцко междуправителствено споразумение за изграждане на 3 нови гранични контролно-пропускателни пункта, включващо още ГКПП Илинден – Ексохи и ГКПП Рудозем – Ксанти. От 1 януари 2025 г. ГКПП се закрива. Преминава се без спиране на автомобила и показване на документи на вече бившия ГКПП, но със съобразена скорост, означена с пътни знаци. Сградният фонд и инфраструктурата се запазват, така че при необходимост да могат да бъдат отворени. Граничните полицаи имат право да спират за проверки на случаен принцип и с оглед анализ на риска. Бележки Външни препратки „Старата митница „Маказа“ строена седем години с чиновнически мъки и перипетии“ Архив на оригинала от 2013-09-08 в Wayback Machine., „Нов живот“, 5 септември 2013 (исторически обзор)
Палеонтологично находище (Дорково)

Палеонтологично находище е природна забележителност, намираща се западно от село Дорково, община Ракитово, област Пазарджик и в негова непосредствена близост. Създадена е със заповед №90 от 31 януари 1990 г. на министъра на околната среда и водите, с цел опазване на уникално палеонтологично находище на кости от плиоценски гръбначни животни. Заема площ от 10 декара. Югоизточно от самото находище през 2013 г. е изграден музей, в който са изложени част от откритите кости. Външни препратки Плиоценски парк – профил в Изпълнителна агенция по околна среда // Посетен на 5 юни 2015.
Свети Илия (Лозеница)

„Свети Илия“ е църква в светиврачкото село Лозеница (Дере мисилим), България, част от Неврокопската епархия на Българската православна църква. Обявена е за паметник на културата. История Църквата е построена през XVII век. По-късно храмът е опожарен. Възстановен е в 1985 година. Бележки
Перелик (хижа)

Хижа „Перелик“ се намира в местността Соватя на 1960 m н.в. Построена е през 1936-1938 г. от туристи от Широка лъка. През 1959 г. е преустроена и ремонтирана. Хижата представлява масивна, каменна, двуетажна постройка. Разполага с 25 места, а през лятото работят и две едноетажни дървени бунгала, разположени до хижата с по 5 легла всяко. Общият капацитет на хижата е 35 места през лятото и 25 места през зимата. Хижата е водоснабдена и електрифицирана, разполага с туристическа кухня и столова. През зимата се отоплява с печки. Работи целогодишно, през зимата е необходима предварителна заявка. Хижата се стопанисва от Туристическо дружество „Перелик“, Широка лъка. Маршрута хижа „Смолянски езера“ – хижа „Перелик“ е част от Европейския туристически път Е8. До хижата може да се стига и с автомобил. На местността „Превала“ се отклонява 6 километров асфалтов път от шосето Смолян (Пампорово) – Стойките – Широка лъка – Девин. В по-голямата част от пътя до хижата е асфалтиран, след това продължава по трошено-каменна настилка до разположеното на връх Голям Перелик поделение 36920 – Първи отделен отряд за радиотехническо разузнаване. Територията около хижата и по пътя за върха е под постоянно видеонаблюдение. Съседни обекти Бележки
Анатема (защитена местност)

Анатема е защитена местност в землището на град Асеновград. Създадена е през 2004 г. с цел опазване находища и местообитания на редки и защитени растителни и животински видове. На територията на местността са забранени всякакви човешки дейности с изключение на санитарни и отгледни сечи. Обектът се стопаниства от Държавно Лесничейство Асеновград. География Защитената местност попада в Северно-родопския нископланински климатичен район. Характерни видове за местността са драка, обикновена хвойна, мъждрян, келяв и обикновен воден габър. Местност Анатема е едно от малкото места, където се среща балканския ендемит атинска мерендера. Установено е също наличието на консервационно значимото лечебно растение седефче. Източници
Trapesiza

Die Festung Trapesiza (bulgarisch Трапезица) in Weliko Tarnowo liegt auf dem gleichnamigen Hügel in der einstigen Hauptstadt Bulgariens. Sie war die zweitwichtigste Burg des Zweiten Bulgarischen Reiches nach Zarewez. Trapezitsa war das geistige Zentrum. Laut einigen Historikern war hier der erste Palast von Iwan Assen I. Geschichte Während der Römerzeit wurde der Ort (1. bis 5. Jahrhundert n. Chr.) befestigt. Den Römern folgten die Byzantiner. Auf dem Trapezitsa wurden achtzehn bulgarische Kirchen gefunden, die während des Zweiten Bulgarischen Reiches genutzt wurden. Bilder Weblinks Einzelnachweise
Trapezitsa

Trapezitsa (en búlgaro: Трапезица) es una colina búlgara que se encuentra cerca de Veliko Tarnovo. Durante el Segundo Imperio búlgaro, Trapezitsa fue la segunda fortificación más importante de la antigua capital búlgara Tarnovo. Su nombre significa ya sea trabeza (mesa) o se deriva de la palabra trapecio, dando una idea de su forma. Siendo parte de la capital, Trapezitsa albergó muchos bellos edificios e iglesias. Los principales edificios cristianos de Tarnovo, así como la residencia del patriarca fueron mantenidos detrás de los gruesos muros de la fortaleza. Durante los trabajos de excavación a principios del siglo XX, los arqueólogos descubrieron los restos de al menos 17 iglesias, cada una de ellas muy bien decoradas y jugando un papel en la historia de Bulgaria. Las reliquias de San Juan de Rila fueron atesoradas por varios siglos en una de las iglesias de Trapezitsa antes de su traslado al Monasterio de Rila. La evidencia muestra que Trapezitsa fue sede residencial de los ricos y nobles búlgaros. Ellos vivían en espaciosos edificios con una arquitectura notable. Un camino excavado en la roca conducía a un puente que conectaba a Trapezitsa con la fortaleza de Tsarevets. Trapezitsa estaba protegido por el río Yantra, que proveía un mecanismo natural de defensa. Cuatro entradas conducían al interior. La entrada sur fue la principal. Una parte de la puerta sur aún se conserva. Referencias (en búlgaro) Информация за Трапезица от официалния сайт на Велико Търново Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Trapezitsa.
Trapezitsa

Trapezitsa (en bulgare Трапезица) est une forteresse médiévale située sur une colline du même nom à Veliko Tarnovo, dans le nord de la Bulgarie. Elle servit de forteresse principale du Second Empire bulgare de 1185 à 1393. Trapezitsa était une colline spirituelle, habitée par des nobles du clergé et des artisans. Histoire On y trouve les reliques de Jean de Rila, protecteur céleste et patron du peuple bulgare. Selon certains historiens, le premier château de Pierre IV de Bulgarie, a été construit sur la colline. Galerie Références Joachim Henning, Post-Roman Towns, Trade and Settlement in Europe and Byzantium: Byzantium, Pliska, and the Balkans Icomos Monumentum Деян Рабовянов Археологически проучвания в южния сектор на Трапезица. Том 1. Portail de la Bulgarie Portail des châteaux Portail de la monarchie
Trapezitsa

O Palácio de Trapezitsa (em búlgaro: Трапезица') é um castelo real localizado na cidade de Veliko Tarnovo, uma Fortaleza medieval,em Turnovo - Segundo Estado búlgaro. Construído a partir do início do século XII. História Na colina de Tsarevets, havia aldeias da Idade do Bronze (IV-II aC) e da Idade do Ferro (III-II aC). Segundo alguns historiadores, Trapezitsa foi a primeira colina da Dinastia Asen. No monte viveram boycões, clérigos e artesãos. Durante cerca de um século na igreja na colina estavam as relíquias de João de Rila. Referências Ver também Деян Рабовянов Археологически проучвания в южния сектор на Трапезица. Том 1. Между Царевецъ и Трапезица. Пътни картини, легенди, видения Любомир Владикин,1931
Трапезица (крепость)

Трапезица — средневековая крепость в городе Велико-Тырново, в Болгарии. История Первые укрепления на холмах Трапезица построили римляне в четвертом веке. В VII веке она была разрушена славянами. По мнению некоторых историков, первый дворец Асени был построен на холме. На холме жил пан, боляри, клерикалы. Из холма там было построено 18 церквей. Трапезица - вторая крепость внутреннего города Средневековый Тырновград (Велико-Тырново). Он расположен на правом берегу реки Янтра, к северо-западу от Царевца. Это естественная крепость, окруженная тремя реками. Когда-то на крутых скалах поднимались высокие стены с зубцами и башнями. По склонам холма спускались две поперечные крепостные стены - одна в восточной части, возле церкви «Св. Димитар ", а другой - на западном склоне, перед нынешним железнодорожным мостом. Крепость имела четыре входа. Главный вход Трапезицы был на южной стороне и связывался с Царевцом по мосту через реку Янтру мимо церкви «Сорока Великомучеников ". К этому входу вела каменная дорога, прорезанная в скале и достигающая южных ворот. Раскопки в 1884 и 1900 годах открыли основы 17 церквей. Незначительные фрагменты, сохранившиеся на стенах, показывают, что они были богато украшены фресками и разноцветными мозаиками, а их полы были покрыты красивой керамической плиткой. Найденные материалы не были опубликованы и, следовательно, остались неизвестны науке и истории города. Но сохранившиеся об этих раскопках записи показывают, что тогда были найдены «старые кресты, ожерелья, монеты, кольца, серьги, сосуды и другие артефакты, которые, кажется, с древних болгарских времен ». Церкви Трапезицы были богато украшены разнообразными архитектурными формами: пилястрами, нишами, слепыми арками, красочными тарелками и красочными глиняными круглыми или четырехугольными блюдами. Самой крупной считается церковь номер 8, известная под именем «Ивана Рильского». Прямо рядом с ней сохранились следы прочих древних строений. Предполагается, что монастырских. На стенах церкви сохранились остатки фресок. Известно, что царь Иван Асен I в 1195 г. перенес из города Средец (София) в Велико-Тырново мощи святого Ивана Рильского, которые были помещены в специально отстроенной для них церкви на горе Трапезице. Считается, что помещение в южной части церкви №8 как раз предназначалось для хранения этих мощей. Мощи хранились в Велико-Тырново до 1469г., когда они были перенесены в Рильский монастырь. Многочисленные и богато украшенные небольшие церкви на Трапезице свидетельствуют о том, что здесь также располагались и дома бояр и высшего духовенства. В период с 2008 по 2015 гг. на Трапезице проводились новые раскопки. В тот же период была восстановлена южная башня и реконструированы некоторые из церквей. Галерея Примечания Литература Деян Рабовянов Археологически проучвания в южния сектор на Трапезица. Том 1.
Свети Антоний (Мелник)

„Свети Антоний Велики“ е възрожденска църква в град Мелник, България, част от Неврокопската епархия на Българската православна църква. Обявена е за паметник на културата с национално значение, като част от културно-исторически резерват „Мелник“. История Построена е в 1869 година според надпис, разположен над западната ѝ врата. Вероятно е изградена върху основите на по-стар храм. Ктиторският надпис, изписан на южната стена на наоса, гласи: Църквата е сред петте храма, които оцеляват при изгарянето на Мелник в 1913 година заедно със „Свети Николай“, „Свети Йоан Предтеча“, „Св. св. Петър и Павел“ и „Света Варвара“. Архитектура В архитектурно отношение църквата е еднокорабна и едноапсидна с размери 13,9 х 6,1 м, с женско отделение в западната част. Интериор Интериорът – рисуван таван, мебели, иконостас, полилей и свещници, е типичен за Мелнишката художествена школа. Според обстойния дарителски надпис интериорът ѝ е обзаведен и украсен през 1881 година. Изписването на църквата е дело на мелнишкия зограф Лазар Петракидис и негови помощници. От стенописите само изображението „Богородица Ширшая небес“ в апсидата е създадено съгласно православния канон. По останалите стени са изобразени драперии, цветя и дори натюрморт. Стенописите отразяват периода на раждането на светската живопис в лоното на църковната. Рисуваният дървен иконостас с царските му двери е ценно произведение на изкуството. Върху подиконните табла има букети с цветя и плодове. Иконите са на Лазар Аргиров и негови помощници. На Аргиров са храмовата икона на проскинитария, няколко царски икони и изображението на Свети Антоний от празничния ред. Иконите „Матер Божия“ и „Света Богородица Честнейшую Херувим“ са от XVIII век. На рисувания касетиран таван е изобразен Христос Вседържител върху платно в централен медальон. Балконът също е изписан, както и колонадата. Икона на Свети Атанасий Атонски със сцени от живота му и светци е датирана 1757 година и има надпис „† CΑΒΒΑ ΤΟΥ Θ(ΕΟ)Υ ΤΟΥ / ΛΑΥΡΑC ΑΦΙΕΡΟCΗC / ΔΕΗCΗC ΠΡΟΗΓΟΥΜ(ΕΝΟΥ) / Κ(ΑΙ) ΔΑΠΑΝΥ ΑΥΤΟΥ / ΤΟ ΕΤΥ αψνζ : (=1757) / [η αυγου]στου μη[νί]“. Вярва се, че в църквата намират чудотворно изцеление душевноболни хора. И до днес тук е запазена желязна верига за която някога са връзвали онези от болните, които буйствали. Бележки
Св. св. Петър и Павел (Мелник)

„Св. св. Петър и Павел“ е българска възрожденска църква в град Мелник, България, днес част от Неврокопската епархия на Българската православна църква. Църквата се намира в югозападната част на града, близо до центъра. Обявена е за паметник на културата с национално значение. История Според ктиторския надпис над западния вход „Св. св. Петър и Павел“ е възстановен в 1840 година при митрополит Дионисий Мелнишки. Църквата е сред петте храма, които оцеляват при изгарянето на Мелник в 1913 година заедно със „Свети Антоний“, „Свети Йоан Предтеча“, „Свети Николай“ и „Света Варвара“. Архитектура В архитектурно отношение е трикорабна псевдобазилика с двускатен покрив, със слабоизразена полукръгла апсида и открит нартекс. На юг е вкопана, поради наклон на терена. Зидарията е от декоративно фигурирани камъни. Покривът е двускатен със скосявания на късите страни. Прозорците са високо на северната стена. Входовете са два – от запад и от юг. Интериор Вътрешността е разделена на три кораба от два реда от по 5 дървени колони. На запад има женска църква с решетъчна преграда и кобилично извит оригинален парапет от времето на изграждането на храма. Други оригинални елементи от вътрешната украса са дъсчените тавани, иконостасът и столовете. Храмът е частично изписан – в протезиса и апсидата и в аркадата и по холкела на централния кораб. Колоните и капителите са с многоцветна декорация. Над централния кораб има изображениие на Христос Вседържител на платно. Иконостасът има ясна архитектоника, пропорциите му са хармонични. Състои се от пет пояса – цокълни табла, царски икони, лозница, празнични икони и венчилка, като разпятието не е оригинално. Цокълните табла са изписани с вази с лалета, рози и карамфили. Сред иконите има и по-стари от храма – „Христос Вседържител“, „Св. св. Константин и Елена“, „Света Богородица с младенеца“, „Свети Йоан Предтеча“ вероятно са от XVIII век и са надживописани от Андон Зограф в края на XIX век. На Андон Зограф е иконата „Христос Велик Архиерей“ за владишкия трон от 1893 година, както и три стенописни сцени в олтара – Богородица Ширшая небес, Великите отци в апсидата и Свалянето от кръста в протезиса. Владишкият трон е резбован и украсен с живописна украса и надпис от 1893 година. На облегалото му е изписан ликът на мелнишкия митрополит Александър. Амвонът и проскинитарията са изписани от друг мелнишки зограф Лазар Аргиров, а негови ученици в 1886 година изпълняват двата странични проскинитария. Бележки
Арена Ботевград

42.900026, 23.788394 Арена Ботевград е многофункционална спортна зала с капацитет от 4500 седящи места, която може да се използва както за спортни, така и за други събития, които не са свързани със спортни цели – концерти, изложения и др. Залата е собственост на Община Ботевград и се използва от местния баскетболен отбор БК Балкан. Изградена е за по-малко от две години и е официално открита на 29 март 2014 г. Характеристики Арена Ботевград разполага с 4500 седящи места и предоставя терен за републикански и международни спортни събития. В нея ще могат да се практикуват девет вида спорт. Игралното поле е с размери 24/44 м и е покрито с разглобяем дървен под – Speed Lock S20, лицензиран продукт на лидера в производството на спортни настилки – Tarket, Германия. Разглобяемостта на настилката позволява безопасното използване на залата за събития с неспортен характер като концерти, изложения и други светски събития. Осигурена е възможност да се монтира допълнително сглобяема сцена. Капацитетът при концерти е 2000 седящи места. Спортното оборудване е производство на една от най-известните в тази област фирми – Schelde, в частност баскетболен кош Super Sam 325 и електронно информационно табло Bodet (Франция). Седалките за трибуните са сгъваеми, от негорима пластмаса, отговарящи на високите изисквания за ергономичност и удобство. Съоръжението се намира на комуникативно място в града, а основният пешеходен подход се от север, откъм улица „Захари Стоянов“, през площадно пространство с фонтан, алеи с пейки и зелени площи. Сградата е с компактна изчистена форма, развита на четири функционални нива. Kонструкцията ѝ е смесена монолитна, стоманобетонова, скелетна със стоманобетонови шайби. Финансиране Общата инвестиция за изграждането на обекта възлиза на 7,02 млн. лв. Строителството на обекта е финансирано с около 5 млн. лв. собствени средства на община Ботевград и 1,8 млн. лв. от Публичната инвестиционна програма на правителството. Вижте също Спорт в Ботевград Източници
Arena Botevgrad

Arena Botevgrad (Bulgarian: Арена Ботевград) is an indoor arena located in Botevgrad, Bulgaria. It has a capacity of 4,500, and has been the home venue for BC Balkan Botevgrad since its opening in 2014. History Arena Botevgrad was officially opened on March 29, 2014 after two years of construction in the presence of Bulgarian Prime Minister Boyko Borisov, Botevgrad's mayor Georgi Georgiev, and several government ministers. The hall cost 7.02 million Bulgarian lev, or about 3.5 million Euros to build. Between February 18th and 21st, 2016, the hall was host to the 2016 Bulgarian Basketball Cup Final 8 bracket, with BC Rilski Sportist claiming their first ever cup. In September 2016, Arena Botevgrad hosted the national basketball team's home games from Group E of the EuroBasket 2017 qualification. Hapoel Tel Aviv B.C. also used as a temporary arena for EuroCup (2023–2025) and EuroLeague (2025–present) due to Gaza war and most recently, Iran war. See also List of indoor arenas in Bulgaria References External links Facebook page Project page at RS Engineering (in English)
Arena Botevgrad

La Arena Botevgrad (bulgare : Арена Ботевград) est une salle polyvalente situé à Botevgrad, en Bulgarie. Histoire La salle est inaugurée en mars 2014 devant 4 000 personnes, dont le président de l'Assemblée nationale Mihaïl Mikov. Événements Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du basket-ball Portail des arts du spectacle Portail de la Bulgarie