NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Municipio de Burgas

El municipio de Burgas (búlgaro: Община Бургас) es un municipio búlgaro perteneciente a la provincia homónima. En 2013 tiene 211 764 habitantes.​ La mayoría de la población vive en la capital municipal Burgas, que es la capital de la provincia y una de las ciudades más grandes del país. El resto, unos diez mil habitantes, se reparten entre las siguientes localidades: Banevo, Bratovo, Bryastovets, Balgarovo, Dimchevo, Draganovo, Vetren, Izvorishte, Marinka, Mirolyubovo, Ravnets, Meden Rudnik, Tvarditsa y Cherno More. Se ubica en el centro de la provincia.​ Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Municipio de Burgas. Municipio de Burgas en OpenStreetMap.
Bourgas (obchtina)

La commune de Bourgas (en bulgare: Община Бургас - Obchtina Bourgas) est située dans l'est de la Bulgarie. Géographie Géographie physique La commune de Bourgas est située dans l'est de la Bulgarie. Son chef lieu est la ville de Bourgas et elle fait partie de la région de Bourgas. Climat Géographie humaine Histoire La première municipalité de Bourgas a été établie le 7 février 1878. Une bibliothèque publique a été ouverte en 1888 et, trois ans plus tard, a été approuvé le plan urbain. Administration Structure administrative La commune comporte 2 villes et 13 villages : Jumelages La commune de Bourgas est jumelée avec les collectivités territoriales suivantes : Économie Culture Galerie Voir aussi Liens internes Liste des obchtini de Bulgarie Ville de Bourgas Liens externes (bg + en) Site officiel de la commune de Bourgas (bg) Conseil municipal de Bourgas Références Portail de la Bulgarie
Burgas (gmina)

Burgas (bułg. Община Бургас) – gmina we wschodniej Bułgarii, w obwodzie Burgas. Miejscowości Miejscowości wchodzące w skład gminy Burgas: Bratowo (bułg.: Братово), Brjastowec (bułg.: Брястовец), Burgas (bułg.: гр Бургас) – siedziba gminy, Byłgarowo (bułg.: гр Българово), Czerno more (bułg.: Черно море), Dimczewo (bułg.: Димчево), Draganowo (bułg.: Драганово), Izwor (bułg.: Извор), Izworiszte (bułg.: Изворище), Marinka (bułg.: Маринка), Mirolubowo (bułg.: Миролюбово), Rawnec (bułg.: Равнец), Rudnik (bułg.: Рудник), Twyrdica (bułg.: Твърдица). Przypisy
Comuna Burgas, Burgas

Comuna Burgas (în bulgară Бургас) este o unitate administrativă în regiunea Burgas din Bulgaria, cu reședința la Burgas. Cuprinde 13 localități dintre care Burgas și Bălgarovo au statut urban. Localități componente Demografie La recensământul din 2011, populația comunei Burgas era de 212.902 locuitori. Din punct de vedere etnic, majoritatea locuitorilor (84,25%) erau bulgari, existând și minorități de romi (1,81%) și turci (2,94%). Pentru 10,32% din locuitori nu este cunoscută apartenența etnică. Note
Бургас (община)

Бургас (болг. Община Бургас) — община в Болгарии. Входит в состав Бургасской области. Население составляет 220 550 человек (на 15 мая 2008 года). Состав общины В состав общины входят следующие населённые пункты: Братово Брястовец Бургас Болгарово Димчево Драганово Извор Извориште Маринка Миролюбово Равнец Рудник Твырдица Черно-Море Примечания Ссылки Официальный сайт общины
Burgas (kommun)

Burgas (bulgariska: Община Бургас, Obsjtina Burgas) är en kommun i Bulgarien. Den ligger i regionen Burgas, i den östra delen av landet, 300 km öster om huvudstaden Sofia. Burgas delas in i: Banevo Bălgarovo Draganovo Vetren Izvor Izvorisjte Marinka Ravnets Rudnik Tvărditsa Tjerno more Följande samhällen finns i Burgas: Burgas Bălgarovo Källor
Бургас (община)

Бургас (болг. община Бургас) — община в області Бургас, Болгарія. Населення становить 212 902 особи (станом на 1 лютого 2011 р.). Адміністративний центр общини — місто Бургас. Примітки Посилання Офіційний сайт громади Бургас [Архівовано 30 серпня 2016 у Wayback Machine.] (болг.)
Летище Ихтиман

Летище Ихтиман (на английски: Ihtiman Airfield) е малко частно летище в България. Разположено е югозападно от град Ихтиман в землището на село Черньово, близо до железопътната линия София – Пловдив – Свиленград. Пригодено е за малки самолети, за парашутизъм и други и спортни цели. Вижте също Летища в България Източници
Куршум джамия (Карлово)

Куршун джамия (на турски: Kurşunlu Camii, „Оловна джамия“) е недействащ мюсюлмански храм - джамия, в град Карлово, България. Намира се в парк „Демокрация“ на пресечката на улица „Генерал Гурко“ с булевард „Генерал Карцов“. Тя е най-старата запазена до днес постройка в града. История Счита се, че местният владетел Али бей Карлъзаде издига джамията (1485-1486), като тя е наречена така заради своя оловен покрив. Според надписа върху плоча над входа на северната стена: Десет години по-късно Али бей с вакъфнаме от 15 април 1496 година, издадено в град Коня, превръща част от мюлка си във вакъфски имот, с който да се издържа джамията. От южната страна е имало тюрбе, около сградата – гробище, пазарището и големия хамам. Сградата на джамията е обявена за паметник на културата, но не е стопанисвана, дори е използвана за склад. През ноември 2013 година е присъдена на Главното мюфтийство от Окръжния съд в Пловдив, но решението е обжалвано и не е влязло в сила. Археологически проучвания на терена на сградата и около нея чрез сондажи са предприети по инициатива на Община Карлово през 2015 г. поради необходимост от укрепване на сградата и адаптирането ̀и за музейни цели. Архитектура Джамията е от типа на т.нар. „султански джамии“. Тя се състои от молитвен салон, портик пред входа от север и частично разрушено минаре към северозападния ъгъл. Върху квадрат със страна 10,4 м, се оформя основното почти кубично тяло, върху което над дванадесетостенен барабан е куполът с височина от пода 12,7 м. Фасадите са с „клетъчна зидария“ от лицево загладени големи камъни, оградени от четири страни с по две тухли, има останки от стенописи. Арки на четирите стени обхващат двата реда прозорци и релефно прекосяват цялата повърхност на стените. Западно от централния вход, под портика е имало водоизточник за извършване на ритуалното измиване (абдест). В началния вид, сградата е с преддверие с три куполчета върху четири гранитни колони – подобно на Ески джамия в Ямбол и Джумая джамия в Пловдив, които са от ХV в. и Фатих Мехмед джамия в Кюстендил и Баня баши джамия в София от ХVІ в. Молитвеният салон има михрабна ниша на южната стена, а западно от михраба е мимберът. Встрани на входа е оформен балкон с дървена конструкция. Рамките на големите арки на стените в интериора на джамията са украсени с редове големи изправени червени трилистници. Археологически изводи Постигнатите резултати от проучванията на терена около и под пода на Куршун джамия, показват че на това място има следи от ползването му за различни цели и през различни епохи. Най-ранните следи от ползване на мястото са късовете от груба ръчно работена керамика и една монетата на Аполония Понтика от ІV в пр. Хр. Новото използване на терена се датира около ХІІІ в. и насочва към жилище, частично вкопано в терена. Проучванията сочат също, че джамията е претърпяла преустройство след края на ХVІІ в. Бележки Външни препратки Куршум джамия напът да стане прецедент за делата за вакъфските имоти – btvnovinite.bg, 14.02.2014 Как местните турци приемат споровете за Куршум джамия в Карлово – btvnovinite.bg, 27.02.2014 Kursum-Mosque (сайт със снимки)
Kurshum Mosque

The Kurshum Mosque (Bulgarian: Куршум джамия; Turkish: Kurşunlu Cami), officially the Kurshum Djamia Mosque, is a mosque located in Karlovo, in the Plovdiv Province of Bulgaria. The Kurshum Mosque was built in 1485 by Karlu Ali Bey. It is the oldest architectural monument in Karlovo. In 2014, the mosque was attacked by hundreds of nationalists, fascists, and soccer fans, who smashed the mosque's windows. See also Islam in Bulgaria List of mosques in Bulgaria References External links Media related to Kurshum Mosque, Karlovo at Wikimedia Commons
СайтГраунд Хостинг

„СайтГраунд Хостинг“ ЕООД е българско предприятие за уеб хостинг със седалище в София. Води началото си от 2004 година, като в сегашния си вид – собственост на регистрираната в Кипър „СайтГраунд Кепитъл“, контролирана от основателя Иво Ценов – е регистрирана през 2016 година. „СайтГраунд“ се развива много бързо и през следващите години се налага като един от основните доставчици на уеб хостинг в световен мащаб. Към 2022 година има обем на продажбите около 238 милиона лева и около 500 служители в София, Пловдив и Стара Загора. С прессъобщение от края на ноември 2024 компанията обявява финализиране на преговорите по придобиване на Къщата с ягодите, недвижима културна ценност на ул. „Сан Стефано“ в София. Заявеното намерение е тя да бъде реставрирана и по-нататък използвана за представителни цели, в т.ч. и като седалище на благотворителна организация, финансирана от „СайтГраунд Хостинг“. Бележки
SiteGround

SiteGround is a web hosting company, founded in 2004 in Sofia, Bulgaria. As of April 2023, it provides hosting for over 3,000,000 domains worldwide. It provides shared hosting, cloud hosting, enterprise solutions, email hosting, and domain registration. According to W3Techs, SiteGround is used as hosting provider by 2.4% of all websites. In 2019, the company employed about 500 people. It has offices in Sofia, Plovdiv, Stara Zagora and Madrid. History SiteGround was founded in 2004 in Sofia by a few university friends. In January 2015, Joomla partnered with SiteGround to offer free websites hosted on Joomla.com. Server infrastructure and setup According to the company's website, in May 2023, it had 11 data centers in 8 countries: the United States, the Netherlands, UK, Germany, France, Spain, Australia and Singapore. SiteGround runs CentOS, Apache, Nginx, MySQL, PHP, WHM and its in-house developed control panel – Site Tools on its servers. In 2020, SiteGround migrated all of its domains to Google Cloud, and all data is stored on Google's SSD persistent storage. Products and services SiteGround provides quality web hosting services for WordPress, Joomla, Magento, Drupal, PrestaShop and WooCommerce websites. It also has a Weebly connector. A September 18, 2020, review by PCMag.com praised SiteGround for their strong uptime and customer support, but rated them 3.5/5 overall, before major price increases in 2021 and 2022. References External links Official website
SiteGround

SiteGround es una empresa de alojamiento web, fundada en 2004 en Sofía, Bulgaria. A partir de enero de 2020, brinda alojamiento para aproximadamente 2 000 000 de dominios en todo el mundo. Proporciona alojamiento compartido, alojamiento en la nube, soluciones empresariales,​ alojamiento de correo electrónico y registro de dominios. En 2019, la empresa empleó a unas 500 personas.​ Tiene oficinas en Sofía, Plovdiv, Stara Zagora y Madrid.​ Historia SiteGround fue fundado en 2004 en Sofía por unos amigos universitarios. En enero de 2015, Joomla se asoció con SiteGround para ofrecer sitios web gratuitos alojados en Joomla.com.​ Infraestructura y configuración del servidor Según el sitio web de la empresa, en mayo de 2020 tenía 6 centros de datos en 6 países: Estados Unidos, Países Bajos, Reino Unido, Alemania, Australia y Singapur.​ ​ SiteGround ejecuta CentOS, Apache, Nginx, MySQL, PHP, WHM y su panel de control desarrollado internamente: Site Tools en sus servidores.​ ​ SiteGround utiliza unidades de estado sólido para almacenar datos.​ Referencias Enlaces externos Sitio web oficial
SiteGround

SiteGround је веб-хостинг компанија основана 2004. године и сервисира више од 500.000 домена широм света. Обезбеђује дељени хостинг, клоуд хостинг и наменске сервере. Тренутно, компанија запошљава преко 400 људи. Инфраструктура сервера и подешавање SiteGround има дата центар у пет држава: САД, Холандија, Италија, Сингапур и Уједињено Краљевство. SiteGround покреће CentOS, Apache, MySQL, PHP и WHM / cPanel на својим серверима. Компанија је развила софтверска решења за изолацију рачуна, праћење и реакцију, као и оптимизацију брзине, која се продају у оквиру бренда 1H, а које користе друге Linux хостинг компаније. Њихов унутрашњи SuperCacher омогућава корисницима да повећају брзину свог веб-сајта и помоћу LXC технологије, успели су да изграде најсавременију серверску технологију како би обезбедили максимално услужно радно време. У 2008. години компанија је представила најбољи протокол изолације рачуна који штити сваки појединачни налог на дељеном серверу. Пре тога, било је немогуће и сада исти систем за изолацију дељеног хостинг рачуна обично користи велики број веб домаћина. SiteGround користи SSD (Solid State Drives) за чување података и зато су њихови сервери бржи од било којег другог дељеног хостинг сервиса. Укључивање у заједнице отвореног кода SiteGround ради са заједницама отвореног кода као што је Joomla, WordPress, Magento, и други. Он нуди прилагођена решења за сервер и апликацију за многе апликације отвореног кода, нуди збирку бесплатних упутстава и предложака за многе апликације и организује едукативне вебинере о различитим темама. Датацентри SiteGround има центре за податке на пет различитих локација: Ајова, Сједињене Америчке Државе Лондон, Уједињено Краљевство Емсхавен, Холандија Франкфурт, Немачка Сингапур, Сингапур Сиднеј, Аустралија Партнери SiteGround има партнерске односе са више компанија као што су SingleHop, SoftLayer, CloudFlare, OpenSRS, cPanel, GlobalSign, Softaculous, 1H, Spam Experts, и Open Classifieds. Интернет слобода SiteGround је јавно говорио против PIPA и SOPA законодавства. Референце Спољашње везе Siteground.com SiteGround на веб-сајту X
Central nuclear de Bélene

La Central Nuclear de Bélene​ (en búlgaro: Атомна електроцентрала „Белене“) es una planta de energía nuclear planeada a 3 km de Bélene y a 11 km de Svishtov, en la provincia de Pleven, en el norte de Bulgaria, cerca del río Danubio. Fue pensado para sustituir cuatro reactores VVER V230-440 de la central nuclear de Kozloduy que estaban fuera de servicio, como requisito previo para que Bulgaria se uniera a la Unión Europea. El 11 de junio de 2010, el gobierno búlgaro anunció que iba a congelar indefinidamente el proyecto de construcción de la central nuclear de Bélene porque era incierto cuando se devolvería la inversión. El 30 de mayo de 2013, el recién elegido gabinete del primer ministro Oresharski anunció que estudiaba un posible reinicio para el proyecto. Véase también Referéndum sobre el uso de la energía nuclear en Bulgaria de 2013 Referencias
Centrale nucleare di Belene

Il sito nucleare di Belene (in bulgaro АЕЦ Белене) avrebbe dovuto ospitare una centrale con 2 reattori VVER1000 da 1060 MWe lordi per un totale di 1906 MWe netti. Dopo un lungo travaglio finanziario ed istituzionale, si è poi deciso di abbandonare il progetto di questa centrale per concentrarsi unicamente su Kozloduj 7 e 8. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su centrale nucleare di Belene Collegamenti esterni (EN) IAEA - Nuclear Power Reactors in the World, 2018 (PDF), su www-pub.iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Belene 1, su iaea.org. (EN) IAEA - PRIS database - Nuclear Power Reactor Details - Belene 2, su iaea.org.
Kerncentrale Belene

Kerncentrale Belene (Атомна електроцентрала „Белене“) is een kerncentrale in aanbouw en ligt in Bulgarije bij Belene (Белене) aan een zijarm van de rivier de Donau, dicht bij de Roemeense grens. In 1987 werd de fundering gelegd voor een kerncentrale. De centrale zou twee drukwaterreactors (PWR) krijgen van het type VVER-1000 (AES-92). Eigenaar van de centrale is het staatsbedrijf Natsionalna Elektricheska Kompania EAD (NEK), een dochtermaatschappij van Bulgaria Energy Holdings (BEH). Dit aanbouwproject is meerdere malen gestart en gestopt, maar ligt nu sinds 2012 definitief stil. Referendum Op 27 februari 2013 was er een door de oppositie geïnitieerd referendum voor voltooiing van deze centrale. Hoewel de meerderheid van de stemmen voor opening was, was de opkomst te laag voor een geldig referendum. Zie ook Lijst van kernreactoren
Нуклеарна централа Белене

Белене нуклеарна електрана (буг. АЕЦ Белене) се налази 3 km од града Белене, 11 km од Свиштова, у близини реке Дунав, територија Бугарске. Нуклеарна електрана тренутно не производи електричну енергију јер је изградња јоч увек у току. Изградња ове нуклеарне централе требало би да замени четири реактора ВВЕР-440, типа В 230 (реактори 1,2,3 и 4) који чине део Козлодуј нуклеарне електране у Бугарској. Први планови Прва документација и дозвола за изградњу ове нуклеарне електране потписани су 1981. године. Спонзори за изградњу прикупљени су тек крајем осамдесетих година, уз помоћ украјинске фирме Атоменергопројект из Кијева. Предложена је изградња четири реактора типа ВВЕР-1000, типа В 320. Између 1988. и 1990. године, завршено је 40% планиране конструкције првог реактора, и 80% опремене је допремљено до реактора. У току 1990. године реактор је напуштен због демократских промена у Бугарској. Поновни почетак Крајем децембра 2002. године министарство доноси одлуку о поновној изградњи односно наставку изградње пројекта с обзиром да је требало да дође до планираног гашења четири реактора у електрани Козлодуј. Фебруара 2003. године министар Милко Ковачев је послао шест писама у најјаче комапније у сфери нуклеарне енергетике, тражећи прецизно обавештења о потребној техници и финансијама како би се електрана завршила. У мају је оформљен тим експерара који је требало да одреде прелиминарни пројекат, потребне тестове, затим да реализују конструкцију, организацију реактора, а на крају и да реактор доведу у рад како би производио електричну енергију. Маја, 2005. године је проглашено, да ће киловат час, произведен у овој нуклеарној електрани, коштати између 3,2 и 3,7 евроцента, тј. да ће представљати најскупљу електричну енергију икада произведену у Бугарској. Ради поређења напоменућемо да киловат час у нуклеарној електрани Козлодуј кошта око 0,76 евроценти (податак из 2005. године). Крајем октобра 2006. године прихваћена је понуда француског Фраматома, немачког Сименса и руског Атомстројекспорт, да се изгради реактор треће генерације ВВЕР-1000, типа В-446Б. Један од разлога промене типа реактора био је и то, што би се стари реактор из 1980. године продао назад руској фирми. Данас реактори и даље нису реализовани али сматра се, да ће до 2013. године први реактор бити пуштен у рад, а други реактор годину дана касније. Спољашње везе Информације о пројекту (језик: бугарски) Слике електране (језик: енглески) Кампања против изградње електране (језик: енглески)
АЕС Белене

АЕС «Белене» — недобудована атомна електростанція, розташована за 3 км від міста Белене на березі річки Дунай на півночі Болгарії, неподалік від кордону з Румунією. Станція призначалася для заміщення виведених з експлуатації потужностей АЕС Козлодуй. Будівництво станції було зупинене у 1990 році через труднощі з фінансуванням і протести населення. Історія будівництва У 2005 році була досягнута домовленість про завершення будівництва станції російським «Атомстройекспортом». Перший контракт на будівництво станції був укладений «Росатомом» в особі «Атомстройекспорта» і НЕК Болгарії у 2008 році, ціна будівництва станції становила 4 млрд євро. Після цього будівництво не починалося і в кінці листопада 2010 року було повідомлено про те, що проект отримає швидкий розвиток: сторони зійшлися на вартості контракту на будівництво у 6,4 млрд євро. Проте у 2012 році у зв'язку зі зміною уряду Болгарії через розбіжності по вартості проект переглядався повторно. 28 березня 2012 року будівництво було припинено. Майданчик планується використовувати для газової теплоелектростанції, а реактор, зібраний «Атомстройекспортом», встановити в АЕС Козлодуй. Інформація по енергоблоках Див. також Ядерна енергетика Болгарії Недобудовані радянські АЕС Примітки Ресурси Інтернету АЭС «Белене». Атомэнергопроект. Процитовано 17 грудня 2013. АЭС Белене, Болгария. Атомтехэнерго. Архів оригіналу за 17 грудня 2013. Процитовано 17 грудня 2013.
Света Петка Самарджийска

„Света Петка Самарджийска“ е православна църква в българската столица София. Местоположение Църквата се намира в центъра на София, в близост до катедралата „Света Неделя“. История Криптата на църквата е римска гробница (крипта) от IV век, което означава, че е имало предишна обредна сграда. В ХІ век върху криптата е издигнат настоящият храм. Най-старите запазени стенописи са от XIV век, а над тях има слой от XV и XVI век, дело на Пимен Зографски. Църквата е наречена на Петка Иконийска, която е покровителка на самарджиите, чийто квартал се е намирал в района през Средновековието и са се черкували и поддържали храма. Архитектура Църквата представлява малка еднокорабна постройка, частично вкопана в земята. Стените на църквата са дебели 1 м, изградени от тухли и камъни. Иконостасът в църквата е дело на дебърски майстори от рода Филипови. Някои от иконите са на друг дебърски майстор Алексо Василев. Църквата е реставрирана и експонирана през 70-те години на 20 век по проект на арх. Н. Мушанов и арх. Зл. Кирова. Стенописите са реставрирани от художник – реставратора Л. Делчев. Писателят Николай Хайтов лансира хипотеза, че в църквата е погребан Васил Левски. Основанията за тези твърдения са спорни интепретации на резултатите от проведените археологически разкопки през 1956 година и някои сведения в печата от 1937 година, препредаващи разказите на потомци на извършилите препогребването. През 80-те години на XX век се развива остра полемика по въпроса, но до окончателно решение не се стига, поради противоположното становище на Археологическия институт и на станалите разисквания в Българската академия на науките не се приема единодушно становище. През 90-те години на храма е поставена мраморна плоча с текст че тук „според народната памет е погребан В. Левски“, която по-късно изчезва. На 18 февруари 2012 година. с решение на Столичния общински съвет взето по предложение на Ангел Джамбазки, Вили Лилков и други, източно от апсидата пред църквата е тържествено осветена и открита плоча с надпис: „В олтара на тази църква според народната памет и редица научни данни родолюбиви българи са погребали през 1873 г. Апостола на свободата Васил Левски Йеродякон Игнатий“. Добавката „редица научни данни“ е в разрез с решението на Столичния общински съвет. Бележки