NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Сопот (язовир)

Сопот е язовир в Северна България, Област Ловеч. Разположен е в средния дял на Предбалкана, на приблизително 30 km северозападно от Троян и 35 km югозападно от Ловеч. Построен е през 1961 г. Представлява един от най-големите язовири в България с площ от около 8500 декара и воден обем около 62 милиона кубически метра. Основният водоизточник на язовира е река Калник – приток на река Вит. Язовирът е дълъг около 7 километра, с максимална ширина от 2 километра и дълбочина до 28 метра. Под водите му са залети територии от землищата на с. Лесидрен и с. Голяма Желязна, които са частично изселени по време на изграждането му. Днес язовир Сопот е популярна туристическа дестинация, предлагаща условия за спортен риболов, водни спортове и отдих. Във водите му се срещат различни видове риба, включително шаран, сом, костур, толстолоб, бяла риба, клен, бибан, уклей, слънчева риба, червеноперка, платика, щука и други. Около язовира има изградени къмпинги, бунгала и вили, както и възможности за разходки и екотуризъм. В близост до язовира се намира пещерата Топля – защитен природен обект с археологически находки от късния палеолит и желязната епоха. Районът около язовира се отличава с красива природа, характерна за Предбалкана, и предлага възможности за пешеходен и велотуризъм. Източници
Sopot (reservoar)

Sopot (bulgariska: Сопот) är en reservoar i Bulgarien. Den ligger i regionen Lovetj, i den centrala delen av landet, 100 km öster om huvudstaden Sofia. Sopot ligger 361 meter över havet. I omgivningarna runt Sopot växer i huvudsak blandskog. Runt Sopot är det glesbefolkat, med 13 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Софийска градска художествена галерия

Софийската градска художествена галерия е създадена на 22 октомври 1928 г. по заповед на ген. Владимир Вазов, тогавашен кмет на Столична община. Тя е настанена в реконструираната малко по-рано сграда на Градското казино на улица „Гурко“ №1. Първоначалният замисъл на институцията е за музей, с библиотека и архив, а картинната галерия се обособява впоследствие като резултат от дейността на музея. Първата постоянна картинна изложба в България е направена там през 1941 г., а седем години по-късно част от фонда ѝ е прехвърлена към фонда на Националната художествена галерия. Като самостоятелна институция галерията се отделя през 1952 г. Понастоящем нейни притежания са 3500 живописни платна, 800 скулптури, 2800 графики и рисунки. Външни препратки Официален сайт на СГХГ „Аделина Филева, директор на СГХГ: Всичко, което днес се случва, утре е история“, интервю на Милена Бойкова-Терзийска, в-к „Новинар“, 8 септември 2008 (архивирано от оригиналаАрхив на оригинала от 2014-01-30 в archive.today)
Софійська міська художня галерея

Софійська міська художня галерея (болг. Софийската градска художествена галерия) була заснована 22 жовтня 1928 на замовлення генерала Владимира Вазова. Вона розміщується в невеликій реконструйованій будівлі на вулиці Гурко 1, де раніше знаходилося міське казино. Історія Спочатку в цій будівлі планувалося відкрити музей, бібліотеку та архів, але невдовзі на основі діяльності музею формується також картинна галерея. Тут відбулася перша постійна виставка живопису в Болгарії у 1941, а через сім років частина її фонду була передана до фонду Національної художньої галереї. Будучи автономним закладом, галерея була відділена в 1952. В даний час їй належить 3500 полотен, 800 скульптур, 2800 картин та малюнків. Примітки Джерела Официален сайт на СГХГ "Аделина Филева, директор на СГХГ: Всичко, което днес се случва, утре е история", интервю на Милена Бойкова-Терзийска, в. "Новинар", 8 септември 2008
Софийска професионална гимназия по електроника „Джон Атанасов“

Софийска професионална гимназия по електроника „Джон Атанасов“ (стари имена: Техникум по електроника „В. И. Ленин“, Техникум по електроника „Акад. Иван Ценов“) е средно училище, намиращо се в софийския квартал Изток на улица „Райко Алексиев“ 48. Профилите са „Системно програмиране“, „Приложно програмиране“, „Компютърна техника и технологии“, „Компютърни мрежи“, „Промишлена електроника“,„Микропроцесорна техника“ и „Програмиране на роботи“. Външни препратки Официален сайт на гимназията Стар вид на официалния сайт на гимназията Архив на оригинала от 2014-03-05 в Wayback Machine.
София Ринг Мол

София Ринг Мол е мол в София открит на 6 ноември 2014 г. Търговският център ще има отдаваема площ от 69 000 m2. Наематели са Лидл, Мебелна къща Явор, Мосю Бриколаж, Техномаркет, Public, Синегранд на 10 киноекрана, Ню Лук (850 м2) Местоположението на обекта е между „Околовръстен път (София)“ и лифтена станция „Симеоново“. Данни за обекта Започване на проекта: 2010 г. Откриване: 6 ноември 2014 г. Инвеститор: Кустас (Danaos Corporation) и Фурлис (Fourlis Group) – 140 млн. евро. (собственици на ИКЕА България). Проектант: L35, Испания Български проектант: Skica Studio, България Изпълнител: Главболгарстрой и Аркон констракшънс Външни препратки София Ринг Мол Стар сайт: Архив на оригинала от 2012-02-18 в Wayback Machine. youtube, Видео от строежа на София Ринг Мол skyscrapercity Източници
Sofia Ring Mall

Sofia Ring Mall is a shopping mall in Sofia, Bulgaria. It opened doors on 6 November 2014. Sofia Ring Mall is a shopping center of new generation, which has two hundred stores representing over 400 brands of which 100 completely new to the Bulgarian market. The shopping center has the largest indoor amusement center; the largest indoor karting track for the country with an area of 7,500 m2 (81,000 sq ft); the largest department store, extending to 6,500 m2 (70,000 sq ft); free parking lot with a total of 3,500 parking spaces and VIP parking lot with 100 places. Sofia Ring Development will have a total cost of more than 300 million euro. The investment comes from the Greek companies Fourlis Group, which manages IKEA's franchising in Bulgaria, and Danaos Group, specialized in the shipping industry. It will be the largest mixed-use project in Bulgaria, spreading over an area of 400,000 m2 (4,300,000 sq ft), with 100,000 m2 (1,100,000 sq ft) belonging to the mall and its adjacent IKEA store, all near the southern arc of the Sofia ring road. In the near future it is expected that the Sofia Metro will have a nearby Metro station. See also List of malls in Sofia References External links Sofia Ring Mall website (in Bulgarian and English)
Сребърна (езеро)

Сребърна е сладководно езеро в България, разположено край река Дунав, най-голямото крайречно езеро в страната, защитен природен обект от национално и международно значение. Намира се в западната част на Айдемирската низина, североизточно от село Сребърна и на 16 km западно от Силистра. Дълбочината му варира от 0,7 до 2 m, а площта му е 2 – 2,5 km2. Водосборният басейн на езерото е 402 km2. Подхранва се от карстови води, от река Дунав чрез естествената връзка – канала Драгайка и добруджанските суходолия Добротинско дере (Сребренска, Сребърненска, Сребърнска река, с дължина 93 km), Бабукска река (Барбукска река), Кълнежка река (Кълнежа) и Калушево дере, които вливат води в него само при поройни дъждове и при интензивно снеготопене. В периферията е обрасло с блатна и водолюбива растителност. В езерото гнездят 221 вида птици, 19 от които са вписани в Червената книга на България. Природонаучният музей до езерото е открит през 1983 година, когато биосферният резерват „Сребърна“ влиза в списъка на обектите на световното природно и културно наследство на ЮНЕСКО. Други На Сребърна е наречена улица в квартал „Хладилника“ в София (Карта). Вижте също Лист от карта L-35-139. Мащаб: 1 : 100 000. Езера в България Сребърна (резерват) Лещава Малък Преславец Персина Източници Мичев, Николай и др. Географски речник на България. София, Наука и изкуство, 1980. с. 461. Външни препратки Хидрогеоложки условия в района на езеро Сребърна Езерото Сребърна – снимки, видео и описание Архив на оригинала от 2014-10-29 в Wayback Machine. Водоемите в България – ез. Сребърна Архив на оригинала от 2009-04-08 в Wayback Machine. Природни обекти и забележителности – Езерото Сребърна
Сребирна (озеро)

Сребирна (Сребърна) — прісноводне озеро в Болгарії, розташоване на річці Дунай, найбільше прибережне озеро в країні, охоронюване природне місце національного та міжнародного значення. Розташоване в західній частині Айдемирської низовини на північний схід від села Сребирна та за 16 км на захід від Сілістри. Його глибина коливається від 0,7 до 2 м, а площа 2-2,5 км 2. Площа водозбірного басейну озера 402 км2 . Живиться карстовими водами з річки Дунай через природний зв'язок — канал Драгайка і Добруджанське плато. Периферія поросла болотистою та водолюбною рослинністю. В озері гніздиться 221 вид птахів, 19 з яких занесені до Червоної книги Болгарії. Природничий музей біля озера був відкритий у 1983 році, коли біосферний заповідник «Сребарна» було внесено до списку всесвітньої природної та культурної спадщини ЮНЕСКО. Посилання Гідрогеологічні умови в районі озера Срібна Silver Lake — фото, відео та опис [Архівовано 2014-10-29 у Wayback Machine.] </link> Водосховища в Болгарії — ез. Срібло [Архівовано 2009-04-08 у Wayback Machine.] </link> Природні об'єкти та пам'ятки — озеро Срібна
Средна кула

Средна кула е квартал на Русе, отстоящ на около 6 километра от центъра на града. В квартала има действаща детска градина, читалище и църква. Училището в квартала е закрито през 2007 година. Населението на квартал Средна кула е 4500 души, по официални данни към 2010 година, от които по-голяма част са християни. Малцинствата се състоят от турци и роми. История Селището съществува от времето на построяването на Сексагинта Приста през 69-79 година. Заради необходимостта от изхранването на военния гарнизон и пристанище с „шестдесет кораба“, то е построено в близост до плодородната земя край река Русенски лом. В пътеписите на Сестини е отразено, че „трудолюбиви селяни, живеещи в къщички със сламени покриви в близост до крепостта, изхранваха намиращия се в крепостта военен гарнизон с пресни плодове и зеленчуци. А рибата можеше да се лови с ръце в бистрите води на реката“. Първоначално селището носи името махала „Кулата“. По време на османската власт – 1752 година турски бей на име Долаб Ахмет ага построява чифлик и голяма стражева кула. По-късно селището се разширява в посока към сегашния квартал „Долапите“. Възникват нови две махали – Орта чифлик (сегашен Среден чифлик) и Долаб (сега Долапите). След Освобождението с указ №461/14.09.1905 г. се обединяват двете махали в Кула-Средня, с 249 сгради (къщи) 233 домакинства, 1557 жители от които 15 балканджийски преселници. Населението е чисто българско. Поминъкът включва земеделие, градинарство, занаятчийство, бъчварство, мелничарство, кошничарство и ковачество. През 1901 година отваря врати и православната църква „Св. св. Кирил и Методий“, построена с дарителството на заможните куленски чорбаджии. По щастлива случайност се открива и старото училище, което става средище и за други две селища – Долапите и Басарбово, част от община Кула-Средня. Читалището е открито на 24 декември 1924 година. Първоначално е съществувало като просветен кръжок към дружество „Гирдап“ Русе. По-късно под формата на дарителство от населението се набира библиотечен фонд и първи библиотекар става Марин Парашкевов. Организират се първите сказки, вечеринки, театрални представления. Изнасят се и първите пиеси „Свекърва“, „Вълчи времена“, „Обесването на Левски“. Запалени самодейци по това време са Иван Зайков, Митка Зайкова, Атанаска Койлазова, Йордан Ялъмов и др. С добра читалищна дейност се открояват Иван Кулев, Стоян Ганчев и др. Читалището разполага с голяма сграда, библиотека, зали за репетиции. Самодейният състав към читалището има спечелени много грамоти и медали. Има снимани два филма, които се излъчват по националната телевизия – „Благовещение“ и „Коледа“. Библиотеката разполага с 16 800 тома литература. Обслужва 180 читатели. През квартала преминават автобусни линии с номера 6, 7, 8 и 15. Икономика В квартала е разположена птицеферма на групата „Градус“. Източници www.ruseonline.info www.openstreetmap.org За историята на църквата вж. Мутафов В., История на храмовете в Русенска епархия, Русенска духовна околия и епархийските манастири, Първа част, Силистра 2019, с. 56.
Средняк (остров)

Остров Средняк е български дунавски остров, разположен между 591 км и 593,8 км по течението на реката в Област Плевен, община Никопол. Описание Площта му е 1,3 km2, която му отрежда 18-о място по големина сред българските дунавски острови. Островът се намира североизточно от град Никопол и южно от румънското село Пояна, община Чуперчени, окръг Телеорман. На практика е към румънския бряг – от него го отделя тесен речен канал, на места широк под 10 м. Този канал не личи на последните сателитни снимки (2024). Има удължена форма с дължина от 4,5 км и ширина до 0,8 км. Максималната му височина от 32 м се намира в източната му част и е на 10 – 11 м над нивото на реката. Изграден е от речни наноси и е обрасъл с тополи. Източно от него е по-големият български остров Лакът, а южно – малкият остров Градина. Източната част на острова попада в природния парк „Персина“. Топографска карта Лист от карта K-35-2. Мащаб: 1 : 100 000. Вижте също Списък на българските острови Източници
Студена (язовир)

Студена е язовир в Западна България, изграден на горното течение на река Струма. Местоположение Разположен е в западния край на Витоша, на горното течение на река Струма и в землищата на селата Студена, Кладница и Боснек в община Перник. История Язовирът е изграден върху селата Витошко и Крапец, които са заличени през 1953 г. Пуснат е в експлоатация на 5 декември 1953 година. Малко след построяването на язовира срутване блокира долната врата на водовземната кула. Тя започва да се използва в средата на 60-те години, когато срутването е отстранено, а при ремонта на вратата за пръв път в България е приложено подводно заваряване. През 1957 година на деривационния канал от язовира е пусната в експлоатация ВЕЦ „Република“ с една турбина с мощност 200 kW, която малко по-късно е спряна. През 1992 година преливникът на стената е надграден, за да се увеличи обема на водохранилището. Технически характеристики Освен от естествения си водосбор, включващ река Струма и високите ѝ притоци, язовирът събира води и от две събирателни деривации във водосборния басейн на Искър. Канал „Владая“ довежда води от североизточния дял на Витоша, като основните му водохващания са на Владайска и Рударска река, а Канал „Палакария“ от южните склонове на Витоша и река Палакария. Язовирната стена е бетонна гравитачна, с облекчена с контрафорси конструкция. Височината ѝ е 53 m, а дължината по короната – 268 m. Преливникът има три отвора с обща ширина 22,8 m. Основният изпускател се състои от две стоманени тръби с общ капацитет 30 m³/s. Язовирът функционира като годишен изравнител, а максималният му обем е 25,2 млн. m³. Използване Основното предназначение на Язовир „Студена“ е водоснабдяването на Перник и съседните селища с питейни и промишлени води. Водите се отвеждат до града по дълъг 8,5 km стоманобетонен канал, започващ от долната вада на ВЕЦ „Студена“ и преминаващ по левия бряг на Струма. Малко под язовирната стена е изградена водноелектрическата централа ВЕЦ „Студена“, пусната в експлоатация през 1955 година. Тя е оборудвана с две турбини тип „Францис“ с обща инсталирана мощност 780 kW. Рибно богатство Заради използването му за водоснабдяване, риболовът в язовира е забранен и той се охранява. Бяла риба Сабица Каракуда Костур Уклей Червеноперка Бибан Толстолоб Галерия Бележки Външни препратки 3D лазерно сканиране на стената на язовир „Студена“
Studena (reservoar)

Studena (bulgariska: Студена) är en reservoar i Bulgarien. Den ligger i regionen Pernik, i den västra delen av landet, 23 km sydväst om huvudstaden Sofia. Studena ligger 831 meter över havet. Arean är 0,80 kvadratkilometer. Den sträcker sig 2,6 kilometer i nord-sydlig riktning, och 1,2 kilometer i öst-västlig riktning. I omgivningarna runt Studena växer i huvudsak lövfällande lövskog. Runt Studena är det ganska glesbefolkat, med 38 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Суходолски манастир

Суходолският манастир „Света Троица“ е български православен манастир, действащ, без монаси. Местоположение Намира се на 800 м северно от квартал Суходол непосредствено край Околовръстния път (източно от него), между кв. Овча купел и ж.к. „Люлин“. История Манастирът е построен в средата на 1990-те години с помощта на свещеника в Суходол отец Ангел, на мястото на малък параклис. Още през 1957 г. обаче в полето до него е открит камък от храм, съществувал през Средновековието. Предполага се, че в района също така е съществувало и селище, разрушено при Османското нашествие, а самият манастир е построен на мястото на предхристиянско светилище. Галерия Бележки
Съединение (язовир)

Съединение е язовир в България Местоположение Разположен в област Търговище, между градовете Лозница и Търговище (12 km). Намира се до селата Бистра и Съединение. Рибно богатство В язовира могат да се ловят разнообразни видове риба:. Бабушка Кротушка Каракуда Костур Слънчева риба Сом Бибан Шаран Буфало Щука Бяла риба Вижте също Списък на язовирите в България Източници
ТЕЦ „Ей И Ес Марица Изток I“

ТЕЦ „Ей И Ес Марица Изток I“ е топлоелектрическа централа в Гълъбово, България. Собственост на американската компания „Ей И Ес Корпорейшън“, тя е част от промишления комплекс „Марица-изток“ и работи на лигнитни въглища от близките „Мини „Марица-изток“. Централата е изградена на мястото на спрени през 1989 – 1991 година мощности на стария ТЕЦ „Марица-изток 1“, днес ТЕЦ „Брикел“, най-старата електроцентрала в комплекса „Марица изток“. Първоначално е планирано тя да замести старата амортизирана централа, но по различни причини нейното спиране е многократно отлагано и към 2022 година ТЕЦ „Брикел“ продължава да функционира. Строителството започва през 1999 година по технология на френския доставчик „Алстом“, а през юни 2011 година са въведени в експлоатация новите мощности от 670 MW. Бележки
ТЕС Мариця-Схід-1

ТЕС Мариця-Схід-1 — колишня теплова електростанція на південному сході Болгарії. Відносилась до складу комплексу Мариця-Схід разом з ТЕС Мариця-Схід-2 та ТЕС Мариця-Схід-3. В 1959 – 1962 роках на майданчику станції стали до ладу шість котлів виробництва Барнаульського котельного заводу, які живили чотири теплофікаційні турбіни потужністю по 50 МВт, постачені Турбомоторним заводом із Свердловська. Продуковане цією чергою тепло використовувалось для сушки вугільних брикетів на розташованому поруч заводі. У 1963 – 1964 роках запустили другу чергу із двох блоків потужністю по 150 МВт. В кожному з них два котла ПК-38-1 живили одну конденсаційну турбіну К-150-130. ТЕС спорудили з розрахунку на використання лігніту із розташованого поряд вугільного кар’єру. Воду для охолодження отримували із водосховища Розов-Кладенец, на березі якого знаходився майданчик станції. Цю водойму створили у межиріччі Сазлійки та її лівої притоки Соколіци, за рахунок відведення ресурсу з яких відбувається її поповнення. Видача продукції провадилась по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 110 кВ. В 1988 – 1990 роках другу чергу станції вивели з експлуатації. А у 2010-му застарілу ТЕСю повністю закрили. При цьому з 2011 року на її майданчику працює сучасна ТЕС Гилибово, яку також можуть називати Мариця-Схід-1. Примітки
ТЕС Мариця-Схід-2

ТЕС Мариця-Схід-2 — теплова електростанція на південному сході Болгарії. Зведена у складі комплексу Мариця-Схід разом з ТЕС Мариця-Схід-1 (наразі замінена ТЕС Гилибово) та ТЕС Мариця-Схід-3. В 1966 – 1968 роках на майданчику станції стали до ладу чотири однотипні блоки потужністю по 150 МВт. У кожному з них встановили по два котла Подольського котельного заводу типу ПК-38-4 та парову турбіну Харківського турбінного заводу. В 1985-му ввели в експлуатацію два блоки потужністю по 210 МВт, кожен з яких мав котел Подольського котельного заводу типу ЕП-670/140, турбіну Ленінградського металічного заводу K-225-12,8 та генератор Електросила ТВВ-220-2Е. В 1990 та 1995 роках стали до ладу ще два блоки з таким саме основним обладнанням, проте дещо більшої потужності у 215 МВт. В 2003-му у блоці №2 змонтували нову турбіну Ленінградського металічного заводу K-165-130 потужністю 165 МВт. А в середині 2000-х узялись за масштабну модернізацію всієї першої черги, під час якої блоки 1, 3 та 4 отримали турбіни Toshiba TCDF-36 потужністю по 177 МВт. Також Toshiba постачила генератори для всіх чотирьох перших блоків, при цьому в блоці №2 разом з турбіною ЛМЗ працює генератор типу TAKS-2P-194200, тоді як інші отримали тип TAKS-2P-208700. В першій половині 2010-х провели масштабні роботи на другій черзі, проте на цей раз Toshiba здійснювала не заміну, а глибоку модернізацію турбін до рівня TCDF 225 із потужністю по 232 МВт. На блоках 6 та 8 встановили нові генератори Toshiba TAKS, тоді як генератори блоків 5 та 7 пройшли глибоку модернізацію. Унаслідок модернізацій паливна ефективність блоків 1, 3 та 4 зросла з 27,3% до 36%, тоді для блока №2 цей показник підвищився до 32%. У блоків другої черги відбулось зростання паливної ефективності з 33,5% до 35,5%. ТЕС спорудили з розрахунку на використання лігніту із розташованого поряд вугільного кар’єру. Воду для охолодження отримують із водосховища Овчариця (на річці Овчариця, лівій притоці Сазлійки), на березі якого розташований майданчик станції. Для видалення продуктів згоряння першої черги звели два димаря по 180 метрів, тоді як у комплексі з другою чергою спорудили два димаря заввишки по 325 метрів. Наразі в межах екологічної модернізації ТЕС отримала п’ять установок очищення продуктів згоряння від сірки, кожна з яких має димар висотою по 135 метрів (два зібрані в один пакет димаря обслуговують вісім котлів першої черги, ще один збільшеного діаметру працює на блоки №5 та №6, тоді як кожен з блоків №7 та №8 має власну установку очищення). Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованих на роботу під напругою 400 кВ, 220 кВ та 110 кВ. Примітки
Театрална работилница „Сфумато“

Театрална работилница „Сфумато“ е основана през 1989 г. от режисьорите Маргарита Младенова и Иван Добчев като алтернатива на традиционните софийски театри. Набляга на програмите (няколкогодишен анализ на творчеството на определен автор), за сметка на репертоара (отделни пиеси от различни автори на принципа „за всекиго по нещо“). Пример за сфуматовските „програми“ са серията представления по Достоевски, последвани от тези по Стриндберг. Театралната работилница няма собствена трупа, но в спектаклите ѝ често участват едни и същи актьори. От май 2004 г. се намира на ул. „Димитър Греков“ 2 (на гърба на театър „София“ и съвсем близо до Малък градски театър „Зад канала“), в реставрираната сграда на някогашната баня „Подуене“. Библиография Театрална работилница „Сфумато“ 1989 – 2009. Съст. Никола Вандов, Мария Вандова. С., Театрална работилница „Сфумато“, 2009, 635 с. Външни препратки Билети Архив на оригинала от 2013-10-29 в Wayback Machine.