NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ВЕЦ „Кокаляне“

ВЕЦ „Кокаляне“ е водноелектрическа централа в западна България, разположена непосредствено до село Кокаляне в землището на Герман. Към 2022 година е собственост на френската група „Акуо Енерджи“, а производството ѝ е минимално, тъй като основните водни количества от съоръженията над нея се подават за водоснабдяване. История През 1956 г. завършва строителството на второто ниво от Хидровъзел „Искър“, част от Каскада „Искър“ на река Искър. Това много голямо строителство е част от националния план за електрификация на България. Основни съоръжения на хидровъзела са масивната бетонна стена на язовир „Искър“, с което се осъществява водохващането на р. Искър и се обезпечава многогодишно изравняване на оттока на реката. Този язовир решава водоснабдяването на столицата, напояване на Софийското поле и се използва и за силодобиване. Хидровъзелът включва ВЕЦ „Пасарел“, бент „Пасарел“, ВЕЦ „Кокаляне“, долен изравнителен язовир „Панчарево“ и проектираните и в частично строителство Софийски плавателен канал и ВЕЦ „София“. Енергийни показатели ВЕЦ „Кокаляне“ използва водата преминала през ВЕЦ „Пасарел“ и събирана в бент „Кокаляне“. Бруто падът между нивото на водата в бента и водното ниво на долния изравнител язовир „Панчарево“ е 98 m. Водите се отвеждат по напорен тунел с дължина 5061 m до подземна водна кула, висока 20,8 m. От нея към централата се подават по двоен надземен стоманен тръбопровод с дължина 229 m. В централата са монтирани две групи турбини „Францис“, задвижвани от 30 m3/s вода с обща мощност 22 400 kW (33 560 hp) и в електрическата мрежа се подава 32 000 kVA електрическа мощност. Електрическите уредби за 10 kV и 35 kV са монтирана в помещения. На открито са монтирани трифазни маслени трансформатори с мощност по 16 000 kVA и трансформиращи напрежения 10/35 kV и 10/20 kV. Енергията се пренася с въздушни електропроводи 20 kV и 35 kV. Проектното годишно производство на централата е 75 млн. kWh. Източници Стаменов Митре Ал., инж. Емил Андр. Василев, Развитие на електрификацията в България, Държавно издателство „Техника“, София, 1963
ВЕЦ „Тъжа“

ВЕЦ „Тъжа“ е водноелектрическа централа, разположена при село Тъжа, в община Павел баня, област Стара Загора. Подготовката за изграждане на централата започва през 1939 година от базирания в Габрово Воден синдикат „Грамада“. Строителните работи започват след Втората световна война, но са прекъснати заради усложнения с геоложките условия на терена. Пусната е в експлоатация през 1951 година. ВЕЦ „Тъжа“ използва води на реките Тъжа и Бабка на терен с площ 760 m². Разполага с водохранилище с площ 25 458 m² и напор 150 метра. Има капацитет за производство на електричество 4,9 MW. Разполага с 3 турбини тип „Францис“ с хоризонтална ос и сътветна мощност 2450 kW, 1265 kW и 1265 kW. Централата има разрешение за ползване на водно количество до 4000 л/сек от дневен изравнителен басейн с общ обем 40 000 m3 Водохранилищата и деривационните канали на ВЕЦ Тъжа попадат в територията на Национален парк „Централен Балкан“. Външни препратки ВЕЦ „Тъжа“, Портал на Агенция за Приватизация Архив на оригинала от 2007-03-10 в Wayback Machine.
Виадукт на километър 56 по АМ „Хемус“

Виадуктът на километър 56 е пътен мост в Западна България, Софийска област, община Правец, част от автомагистрала „Хемус“ (A2). Разположен е в землището на град Правец, пресича долината на река Лакавица. Югозападно от моста се намира тунелът „Правешки ханове“, а на североизток продължава с гредова естакада. Виадуктът има обща дължина 636 m и преминава на 78 m над дъното на долината. Конструкцията му е рамкова със стълбове, образувани от по две вертикални стоманобетонни плочи. Ригелите са кутиеобразни, с височина, която нараства над опорите, и са изградени монолитно от предварително напрегнат стоманобетон. Мостът има 6 отвора с дължини 68, 130, 140, 130, 120 и 68 m. Главният отвор от 140 m е най-големият отвор на стоманобетонен мост в България до завършването на моста „Видин-Калафат“ през 2013 година. Виадуктът на километър 56 е първият мост в България, изпълнен по технологията за конзолно бетониране. В проектирането му участват норвежката компания ААС Якобсен, която има значителен опит в изграждането на такива съоръжения, българските инженери Димо Кисов и Милчо Решков и други. Изпълнител на строежа е Мостстрой. Строителството започва през 1986 година, но след началото на тежката рецесия в края на 80-те години то е прекратено и мостът е завършен едва през 1999 година. Бележки
Witomeriza-Viadukt

Das Witomeriza-Viadukt (bulgarisch Витомерица виадукт bzw. offiziell виадукт „Витомерица“) ist eine Balkenbrücke im Zuge der bulgarischen Autobahn Hemus (A2), die 3 Kilometer nördlich der Kleinstadt Prawez das Tal des Flusses Witomeriza und die Republikstraße I-3 überquert. Es liegt auf rund 340 Meter Meereshöhe im Balkangebirge (Stara Planina) rund 55 Kilometer Luftlinie nordöstlich der Hauptstadt Sofia. Das Viadukt wurde Ende 1999 eröffnet und ist die erste Kragarmbrücke Bulgariens und mit 140 Metern Stützweite bis heute die drittgrößte Brücke des Landes nach der Donaubrücke 2 bei Widin und der Asparuchowbrücke in Warna. Konstruktion Die Konstruktion des Witomeriza-Viaduktes besteht aus zweiteiligen Stahlbetonpfeilern, auf denen ein 20,4 Meter breiter gevouteter Spannbeton-Hohlkastenträger als Überbau für die Fahrbahnen aufliegt. Weil dadurch die Fahrstreifen jeweils nur 3,50 Meter statt der üblichen 3,75 Meter für Autobahnen breit sind und es keine Standstreifen gibt, entspricht dieser Straßenquerschnitt nicht den bulgarischen Autobahnstandards. Deshalb ist die Brücke nicht als Autobahn gewidmet und die zulässige Höchstgeschwindigkeit beträgt lediglich 90 km/h, im Winter bei Glätte sogar nur 70 km/h. Der Bau des Streckenabschnittes Prawez–Lakawiza (heute Osikowska Lakawiza) mit diesem und einem weiteren Viadukt sowie davor einem Tunnel begann schon 1984, ruhte aber bis in die späten 1980er Jahre aufgrund von Geldmangel. Immerhin konnte die Eröffnung am 5. Dezember 1999 dann gut zwei Monate vor dem angestrebten Ende der Bauarbeiten gefeiert werden. Einzelnachweise
Vitosja naturpark

Vitosja naturpark (bulgariska: Витоша) är en naturpark i Bulgarien. Den ligger i regionen Pernik, i den västra delen av landet, 23 km söder om huvudstaden Sofia. År 1934 blev en del av bergsmassivet Vitosja en 6 600 hektar stor naturpark genom en aktiv insats från Bulgariens naturskyddssällskap. Källor
Военноморски музей

Военноморският музей във Варна е филиал на Националния военноисторически музей. Той е сред Стоте национални туристически обекта на Българския туристически съюз. История Историята на музея започва през 1883 г., когато офицери от Дунавската флотилия в Русе започват да събират старини. От създаването му до 1955 г. се нарича „Mорски музей“, а първата му публична експозиция е открита през 1923 г. Днешната сграда на музея е построена през 1890 г. и е дело на френския архитект Анри Пиер. Първоначално в нея се помещава казино, от 1911 г. е резиденция на италианското консулство, по-късно е превърната в курортна вила „Диана“, а от 1946 до 1955 г. в нея се намира канцеларията на щаба на Техническия флот. От 1 юли 1956 г. сградата минава под ведомството на Министерството на отбраната и е наречена Военноморски музей. През 1973 г. музеят е награден с орден „Кирил и Методий“ І степен по случай 50-годишнината от откриването на експозицията му в града. Експозиция В експозицията на музея са включени почти 1000 експоната, което е едва един процент от богатството във фондовете му. Тя проследява хронологически корабоплаването по бреговете на нашите земи от дълбока древност. Каменните котви са свидетелства за корабоплаването край западния черноморски бряг от времето на похода на аргонавтите и на Троянските войни. Възстановка на товарен отсек на античен кораб, натоварен с амфори, допълва представите ни за далечните времена на гребното корабоплаване. Възстановка на оръдейна палуба на военен ветроход от ХVIII век предлага чрез картинни, фото пана и звукови ефекти на морска битка, да се възприеме по-пълно кораба като бойно средство. Но оригиналните предмети са незаменими по въздействие с автентичността си – находки от морското дъно, дула на корабни оръдия, рудан от ветроходен кораб, корабно оборудване, оръжия. В музея можете и да се „гмурнете“ под морското равнище чрез възстановката на морско дъно. Експонати, каквито в друг български музей няма, са носовите фигури. Те олицетворяват достойнството на кораба и носят късмет на екипажа му. В музея е запазено и част от оборудването на първия кораб, който България купува след Освобождението – яхта „Александър I“. Освен морски оръдия и стария фар на варненското пристанище, в двора на Военноморския музей се съхранява яхтата „Кор Кароли“, с която кап. Георги Георгиев прави първата българска самотна ветроходна обиколка на земята. Чрез моделите на кораби също може да се проследи българската морска и военноморска история. В откритата експозиция на Военноморския музей могат да се видят колекции от морски мини, котви, корабни и брегови оръдия, два вертолета и торпедния катер 123 К. Най-атрактивният експонат на Военноморския музей е корабът-музей „Дръзки“ - аналог на едноименния съд, отблъснал турския крайцер "Хамидие" през 1912 г. Построен в началото на ХХ век, днес той е единственият в света запазен торпедоносец от тази серия. Експониран е през есента на 1957 г. заедно с разкриването на нов технически отдел към Военоморския музей и е използван за сутрудничество с Доброволната ОСО. Печатът на БТС се намира на касата. Източници Външни препратки Официален сайт
Военно-морской музей (Варна)

Военно-морской музей (болг. Военноморски музей) — государственный музей, посвященный истории болгарского военно-морского флота, который находится в городе Варна. Является филиалом Национального военно-исторического музея. Входит в перечень «100 туристических объектов Болгарии». История История музея началась в 1883 году, когда в Русе при Морской части были созданы библиотека и коллекция экспонатов для музея флота. 13 января 1899 года Дунайская флотилия и Морская часть были объединены в военно-морской флот, штаб и учреждения которого были переведены в порт Варна. 20 мая 1923 года музей был открыт для посещения. В 1951 году по просьбе правительства Болгарии траление территориальных вод Болгарии провели четыре тральщика 1-го Бургасского дивизиона сторожевых кораблей и тральщиков Черноморского флота ВМФ СССР (в составе команд которых находились болгарские военные моряки: штурман лейтенант Дмитрий Димов и минёр Атанас Атанасов), в ходе траления были вытралены 9 болгарских морских мин Второй мировой войны (две из которых были деактивированы и переданы в музей ВМФ Болгарии, а остальные — уничтожены). В 1955 году морской музей был переведён в новое здание и получил новое наименование — Военно-морской музей Министерства народной обороны. 21 ноября 1957 года экспонатом музея стал миноносец «Дерзкий». В 1963 году экспонатом музея стал выведенный из состава флота катер-тральщик МЧК. Позднее ещё одним из экспонатов музея стал выведенный из состава флота малый торпедный катер проекта 123К. Примечания Литература и источники Михаил Лисов. История одного черноморского флота. По залам военно-морского музея Болгарии // журнал «Техника и вооружение», № 4, апрель 2015. стр.40-46
Військово-морський музей (Варна)

Військово-морський музей у Варні — філія Національного військово-історичного музею. Є одним зі ста національних туристичних об'єктів Болгарської туристичної спілки. Історія Історія музею почалася в 1883 році, коли офіцери Дунайської флотилії в Русе заходилися збирати предмети старовини. У серпні 1921 музейну колекцію було перевезено з Русе у Варну. Її перша публічна виставка відкрилася в 1923 році. З моменту свого створення 20 травня 1923 року він називається Морським музеєм. У нинішній будівлі розмістився з 1955 року, коли, власне, перейшов під керівництво Міністерства оборони Болгарії і був названий Військово-морським музеєм. Офіційне відкриття відбулося за розпорядженням міністра народної оборони НРБ 9 серпня 1956 р. Експозиція музею включає майже 1000 експонатів, що становить лише один відсоток від уміщених у його фондах цінностей. Вона хронологічно простежує судноплавство уздовж берегів болгарських земель від прадавніх часів. Кам'яні якорі свідчать про судноплавство біля західного узбережжя Чорного моря під час походу аргонавтів і Троянської війни. Відтворений вантажний відсік стародавнього корабля з вантажем амфор доповнює наші уявлення про далекі часи веслувального судноплавства. Пропонована реконструкція гарматної палуби військового вітрильника XVIII століття поряд із зображеннями, фотопанелями і звуковими ефектами морської битви допомагає повніше сприйняти корабель як бойовий засіб. Але у створенні ефекту справжності незамінними є оригінальні предмети — знахідки з морського дна, жерла корабельних гармат, лебідка від вітрильника, суднове обладнання, зброя. У музеї можна і «зануритися» під морську гладінь завдяки реконструкції морського дна. Експонати, яких немає в інших болгарських музеях, це носові фігури суден. Вони втілюють гідність корабля і приносять удачу його команді. У музеї зберігається і частина оснащення першого судна, яке Болгарія купила після визволення від турецького ярма, — яхти «Олександр I». Крім морських гармат і старого маяка Варненського порту, у дворі Військово-морського музею зберігається яхта «Кор Каролі», на якій капітан Георгі Георгієв здійснив першу болгарську морську одиночну навколосвітню подорож. За моделями суден також можна простежити болгарську морську і військово-морську історію. У відкритій експозиції Військово-морського музею можна побачити колекції морських мін, якорів, корабельних і берегових гармат, вертольоти Мі-4, Ка-25 та міноносець 123 К. Найпривабливішим експонатом Морського музею є музей-корабель «Дръзки» (Безстрашний). Побудований на початку ХХ століття, нині це єдиний у світі уцілілий міноносець. Посилання Офіційний сайт Військово-морського музею
Врачански Балкан (природен парк)

„Врачански Балкан“ е природен парк в България. Местоположение Намира се във Врачанската планина (част от Западна Стара планина) и включва по-голямата част от Врачанската планина (заедно с Лакатнишките и Черепишките скали в Искърското дефиле), разположена между Предбалкана и основната старопланинска верига, както и територията на няколко села и на град Враца, от който получава името си. Площта на парка е 30 130 хектара в землищата на Враца, Монтана, Криводол, Вършец и Своге. Статут Обявен за природен парк със Заповед № 1449/12 декември 1989 г. на Комитета по опазване на околната среда. От месец март 1997 г. е защитен обект с международно значение. В регистрите на Международния съюз за защита на природата (IUCN) паркът е отнесен към пета категория „Защитени ландшафти и природни паркове“. Флора и фауна В Природния парк „Врачански Балкан“ са установени над 700 вида висши растения (близо 1/5 от флората на България). 56 вида са обявени за редки и защитени от изчезване, а 26 вида са защитени от Закона за защита на територията. От срещаните в природния парк животни 138 вида са защитени от ЗЗП. От тях 21 вида са вписани в Червената книга на България. Висока е ценността на безгръбначната фауна и дневните грабливи птици, между които черен щъркел, египетски лешояд, скален орел, бяло-опашат мишелов и др. Геоложки строеж Голяма част от територията на парка е с карбонатни скали от триаски и юрски варовици, напукани по всички възможни посоки. Има около 500 пещери и пропасти. Резервати Врачански карст Защитени местности Боров камък Веждата Връх Вола Лакатнишки скали Забележителности Вратцата Леденика Новата пещера Ритлите Темната дупка Галерия Източници Външни препратки Природен парк „Врачански Балкан“ – Изпълнителна агенция по околна среда // Архивиран от оригинала на 12 юли 2015. Посетен на 27 юни 2014. Природен парк „Врачански Балкан“ – официален сайт на Дирекцията Снимки и пътепис с историческа информация от Природен Парк Врачански Балкан
Přírodní park Vračanský Balkán

Přírodní park Vračanský Balkán (bulharsky Природен парк Врачански Балкан) je chráněné území se statutem přírodního parku v pohoří Stara planina v západním až severozápadním Bulharsku. Popis Přírodní park Vračanský Balkán byl založen v roce 1989, nachází se v západní části pohoří Stara planina, v části zvané Vračanská planina, přičemž zabírá většinu její plochy. Při zakládání přírodního parku nebyl uveden specifický důvod ochrany. Ochrana Území je chráněno jako přírodní park s výměrou 30129.9 hektaru od roku 1989. Chráněné celky v rámci přírodního parku V hranicích Přírodního parku Vračanský Balkán se nachází několik dalších, rozlohou menších chráněných celků. Jsou to: Chráněné lokality: Lakatnické skály Borov kamăk Veždata Vola Přírodní památky: Vratcata Ledenika - jeskyně Novata peštera Temnata dupka Ritlite Galerie Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Prírodný park Vračanský Balkán na slovenské Wikipedii. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Přírodní park Vračanský Balkán na Wikimedia Commons (bulharsky) Přírodní park Vračanský Balkán
Vrachanski Balkan Nature Park

Vrachanski Balkan Nature Park (Bulgarian: Природен парк „Врачански Балкан“) is a nature park in Bulgaria with an area of 30129.9 ha established on 21 December 1989. Park administration Vrachanski Balkan Nature Park is administered by a directorate subordinated to the Executive Forest Agency of the Ministry of Environment and Water of Bulgaria. Geography Vrachanski Balkan Nature Park is situated in the municipalities Vratsa, Krivodol, Mezdra, Varshets, and Svoge. Biology Flora The flora of Vranchanski Balkan Nature Park includes ca. 1100 vascular plants, which accounts for ca. 28% of Bulgarian flora. In the nature park live endemic species, among which are the scarcely disseminated in Bulgaria Campanula jordanovii, Centranthus kellereri, Chamaecytisus kovacevii, Silene velcevii, as well as Centranthus kellereri and Silene velcevii, which account for ca. 50% of their global population. Among the endemic species, which can be found also in other Balkan countries are Acanthus balcanicus, Achillea ageratifolia, Armeria rumelica, Centaurea chrysolepis, Cephalaria flava, Cerastium moesiacum, Crocus veluchensis, Dianthus cruentus, Digitalis viridiflora, Erysimum comatum, Gentianella bulgarica, Iris reichenbachii, Lilium jankae, Pedicularis grisebachii, Peucedanum aegopodioides, Sesleria latifolia, Silene sendtneri, and Vicia truncatula. 13 species are included in the "Red book of Republic Bulgaria". The territory of the park is included in the European Union network of nature protection areas Natura 2000. Fauna In Vrachanski Balkan Nature Park there are around 1231 different invertebrates. It is an important region for butterflies in Bulgaria. The amphibians in the nature park are 11, and the 15 reptiles. Among them 20 are protected by law, all are included in the Bern Convention. From the over 180 birds species in the nature park, 157 are protected by law, and 38 are included in the "Red book of Republic Bulgaria". There are 36 mammals species in the nature park, among which 9 are protected on national level, 20 - on European level and 9 on international level. Some of them are forest dormouse, southern white-breasted hedgehog, European badger, European otter, European polecat, wildcat, and roe deer. In the nature park live 22 of the 33 bat species, which live in Bulgaria. References
Natuurpark Vratsjanski Balkan

Natuurpark Vratsjanski Balkan (Bulgaars: Природен парк „Врачански Балкан“) is een natuurpark in Bulgarije. Het park is 30129,9 hectare groot en werd opgericht in 1989. Het natuurpark omvat bergen en bossen in het Balkangebergte. In het park komt ree, das, otter, wilde kat voor. Externe link Officiële website
Rezerwat Przyrody Wraczanski karst

Rezerwat Przyrody Wraczanski karst – obszar chroniony w randze rezerwatu przyrody, położony w obwodzie Wraca w Bułgarii. Zajmuje powierzchnię 30129,9 ha. Głównym przedmiotem ochrony są krasowe jaskinie oraz wąwozy. Na terenie rezerwatu odkryto 43 jaskinie. W 2011 roku został wpisany na listę informacyjną UNESCO. Historia Rezerwat został założony 21 grudnia 1989 roku. W 2011 roku został wpisany na listę informacyjną UNESCO. Fauna i flora Na terenie rezerwatu występuje ok. 1100 gatunków roślin naczyniowych. Wśród nich jest wiele gatunków endemicznych m.in.: Acanthus balcanicus, Achillea ageratifolia, Crocus veluchensis oraz Digitalis viridiflora. Zidentyfikowano tutaj ok. 1231 gatunków bezkręgowców, 180 gatunków ptaków oraz 36 gatunków ssaków. Przypisy
Парк природе Врачански Балкан

Парк природе Врачански Балкан (буг. Природен парк „Врачански Балкан“) се налази у Бугарској, обухвата површину од 30129.9 хектара, основан је 21. децембра 1989. године. Управа парка Парком природе Врачански Балкан управља Директорат под надлежношћу Министарства вода и животне средине Бугарске. Географија Парк природе Врачански Балкан се простире на територији неколико општина и то: општине Враца, општини Криводол, општини Мездра, општини Вршец, и општини Своге. Флора Флору у парку чини око 1100 васкуларних биљака, што представља око 28% бугарске флоре. У парку природе срећу се ендемске врсте, међу којима се неке ретко могу срести на другим местима у Бугарској, неке од њих су: Campanula jordanovii, Centranthus kellereri, Chamaecytisus kovacevii, Silene velcevii, као и Centranthus kellereri и Silene velcevii, што представља 50% њихове глобалне популације. Међу ендемским врстама, које се могу наћи и у другим балканским земљама су: Acanthus balcanicus, Achillea ageratifolia, Armeria rumelica, Centaurea chrysolepis, Cephalaria flava, Cerastium moesiacum, Crocus veluchensis, Dianthus cruentus, Digitalis viridiflora, Erysimum comatum, Gentianella bulgarica, Iris reichenbachii, Lilium jankae, Pedicularis grisebachii, Peucedanum aegopodioides, Sesleria latifolia, Silene sendtneri, и Vicia truncatula. 13 врста је уписано у Црвену књигу Бугарске. Територија парка је укључена у европску еколошку мрежу „Natura 2000“. Фауна У парку природе среће се око 1231 различитих бескичмењака. То је важан регион за лептире у Бугарској. Парк је, такође, станиште за 11 врста водоземаца, и 15 врста гмизаваца. Међу њима је 20 заштићено законом. Парк је станиште за 180 врста птица, од којих су 157 заштићене законом, а 38 су уписане у Црвену књигу Бугарске. У парку живи 36 врста сисара, од којих је 9 заштићено на националном нивоу, 20 - на европском нивоу и 9 на међународном нивоу. Неке од њих су: Dryomys nitedula, Erinaceus concolor, јазавац, видра, твор, дивља мачка, и срна. У парку живи 22 врсте слепих мишева од 33 врсте које живе у Бугарској. Референце