NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Forêt de Paimpont

Forêt de Paimpont este o arie protejată (sit de importanță comunitară — SCI) din Franța întinsă pe o suprafață de 1.219 ha, integral pe uscat. Localizare Centrul sitului Forêt de Paimpont este situat la coordonatele 48.01806°N 2.20528°V﻿ ()48.01806; -2.20528. Înființare Situl Forêt de Paimpont a fost declarat arie specială de conservare în baza directivei 92/43 din 1992 referitoare la conservarea habitatelor naturale și a faunei și florei sălbatice pentru a proteja 2 specii de plante și 12 specii de animale. Biodiversitate Situată în ecoregiunea atlantică, aria protejată conține 13 habitate naturale: Pajiști umede atlantice temperate cu Erica ciliaris și Erica tetralix, Mlaștini oligotrofe degradate, capabile încă de regenerare naturală, Liziere de ierburi înalte hidrofile de câmpie și de nivel montan până la alpin, Păduri de fag acidofile atlantice, cu subarboret de Ilex și, uneori, de asemenea, Taxus, la nivelul arbuștilor (Quercion robori-petraeae sau Ilici-Fagenion), Mlaștini împădurite, Depresiuni pe substraturi de turbă de Rhynchosporion, Pajiști cu Molinia pe soluri calcaroase, turboase sau argilos-nămoloase (Molinion caeruleae), Ape oligotrofe din câmpii nisipoase, cu un conținut foarte redus de minerale (Littorelletalia uniflorae), Formațiuni ierboase bogate în specii de Nardus, dezvoltate pe substraturi silicioase în zone montane (și în zone submontane, în Europa continentală), Păduri acidofile de stejar bătrân cu Quercus robur pe câmpii nisipoase, Ape stătătoare oligotrofe până la mezotrofe, cu vegetație de Littorelletea uniflorae și/sau de Isoëto-Nanojuncetea, Pajiști uscate europene, Roci stâncoase cu vegetație pionieră de Sedo-Scleranthion sau Sedo albi-Veronicion dillenii. La baza desemnării sitului se află mai multe specii protejate: plante (2): Coleanthus subtilis, Luronium natans amfibieni (1): triton cu creastă (Triturus cristatus) mamifere (7): liliac cârn (Barbastella barbastellus), vidră de râu (Lutra lutra), liliac cu urechi mari (Myotis bechsteinii), liliac cărămiziu (Myotis emarginatus), liliac comun (Myotis myotis), liliacul mare cu potcoavă (Rhinolophus ferrumequinum), liliacul mic cu potcoavă (Rhinolophus hipposideros) nevertebrate (4): croitorul mare al stejarului (Cerambyx cerdo), fluturele auriu (Euphydryas aurinia), rădașcă (Lucanus cervus), Osmoderma eremita Pe lângă speciile protejate, pe teritoriul sitului au mai fost identificate 15 specii de plante, 3 specii de păsări, 2 specii de nevertebrate, 1 specie de reptile. Note Vezi și Natura 2000 Lista siturilor Natura 2000 din Franța
Château de Lorge

Le château de Lorge est situé dans la commune de L'Hermitage-Lorge, dans les Côtes-d'Armor. Il fait l’objet d’une inscription au titre des monuments historiques depuis le 26 juin 1963. Architecture Sa masse imposante et les larges perspectives du domaine en font l’une des plus vastes propriétés des Côtes-d'Armor. Construit entre 1721 et 1740 par Guy-Nicolas de Durfort, duc de Lorges, grand seigneur au train de vie somptueux, la famille Choiseul-Praslin en hérite au XVIIIe siècle et, à partir du minerai de fer local, crée les forges du Pas. Le bâtiment central forme un magnifique ensemble du XVIIIe siècle, remarquable par ses dimensions, ses toitures à la Mansart, et par la sobriété, très bretonne, de ses façades de granite. Deux pavillons imposants l’encadrent, prolongés par des terrasses. Côté sud, un jardin de broderies (buis taillés) domine deux grands miroirs d’eau. La façade est simplement rythmée par la succession de cinquante-trois fenêtres, autour du perron central. Les communs forment une cour carrée, à proximité d’un grand potager. Les écuries de 200 chevaux trahissent les ambitions du duc de Lorge qui, dit-on, voulait « tenir garnison dans son domaine ». Historique Pendant la Révolution française, le château est le théâtre d’un drame chouan. Grenadiers et gardes nationaux y débusquent une royaliste, Mme Le Frottier de Kérilis, qui avait été arrêtée et condamnée à mort au terme d’un procès expéditif. Afin de reculer la date fatale, elle se dit enceinte, ce qui permet à ses deux fils d’organiser son enlèvement de la prison de Saint-Brieuc. Opération réussie. Ils se réfugient au château de Lorge, inhabité depuis vingt ans, mais les Bleus ne tardent pas à les rattraper et tuent Mme Le Frottier de Kérilis et l’un de ses fils. Une autre histoire parle de vingt morts et d'un perron sanglant. L'usine à fer dispose d’une très profonde minière en forêt de Lorge. Le passage du chemin de fer, après 1880, lui assure la pérennité des ateliers, transformés en fonderie de seconde fusion. Ses techniques peu modernes et son isolement conduisent cependant à une cessation brutale en 1978. Notes et références Voir aussi Liste des châteaux des Côtes-d'Armor Portail de la Bretagne Portail des châteaux de France Portail des monuments historiques français
Syndicat intercommunautaire Ouest Cornouaille Aménagement

Le Syndicat intercommunautaire Ouest Cornouaille Aménagement est un syndicat mixte composé de quatre communautés de communes : le Pays Bigouden Sud, Haut Pays Bigouden, Cap Sizun - Pointe du Raz et Douarnenez Communauté. Ce territoire se situe à l'ouest de Quimper dans le département français du Finistère, en Bretagne. Le SIOCA est chargé de l'élaboration, de la révision et du suivi du Schéma de Cohérence Territoriale de l'Ouest Cornouaille. Notes et références Liens externes Site officiel Portail du Finistère Portail des intercommunalités de France
Kanton Hennebont

Kanton Hennebont (francouzsky Canton d'Hennebont) je francouzský kanton v departementu Morbihan v regionu Bretaň. Tvoří ho čtyři obce. Obce kantonu Brandérion (1377) Hennebont (15.779) Inzinzac-Lochrist (6246) Languidic (7409)
Kanton Hennebont

Der Kanton Hennebont (bretonisch Kanton Henbont) ist seit 1790 ein französischer Wahlkreis im Arrondissement Lorient, im Département Morbihan und in der Region Bretagne; sein Hauptort ist Hennebont. Lage Der Kanton liegt im westlichen Teil des Départements Morbihan in der Nähe von Lorient. Geschichte Der Kanton entstand am 15. Februar 1790. Von 1801 bis 2015 gehörten vier Gemeinden zum Kanton Hennebont. Mit der Neuordnung der Kantone in Frankreich wechselten 2015 zwei der vier bisherigen Gemeinden zu anderen Kantonen (Guidel und Pluvigner). Hinzu kamen dagegen vier der neun Gemeinden des Kantons Port-Louis. Gemeinden Kanton Hennebont seit 2015 Der Kanton besteht aus sechs Gemeinden mit insgesamt 43.722 Einwohnern (Stand: 1. Januar 2023) auf einer Gesamtfläche von 185,92 km²: Kanton Hennebont bis 2015 Der alte Kanton Hennebont umfasste bis zur landesweiten Neugliederung der Kantone 2015 vier Gemeinden auf einer Fläche von 178,35 km². Diese waren: Brandérion, Hennebont (Hauptort), Inzinzac-Lochrist und Languidic. Bevölkerungsentwicklung
Canton of Hennebont

The canton of Hennebont is an administrative division of the Morbihan department, northwestern France. Its borders were modified at the French canton reorganisation which came into effect in March 2015. Its seat is in Hennebont. Composition It consists of the following communes: Hennebont Kervignac Languidic Locmiquélic Port-Louis Riantec Councillors Pictures of the canton References
Cantone di Hennebont

Il Cantone di Hennebont è una divisione amministrativa dell'arrondissement di Lorient. A seguito della riforma approvata con decreto del 21 febbraio 2014, che ha avuto attuazione dopo le elezioni dipartimentali del 2015, è passato da 4 a 6 comuni. Composizione I 4 comuni facenti parte prima della riforma del 2014 erano: Brandérion Hennebont Inzinzac-Lochrist Languidic Dal 2015 i comuni appartenenti al cantone sono i seguenti 6: Hennebont Kervignac Languidic Locmiquélic Port-Louis Riantec Note Collegamenti esterni Statistiche sul sito dell'INSEE
Kanton Hennebont

Hennebont is een kanton van het Franse departement Morbihan. Het kanton maakt deel uit van het arrondissement Lorient. Gemeenten Het kanton Hennebont omvatte tot 2014 de volgende 4 gemeenten: Brandérion Hennebont (hoofdplaats) Inzinzac-Lochrist Languidic Na de herindeling van de kantons bij decreet van 21 februari 2014, met uitwerking op 22 maart 2015, omvat het kanton volgende 6 gemeenten: Hennebont Kervignac Languidic Locmiquélic Port-Louis Riantec
Энбон (кантон)

Энбон (фр. Hennebont) — кантон во Франции, находится в регионе Бретань, департамент Морбиан. Входит в состав округа Лорьян. История До 2015 года в состав кантона входили коммуны Брандерьон, Лангидик, Энбон и Энзензак-Локрист. В результате реформы 2015 года состав кантона был изменен: коммуны Брандерьон и Энзензак-Локрист перешли в другие кантоны, а вместо них вошли четыре коммуны упраздненного кантона Пор-Луи. Состав кантона с 22 марта 2015 года В состав кантона входят коммуны (население по данным Национального института статистики за 2019 г.): Кервиньяк (6 786 чел.) Лангидик (8 064 чел.) Локмикелик (4 039 чел.) Пор-Луи (2 654 чел.) Рийантек (5 821 чел.) Энбон (16 062 чел.) Политика На президентских выборах 2022 г. жители кантона отдали в 1-м туре Эмманюэлю Макрону 29,5 % голосов против 22,7 % у Марин Ле Пен и 20,6 % у Жана-Люка Меланшона; во 2-м туре в кантоне победил Макрон, получивший 61,9 % голосов. (2017 год. 1 тур: Эмманюэль Макрон – 26,8 %, Жан-Люк Меланшон – 21,7 %, Марин Ле Пен – 17,9 %, Франсуа Фийон – 16,3 %; 2 тур: Макрон – 71,0 %. 2012 год. 1 тур: Франсуа Олланд — 31,2 %, Николя Саркози — 23,5 %, Марин Ле Пен — 15,4 %; 2 тур: Олланд — 58,6 %). С 2021 года кантон в Совете департамента Морбиан представляют сенатор, бывший мэр коммуны Пор-Луи Мюриель Журда (Muriel Jourda) (Республиканцы) и вице-мэр коммуны Энбон Стефан Лоэзик (Stephane Lohézic) (Демократическое движение). Ссылки
Tresbœuf

Tresbœuf ist eine französische Gemeinde in der Region Bretagne mit 1.234 Einwohnern (Stand: 1. Januar 2023). Sie gehört zum Département Ille-et-Vilaine, zum Arrondissement Redon und zum Kanton Bain-de-Bretagne. Geografie Die Gemeinde grenzt im Nordwesten an Saulnières, im Nordosten an Janzé, im Osten an La Couyère, im Südosten an Lalleu, im Südwesten an La Bosse-de-Bretagne und im Westen an Le Sel-de-Bretagne. Die Hauptsiedlung liegt ungefähr auf 90 Metern über Meereshöhe. Südlich davon befindet sich eine Exklave. Diese ist von den Gemeinden Ercé-en-Lamée im Süden, La Bosse-de-Bretagne im Westen und im Nordwesten und Lalleu im Nordosten und im Norden umgeben. Bevölkerungsentwicklung Sehenswürdigkeiten Kirche Saint-Martin. Die künstlerische Verglasung wurde von der zunächst in Nantes, später in Kassel-Wehlheiden tätigen Glasmaler-Werkstatt Ely geschaffen. Literatur Le Patrimoine des Communes d’Ille-et-Vilaine. Flohic Editions, Band 2, Paris 2000, ISBN 2-84234-072-8, S. 1630–1635. Weblinks Einzelnachweise
Tresbœuf

Tresbœuf (French pronunciation: [tʁɛbœf]; Gallo: Trébeu, Breton: Trevo) is a commune in the Ille-et-Vilaine department of Brittany in northwestern France. Geography The river Semnon forms part of the commune's southern border. Population People from Tresbœuf are called tresbourgeois in French. See also Communes of the Ille-et-Vilaine department References External links Base Mérimée: Search for heritage in the commune, Ministère français de la Culture. (in French) Mayors of Ille-et-Vilaine Association (in French)
Tresbœuf

Tresbœuf település Franciaországban, Ille-et-Vilaine megyében. Lakosainak száma 1234 fő (2023. január 1.). Tresbœuf Saulnières, La Bosse-de-Bretagne, La Couyère, Ercé-en-Lamée, Janzé, Lalleu és Le Sel-de-Bretagne községekkel határos. Népesség A település népessége az elmúlt években az alábbi módon változott: Jegyzetek További információk Hivatalos oldal (francia)
Tresbœuf

Tresbœuf is een gemeente in het Franse departement Ille-et-Vilaine (regio Bretagne). De plaats maakt deel uit van het arrondissement Redon. Tresbœuf telde op 1 januari 2023 1.234 inwoners. Geografie De oppervlakte van Tresbœuf bedroeg op 1 januari 2023 25,33 vierkante kilometer; de bevolkingsdichtheid was toen 48,7 inwoners per km². Demografie Onderstaande figuur toont het verloop van het inwonertal (bron: INSEE-tellingen).
Tresbœuf

Tresboeuf (bret. Trevo) – miejscowość i gmina we Francji, w regionie Bretania, w departamencie Ille-et-Vilaine. Według danych na rok 1990 gminę zamieszkiwało 878 osób, a gęstość zaludnienia wynosiła 35 osób/km² (wśród 1269 gmin Bretanii Tresboeuf plasuje się na 626. miejscu pod względem liczby ludności, natomiast pod względem powierzchni na miejscu 374.). Bibliografia Francuski urząd statystyczny. (fr.).
Tresboeuf

Tresboeuf (bretonska: Trevo) är en kommun i departementet Ille-et-Vilaine i regionen Bretagne i nordvästra Frankrike. Kommunen ligger i kantonen Le Sel-de-Bretagne som tillhör arrondissementet Redon. År 2023 hade Tresboeuf 1 234 invånare. Befolkningsutveckling Antalet invånare i kommunen Tresboeuf Referens:INSEE Se även Lista över kommuner i departementet Ille-et-Vilaine Källor Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Tresboeuf.
Требеф

Требе́ф (фр. Tresbœuf) — муніципалітет у Франції, у регіоні Бретань, департамент Іль і Вілен. Населення — 1235 осіб (2022). Муніципалітет розташований на відстані близько 310 км на захід від Парижа, 28 км на південь від Ренна. Демографія Динаміка населення (INSEE ): Розподіл населення за віком та статтю (2006): Економіка 2010 року серед 730 осіб працездатного віку (15—64 років) 571 була активною, 159 — неактивними (показник активності 78,2%, у 1999 році було 66,3%). З 571 активної мешканців працювала 541 особа (292 чоловіки та 249 жінок), безробітними було 30 (14 чоловіків та 16 жінок). Серед 159 неактивних 54 особи були учнями чи студентами, 47 — пенсіонерами, 58 були неактивними з інших причин. У 2010 році в муніципалітеті числилось 456 оподаткованих домогосподарств, у яких проживали 1221,0 особи, медіана доходів виносила 16 237 євро на одного особоспоживача Сусідні муніципалітети Посилання Див. також Список муніципалітетів департаменту Іль і Вілен Примітки
Cantón de Sarzeau

El cantón de Sarzeau era una división administrativa francesa, que estaba situada en el departamento de Morbihan y la región de Bretaña.​ Composición El cantón estaba formado por cinco comunas: Arzon Le Tour-du-Parc Saint-Armel Saint-Gildas-de-Rhuys Sarzeau Supresión del cantón de Sarzeau En aplicación del Decreto n.º 2014-215​ de 21 de febrero de 2014, el cantón de Sarzeau fue suprimido el 22 de marzo de 2015 y sus 5 comunas pasaron a formar parte del nuevo cantón de Séné. Referencias
Canton de Sarzeau

Le canton de Sarzeau est une ancienne division administrative française, située dans le département du Morbihan et la région Bretagne. Composition Le canton de Sarzeau regroupait les communes suivantes : Histoire Représentation Conseillers généraux de 1833 à 2015 Un nouveau découpage territorial du Morbihan entre en vigueur à l'occasion des élections départementales de 2015. Il est défini par le décret du 21 février 2014, en application des lois du 17 mai 2013 (loi organique 2013-402 et loi 2013-403). En vertu de ce nouveau découpage, le canton de Sarzeau fusionne avec celui de Vannes-Est (à l'exception de la commune de Saint-Avé et d'une fraction de la commune de Vannes) pour former le nouveau canton de Séné, dont le bureau centralisateur est situé à Séné. Conseillers d'arrondissement (de 1833 à 1940) Démographie Notes et références Voir aussi Cantons du Morbihan | Communes du Morbihan | Liste des conseillers généraux du Morbihan Portail de Vannes et de sa région Portail du Morbihan
Cantone di Sarzeau

Il Cantone di Sarzeau era una divisione amministrativa dell'arrondissement di Vannes. È stato soppresso a seguito della riforma complessiva dei cantoni del 2014, che è entrata in vigore con le elezioni dipartimentali del 2015. Comprendeva i comuni di: Arzon Saint-Armel Saint-Gildas-de-Rhuys Sarzeau Le Tour-du-Parc Note Collegamenti esterni Statistiche sul sito dell'INSEE
Kanton Sarzeau

Sarzeau is een voormalig kanton van het Franse departement Morbihan. Het kanton maakte deel uit van het arrondissement Vannes. Het werd opgeheven bij decreet van 21 februari 2014, met uitwerking op 22 maart 2015. De gemeenten werden opgenomen in het nieuwe kanton Séné. Gemeenten Het kanton Sarzeau omvatte de volgende gemeenten: Arzon Saint-Armel Saint-Gildas-de-Rhuys Sarzeau (hoofdplaats) Le Tour-du-Parc
Maják Kéréon

Maják Kéréon (francouzsky Phare de Kéréon) je maják, který se nachází na jihovýchod od ostrova Ouessant, na jihovýchodní straně průlivu Fromveur, na severozápad od ostrova Brannec na skále Men-Tenzel v bretaňském departementu Finistère ve Francii. Označuje průchod průlivu Fromveur vedoucí do Iroiského moře. Jeho dosah je 17 nm pro bílé světlo a 7 nm pro červené světlo. Od roku 2017 je kulturní památkou Francie. Historie Projekt na výstavbu majáku byl připraven v roce 1903. V roce 1907 byla komisí pro majáky schválena stavba malé betonové věžičky na útesu Men-Tesnel. Průzkumné práce a zahájení projektu vedl inženýr Corvaisier a od roku 1909 pokračoval inženýr Crouton. V roce 1910 byla z velké části dokončena základna. V témže roce napsala paní Jules Le Baudy ministrovi veřejných prací, že na památku svého prastrýce Charlese Marie Le Dalla de Kéréon přispěje částkou 580 000 franků na výstavbu majáku, pod podmínkou že po jeho dokončení se bude maják nazývat Kéréon. Maják bude mít základnu o průměru 14 m a výšku kolem 30 m. Dar byl přijat a celková částka na výstavbu se zvedla na 750 000 franků. Plán nové verze byl schválen koncem ledna 1910. Práci na stavbě majáku zpomalila první světová válka. Náklady na výstavbu dosáhly výše 975 000 franků, čímž se tento maják stal nejdražším majákem ve Francii. Maják byl rozsvícen 25. října 1916. V roce 1972 proběhla elektrifikace a od 29. ledna 2004 je maják plně automatizovaný a řízený na dálku z řídícího centra Lighthouses and Beacons Administration, který se nachází na majáku Creac'h na ostrově Quessant. Posledními strážci majáku byli Brian O'Rourke a Jean-Philippe Rocher. Popis Maják je válcová neomítaná žulová věž postavena na základně o průměru šestnáct metrů,vysoká 41 m, s šesti místnostmi nad sebou a suterénem. Věž je ukončena ochozem s lucernou, která je položena na kovové základně. V lucerně je Fresnelova čočka s LED žárovkou 35 W Legendou Kéréonu, kterému strážci majáku říkají „palác“, je jeho dřevěné provedení panelů z maďarského dubu v hale, kuchyni a dvou ložnicích strážců majáku. Na podlaze čestné místnosti je velká vykládaná větrná růžice z mahagonového a ebenového dřeva. Točité schodiště je zdobeno uměleckou mozaikou. Data Výška věže: 41 m Výška světla: 38 m n. m. Dosvit: bílé světlo 17 nm (13 km) v sektoru 019°–248°, červené 7 nm (13 km) sektoru 248°–019° Charakteristika: Oc (3) WR 24s Původně bylo každých pět sekund světlo přerušeno Nautofon: v intervalu 120 s vysílá tři zvukové signály (písmeno K Morseovy abecedy) Označení ARLHS: FRA-324; Admiralty: A1850; NGA: 113-0038. Odkazy Reference V tomto článku byl použit překlad textu z článku Phare de Kéréon na německé Wikipedii. Související články Iroiské moře Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Maják Kéréon na Wikimedia Commons
Phare de Kéréon

Phare de Kéréon ist der Name eines Leuchtturms, der auf dem Felsen bretonisch Men-Tensel ‚grantiger Fels‘ zwischen den Inseln Molène und Ouessant errichtet wurde. Er markiert die „Passage du Fromveur“, die in die Iroise führt. Seine Tragweite beträgt 17 Seemeilen für seinen Sektor mit weißem und 7 Seemeilen für seinen Sektor mit rotem Feuer. Bau und Betrieb Nach dem Untergang des Passagierschiffs Drummond-Castle am 16. Juni 1896 wurde 1907 von der französische Kommission für Leuchttürme und Seezeichen entschieden zwei Leuchttürme im Süden der Insel Ouessant zu bauen: den Leuchtturm Phare de la Jument (1911) und den Phare de Kéréon. Am Anfang sollte der Leuchtturm nur eine betonkonstruierende Boje werden, aber ein Ersatzvermächtnis von Fr. Jules Le Baudy in Höhe von 585.000 Franc (etw. 2.972,76 €), verändert das Spiel. Sie wollte das Gedächtnis ihres Großonkels, Charles Marie Le Dall De Kereon, ehren: Deswegen hat der Leuchtturm diesen Namen. Diese Summe hat erlaubt, eine wollüstige Dekoration zu haben: Eiche aus Ungarn, Holzfußboden aus Mahagoni, Ebenholz und Birnbaum, verzierte Decke, Mosaiks und Marmor schmücken den Turm. Die Leuchtturmwärter haben diesen Ort als das „Paradies der Unterwelt“ oder als den „Drei-Sternen“ getauft. Nach seiner Fertigstellung 1916 wurde das erste Leuchtfeuer in Betrieb genommen. Die ursprünglich installierte Mineralöl-Befeuerung wurde 1972 durch eine elektrische Befeuerung ersetzt. Kéréon war der letzte „Höllenturm“ (d. h. freistehend im Meer gebaute Leuchtturm) an der bretonischen Küste, der von einem Leuchtturmwärter permanent besetzt war. Seit 2004 ist er automatisiert und nicht mehr bewohnt. Gesteuert wird er vom Leuchtturm Créac’h auf Ouessant. Photos von Guichard Bekannter wurde er über die Region hinaus durch eine als Poster veröffentlichte Bilderfolge des französischen Photographen Jean Guichard. Die drei bekannten, nebeneinander arrangierten Photos („Triptychon“) zeigen in einer kleinen Serie, wie Gischt den Leuchtturm einhüllt und bis über seine obere Spitze spritzt. Die Bilder entstanden laut Angaben auf Guichards Internetseiten am 21. Dezember 1989. Am gleichen Tag schoss Guichard am nahen Leuchtturm La Jument sein berühmtestes Bild, auf dem der Leuchtturmwärter vor seinem Turm fast von einer gigantischen Welle eingeschlossen wird. Schutz Der Leuchtturm wurde am 20. April 2017 als Monument historique eingestuft. Siehe auch Liste von Leuchttürmen in Frankreich Belege Weblinks Eintrag des Leuchtturms im Inventaire général du patrimoine culturel (frz. Liste des offiziell anerkannten Kulturerbes) Eintrag des Leuchtturms auf den Seiten der DIRM NAMO (Direction interrégionale de la mer Nord Atlantique - Manche Ouest) Guichards "Triptychon" des Leuchtturms Phare du Kéréon im Bau (1915) Innenansicht der holzgetäfelten Leuchtturmstube mit Leuchtturmwärter (1989) Ablösung des Leuchtturmwärters per „Ballon“ zwischen Turm und Boot (1989) DDE Finistère : le phare de Kéréon
Kéréon Lighthouse

The Kéréon Lighthouse (French: Phare de Kéréon) is a French lighthouse on the reef of Men Tensel between Ushant and Molène in the Fromveur Passage in the Iroise Sea, Brittany. History Built from 1907 to 1916, it was financed in part by a donation of 585,000 francs from Amicie Lebaudy (compared to a total construction cost of 941,000 francs). It was named after her great-uncle, Charles-Marie Le Dall de Kéréon, a naval officer guillotined under the Terror. This donation also made it possible to make it the last phare-monument ("lighthouse-monument"): its interior is luxurious, with mosaic in the stairwell, oak parquet decorated with a wind rose inlaid in mahogany and ebony, as well as Hungarian oak panelling. The lighthouse was commissioned in 1916, and was electrified in 1972. From this period, the light was controlled via photocell and powered by two generator sets and a wind turbine, but the keepers remained responsible for ensuring its proper functioning and maintaining it. It was the last "hell" (i.e., a lighthouse isolated in the open sea) to be automated, on January 29, 2004, via remote control from the Créac'h Lighthouse. Since then, its inlaid floors and panelling are no longer maintained by the keepers, but it remains heated and dehumidified between maintenance visits that take place in good weather. References