Megalitické řady v Kerlescanu

Megalitické řady v Kerlescanu je název pro megalitický komplex, který se skládá z megalitických řad a megalitického ohrazení nacházejícího se na katastrálním území francouzské obce Carnac v departementu Morbihan ve Francii. Poloha Lokalita se nachází bezprostředně západně od osady Kerlescan, podél silnice RD196. Megalitické řady v Kerlescanu navazují na megalitický komplex Manio, který se nachází asi 500 m jihozápadně, a na megalitický komplex Petit-Ménec, který se nachází asi 450 m východně. Všechny tyto megalitické komplexy jsou součástí megalitického komplexu v Carnacu. Historie Megalitické řady v Kerlescanu jsou od roku zapsány na seznamu historických památek francouzského ministerstva kultury, spolu s nedalekým dolmenem, který se nachází méně než 200 m na sever. Megalitické řady byly restaurovány Zachariem Le Rouzicem v letech 1934-1935. Popis Západní ohrada Ohrada, nesprávně označovaná jako „kromlech“, má obdélníkový tvar (80 m x 90 m) a je ohraničena 39 menhiry. Jižní a západní strana jsou neúplné a mírně zakřivené. Severní strana neobsahuje žádné kameny, ale je uzavřena dolmenem Kerlescan. Východní strana zahrnuje asi dvacet kamenů, které jsou místy téměř spojené, je prakticky rovná a téměř kompletní, ale byla restaurována. Megalitické řady Ze všech megalitických řed v Carnacu je tato, jejíž okolí bylo nejlépe zachováno, i když některé kameny chybí. Le Rouzic zde napočítal 540 menhirů, ale poslední sčítání jich napočítalo méně než 300. Menhiry jsou uspořádány do 13 řad orientovaných celkově na východ-jihovýchod/západ-severozápad (N 100-120°), zatímco sousední řady Menec a Kermario jsou orientovány na západ-jihozápad/východ-severovýchod (N 50-75°). Na západní straně jsou řady menhirů rozloženy na šířce 140 m, ale směrem na východ se jejich počet a šířka postupně zmenšují: 200 m od západního konce zbývá pouze 9 řad na šířce 70 m. Řady nejsou rovnoběžné. Severní řady jsou subparalelní, s dvěma prakticky paralelními řadami, které jsou výrazně pravidelnější a mají menhiry rozmístěné blíže u sebe, takže vytvářejí jakousi „uličku“ směřující k severovýchodnímu rohu sousedního ohrazení, zatímco jižní řady jasně konvergují směrem na východ. Všechny kameny jsou z jemnozrnné žuly místního původu. Menhiry jsou většinou vysoké 1 až 2 m, ale ty největší dosahují výšky až 3,50 m. Často mají plochý tvar a více než třetina z nich má dvě rovnoběžné horní plochy, které jsou dvakrát větší než jejich tloušťka. Tato morfologie je výsledkem vlastností místního ložiska. Studium stop zvětrávání na menhirech ukázalo, že některé z nich nebyly dostatečně restaurovány, protože na bocích vykazují známky eroze charakteristické pro vrcholy. Nejvyšší menhiry jsou postaveny v blízkosti ohrady a průměrná výška bloků se směrem na východ snižuje, až klesne na méně než 1 m na východním konci řady. Zároveň se řady táhnou po výškovém rozdílu 6 až 7 m mezi východním a západním koncem lokality, takže pozorovateli, který by stál na východním konci lokality, by všechny řady působily dojmem, jako by „stoupaly“ k západnímu opevnění. Archeologické nálezy Podle Le Rouzica bylo na povrchu lokality nalezeno několik kamenných seker a několik šípů s patkou a křidélky, stejně jako četné úlomky pazourku. Galerie Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Megalitické řady v Kerlescanu na Wikimedia Commons V tomto článku byl použit překlad textu z článku Alignement de Kerlescan na francouzské Wikipedii.