NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Aérospatiale SA 321 Super Frelon

L'Aérospatiale SA 321 Super Frelon (in francese il nome indica un grosso tipo di calabrone) è un elicottero trimotore francese pesante prodotto dalla Aérospatiale. L'elicottero è ancora utilizzato in Cina dove viene prodotta una versione locale denominata Z-8. Sviluppo Del Super Frelon sono state prodotte sia varianti civili che militari e queste ultime sono risultate le più numerose, grazie alle acquisizioni da parte delle forze armate francesi e all'esportazione in Israele, Sudafrica, Libia, Cina e Iraq. L'elicottero nella sua variante militare è stato realizzato in configurazioni da trasporto, antisom e antinave. La versione da trasporto era in grado di imbarcare 38 soldati con l'equipaggiamento o in alternativa 15 barelle per l'uso come eliambulanza. Le versioni antisommergibile e antinave erano solitamente equipaggiate con un radar di navigazione e di ricerca (ORB-42) e un verricello con 50 metri di cavo per il soccorso in mare. Spesso venivano adattati per il rifornimento in volo ed equipaggiati con un cannone da 20 mm, contromisure elettroniche, sistemi di visione notturna, designatori laser e il sistema Personal Locator System. Utilizzatori Militari Argentina 8 elicotteri ricevuti dopo un aggiornamento da Israele Cina Zhōngguó Rénmín Jiěfàngjūn Kōngjūn utilizza la variante (Z-8) Jingdezhen della quale sono stati consegnati 41 esemplari, 34 dei quali sono in servizio al maggio 2018. Francia Armée de l'air Aviation navale Iraq Israele Heyl Ha'Avir- 12 elicotteri. 8 in seguito modificati e ceduti all'Argentina Libia 9 elicotteri Sudafrica Suid-Afrikaanse Lugmag - 16 elicotteri Zaire Civili Grecia Olympic Airways Norvegia BAT Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su SA 321 Super Frelon
Aérospatiale SA 321 Super Frelon

O Aérospatiale SA 321 Super Frelon (Super Frelon – "Super Vespa") é um helicóptero anfíbio pesado de transporte, desenvolvido e produzido pela Sud Aviation (e depois pela Aérospatiale) da França. Mais de 110 exemplares foram construídos (entre 1962 e 1981) e ele foi usado, além dos franceses, por Israel, África do Sul, Iraque, Grécia e Líbia. Atualmente só a China opera esta aeronave, sob o prefixo Z-8. Referências
Aérospatiale Super Frelon

Aérospatiale SA 321 Super Frelon, (Super Sršen) je trimotorni težki transportni helikopter francoskega podjetja Aérospatiale. Helikopter je še vedno v uporabi na Kitajskem, kjer so ga tudi licenćno izdelovali kot Z-8. SA-3210 Super Frelon so razvili pri Sud-Aviation na bazi SE-3200 Frelon. Sikorsky je dizajniral nov šestkraki glavni rotor in petkraki repni rotor. Fiat je zansoval transmisijo. Prvi let je bil 7. decembra 1962. Modificirani protorip je 23. julija 1963 podrl FAI rekord s 217,7 milj na uro, ta rekord so prekosili novejši helikopterji. Zgradili so vojaške in civilne verzije Super Frelona, večinoma izdelanih helikopterjev je bila vojaških, ki so jih izvozili v Izrael, Južno Afriko, Libijo, Kitajsko in Irak. Na voljo so bile tri vojaške različice: transportna, protipodmorniška in protiladijska. Transportna lahko prevaža 38 opremljenih vojakov ali 15 nosil. Mornarske različice so imel iskalni radar (ORB-42), velikokrat so imele 20 mm top, ECM, opremo za nočno in IR gledanje in opremo za prečrpavanje goriva v zraku. Tehnične specifikacije (Naval Super Frelon Posadka: 5 Kapaciteta: 27-38 potnikov ali 15 nosil Dolžina: 23,03 m (75 ft 6⅝ in) Premer rotorja: 18,90 m (62 ft 0 in) Višina: 6,66 m (21 ft 10¼ in) Površina rotorja: 280,6 m² (3 019 ft²) Prazna teža: 6 863 kg (15 130 lb) Maks. vzletna teža: 13 000 kg (28 660 lb) Motorji: 3 × Turboméca Turmo IIIC turbogredni, 1 171 kW (1 570 KM) vsak Neprekoračljiva hitrost: 275 km/h (148 vozlov (170 mph)) Maks. hitrost: 249 km/h (135 vozlov (155 mph)) Dolet: 1 020 km (549 nmi (632 mi)) Višina leta (servisna): 3 150 m (10 325 ft) Hitrost vzpenjanja: 6,7 m/s (1 312 ft/min) Avtonomija: 4 ure Glej tudi SNCASE SE.3200 Frelon Avicopter AC313 Agusta A.101 AgustaWestland AW101 Sikorsky SH-3 Sea King Bibliografija Donald, David; Lake, Jon (1996). Encyclopedia of World Military Aircraft. London: Aerospace Publishing. ISBN 1-874023-95-6.: Vzdrževanje CS1: lokacija založnika (povezava) Grolleau, Henri-Paul. "French Navy Super Hornets". Air International, May 2009, Vol 76 No. 5. Stamford, UK:Key Publishing. ISSN 0306-5634. pp. 56–60. Grolleau, Henri-Pierre. "Hello EC225, Goodbye Super Frelon". Air International, June 2010, Vol 78 No. 6. UK:Key Publishing. ISSN 0306-5634. p. 12. Stevens, James Hay. "Super Frelon: Western Europe's Most Powerful Helicopter". Flight International, 9 July 1964. pp. 55–59. Taylor, John W.R. Jane's All The World's Aircraft 1966-1967, London: Sampson Low, Marston & Company, 1966. Taylor, John W. R. (1976). Jane's All The World's Aircraft 1976–77. London: Jane's Yearbooks. ISBN 0-354-00538-3. Zunanje povezave AC313 Advanced Helicopter, latest Z-8 variation Arhivirano 2011-12-09 na Wayback Machine. (Chinese)
Aérospatiale Super Frelon

Aérospatiale SA 321 Super Frelon är en tremotorig ubåtsjakt- och transporthelikopter tillverkad av Aérospatiale (numera Eurocopter). Utveckling När Frankrike skaffade sig kärnvapenbärande ubåtar insåg man snart behovet av en tung ubåtsjakthelikopter som kunde eskortera ubåtarna när de lämnade ubåtsbaserna för att se till att de inte skuggades av främmande ubåtar. För att konstruera helikoptern fick man hjälp av Sikorsky och många delar kopierades från Sikorsky S-61 Sea King. Den största skillnaden var att Super Frelon blev större än Sea King. Flygkroppen blev längre och både antalet rotorblad och motorer ökades med en. För att klara den högre effekten byggdes av ny växellåda av Fiat och helikoptern försågs med fransktillverkade Turboméca-motorer. Den första prototypen SA 320 Frelon liknade Super Frelon till utseendet, men var mindre och hade bara två motorer och en fyrbladig rotor. Den byggdes bara i ett exemplar som flög första gången 10 juni 1959. Den första fullstora helikoptern gjorde sin jungfruflygning 7 december 1962. Användning Irak Sexton SA 321H levererades till Irak 1977. Dessa var försedda radarn Omera ORB-31D och Exocet-robotar. De användes i både Iran–Irak-kriget och i Kuwaitkriget. Idag finns inga kvar i tjänst. De sista sköts ner under Kuwaitkriget. Israel Israel beställde tolv helikoptrar 1965. När sexdagarskriget inleddes i juni 1967 hade fyra SA 321K hunnit levereras. De flög totalt 41 uppdrag under kriget. Under utnötningskriget användes Super Frelon i flera specialoperationer, bland annat operation Rooster och operation Rhodes där egyptiska radarstationer anfölls och ”kapades” av israeliska kommandosoldater ur Sayeret Matkal och Shayetet 13. Efter kriget uppgraderades helikoptrarna med amerikanska General Electric-motorer. De togs ur tjänst 1991. Sydafrika Sydafrika köpte sexton SA 321L att användas i insatser mot MPLA-gerillan i Angola. Motorerna visade sig ha svårt att utveckla tillräckligt med effekt i torr luft och på hög höjd och de ersattes snart av Aérospatiale Puma. Varianter SA 321 – Förproduktionsserie. Två byggda. SA 321G – Ubåtsjaktversion tillverkad för Frankrikes flotta. 26 byggda. SA 321GM – Exportversion tillverkad för Libyen. Utrustad med Omera ORB-32 radar. SA 321H – Exportversion tillverkad för Irak. Utrustad med Omera ORB-31D radar och Exocet-robotar. SA 321F – Civil transporthelikopter med 34–37 passagerarsäten. SA 321K – Exportversion tillverkad för Israel. Dessa helikoptrar har fått modernare General Electric T58-motorer på 1870 hk. SA 321L – Exportversion tillverkad för Sydafrika. SA 321M – Flygräddningshelikopter tillverkad för Libyen. Z-8 – Transporthelikopter tillverkad på licens i Kina. Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Aérospatiale Super Frelon. Källor Gunston, Bill; Spick, Mike (1986) (på engelska). Modern Fighting Helicopters. London: Salamander Books Ltd. sid. 82–83. Libris 6148004. ISBN 0-86101-232-1 Den här artikeln är helt eller delvis baserad på material från engelskspråkiga Wikipedia, Aérospatiale Super Frelon, tidigare version.
Banc de França

El Banc de França (en francès: Banque de France) és el banc central de França; està supeditat al Banc Central Europeu (BCE). La seva principal responsabilitat és definir la política del tipus d'interès en el Sistema Europeu de Bancs Centrals (SEBC). La seva oficina central es troba a París. Relació amb el SEBC L'1 de juny de 1998, es va crear una nova institució, el Banc Central Europeu (BCE), responsable de la política monetària comuna de l'Euro. El cos del BCE estava format per tots els bancs centrals nacionals dels països membres de la Unió Europea, constituïts en el Sistema Europeu de Bancs Centrals (SEBC). El SEBC és un marc institucional per a la política monetària única de l'Euro. D'acord amb la web del Banque de France, la "repartició de responsabilitats entre el BCE i els respectius bancs centrals està basada en una significativa descentralització dirigida a la política monetària única del SEBC". Història 1716 John Law obre el Banque Générale. 1718 El Banque Générale és adquirit pel govern i reanomenat Banque Royale. 1800 Creació del Banc de França (Banque de France). 1808-1936 Els bitllets expedits al banc comencen a ser legals; expansió de la xarxa de sucursals. 1936-1945 Nacionalització. 1973 Revisió dels estatuts del Banc. 1992 Roben 150 milions de francs (uns 22 milions d'euros) a la seu situada a Toulon. 1993 Extensiva reforma per garantir la independència del banc, per assegurar l'estabilitat de preus, a costa de la política interior. Aquesta reforma aclareix el camí a la unió monetària europea. 1998 Entrada en el sistema europeu de Bancs Centrals. Vegeu també Economia de França Euro Franc francès Governador del Banc de França Referències Enllaços externs Banc de França - Lloc web oficial (francès)
Banka Francie

Banka Francie (francouzsky Banque de France, BDF) je centrální bankou Francouzské republiky. Byla založena 18. ledna 1800 a zpočátku fungovala jako soukromá instituce pro správu státního dluhu a vydávání bankovek. Na začátku roku 1946 ji Charles de Gaulle znárodnil. Sídlí v paláci Hôtel de Toulouse v Paříži. Od roku 1994 je nezávislá a v roce 1999 se stala členem Eurosystému a také Evropského systému centrálních bank. Jejími třemi hlavními úkoly je řídit francouzskou měnovou politiku, zajišťovat finanční stabilitu a poskytovat služby domácnostem, malým a středním podnikům a státu. Od 1. listopadu 2015 je guvernérem François Villeroy de Galhau. Klíčové údaje Klíčové údaje banky Francie v roce 2019: Počet zaměstnanců na plný úvazek: 9 857 Regionální pobočky: 95 Zisk před zdaněním: 6,5 miliardy eur Dividenda vyplacená státu: 6,1 miliardy eur Zlaté rezervy: 106,1 miliardy eur Zásoby zlata ve Francii: 2 436 tun Odkazy Reference V tomto článku byly použity překlady textů z článků Bank of France na anglické Wikipedii a Banque de France na francouzské Wikipedii. Související články Ekonomika Francie Euro Francouzský frank Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Banque de France na Wikimedia Commons
Banque de France

Banque de France er Frankrigs centralbank. Den blev etableret 18. januar 1800 af Napoléon Bonaparte. Napoleon havde i 1799 gennemført et statskup, oprettede en ny styreform ("Konsulatet" – Le Consulat), og gennemførte en række reformer, bl.a. i finansvæsenet. Et tiltag han gennemførte var oprettelsen af en centralbank; Banque de France. Bankens rolle var i begyndelsen begrænset både geografisk og opgavemæssig. Den omfavnede kun Paris, og havde en rolle som ansvarlig for trykning af penge. Dermed var banken ikke enerådende på dette område i Frankrig, siden der også fandtes andre aktører. Begge disse begrænsninger blev gradvis udvidet, og i 1848 var hele Frankrig pligtig til at acceptere penge trykt af Banque de France. Siden Frankrig er medlem af EU, er centralbanken også medlem af ESCB – Det Europæiske System af Centralbanker og Eurosamarbejdet. På denne måde har banken indflydelse på pengepolitikken og den økonomiske politik både i Frankrig og i EU. Centralbankens hovedmålsætning er, i lighed med EU, en stabil inflation på ca. 2 %. Kilder Eksterne henvisninger Officielle hjemmeside
Banque de France

A Banque de France (magyarul: Franciaország Bankja) Franciaország központi bankja. A bank a Központi Bankok Európai Rendszerének tagja. Hozzájárul az euróövezet monetáris politikájának meghatározásához, és az eurorendszer nevében biztosítja annak Franciaországban történő végrehajtását. A bank I. Napóleon francia császár kezdeményezésére alapult meg 1800-ban. Székhelye Párizsban van. Jegyzetek
Bank Francji

Bank Francji (fr. Banque de France) – bank centralny Francji. Siedziba banku mieści się w Hôtel de Toulouse, w Paryżu. Bank założony został przez grupę bankierów i kupców w 1800 roku, pod auspicjami Napoleona Bonaparte, wówczas Pierwszego Konsula Republiki Francuskiej. Od 1803 roku miał wyłączne prawo do emisji banknotów na terenie Paryża, od 1848 roku całego kraju. Bank był początkowo przedsięwzięciem w pełni prywatnym. Od 1806 roku na czele banku stał prezes (gouverneur) i dwóch wiceprezesów (sous-gouverneur), których wybór znajdował się w gestii rządu. W skład zarządu wchodziła także 15-osobowa rada wybierana przez udziałowców. 24 lipca 1936 roku jej miejsce zastąpiła rada licząca 20 członków, w większości mianowanych przez rząd, mających reprezentować interes publiczny. 2 grudnia 1945 roku nastąpiło pełne upaństwowienie instytucji. Od 1994 roku, zgodnie z zawartymi w traktacie z Maastricht postanowieniami dotyczącymi unii gospodarczej i walutowej Unii Europejskiej, bank jest niezależny od rządu. W 1998 roku znaczna część kompetencji banku przekazana została Europejskiemu Bankowi Centralnemu (EBC), poprzedzając wejście do obiegu waluty euro. Bank Francji należy do Europejskiego Systemu Banków Centralnych, a jego prezes zasiada w Radzie Prezesów EBC. Do głównych zadań banku należą prowadzenie polityki pieniężnej, utrzymanie stabilności finansowej i świadczenie usług ekonomicznych dla osób prywatnych, przedsiębiorstw i państwa. Lista gubernatorów: Przypisy
Banco da França

Banco da França (em francês: Banque de France) é o banco central da França, ligado ao Banco Central Europeu. A sua função principal é implementar a política da taxa de juros do Sistema Europeu de Bancos Centrais. A sua matriz é situada em Paris. O Banque de France foi criado pelo Império Francês (comandado por Napoleão Bonaparte) em 1800, para controlar a inflação do país. Na Segunda Guerra Mundial, o Banco supervisionou a transferência de reservas de ouro para o exterior, que incluíam principalmente o Canadá, os Estados Unidos e os territórios ultramarinos franceses. Em 1945, o Banco foi nacionalizado por Charles de Gaulle e tornou-se uma instituição estatal. Os acionistas existentes receberam títulos para substituir suas ações na empresa. O estatuto do Banco foi reformado em 1973. Em 1 de Junho de 1998, foi criada uma nova instituição, o Banco Central Europeu (BCE), encarregada de dirigir a política monetária única do euro. O órgão formado pelo BCE e pelos bancos centrais nacionais (BCN) de todos os estados membros da União Europeia constitui o Sistema Europeu de Bancos Centrais (SEBC). De acordo com o Tratado de Maastricht, o Banco supervisionaria o funcionamento do sistema de pagamentos e conduziria pesquisas independentes sobre a economia francesa, enquanto o recém-criado Banco Central Europeu conduziria a política monetária para toda a Zona Euro. O franco francês foi substituído pelo Euro como moeda virtual em 1 de janeiro de 1999, sendo substituído inteiramente por moedas e notas em 1 de março de 2002. Referências Ligações externas «Site oficial do Banco da França»
Banque de France

Banque de France (svenska: Frankrikes bank) är Frankrikes centralbank. Banken är kopplad till ECB och är en del av Europeiska centralbankssystemet. Den gav tidigare ut fransk franc. Banken har 2435 ton guld, vilket är femte största guldreserven. Historia Bankens historia sträcker sig tillbaka till år 1716 då John Law öppnade banken Banque Generale. År 1718 köptes Banque Generale upp av regeringen och bytte namn till Banque Royale, "Kungliga banken". Under franska revolutionen sjönk värdet på den franska valutan i snabb takt. Katolska kyrkans egendom, liksom adelns och andra förmögna medborgares, konfiskerades. År 1790 beslöt Frankrikes nationalförsamling att ge ut en ny sorts sedlar, assignater, vars värde skulle garanteras av den av staten konfiskerade egendomen. Massutgivning av dessa sedlar gjorde dock att även deras värde sjönk och förtroendet för valutan försvann, trots att man förbjöd bruket av mynt för att stärka sedlarnas värde. 18 januari 1800 beslutade förste konsul Napoleon Bonaparte att grunda en nationalbank i syfte att råda bot på recessionen. Banken var dock begränsad till Paris och fortsatt utsatt för konkurrens av andra privata banker. Kontrollen över den gavs till inflytelserika bankirfamiljer. 1803 fick banken monopol på att trycka sedlar i Frankrike och 1808 öppnades kontor i alla större städer. Banque de France nationaliserades först åren 1936-1945. Banken är sedan 1993 oavhängig regeringsmakten. Sedan 1811 ligger banken i en byggnad kallad Hôtel de Toulouse, i Paris första arrondissement på Rue Croix-des-Petits-Champs N° 39. Den har en organisationsform som heter Institution créée par la loi, institution skapad av lag. Banken har kring 12 000 anställda. Ledande befattningshavare Christian Noyer (f 1950), sedan 2003 centralbankschef. Anne Le Lorier Robert Ophèle Se även Frankrikes ekonomi Källor Externa länkar Officiell webbplats
Cairn de Barnenez

Cairn de Barnenez je kamenná neolitická mohyla nedaleko obce Plouezoc'h v Bretani. Byla postavena kolem roku 4800 př. n. l., a jedná se tak o jednu z nejstarších dochovaných budov světa, snad dokonce vůbec nejstarší. Objekt je asi 72 m dlouhý, až 25 m široký a vysoký přes 8 m. Byl postaven ve dvou etapách. Starší část obsahuje 5 pohřebních komor, mladší část 6 komor. Mohyla je zčásti poškozena tím, že z ní v moderní době byl odebírán kámen pro stavební účely, vcelku je však dobře zachovalá. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Cairn de Barnenez na Wikimedia Commons
Cairn van Barnenez

De Cairn van Barnenez (Kerdi Bras in het Bretons) is een megalithisch monument uit het neolithicum, gelegen in het gehucht Barnenez van de gemeente Plouezoc'h, aan de noordkust van Finistère, in het Franse Bretagne. Het complex is 75 m lang, en eigenlijk samengesteld uit twee aangrenzende stapelmuren, die elf dolmens met een toegang overdekken. Dit complex is het grootste megalithische ganggraf, na dat van Newgrange in Ierland, en een van de oudste monumenten van Europa. De bouw wordt gesitueerd tussen 5010 en 4400 voor Christus, waarschijnlijk rond 4700 v.Chr. Dat is ongeveer 2.100 jaar eerder dan de oudste Egyptische piramides, maar wel zo’n 7.000 jaar na de eerste Natufische nederzettingen in het Midden-Oosten, 5.000 jaar na de bouw van de tempel van Göbekli Tepe in Anatolië en 3.600 jaar na de bouw van de Toren van Jericho op de Westelijke Jordaanoever. De Cairn van Barnenez wordt beheerd door het Centre des monuments nationaux, een dienst van het Ministerie van Cultuur. Toegang tot de site en het bezoekerscentrum is betalend. Sommige delen van het monument zijn gesloten voor het publiek. Tijdens de coronapandemie in 2020-2021 was het monument tijdelijk gesloten. Externe links Officiële website (gearchiveerd 18 februari 2017) Officiële website gemeente Plouezoc'h
Cairn de Barnenez

Cairn de Barnenez – neolityczne stanowisko megalityczne znajdujące się w pobliżu miejscowości Plouezoc’h w departamencie Finistère we francuskiej Bretanii. Od 18 stycznia 1956 roku posiada status monument historique, w kategorii classé (zabytek o znaczeniu krajowym). Megalit ma postać olbrzymiego nasypu kamiennego (cairn) w kształcie trapezu, o wymiarach 110×18–27 m i wysokości 5 metrów. Przykrywa 11 dolmenów, do których prowadzą niewielkie korytarzyki o długości 5–12 m. Po raz pierwszy został przebadany w połowie lat 50. XX wieku przez ekipę archeologów pod kierownictwem P.R. Griota. Nasyp powstawał w dwóch fazach. W pierwszej, datowanej metodą radiowęglową na ok. 5750 BP, powstał kurhan z pięcioma dolmenami. W fazie drugiej nasyp powiększono i rozbudowano o 6 kolejnych dolmenów. Ściany dolmenów zostały ozdobione licznymi abstrakcyjnymi rytami w postaci linii i innych znaków graficznych. Kurhan był wtórnie użytkowany przez ludność kultur Chassey i pucharów dzwonowatych. Przypisy
Barnenez

Cairn de Barnenez (também chamado de Barnenez Tumulus ou Barnenez Mound; em bretão Karn Barnenez; em francês: Cairn de Barnenez ou Tumulus de Barnenez) é um monumento neolítico localizado próximo de Plouezoc'h, na península de Kernéléhen, ao norte de Finistère, na Bretanha (França). É datado de 4800 anos antes de Cristo; é considerada um dos monumentos megalíticos mais velhos da Europa, além de também ser uma das mais antigas construções feitas pelo homem no mundo. É também notável pela presença de diversas artes megalíticas. Referências
Er Lannic

Er Lannic is a small island in the commune of Arzon, in the Morbihan department in Brittany in northwestern France. Er Lannic is a bird reserve and also the site of two stone circles, the southern of which is submerged. See also Gulf of Morbihan Gavrinis References Burl, Aubrey (2005). A Guide to the Stone Circles of Britain, Ireland and Brittany (revised edition). Yale University Press. pp. 255–256. ISBN 0-300-11406-0. Philippe Gouezin and Eric Le Gall. Le Site mégalithique d'Er Lannic. Association "Archéo douar Mor". External links Stones of France - Er Lannic Stone Circle
Er Lannic

Er Lannic es una pequeña isla del noroeste de Francia que se encuentra en la boca del golfo de Morbihan, a 500 m al sur de la isla de Gavrinis. Administrativamente, pertenece a la comuna de Arzon del departamento de Morbihan, región de Bretaña.​ Es parte de la ciudad de Vannes, así como la isla de la Jument y la isla de île Hent. Er Lannic es una reserva de aves y también el sitio donde se encuentran dos círculos de piedra megalíticos, estando el del sur sumergido.​​ Véase también Geografía de Francia Referencias
Er Lannic

Er Lannic (Er Lannig en breton vannetais) est une petite île française, située dans le département du Morbihan en région Bretagne. Étymologie En breton, Er Lannig signifie « la petite lande » (orthographe unifiée : « Ar Lannig »). Géographie Er Lannic est située dans le golfe du Morbihan, à 500 m au sud de l'île de Gavrinis. Elle fait partie de la commune d'Arzon ainsi que l'île de la Jument et l'île Hent Tenn. Un procès de 1770 indique que des rentes étaient encore payées alors pour des parcelles submergées à marée haute entre Sarzeau et Illur. Monuments L'île possède deux enceintes de pierres levées appelées aussi cromlech qui forment deux fers à cheval. Du fait de la remontée du niveau de la mer dans le golfe depuis le néolithique, seule la partie supérieure de l'hémicycle nord est visible, le reste étant submergé par les eaux du golfe. Le second cromlech, touchant le premier à une extrémité, est entièrement immergé (2015). Protection Les Cromlechs et l'ilot d'Er-Lanic font l’objet d’un classement au titre des monuments historiques depuis 1889. Er Lannic fait l'objet d'un arrêté préfectoral de protection de biotope (APPB) qui vise la préservation de biotopes variés, indispensables à la survie d’espèces protégées spécifiques depuis le 12 janvier 1982. L'accostage est généralement interdit du 15 avril au 31 août. Notes et références Voir aussi Bibliographie Le site mégalithique d'Er Lannic, 1992, Philippe Gouezin et Eric Le Gall, Association Archeo Douar Mor. Recherches archéologiques terrestres et sous-marines. Nouvelle topographie du site. Bilan scientifique DRASSM 1992, Articles connexes Larmor-Baden Liste des îles du golfe du Morbihan Liste des sites Natura 2000 du Morbihan Liens externes Inventaire nationale du patrimoine naturel - Golfe du Morbihan, côte ouest de Rhuys [PDF]Carte Natura 2000 Portail de Vannes et de sa région Portail des îles Portail de la conservation de la nature