NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Teatro FIERGS

O Teatro FIERGS (anteriormente Teatro do Sesi) é um teatro brasileiro localizado em Porto Alegre, no bairro Sarandi, na sede da Federação das Indústrias do Estado do Rio Grande do Sul (FIERGS). Inaugurado em 25 de maio de 1997, o teatro é o segundo maior do Rio Grande do Sul, possuindo uma área de total de 10.724,89 m², com capacidade para 1757 pessoas.. O espetáculo de abertura foi com a cantora Bibi Ferreira. E nestes quase 25 anos de história a casa recebeu grandes nomes nacionais e internacionais da música e do teatro. Em 18 de dezembro de 2024, houve a reinauguração do Teatro do SESI, que foi severamente atingido pela enchente que acometeu o Rio Grande do Sul, onde a água entrou inclusive em parte da plateia. Durante o ato de descerramento da placa de reinauguração, a organização renomeou a casa de espetáculos como Teatro FIERGS, como símbolo de resiliência do povo gaúcho. Estrutura do teatro Dividido em três setores - plateia baixa, plateia alta e mezanino - o Teatro do Sesi é referência pela qualidade de seus técnicos, recursos, instalações e atendimento. As áreas podem ser divididas em até cinco ambientes com isolamento acústico, cabines de tradução simultânea, som, luz e acessos independentes, o que permite aos eventos empresariais e principalmente, aos congressos técnicos-científicos, a otimização do espaço. O espaço ainda conta com: 4 Camarins Individuais; 3 Camarins Coletivos; 1 Sala de Ensaio (ballet); Espaço de Convivência; Elevador de Carga; Copa de Apoio; Secretaria; Bilheteria; Chapelaria; Cafeteria; Cabines de Tradução Simultânea (espaço físico sem equipamentos); Serviço de Emergências Médicas; Cyber Space; Tomada 220 V / 110 V; Pontos de telefonia, dados e serviços especiais de telecomunicações; Espetáculos já realizados Referências Ligações externas Centro de Eventos da Fiergs - Teatro do Sesi
Teatro Álvaro de Carvalho

O Teatro Álvaro de Carvalho (TAC) é um teatro brasileiro, localizado em Florianópolis, a capital de Santa Catarina. Teve sua construção iniciada com o lançamento da pedra fundamental em 29 de julho de 1857. Seu nome primeiro foi Teatro Santa Isabel, nome dado em homenagem à Princesa Isabel. Foram dezoito anos de obras e paralisações, devido à falta de recursos. Depois de inaugurado, não possuía ainda os recursos necessários, e as companhias artísticas tinham que arcar com os custos do fornecimento de iluminação e cadeiras para camarotes e plateia. Desde 1894, numa atitude de rompimento com a monarquia extinta, o edifício passou a chamar-se Teatro Álvaro de Carvalho, em homenagem ao primeiro dramaturgo local. A edificação, originalmente de características luso-brasileiras, foi sendo reformada e, ao longo do século XX, adotou as linhas ecléticas. Em 1955, no governo de Irineu Bornhausen, o teatro veio a sofrer alterações radicais, sendo o espaço interno de autoria do engenheiro-arquiteto Tom Trougott Wildi. Em 1975 e 1984, aconteceram novas reformas. O tombamento como Patrimônio Estadual data de 1988. No acesso às escadarias, dois vitrais retratam cenas populares e folclóricas e, no foyer, podem ser admiradas duas grandes telas do artista plástico Martinho de Haro. A sala de espetáculos tem capacidade para 470 poltronas. Referências Ligações externas Site oficial
Torre Panorâmica de Curitiba

A Torre Panorâmica de Curitiba, também conhecida como Torre da Telepar ou Torre das Mercês, é uma torre de telecomunicações localizada no bairro das Mercês na cidade de Curitiba, capital do estado brasileiro do Paraná. A torre foi inaugurada em 17 de dezembro de 1991 pela estatal Telepar como suporte para antenas de microondas. Devido à privatização do setor de telecomunicações, já pertenceu a Brasil Telecom e pertence hoje a Oi. Por sua peculiar característica (altura), transformou-se num mirante da cidade, e consequentemente, em mais uma atração turística da cidade. É a única torre de telefonia do Brasil com mirante aberto à visitação. Dados técnicos Torre Altura total: 109,5m Diâmetro da seção circular: 8,0m Cota do terreno/nível do mar: 940,5m Mirante Altura: 95,0m Diâmetro: 22,5m Área útil: 329m² Capacidade: até 62 pessoas em visitação simultaneamente Atrações Além da vista panorâmica da torre de 109,5 metros de altura, que propicia uma visão em 360º da cidade em dias claros, o local possui o Museu do Telefone e o "Painel Torre da Telepar", que é um mural interno do artista curitibano Poty Lazzarotto. Galeria de imagens Vista de 360° começando a leste passando pelo sul, oeste (lago do Parque Barigui), norte e leste novamente, a partir do mirante da torre. Referências
Мерсес (башня)

Панорамная башня Куритибы (порт. Torre Panorâmica de Curitiba), также известная как башня Телепар или башня Мерсес, — это телекоммуникационная башня, расположенная в районе Мерсес в городе Куритиба, столице бразильского штата Парана. Башня была открыта 17 декабря 1991 года государственной компанией Telepar в качестве опоры для микроволновых антенн. В связи с приватизацией сектора телекоммуникаций она ранее принадлежала компании Brasil Telecom, а в настоящее время принадлежит оператору Oi. Благодаря своей уникальной особенности (высоте) она превратилась в смотровую площадку города и, как следствие, в еще одну туристическую достопримечательность. Это единственная башня телефонной связи в Бразилии со смотровой площадкой, открытой для посещения. Технические данные Башня Общая высота: 109,5 м Диаметр круглого сечения: 8,0 м Высота над уровнем моря: 940,5 м Смотровая площадка Высота: 95,0 м Диаметр: 22,5 м Полезная площадь: 329 м² Вместимость: до 62 человек одновременно Достопримечательности Помимо панорамного вида с высоты 109,5 метров, обеспечивающего в ясные дни обзор города на 360°, здесь находятся Музей телефона и панно «Torre da Telepar» — настенная роспись внутри башни, созданная куритибским художником Поти Ладзаротто. Галерея Вид на 360°, начинающийся на востоке, проходящий через юг, запад (озеро Парк Бариги), север и снова восток, с обзорной площадки башни. Примечания
Universidade Comunitária da Região de Chapecó

A Universidade Comunitária da Região de Chapecó (UNOCHAPECÓ), é uma instituição de ensino superior comunitária brasileira, sendo uma das maiores e mais importantes do estado de Santa Catarina. Está localizada na cidade de Chapecó, Região Oeste do estado. Títulos Referências Ligações externas «Página oficial»
Universidade Regional de Blumenau

A Universidade Regional de Blumenau (FURB) é uma instituição pública municipal de ensino superior localizada na cidade de Blumenau, em Santa Catarina, e constitui-se em uma das universidades da região do Vale do Itajaí. A fundação da Universidade Regional de Blumenau deu seus primeiros passos em 5 de março de 1964, com a promulgação da lei que criou a Faculdade de Ciências Econômicas de Blumenau, cuja aula inaugural aconteceu em 2 de maio daquele ano. Em 20 de dezembro de 1967 foi instituída a Fundação Universitária de Blumenau (FUB) e, na mesma ocasião, foram criadas as Faculdades de Filosofia, Ciências e Letras de Blumenau e a de Ciências Jurídicas de Blumenau. Posteriormente, a Lei Municipal Nº 1557 de 254 de dezembro de 1968 instituiu a fundação que passou a congregar as diversas faculdades. Em 1969, foram inaugurados os três primeiros blocos da sede própria, atual campus I. Reconhecida como universidade em 13 de fevereiro de 1986, pela Portaria Ministerial Nº 117, a FURB é uma autarquia municipal e conta com programas de pesquisa e extensão, e uma das maiores bibliotecas da Região Sul do Brasil, com um acervo de mais de 400.000 volumes Atualmente mantida pela Fundação Universidade Regional de Blumenau, conta com 49 cursos de graduação — Comunicação Social/Publicidade e Propaganda foi o primeiro curso superior de publicidade e propaganda de Santa Catarina, criado em 1991; o Ministro de Estado da Educação e do Desporto reconheceu o curso em 24 de janeiro de 1996. Há também 12 cursos de especialização (lato-sensu), 11 mestrados próprios, 3 cursos de doutorado e aproximadamente 10 mil alunos, em diversos níveis de ensino. A fundação mantém ainda a Escola Técnica do Vale do Itajaí (ETEVI) e o Núcleo de Rádio e Televisão Educativa Vale do Itajaí (NRTV), que envolve a FURB TV (afiliada ao Canal Futura) e a Rádio FURB FM. Referências Ligações externas «Informações da Instituição no Portal SiedSup (MEC)»
Universidade do Planalto Catarinense

A Universidade do Planalto Catarinense (UNIPLAC) é uma instituição pública de direito privado, localizada em Lages, no estado brasileiro de Santa Catarina. Históriɑ Iniciou-se em 1959 após a criação da Associação Catarinense de Cultura (que tinha o objetivo de manter estabelecimentos de ensino médio, técnico e superior). Em novembro de 1965 é criada a "Fundação Educacional de Lages" (FEL), através da lei municipal n.º 255. Em 1966 ocorre a implantação da primeira faculdade ("Faculdade de Ciências Econômicas, Contábeis, Administrativas, Jurídicas e Sociais de Lages" — FACEC) e dos primeiros cursos, ciências econômicas e ciências contábeis. A atual mantenedora, "Fundação das Escolas Unidas do Planalto Catarinense", foi criada em 1974. Houve o reconhecimento como universidade em 27 de julho de 1999 (pelo Conselho Estadual de Educação, através da resolução 31/99, e pelo governo do Estado de Santa Catarina, por meio do decreto 312/99), após a reitoria decidir por iniciar este processo em 1994. Dispõe de 30 cursos de graduação, além de cursos de pós-graduação lato sensu e stricto sensu. Seu processo seletivo é feito pela ACAFE e/ou análise de histórico escolar. Foi declarada de utilidade pública pela federação (decreto n.º 94.364, de 22/05/1987; DOU de 25/05/1987), estado (lei n.º 12.028, de 14/12/2001) e município (lei n.º 078, de 23/12/1969). Referências Ligações externas «Página oficial»
União Paranaense dos Estudantes

União Paranaense dos Estudantes (UPE) é uma entidade civil localizado na cidade de Curitiba, capital do estado brasileiro do Paraná. A UPE é a entidade máxima que representa os estudantes matriculados nas instituições de ensino superior, públicas, semipúblicas ou privadas do estado do Paraná e é a entidade estadual estudantil mais antiga do Brasil. Sua sede esta instalado no prédio histórico conhecido por Casarão do Senhor Benjamin Lins de Albuquerque desde 1958, localizado na rua João Manoel, 142, São Francisco. Histórico Fundada em 16 de setembro de 1939 com a denominação de União Estadual dos Estudantes (UEE) do Paraná, na década de 1940 passou a ser identificado pelo atual nome. Em abril de 1968, a UPE foi fechada, arbitrariamente, pelo regime militar e extinta pelo Ministério Público Federal em janeiro de 1969 e em 1980 foi reaberta, sendo declarada de utilidade pública em 31 de outubro de 1983, em conformidade com o disposto na Lei Estadual nº 7.762. Durante sua existência, a UPE participou de importantes movimentos estaduais e nacionais, como a campanha do "O Petróleo é Nosso", o Impeachment de Fernando Collor de Mello, ou o movimento contra a privatização da Copel. Referências
Dona Francisca Hydroelectric Plant

The Dona Francisca Hydroelectric Plant (Portuguese: Usina Hidrelétrica Dona Francisca) is a hydroelectric plant on the Jacuí River in the state of Rio Grande do Sul, Brazil, completed in 2001. It delivers 80 MW guaranteed power. History The Dona Francisca Dam impounds the upper Jacuí River, and is divided between the municipalities of Agudo and Nova Palma, Rio Grande do Sul. The environmental study was undertaken by Engevix. The installation license was granted by FEPAM/RS on 1 July 1998. The initial concession of 35 years was granted on 28 August 1998. Construction began in August 1998. The operational license was granted on 30 November 2000. The plant entered operation in 2001. The second generation unit came into operation on 12 April 2001. The plant was officially inaugurated on 21 May 2001 in a ceremony attended by Vice President Marco Maciel and governor of Rio Grande do Sul, Olívio Dutra. The State Electric Power Company (CEEE) and Dona Francisca Energética SA (Dfesa) received a 35-year concession to exploit the plant's power potential. Technical The reservoir has an area of 2,098 hectares (5,180 acres). The dam is a 51 metres (167 ft) high rolled compacted concrete structure. The powerhouse contains two Francis turbines. Water is delivered to the turbines from two penstocks, each 85 metres (279 ft) long and 6.3 metres (21 ft) in diameter. The total head is about 40 metres (130 ft). Installed capacity is 125 MW, with 80 MW guaranteed. Annual production is 679 GWh. Financial As of May 2001 investment was R$205 million. The total cost was US$130 million. The responsible companies were Gerdau (48%), Celesc (Santa Catarina Electric Power Plants: 20%), CEEE (10%) and Desenvix (2%). From 23 August 2010 the concession was divided between CEEE (10%) and Dona Francisca Energética (90%). Dona Francisca Energética is owned by Statkraft (2.12%), Copel (23.03%), Celesc (23.03%) and Gerdau (51.82%). Impact The reservoir floods parts of the municipalities of Agudo, Ibarama, Arroio do Tigre, Pinhal Grande, Nova Palma and Estrela Velha, all in Rio Grande do Sul. It affected 518 rural properties, and 540 families with a total of 2,709 people were required to move. The Quarta Colônia State Park is on the left bank of the reservoir of the Dona Francisca dam, with an area of 1,847.9 hectares (4,566 acres). The park was created in 2005 as environmental compensation for the hydroelectric plant. Notes Sources
Usina Hidrelétrica Dona Francisca

A Usina Hidrelétrica Dona Francisca é uma usina hidrelétrica localizada sobre o Rio Jacuí, com potência efetiva de 125 MW. É administrada pela concessionária Consórcio Dona Francisca (DFESA e CEEE). Entrou em operação com uma máquina em 5 de fevereiro de 2001, a segunda começou o trabalho a partir de 12 de maio de 2001. A usina tem sua casa de força localizada no município de Nova Palma, no estado do Rio Grande do Sul, e o reservatório banha, à margem direita, os municípios de Nova Palma e Pinhal Grande, e à esquerda, Agudo, Ibarama, Estrela Velha e Arroio do Tigre. É dotada de duas turbinas do tipo Francis, eixo vertical, com potência 2 x 64,2 MW e queda líquida nominal de 38,15 m. A barragem denominada Dona Francisca é feita de concreto compactado a rolo, com altura de 51 m e comprimento de 610 m. Ver também Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Referências
Дона-Франсиска (ГЭС)

Гидроэлектростанция Дона Франсиска (порт.-браз. Usina Hidrelétrica Dona Francisca) — электростанция, расположенная на реке Жакуи в бразильском штате Риу-Гранди-ду-Сул. Её строительство завершилось в 2001 году. Станция обеспечивает гарантированную мощность в 80 МВт. История Плотина Дона Франсиска, расположенная в верховьях реки Жакуи, разделяет её между муниципалитетами Агуду и Нова-Палма в штате Риу-Гранди-ду-Сул. Компания Engevix провела экологическое исследование. Лицензия на установку была выдана FEPAM/RS 1 июля 1998 года. 28 августа 1998 года была предоставлена первоначальная концессия сроком на 35 лет. Строительство началось в августе 1998 года. Лицензия на осуществление деятельности была получена 30 ноября 2000 года. Станция была открыта в 2001 году. 12 апреля 2001 года в эксплуатацию была запущена установка второго поколения. Официальное открытие станции состоялось 21 мая 2001 года в присутствии вице-президента Марку Масиэла и губернатора штата Риу-Гранди-ду-Сул Оливиу Дутры. Электроэнергетическая компания штата Риу-Гранди-ду-Сул (CEEE) и Dona Francisca Energética SA (Dfesa) получили концессию на использование энергетического потенциала станции сроком на 35 лет. Техника Площадь водохранилища составляет 2098 гектаров. Плотина представляет собой сооружение из рулонного уплотнённого бетона, возвышающееся на 51 метр. Электростанция оборудована двумя радиально-осевыми турбинами, обеспечивающими её работу. Вода поступает в турбины по двум водозаборам, каждый из которых имеет длину 85 метров и диаметр 6,3 метра. Общий напор воды достигает около 40 метров. Установленная мощность электростанции составляет 125 МВт, а гарантированная — 80 МВт. Годовая выработка составляет 679 ГВт-ч. Финансы На май 2001 года объём инвестиций составлял 205 миллионов реалов. Общая стоимость проекта составила 130 миллионов долларов США. Ответственными компаниями были: Gerdau (48%), Celesc (электростанции Санта-Катарины: 20%), CEEE (10%) и Desenvix (2%). С 23 августа 2010 года концессия была разделена между CEEE (10%) и Dona Francisca Energética (90%). Компания Dona Francisca Energética принадлежит Statkraft (2,12%), Copel (23,03%), Celesc (23,03%) и Gerdau (51,82%). Последствия Водохранилище, расположенное в Риу-Гранди-ду-Сул, затапливает часть муниципалитетов, включая Агуду, Ибарама, Аррою-ду-Тигри, Пиньял-Гранди, Нова-Палма и Эстрела-Велья. В результате 518 сельских домов оказались под водой, и 540 семей, общей численностью 2709 человек были вынуждены переехать. Государственный парк Кварта-Колония раскинулся на левом берегу водохранилища плотины Дона Франсиска, занимая площадь в 1847,9 гектаров. Парк был основан в 2005 году в качестве меры по восстановлению экологии после строительства гидроэлектростанции. Примечания
ГЕС Dona Francisca

ГЕС Dona Francisca – гідроелектростанція на південному сході Бразилії у штаті Ріу-Гранді-ду-Сул. Знаходячись після ГЕС Ітауба, становить нижній ступінь в каскаді на річці Жакуй, котра біля столиці провінції міста Порту-Алегрі впадає в лиман Гуаїба сполученого з Атлантичним океаном озера-лагуни Патус. В межах проекту річку перекрили греблею із ущільненого котком бетону висотою 50,5 метра, довжиною 610 метрів та шириною по гребеню 7 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 22,3 км2 та об’ємом 335 млн м3 (корисний об’єм 62,8 млн м3), коливання рівня поверхні якого в операційному режимі відбувається між позначками 91 та 94,5 метра НРМ (максимальний рівень на випадок повені сягає 100,5 метра НРМ). Від сховища ресурс подається до пригреблевого машинного залу через два водоводи довжиною по 80 метрів з діаметром 6,3 метра. Основне обладнання станції становлять дві турбіни типу Френсіс потужністю по 64,2 МВт, які при напорі у 38,15 метра забезпечують виробництво 679 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
Usina Hidrelétrica Garibaldi

A Usina Hidrelétrica de Garibaldi é uma usina hidrelétrica instalada no Rio Canoas, no município de Abdon Batista em Santa Catarina. Tem capacidade instalada de 191,9 MW. A usina pertence a Rio Canoas Energia S.A. (CTG Brasil - China Three Gorges). Sua primeira unidade geradora entrou em operação em setembro de 2013, adiantando em 15 meses o cronograma da instalação. Dados Técnicos da Instalação: UHE Garibaldi Numero de geradores: 3 geradores síncronos de 63,00 MW cada 3 turbinas do tipo Francis vertical Vazão nominal por unidade - 161,00 m³/s Capacidade total de geração - 189 MW PCH Garibaldi Instalada a jusante da barragem da usina, a mesma utiliza a vazão sanitária do curso do Rio Canoas para geração de energia elétrica. 1 gerador de 2,9 MW Turbina Francis horizontal Vazão nominal - 13,00 m³/s Cota montante - 705,00 m Referências
ГЕС Гарібальді

ГЕС Гарібальді (порт. Usina Hidrelétrica Garibaldi) — гідроелектростанція на південному сході Бразилії у штаті Санта-Катарина. Знаходячись між ГЕС Сан-Рокі (вище по течії, станом на 2018 рік знаходилась на етапі будівництва) та ГЕС Кампус-Новус, входить до складу каскаду на річці Каноас, що є правим витоком Уругваю. В межах проекту річку перекрили комбінованою греблею, що включає кам'яно-накидну частину та ділянку із ущільненого котком бетону. Ця споруда висотою 40 метрів та довжиною 915 метрів утримує водосховище з площею поверхні 18,6 км2, рівень поверхні якого в операційному режимі має бути на позначці 705 метрів НРМ, а у випадку повені може зростати до 713,6 метра НРМ. Ресурс зі сховища подається через прокладений у правобережному масиві дериваційний тунель до розташованого за 1 км машинного залу, при цьому сама річка описує вигнуту на південний схід велику дугу, завдяки чому відстань по її руслу від греблі до залу становить 12,7 км. Основне обладнання станції становлять три турбіни типу Френсіс загальною потужністю 191,9 МВт, які при напорі у 45 метрів забезпечують виробництво 728 млн кВт-год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Примітки
ГЕС Pedro Viriato Parigot de Souza

ГЕС Pedro Viriato Parigot de Souza — гідроелектростанція на південному сході Бразилії у штаті Парана. Використовує ресурс із річки Капівара, котра дренує частину гірської системи Серра-ду-Мар та є правою притокою Rio Ribeira de Iguape (впадає в Атлантичний океан за півтори сотні кілометрів на південний захід від міста Сан-Паулу). Для роботи станції за тридцять кілометрів на північний схід від столиці штату Куритиби звели земляну греблю висотою 58 метрів та довжиною 370 метрів. Вона утворила на Капіварі водосховище з площею поверхні 12 км2 та об'ємом 156 млн м3, для якого припустимим коливанням рівня поверхні у операційному режимі є знаходження між позначками 822 та 845 метрів НРМ (максимальний рівень на випадок повені ненабагато більший — 845,5 метра НРМ). Накопичений у сховищі ресурс подається на південь до машинного залу через прокладений під водороздільним хребтом дериваційний тунель довжиною 15,4 км та діаметром 5,3 метра. Враховуючи крутий ухил оберненої до Атлантики сторони Серра-ду-Мар, при цьому створюється напір у 740 метрів. Машинний зал споруджений в підземному виконанні та має розміри 82х15 метрів при висоті 25 метрів, крім того, так само під землею створені приміщення для вузла клапанів та трансформаторного обладнання. Доступ персоналу до станції здійснюється через спеціальний тунель довжиною 1,1 км. Основне обладнання ГЕС становлять чотири гідроагрегати з турбінами типу Пелтон. При введенні в експлуатацію у 1970—1971 роках кожен з них мав потужність по 62,5 МВт, а після модернізації в 1999-му цей показник збільшили до 65 МВт. За проектом вони повинні забезпечувати виробництво біля 950 млн кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода відводиться по тунелю (на завершальній ділянці каналу) до річки Rio Cachoeira, котра впадає в затоку Baia de Paranagua, розташовану за сотню кілометрів південніше гирла згаданої вище Rio Ribeira de Iguape. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою у 230 кВ. Примітки
Usina Hidrelétrica Itaúba

Usina Hidrelétrica Itaúba é uma usina hidrelétrica localizada no Rio Jacuí, na divisa entre os municípios brasileiros de Pinhal Grande e Estrela Velha, ambos pertencentes ao estado do Rio Grande do Sul. Possui quatro unidades geradoras de 125 MW, sendo que a quarta unidade foi entregue à operação em 1 de outubro de 1978. A usina foi inaugurada em 9 de novembro do mesmo ano, sendo propriedade do grupo CEEE. A barragem forma um reservatório de 12.950 hectares. Além de sua contribuição no segmento de geração de energia, esta usina é um importante elemento da história da energia elétrica no Estado, que contribuiu para alavancar o desenvolvimento no território gaúcho. O Grupo CEEE realiza permanentes investimentos na preservação de suas usinas, com instalação de equipamentos modernos. Contudo, procura manter intactas as características arquitetônicas originais. Ficha técnica Potência Efetiva 500 MW Rio Jacuí; Entrada em operação: Setembro de 1978. Local da Casa de Força: Município de Pinhal Grande Município(s) atingido(s) pelo reservatório: Margem Direita: Município de Júlio de Castilhos e Pinhal Grande; Margem Esquerda: Município de Estrela Velha e Salto do Jacuí. Turbina: Tipo: Francis, eixo vertical; Potência: 4 x 128,10 MW; Queda líquida: 87,60 m. Barragem: Nome: Itaúba; Tipo: Gravidade de enrocamento com núcleo de argila; Altura: 97,00 m; Comprimento: 385,00 m. Ver também Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Referências Bibliografia CEEE. Plano de uso e ocupação do solo no entorno do reservatório da UHE Itaúba (PDF). [S.l.: s.n.]