NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Kathedraal van Maringá

De Kathedraal van Maringá (Portugees: Catedral Basílica Menor Nossa Senhora da Glória of Catedral de Maringá) is een Braziliaanse rooms-katholieke kathedraal en basilica minor in het centrum van de nieuwe stad Maringá. Het gebouw heeft een hoogte van 124 meter, is het hoogste kerkgebouw in Zuid-Amerika en de op 15 na hoogste kerktoren ter wereld. Architect José Augusto Bellucci liet zich inspireren door de "Spoetniks". De zeven meter hoge crucifix is ontworpen door Conrado Moser. Het gebouw kan 3.500 tot 4.500 aanwezigen bevatten en heeft een buitendiameter van 50 meter en een binnendiameter van 38 meter. De eerste steen van de kerk, een stuk marmer uit de Sint-Pietersbasiliek van Rome, gezegend door paus Pius XII, werd geplaatst op Onze-Lieve-Vrouw Hemelvaart, 15 augustus 1958 in een viering waar bisschop dom Jaime Luiz Coelho voorging en aartsbisschop van Curitiba, dom Manuel da Silveira D'Elboux leidde. De kathedraal, opgedragen aan Nossa Senhora da Glória werd gebouwd tussen juli 1959 en mei 1972. De afwerking op 10 mei 1972 viel samen met het vijfentwintigjarig bestaan van de stad. De kerk werd ingewijd en gezegend op 3 mei 1981 en kreeg de titel Catedral Basílica Menor op 21 januari 1982 van paus Johannes Paulus II. Huidig aartsbisschop is Anuar Battisti, en dit sinds september 2004. Het bisdom waarvan deze kerk de hoofdkerk is werd op 1 februari 1956 afgesplitst van het bisdom van Jacarezinho, en op 16 oktober 1979 als metropolitaan aartsbisdom erkend, waar het tot dan een suffragaan bisdom was van het aartsbisdom van Curitiba, de hoofdstad van de Braziliaanse deelstaat Paraná. De suffragane bisdommen van het nieuwe aartsbisdom werden het Diocese de Campo Mourão, het Diocese de Paranavaí en het Diocese de Umuarama.
Katedra w Maringá

Katedra w Maringá (port. Catedral Basílica Menor de Nossa Senhora da Glória) – rzymskokatolicka katedra w Maringá, w stanie Parana w Brazylii. Mająca 124 m wysokości katedra jest najwyższym kościołem obu Ameryk i szesnastym najwyższym kościołem świata. Historia Architekt José Augusto Bellucci projektując nowoczesny gmach katedry inspirował się formą radzieckiego sztucznego satelity Sputnika. Nadał jej formę wydłużonego stożka. Projekt wyidealizował następnie arcybiskup Jaime Luiz Coelho. 12 sierpnia 1958 położono kamień węgielny, kawałek marmuru z bazyliki św. Piotra na Watykanie, pobłogosławiony przez papieża Piusa XII. Budowę katedry rozpoczęto w lipcu 1959 a ukończono 10 maja 1972, w 25. rocznicę założenia miasta. 3 maja 1981 konsekrowano katedrę, a 21 stycznia 1982 papież Jan Paweł II nadał jej tytuł bazyliki mniejszej. Wewnątrz katedry zwraca uwagę 7-metrowy drewniany krucyfiks, dzieło rzeźbiarza Conrado Mosera. Wymiary katedry Wysokość zewnętrzna: 124 m (114 m budynek katedry + 10-metrowy krzyż na szczycie); Wysokość wewnętrzna: 84 m; Średnica zewnętrzna: 50 m; Średnica wewnętrzna: 38 m; Witraże: 16, autor Lorenz Osterroht; Pojemność: 4700 osób. Zobacz też Lista najwyższych kościołów na świecie Bibliografia Maringaense.com: Catedral Basílica Menor Nossa Senhora da Glória. [dostęp 2010-11-10]. [zarchiwizowane z tego adresu (2011-07-14)]. (port.).
Собор в Маринге

Собор — малая базилика Славной Богоматери, порт. Catedral Basílica Menor de Nossa Senhora da Glória — монументальный католический собор в г. Маринга, бразильский штат Парана. Это самый высокий в Латинской Америке католический собор. Первичный проект собора предложил дон Жайме Луис Коэльо, а спроектировал собор архитектор Жозе Аугусто Беллуччи. Основные характеристики собора: Высота: 114 м + 10 м крест на вершине; Высота потолка: 84 метра; Наружный диаметр: 50 м; Внутренний диаметр: 38 м; Витражи: 16, автор — Лоренц Остеррот; Распятие: деревянное, высота 7 м, скульптор Конраду Мозер; Вместимость: 4700 человек. Собор сооружался в период с июля 1959 г. по май 1972 г. Был освящён 3 мая 1981 г. и 21 января 1982 г. получил статус Собор — Малая базилика. Собор расположен на проспекте Авенида Тирадентиш, зона 1 (Avenida Tiradentes, Zona 1). Вокруг собора расположены фонтаны, которые подсвечиваются ночью. Ссылки На Викискладе есть медиафайлы по теме Собор в Маринге [1] Архивная копия от 14 июля 2011 на Wayback Machine — Cathedral of Maringá [2] [3] — part one of a tv show about the cathedral [4] — part two of the same show [5] — part three of the same show [6] — the book «A igreja que brotou da mata» ["The church who grew up from the jungle"] written by the priest Orivaldo Robles
Собор Маринги

Собор Маринги або Мала кафедральна базиліка Носа Сеньора да Глорія (порт. Catedral Basílica Menor Nossa Senhora da Glória) — римо-католицька церква в місті Маринга, Парана, Бразилія. Це кафедральний собор архідієцезії Маринга і носить титул малої базиліки. Короткий опис Висота собору становить 124 метри, таким чином він є найвищою церквою в Південній Америці. Будівництво було завершено в 1972 році. Архітектор Хосе Аугусто Беллуччі. При зовнішній висоті 114 метрів і десятиметровому баштовому хресті внутрішня висота собору становить 84 метри. При зовнішньому діаметрі 50 метрів і внутрішньому 38 метрів храм може вмістити 4500 вірян. Семиметрове дерев'яне розп'яття створив Конрадо Мозер. Наріжний камінь собору є шматком мармуру з базиліки Святого Петра. Він був закладений 15 серпня 1958 р., а раніше — Папа Пій XII. благословив спорудження собору в Римі. Церква була збудована в період з липня 1959 року до 25 травня 1972 року, коли відзначався 25-та річниця заснування міста Маринга. 21 січня 1982 року Папа Римський Іван Павло II надав собору статус малої базиліки. Примітки
ТЕС Пампа-Сул

ТЕС Пампа-Сул — теплова електростанція у бразильському штаті Ріу-Гранді-ду-Сул. В 2019 році на майданчику станції став до ладу один енергоблок потужністю 340 МВт. У ньому встановили котел китайської компанії Dongfang, який використовує технологію циркулюючого псевдозрідженого шару, та парову турбіну виробництва Siemens. Для охолодження використовують воду зі сховища, створеного на річці Жаґуарон за допомогою земляної греблі із глиняним ядром, зведення якої потребувало 380 тис м3 грунту. Зазначена водойма має площу поверхні 3,68 км2 та об’єм 10 млн м3. Від неї до майданчику ТЕС прокладено водопровід довжиною 7 км. Як паливо використовують кам‘яне вугілля, котре подається із розташованої поблизу копальні за допомогою конвеєру довжиною 4,5 км із продуктивністю 500 тон на годину. Для видалення продуктів згоряння спорудили димар заввишки 200 метрів. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 525 кВ. Проект реалізував французький енергетичний концерн Engie. За потреби в подальшому на майданчику можуть звести ще один такий же енергоблок. Примітки
Cristo Protetor

Cristo Protetor („Christus, der Beschützer“) ist eine monumentale Christusstatue, die sich auf dem Cerro de las Antenas, einem Hügel in der Nähe von Encantado im Bundesstaat Rio Grande do Sul im Süden Brasiliens befindet. Mit einer Höhe von 37,5 Metern ist sie die höchste Christusstatue weltweit (Stand 2024) und überragt die Christus-König-Statue von Świebodzin (Schwiebus) um anderthalb Meter sowie die Statue Cristo Redentor („Christus, der Erlöser“) auf dem Corcovado im Süden Rio de Janeiros um 7,5 Meter. Die Statue Cristo Protetor wurde von dem Bildhauer Genésio Gomes de Moura und seinem Sohn Moisés Markus Moura entworfen. Geschichte Der Bau des Denkmals wurde auf Initiative des damaligen Bürgermeisters von Encantado Adroaldo Conzatti im Juli 2019 begonnen. Conzatti erlebte die Fertigstellung nicht mehr, da er im März 2021 verstarb. Im April 2022 wurde die Statue im Wesentlichen fertiggestellt. Anschließend wurde die Infrastruktur für die Besucher erweitert und die Anlage am 4. April 2025 offiziell eröffnet. Die Kosten für die Christusstatue wurden mit rund 364.000 US-Dollar angegeben. Die Finanzierung erfolgte durch die örtliche Gemeinde, insbesondere von den Amigos de Cristo, einem gemeinnützigen Verein der „Freunde Christi“, der mit dem monumentalen Projekt Glaube und Frömmigkeit fördern will. Beschreibung Die Statue wurde aus Beton und Stahl gefertigt, das Gewicht beträgt ca. 1700 Tonnen. Die Höhe der Statue beträgt 37,50 Meter, die Sockelhöhe 6,00 Meter. Damit ergibt sich eine Gesamthöhe von 43,50 Metern. Die Spannweite der ausgestreckten Arme beträgt 39 Meter. Die Statue ist begehbar und mit einem Aufzug ausgestattet. Dieser führt zu einer Plattform im Innern, von der aus die Besucher durch eine herzförmige Öffnung in der Brust einen Panoramablick auf die Stadt Encantado und das Vale do Taquari haben. Siehe auch Liste der höchsten Christusstatuen Weblinks Cristo Protetor. In: com.br. Associação Amigos de Cristo, 2021; abgerufen am 17. Mai 2022 (brasilianisches Portugiesisch). Website des Betreibers mit Abbildungen. Neue Christus-Statue löst Wettstreit aus – Fotos während der Bauphase in Stuttgarter Zeitung Einzelnachweise
Christ the Protector

Christ the Protector (Portuguese: Cristo Protetor) is a statue of Jesus Christ constructed in Encantado, Rio Grande do Sul, Brazil. The statue was started in 2019, and completed on April 22, 2022, with a height of 43 m (140 ft) with its pedestal, making it the world's third tallest Jesus statue (after Christ Blessing and Christ the King, Świebodzin) and 5m taller than the Christ the Redeemer statue in Rio de Janeiro. Construction began in 2019 and was the idea of local mayor Adroaldo Conzatti, who died of COVID-19 in March 2021. The Friends of Christ Association (AACristo) organization funded the $350,000 to build it from donations and also oversaw the construction of the statue. The venue will be open to the public sometime in 2023, said Robison Gonzatti, AACristo's vice president. Though the surrounding tourist complex is still under construction, visitors can visit the statue up close during Saturdays, Sundays and Brazilian holidays as indicated in their website. See also List of statues of Jesus References
Statue du Christ Protecteur

Le Christ Protecteur (en portugais : O Cristo Protetor) est une statue monumentale en construction du Christ située dans la ville brésilienne d'Encantado. Prévue pour mesurer quarante-trois mètres de hauteur, la statue achevée devrait alors dépasser celle du Christ Rédempteur à Rio de Janeiro. Le monument est en construction à partir de 2019. Il s'agit d'un projet initié par l'ancien maire, Adroaldo Conzatti, mort en 2021 du Covid-19, et financé intégralement par des dons privés. Historique Projet et financement À l'origine du projet, le maire d'Encantado souhaite valoriser le potentiel touristique de sa ville. Un prêtre le soutient, affirmant que la statue aura pour double but de « transmettre la foi des habitants d'Encantado et promouvoir le tourisme dans la région ». Le coût du projet est de deux millions de réaux, soit environ 295 000 euros en 2021 ; il est supporté intégralement par des dons privés ainsi que des loteries. Construction La construction de la sculpture démarre en 2019. En 2021, l'initiateur du projet meurt de complications liées au Covid-19 ; c'est son fils Gilson Conzatti qui reprend le flambeau de la construction de la statue. Caractéristiques Dimensions et aménagement La hauteur totale de la statue est de quarante-trois mètres, comprenant le piédestal. D'une extrémité du bras à l'autre, l'envergure de l'édifice est de trente-six mètres. Le Christ d'Encantado est donc plus haut que le Christ Rédempteur de Rio de Janeiro, qui mesure trente-huit mètres de la base du piédestal au sommet. Un ascenseur est prévu à l'intérieur de la statue pour monter à l'intérieur du buste, d'où une ouverture en forme de cœur permettra la vue. Comparaisons avec d'autres statues Toutefois, le Christ-Roi de Świebodzin, en Pologne, terminé en 2010, est plus élevé avec une hauteur de 52,5 mètres (172 pieds). En Indonésie, le Jesus Buntu Burake (en) situé à Sulawesi, est de dimensions comparables, avec quarante mètres de hauteur, mais 52,55 mètres en comprenant le piédestal. En 2018, un autre projet est lancé au Mexique, dans la ville de Ciudad Victoria, avec une statue encore plus haute de 77 mètres ou 252 pieds. Notes et références Voir aussi Articles connexes Liste des statues les plus hautes Jésus-Christ dans l'art Liens externes Site officiel Portail de la sculpture Portail de l’architecture chrétienne Portail du Brésil
A Védelmező Krisztus szobra

A Védelmező Krisztus szobra (Cristo Protetor) egy Jézust ábrázoló műalkotás a dél-brazíliai Encantado településen, Rio Grande do Sul államban. A szobor építése 2019-ben kezdődött, a szobor fejét és karjait 2021 áprilisában helyezték el a hatalmas állványzaton. A munkálatokat 2022 április végén fejezték be. A talapzattal együtt 43 méter magas szobor öt méterrel magasabb mint Brazília jelképe, a Rió de Janeiróban található A Megváltó Krisztus szobra, a karok fesztávolsága pedig eléri a 36 métert, szemben a fővárosban található szimbólum 28 méteres fesztávolságával. Ezzel immár ez a világ legnagyobb, kitárt karú Jézus-szobra. A monumentális szobor belsejében lift került kialakításra. A szobor szíve helyén van egy kilátópont is a látogatók számára. A nagy szív alakú ablakon keresztül láthatóvá válik a környékbeli brazil táj. A mintegy 140 millió forint költséggel járó műalkotás teljes egészében adományokból valósult meg a 22 ezer lakosú városban. Építésének kezdeményezője egy helyi pap volt, aki ezzel nem csak a vallást akarta szolgálni, hanem a turizmust is fellendíteni. Jegyzetek
Parque Estadual do Palmito

O Parque Estadual do Palmito é uma unidade de conservação Estadual da Mata Atlântica localizada na planície litorânea do Paraná, dentro do perímetro urbano de Paranaguá, a cerca de 70Km de Curitiba. O Parque Originalmente a área pertencia à Reflorestadora Banestado S.A (atualmente Paraná Ambiental Florestas S/A). Em 1998 sua adminstração foi transferida para o Insittuto Ambiental do Paraná sendo transformada na Floresta Estadual do Palmito, unidade de conservação de de Uso Sustentável, com 530 hectares, pelo decreto 4.493 de 17/06/1998. A Floresta Estadual do Palmito foi criada com objetivo principal de preservação e proteção do palmito-juçara (Euterpe edulis). Até o momento não foi elaborado um plano de manejo para a UC a mesma tem sofrido problemas como a falta de divulgação, precariedade nos recursos materiais, financeiros e de pessoal, falta de uma delimitação da área o que implica em pressões envolvendo caça, pesca, roubo de palmito e especulação imobiliária na área do entorno. No ano de 2017 foi recatergorizada como Parque Estadual, unidade de conservação de proteção integral, pelo decreto 7.097 de 06/06/2017. Vegetação Atualmente, o parque possui 1.782,44 hectares entre Florestas Ombrófila Densa de Terras Baixas, Restingas Arbóreas, Restingas Herbáceas, Manguesais, além de áreas alteradas. Por estar muito próxima à cidade de Paranaguá sofre forte pressão antrópica, já tendo sido registrados indícios de fragmentação e efeito de borda além de ocupação irregular. Ao todo, já foram registradas no parque mais de 300 espécies de plantas algumas raras ou ameaçadas de extinção no estado do Paraná, como o Mangue-de-Botão (Conocarpus erectus L.) e a orquídea Catleya gutatta Lindl. Visitação O parque está aberto a visitação de Turistas o ano todo e de Escolas e pode ser acessado pela estrada Paranguá-Pontal do Sul (PR-407), logo após a área urbana de Paranaguá Dispõe de algumas trilhas como a do do Jacu e a do Neuton, esta, uma Trilha interpretativa com 1.620m no interior da Floresta Atlântica. Podem ser observada vegetação composta por várias espécies de árvores de grande porte como o Palmito (Euterpe edulis), Jerivá (Syagrus romanzoffiana), Guanandi (Calophillum brasiliense), Cupiúva (Tapirira guianensis), Figueira (Ficus sp.) e a Massaranduba (Manilkara subcericia) e ambientes formados por orquídeas e bromélias, além da fauna local. Referências
Planalto Serrano Regional Airport

Planalto Serrano Regional Airport (IATA: EEA, ICAO: SNCP) is the airport serving Correia Pinto and Lages, Brazil. It is operated by Infracea. History The airport was managed by contract by Infraero between January 18, 2018 and July 20, 2020, when administration was taken over by Infracea. Airlines and destinations Access The airport is located 7 km (4 mi) from downtown Correia Pinto and 28 km (17 mi) from downtown Lages. See also List of airports in Brazil References External links "Airport information for SNCP". DAFIF. October 2006 – via Great Circle Mapper. "Current weather for SNCP". NOAA/NWS. Accident history for SNCP at Aviation Safety Network
Aeropuerto Regional Planalto Serrano

El Aeropuerto Regional Planalto Serrano es un aeropuerto público ubicado en el municipio de Correia Pinto, SC, Brasil. Es administrado por la empresa "Infracea". Debido a la imposibilidad de ampliación del Aeropuerto de Lages, la administración estatal comenzó los estudios para la construcción de un nuevo aeródromo en 1997, con inicios de obras en 2002. El estado de Santa Catarina invirtió 63 millones de reales en la construcción. EL aeropuerto fue inaugurado el 19 de julio de 2020.​ En abril de 2022, la aerolínea Azul comenzó a operara en el aeropuerto.​ Referencias
Aeroporto Regional do Planalto Serrano

O Aeroporto Regional do Planalto Serrano (IATA: EEA / ICAO: SNCP) é um aeródromo público localizado no município de Correia Pinto, em Santa Catarina. Sua administração foi terceirizada para a empresa Infracea. Está situado em área de aproximadamente 193 hectares às margens da Rodovia BR-116, distando cerca de seis quilômetros a sul da sede do município de Correia Pinto e a 24 quilômetros do centro de Lages, principal cidade da região, com população estimada em 160 mil habitantes. O terminal serve as regiões catarinenses do Planalto Serrano, Meio-Oeste e do Alto Vale do Itajaí. Histórico Em virtude da impossibilidade de ampliação do Aeroporto de Lages, que serve a região, a administração estadual iniciou os estudos para a construção de um novo aeródromo em 1997, sendo as obras iniciadas em 2002. O Governo do Estado de Santa Catarina investiu 63 milhões de reais na construção da pista de pouso e decolagem, do terminal de passageiros e na implantação e instalação dos sistemas de auxílios de proteção ao voo e navegação aérea. Em 18 de janeiro de 2018, a Empresa Brasileira de Infraestrutura Aeroportuária (INFRAERO) assumiu a administração, manutenção e consultoria do aeroporto, objetivando sua homologação (inscrição cadastral). Em 31 de Janeiro de 2020, a INFRAERO recebeu da Agencia Nacional de Aviação Civil - ANAC, a Portaria nº315/ANAC, que inscreveu no cadastro da agência o Aeroporto Regional do Planalto Serrano, designando o seu indicador de localidade como SNCP. O Aeródromo foi homologado para o código de referência 3C com operações aéreas VFR/IFR diurno e noturno. Com a publicação da Portaria 315/ANAC, o aeródromo foi habilitado para o tráfego de aeronaves executivas e de aviação geral. A pista do aeroporto possui 1.802 metros de comprimento com largura de 30 metros, com áreas de escape (RESA) declaradas para as duas cabeceiras (09/27). A cabeceira 09 foi deslocada para comportar a RESA e as respectivas distâncias declaradas ASDA, TODA, TORA e LDA das pistas foram compatibilizadas e publicadas. O pátio de estacionamento de aeronaves possui duas posições para atendimento simultâneo de aeronaves Embraer 195 e mais seis posições para aeronaves executivas código "A". Em 19 de julho de 2020, a Infracea (Infraestrutura em Controle do Espaço Aéreo e Aeroportos) Serviços Aéreos assumiu a administração do aeroporto, sendo responsável por sua operação e manutenção. Homologação Em fevereiro de 2020, após 18 anos de obras e melhorias, o aeroporto foi homologado junto à ANAC para operações comerciais. Voos comerciais Em abril de 2022, a Azul Linhas Aéreas passou a operar no Aeroporto Regional do Planalto Serrano, com voos para Campinas. Em maio do mesmo ano, a Gol Linhas Aéreas manifestou interesse em operar no local. Referências Ligações externas Informações aeronáuticas do aeroporto atualizadas no AISWeb (DECEA) Voos em tempo real no FlightRadar24 Dados do aeroporto (em inglês) no OurAirports Dados do aeroporto (em inglês) em Great Circle Mapper
Shrine of St. Paulina

The Shrine of St. Paulina, also known as the Sanctuary of St. Paulina, is a church complex located in Nova Trento, Santa Catarina, Brazil. The church is dedicated to St. Pauline of the Agonizing Heart of Jesus and is located in Madre hill where the nun lived and professed her faith. History St. Paulina was canonized by Pope John Paul II on 19 May 2002 in a ceremony in St. Peter's Square, thereby becoming Brazil's first female saint. Construction began shortly afterwards after approval from the general assembly of the Little Sisters of the Immaculate Conception, the congregation founded by St. Paulina, and completed in 926 days on 22 January 2006. Architecture The church occupies an area of 9,616 square metres (103,510 sq ft) with the building occupying an area of 6,925 square metres (74,540 sq ft). The church building is conical in shape, resembling two hands in prayer or a tent. It overlooks the Tijucas River valley, and can be accessed by a flight of 113 steps or a 170-metre (560 ft) long ramp. The church has a capacity of 3,000 people with a granite altar in the centre. The church also houses three smaller chapels: The Chapel of the Most Holy, The Chapel of Reconciliation and St. Paulina Chapel, with the latter holding a bone of St. Paulina's arm as a relic. The shrine is visited by about 70,000 people every month. The complex is also home to other buildings associated with the life of St. Paulina. The Chapel of our Lady of Lourdes, a smaller and older church in the complex, was originally declared the sanctuary of St. Paulina by Eusébio Scheid, then the Archbishop of Florianópolis on 9 July 1998. The Chapel of the Sisters is a house where the congregation of Little Sisters of the Immaculate Conception was established. The complex also has a Colonial Museum housing items used by Italian immigrants and a Silk Museum, which is a replica of the factory established by St. Paulina to provide for the congregation and the local community. See also List of largest church buildings Basilica of Our Lady of Aparecida References
Museu Casa do Imigrante Carl Weege

O Museu Casa do Imigrante Carl Weege é um museu com sede na cidade de Pomerode, Santa Catarina, Brasil. O edifício que abriga o museu é parte do patrimônio do imigrante pomerano Carl Weege que se mudou ainda criança com sua família para a região que mais tarde se tornou a cidade de Pomerode. Tombamento O edifício é tombado pela Prefeitura Municipal de Pomerode e conta com autêntica construção enxaimel e decoração típica da colonização alemã na região. O museu salvaguarda e expõe móveis antigos, roda d'água, rancho com moenda de cana-de-açúcar e o prédio da atafona. Ligações externas Página do museu na internet Referências
Universidade Tecnológica Federal do Paraná

La Universidade Tecnológica Federal do Paraná (UTFPR) és la major universitat de l'estat de Paraná, amb seu a la ciutat de Curitiba, i amb dos campus avançats en l'interior de l'estat. El 2009 tenia 75 opcions de curs. Referències Enllaços externs Universidade Tecnológica Federal do Paraná - Lloc web oficial (portuguès)
Universidade Tecnológica Federal do Paraná

Univerzita Tecnológica do Paraná (Universidade Tecnológica Federal do Paraná, zkratka UTFPR) je brazilská státní univerzita se sídlem ve městě Curitiba ve spolkovém státě Paraná. Založena byla 7. října 2005 a v roce 2010 měla 1393 profesorů, studovalo zde více než 21 000 studentů. UTFPR je největší technickou univerzitou ve státě Paraná. Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Universidade Tecnológica Federal do Paraná na Wikimedia Commons