NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Viamão

Viamão egy község (município) Brazíliában, Rio Grande do Sul államban, a Lagoa dos Patos északi partján. Székhelye Viamão város, mely Rio Grande do Sul hetedik legnépesebb városa, a 18. században rövid ideig az állam fővárosa. 2020-ban a község népességét 256 302 főre becsülték. Elnevezése Nevének jelentése nem tisztázott. A vi a mão szó szerinti jelentése „láttam a kezet”, és egyes vélemények szerint ez arra utal, hogy a város területéről látható a Guaíba-tó és a beletorkolló öt folyó (Jacuí, Caí, Gravataí, Taquari, Sinos), melyek egy kezet idéző alakot formáznak. Más értelmezések szerint neve az ibiamon (íbiszek földje) vagy via monte (hegyek közti út) kifejezésekből származik, de olyanok is vannak, akik Guimarães portugáliai város nevéből eredeztetik. Története A 18. századig a környéket mbyá-guarani és kaingang indiánok lakták, a gyarmatosítók pedig átjáróként használták a Colonia del Sacramento (ma Uruguay) és Laguna (Santa Catarina állam) közötti útvonalon. A 18. században megjelentek az első telepesek; 1725-ben a későbbi Viamão helyén telepedett le Cosme da Silveira, João Magalhaes felfedező egyik embere. 1732-től kezdett el benépesülni a környék, így ez tekinthető az állam egyik legelső településének. 1741-ben Francisco Carvalho da Cunha a mai Estância Grande helyén felépítette a Nossa Senhora da Conceição (Szeplőtelen fogantatás) kápolnát, 1747-ben pedig egyházközséget alapítottak. 1752-től azori telepesek érkeztek, akik földadományokat kaptak és benépesítették a környéket; ekkor kezdett kialakulni Porto Alegre települése is, Viamão részeként (korai nevei Porto de Viamão, majd Porto dos Casais). 1763-ban Viamãoba helyezték át az állam székhelyét, mivel Rio Grandet lerohanták a spanyolok. Ezt a szerepet 1773-ig töltötte be, mikor Porto Alegret nevezték ki fővárosnak. A 19. század közepén Viamão a Farroupilha-felkelés harcainak egyik színhelye volt. A 19. század közepén állattenyésztésének (ló, szarvasmarha) köszönhetően igen fontos településsé fejlődött. 1880-ban kivált Porto Alegreből és független községgé alakult. Leírása Porto Alegre metropolisz-övezetének (Região Metropolitana de Porto Alegre, RMPA) része. Székhelye Viamão város, további kerületei Águas Claras, Capão da Porteira, Espigão, Itapuã, Passo da Areia, Passo do Sabão, Viamópolis. A község 1496 km2 területének 94%-a urbanizálódott. A munkaerő 41%-a a kereskedelemben foglalkoztatott, 33%-a a szolgáltatásokban, 26%-a az iparban és mezőgazdaságban. A község területén helyezkedik el az Itapuã állami park (Parque Estadual de Itapuã), a Guaíba-tó és a Lagoa dos Patos találkozásánál, az egyik legutolsó terület a metropolisz-övezetben, mely a környék egykori érintetlen természetét és ökoszisztémáját mutatja be. Turisztikai látványosságai a barokk Nossa Senhora da Conceição katolikus templom (1770; Porto Alegre érsekségének legrégebbi temploma), a Júlio de Castilhos-tér, a városi múzeum, a Farroupilha-felkelés emlékművei, az Itapuã és a Saint-Hilaire természetvédelmi parkok, a Guaíba-tó partjának strandjai (legismertebb a Praia de Itapuã). Jegyzetek
Viamão

Viamão is een Braziliaanse gemeente en stad in de zuidelijke deelstaat Rio Grande do Sul. De stad is gelegen in het oosten van de metropoliaanse regio Porto Alegre en heeft 224.112 inwoners (2022). De stad ligt aan de Rio Guaíba en aan de Lagoa dos Patos. Geschiedenis In de 18e eeuw liep in de streek van de huidige staat Rio Grande do Sul de handelsroute tussen de steden Laguna en Colonia del Sacramento. Kolonisten bouwden in de streek boerderijen en legden er plantages aan. In 1725 vestigde Cosme da Silveira, uit de vloot van kapitein João de Magalhães', zich in de streek van Viamão. Francisco Carvalho da Cunha kwam hem in 1741 vervoegen en bouwde de Estância Grande en de kerk van "Nossa Senhora da Conceição" ("Onbevlekte Ontvangenis") gebouwd werd. In 1747 werd de nederzetting uitgeroepen tot "burgerlijke parochie". Na de Spaanse inval van 1766, diende een administratief centrum gebouwd te worden voor het bestuur en Viamão werd tot 1773 de residentieplaats van de gouverneur. Nadien werd de residentie overgebracht naar Porto dos Casais (het latere Porto Alegre). In 1880 werd Porto Alegre een afzonderlijke gemeente. Na de komst van de republiek en de ontbinding van de gemeenteraad als uitvoerende macht in 1889, verkoos de stad zijn eerste burgemeester, luitenant-kolonel Tristão José de Fraga, die voordien voorzitter was geweest van de gemeenteraad. Aangrenzende gemeenten De gemeente grenst aan Alvorada, Capivari do Sul, Glorinha, Gravataí, Porto Alegre en Santo Antônio da Patrulha. En over water (Lago Guaíba en Lagoa do Casamento) met Barra do Ribeiro en Palmares do Sul. Geboren Paulo Roberto (1962), voetballer Renan Brito Soares (1985), voetballer (doelman) Externe links (pt) Website van Prefeitura Municipal Viamão - gemeente Viamão (pt) Metsul - 11 oktober 2000: „De Nacht van de Tornado's“ (archive)
Viamão

Viamão (wymowa, vi.aˈmɐ̃w̃) − miasto w Brazylii, w stanie Rio Grande do Sul. Liczba mieszkańców w 2020 roku wynosiła 257 330. W mieście rozwinął się przemysł spożywczy oraz rzemieślniczy. W mieście ma siedzibę klub piłkarski Futebol com Vida założony w 2022 roku przez Sandra Beckera. Przypisy
Виаман

Виаман (порт. Viamão) — город и муниципалитет в Бразилии, входит в штат Риу-Гранди-ду-Сул. Составная часть мезорегиона Агломерация Порту-Алегри. Входит в экономико-статистический микрорегион Порту-Алегри. Население составляет 253 264 человека на 2007 год. Занимает площадь 1494,263 км². Плотность населения — 175,3 чел./км². История Город основан 14 сентября 1741 года. В 1766 году сюда из города Риу-Гранди в связи с вторжением испанцев была перенесена столица капитании Рио Гранде де Сан Педро. Город оставался административным центром капитании до 1773 года, когда он был перенесён в Порту-Алегри, где находится по нынешнее время. Статистика Валовой внутренний продукт на 2004 год составляет 1 342 599 000,00 реалов (данные: Бразильский институт географии и статистики). Валовой внутренний продукт на душу населения на 2004 год составляет 5340,00 реалов (данные: Бразильский институт географии и статистики). Индекс развития человеческого потенциала на 2000 год составляет 0,808 (данные: Программа развития ООН). География Климат местности: субтропический. В соответствии с классификацией Кёппена, климат относится к категории Cfa.
Вијамао

Вијамао (порт. Viamão) град је у Бразилу у савезној држави Рио Гранде до Сул. Према процени из 2007. у граду је живело 253.264 становника. Становништво Према процени из 2007. у граду је живело 253.264 становника. Спољашње везе Званични веб-сајт
Viamão

Viamão är en stad och kommun i Brasilien och ligger i delstaten Rio Grande do Sul. Staden ingår i Porto Alegres storstadsområde och har cirka 90 000 invånare i centralorten år 2010, med totalt cirka 250 000 invånare i hela kommunen år 2014. Administrativ indelning Kommunen var 2010 indelad i åtta distrikt: Águas Claras Capão da Porteira Espigão Itapuã Passo da Areia Passo do Sabão Viamão Viamópolis Källor
Віаман

Віаман (порт. Viamão) — місто і муніципалітет в Бразилії, входить до складу штата Ріу-Гранді-ду-Сул. Складова частина мезорегіону Агломерація Порту-Алегрі. Входить в економіко-статистичний мікрорегіон Порту-Алегрі. Історія Місто засновано 14 вересня 1741 року. У 1766 році сюди з міста Ріу-Гранді в зв'язку з вторгненням іспанців була перенесена столиця капітанії Ріо Гранде де Сан Педро. Місто залишалося адміністративним центром капітанії до 1773 року, коли він був перенесений в Порту-Алегрі, де знаходиться по нинішній час. Населення та площа Населення становить 257 330 осіб на 2021 рік. Займає площу 1497 км². Щільність населення — 171,9 осіб/км². Географія Клімат місцевості: субтропічний. Відповідно до класифікації Кеппена, клімат відноситься до категорії Cfa — клімат помірно теплий з рівномірним зволоженням і температурою 23 — 28 °C (жарко). Галерея Статистика Валовий внутрішній продукт на 2004 рік становить 1 342 599 000,00 реалів (дані: Бразильський інститут географії і статистики). Валовий внутрішній продукт на душу населення на 2004 рік становить 5340,00 реалів (дані: Бразильський інститут географії і статистики). Індекс людського розвитку на 2000 рік становить 0,808 (дані: Програма розвитку ООН). Примітки Посилання Сторінка мерії [Архівовано 5 червня 2022 у Wayback Machine.] Головна сторінка Віаману [Архівовано 2 червня 2022 у Wayback Machine.] Viamão no WikiMapia [Архівовано 5 січня 2013 у WebCite] Secretaria do Turismo do Rio Grande do Sul [Архівовано 2 січня 2019 у Wayback Machine.]
Rio Grande Airport

Rio Grande Regional Airport (IATA: RIG, ICAO: SJRG), formerly SBRG, also known as Gustavo Cramer Airport is the airport serving Rio Grande, Brazil. It is operated by DAP. Airlines and destinations No scheduled flights operate at this airport. Access The airport is located 9 km (6 mi) from downtown Rio Grande. See also List of airports in Brazil References External links "Airport information for SBRG". DAFIF. October 2006 – via Great Circle Mapper. "Current weather for SBRG". NOAA/NWS. Accident history for RIG at Aviation Safety Network
Rio Grande do Sul Museum of Art

The Rio Grande do Sul Museum of Art (in Portuguese: Museu de Arte do Rio Grande do Sul Ado Malagoli - MARGS) is an art museum in the State of Rio Grande do Sul. It is located in the centre of Porto Alegre. Its eclectic building, national heritage, is one of the most noteworthy historic buildings in Porto Alegre. Its design is usually attributed to Theodor Wiederspahn, a German-Brazilian architect, although important local historian and artist Fernando Corona ascribes it to Germano Gundlach. History The museum was formally created by the state government through Decree 5065, in 1954, without any seat or collection. Soon afterwards the state Secretary of Culture, José Mariano de Freitas Beck, invited Ado Malagoli, a renowned painter born in São Paulo who had just arrived in Porto Alegre in order to teach at the Institute of Fine Arts, to lead the organization and establishment of the museum. Malagoli started gathering some paintings dispersed among the state institutions and, provided with funds, purchased other pieces in São Paulo, mainly of stars of Brazilian painting as well as of some European authors, and in Rio Grande do Sul, from local contemporary artists. The museum finally opened to the public in 1955, installed in the foyer of São Pedro Theatre, showing those first acquisitions, some 120 pieces. In the 1960s the museum moved to an apartment on Salgado Filho Street, and in 1978 to its current building, which was adapted to receive staff and collection. At this time the collection had expanded to comprise over one thousand works, most of them donated, since the state funds ceased to be granted after Malagoli resigned in 1959. In the 90's the building underwent major restoration and renewal of its equipment, becoming able to receive international exhibitions, like as tapestries from Musée d'Orsay, paintings from the Uffizi and Museu Nacional de Belas Artes, pieces of decorative art from the Petit Palais, and other important institutions. Collections The museum currently houses a collection of over 2,600 objects of nearly all kinds of visual arts. The collection's core is formed by art from Rio Grande do Sul, being specially important the paintings and works on paper. Major local artists in the collection are Iberê Camargo, Pedro Weingärtner, Vasco Prado, José Lutzenberger, Carlos Petrucci, Luiz Maristany de Trias, João Fahrion, Ado Malagoli, Glênio Bianchetti, Carlos Scliar and Libindo Ferrás. There is also a little but interesting collection of Brazilian art, with pieces by Cândido Portinari, Emiliano di Cavalcanti, Lasar Segall, Arthur Timótheo da Costa, Antônio Parreiras and others, and some nice paintings from European masters of the end of the 19th century. References External links Official website (in Portuguese) Images and text from the exhibition MARGS Collection - Historic Evolution (in Portuguese) Archived 2011-07-14 at the Wayback Machine
Federal Institute of Rio Grande do Sul

The Federal Institute of Rio Grande do Sul (Portuguese: Instituto Federal do Rio Grande do Sul, IFRS), or in full: Federal Institute of Education, Science and Technology of Rio Grande do Sul (Portuguese: Instituto Federal de Educação, Ciência e Tecnologia do Rio Grande do Sul) is an institution that offers high and professional educations by having a pluricurricular form. It is an multicampi institution, especialized in offering professional and technological education in different areas of knowledge (biologics/human sciences/exact sciences). IFRS is a federal institution, public, directly vinculated to the Ministry of Education of Brazil. Campuses Bento Gonçalves, Porto Alegre, Feliz, Porto Alegre-Restinga, Sertão, Canoas, Caxias do Sul, Osório, Erechim, Rio Grande and Novo Hamburgo See also Federal University of Rio Grande do Sul References
Instituto Federal do Rio Grande do Sul

Instituto Federal do Rio Grande do Sul (IFRS) é uma instituição que oferece educação básica, profissional e superior. É um dos Institutos Federais de Educação, Ciência e Tecnologia do Brasil, criados pela Lei Federal n.º 11.892, de 29 de dezembro de 2008. Em 2019 o IFRS contava com cerca de 27 mil alunos, em mais de 200 opções de cursos de diferentes modalidades. Campi Porto Alegre O campus Porto Alegre é uma unidade de ensino criada em 2008 a partir da estrutura da então Escola Técnica da Universidade Federal do Rio Grande do Sul (UFRGS). A história da Escola Técnica tem início com o surgimento da Escola de Comércio de Porto Alegre, vinculada a Faculdade Livre de Direito, em 1909. Fez parte da Universidade de Porto Alegre, criada em 1934 e desvinculou-se da Faculdade de Direito. Deu origem à Faculdade de Ciências Econômicas da UFRGS (FCE). Com a federalização da Universidade em 1950 passa a ser denominada Escola Técnica de Comércio. Na década de 60, passa a ter uma direção autônoma, desvinculando-se da FCE. Mesmo assim, funcionou no prédio da FCE até 1994, quando o prédio próprio ficou pronto e em 1996, quando já possui diversos cursos fora da área comercial, passa a ser denominada Escola Técnica da UFRGS. Em 30 de dezembro de 2008 com a publicação da Lei 11892/2008, deixa de existir e passa a ter sua nova denominação como Campus Porto Alegre do Instituto Federal de Educação, Ciência e Tecnologia do Rio Grande do Sul. Relação de ex-diretores Galeria de imagens Referências Ligações externas «Página oficial»
Федеральный институт Риу-Гранди-ду-Сул

Федеральный институт Риу-Гранди-ду-Сул (порт. Instituto Federal do Rio Grande do Sul, IFRS) — учреждение, предлагающее базовое, профессиональное и высшее образование на «многопрофильной» основе. Это один из Федеральных институтов образования, науки и технологий Бразилии, созданных Федеральным законом № 11.892 от 29 декабря 2008 года. В 2019 году в IFRS обучалось около 27 тысяч студентов на более чем 200 направлениях различных форм обучения. Кампусы Порту-Алегри Кампус Порту-Алегри — учебное подразделение, созданное в 2008 году на базе структуры бывшей Технической школы Федерального университета Риу-Гранди-ду-Сул (UFRGS). История Технической школы начинается с появления Коммерческой школы Порту-Алегри при Свободном юридическом факультете в 1909 году. Она входила в состав Университета Порту-Алегри, созданного в 1934 году, и позже отделилась от Юридического факультета. Она же дала начало Факультету экономических наук UFRGS. С переходом университета в федеральную собственность в 1950 году школа стала называться Технической школой коммерции. В 1960-е годы она получила автономное управление, отделившись от FCE. Несмотря на это, школа работала в здании FCE до 1994 года, пока не было достроено собственное здание. В 1996 году, когда в школе уже велось обучение по множеству направлений вне коммерческой сферы, она была переименована в Техническую школу UFRGS. 30 декабря 2008 года, с публикацией Закона 11.892/2008, школа прекратила существование как отдельная единица и получила новое наименование — Кампус Порту-Алегри Федерального института образования, науки и технологий Риу-Гранди-ду-Сул. Примечания
SLC Agrícola

SLC Agrícola (Schneider Logemann & Cia) er en brasiliansk jordbrugsvirksomhed, som blev etableret af SLC Group i 1977. De fokuserer på produktion af bomuld, soja og majs. Virksomheden er kontrolleret af Logemann-familien. De driver 16 landbrug i seks brasilianske delstater med i alt 460.600 hektar land. 260.900 hektar med soja, 98.500 hektar med bomuld, 43.400 hektar med majs og 18.100 hektar med andre afgrøder. De har hovedkvarter i Porto Alegre, Rio Grande do Sul. Referencer
SLC Agrícola

SLC Agrícola (Schneider Logemann & Cia) ist ein brasilianischer Agrarproduzent mit Hauptsitz in Porto Alegre. Der Schwerpunkt liegt auf der Produktion von Baumwolle, Sojabohnen und Mais. Das Unternehmen wird von der deutschstämmigen Familie Logemann geführt und ist brasilianischen Leitindex Bovespa enthalten. Geschichte Die SLC-Gruppe wurde 1945 in der Stadt Horizontina im Bundesstaat Rio Grande do Sul von drei Familien deutscher Einwanderer unter dem Namen Schneider Logemann & Cia gegründet. Das Unternehmen spezialisierte sich zunächst auf die Produktion und den Vertrieb von Landmaschinen wie Traktoren und Mähdrescher. SLC Agricola entstand 1977 mit dem Erwerb von zwei landwirtschaftlichen Betrieben im südlichen Brasilien, im Bundesstaat Rio Grande do Sul, wo Sojabohnen, Mais und Weizen angebaut wurden. 1979 wurde ein Joint Venture mit dem US-amerikanischen Landmaschinenhersteller John Deere begründet, das 20 Jahre lang bestand. 1997 stieg das Unternehmen in den Baumwollanbau ein. Zwei Jahre später wurde das Geschäft mit Landmaschinen an John Deere verkauft, um sich auf die landwirtschaftliche Produktion zu spezialisieren, welche durch Übernahmen immer weiter wuchs. Im Jahr 2007 ging SLC Agrícola als erstes großes brasilianisches Agrarunternehmen an die Börse Bovespa in São Paulo. Im Jahr 2013 ging das Unternehmen ein Joint Venture mit den Firmen Dois Vales sowie der japanischen Mitsui Group zum Betrieb von Agrarflächen ein. 2017 wurde eine Geschäftseinheit für den Verkauf von Samen etabliert. Im Jahr 2021 wurde das in Mato Grosso ansässige Unternehmen Terra Santa für 753 Millionen R$ übernommen. Durch diese Transaktion wurden sechs landwirtschaftliche Betriebe in den Bestand von SLC Agrícola aufgenommen und die Produktionskapazität um weitere 145.000 Hektar erweitert. Geschäft Das Unternehmen betrieb 2026 insgesamt 26 landwirtschaftliche Großbetriebe (2 davon im Rahmen von Joint Ventures) in den zentralen Staaten Brasiliens. Für die Saison 2025/26 lag die Anbaufläche bei über 830.000 Hektar. Produziert werden hauptsächlich Baumwolle, Sojabohnen und Mais jedoch auf kleineren Flächen auch Weizen, Sorghum, Hirse, Brachiaria und andere Kulturen. Daneben wird Viehzucht (Rinderhaltung) betrieben. Kritik Das Unternehmen hat internationale Kritik auf sich gezogen wegen seiner Beteiligung an der Abholzung der Cerrado-Region in Brasilien und wegen Konflikten mit indigenen Gemeinschaften um Landrechte. Neben der Kritik von gemeinnützigen Organisationen hat auch der norwegische Staatsfonds seine Anteile an SLC Agrícola aufgrund der massiven Abholzung durch das Unternehmen veräußert. 2021 versprach SLC Agrícola eine Null-Entwaldungs-Politik. Weblinks Einzelnachweise
SLC Agrícola

SLC Agrícola (B3: SLCE3 ) é uma empresa brasileira produtora de commodities agrícolas fundada em 1977, com foco na produção de soja, algodão e milho, além de trabalhar com criação de gado, fazendo a integração lavoura-pecuária. Também é detentora da marca SLC Sementes, que produz e comercializa sementes de soja e algodão. Foi uma das primeiras empresas do setor a ter ações negociadas em Bolsa de Valores no mundo, tornando-se uma referência no seu segmento. Com matriz em Porto Alegre (RS), possui 23 unidades de produção estrategicamente localizadas em sete estados brasileiros (Goiás, Mato Grosso, Maranhão, Mato Grosso do Sul, Bahia, Piauí e Minas Gerais). A SLC Agrícola desenvolveu, ao longo de mais de quarenta anos de história, um modelo de negócios baseado na eficiência operacional e na alta escala de produção. Na safra 2021/2022, a produção totalizou a produção totalizou 672,4 mil hectares plantados. História A SLC Agrícola faz parte do Grupo SLC, que foi fundado em 1945, na cidade de Horizontina (RS), por três famílias de imigrantes alemães. O Grupo SLC criou a primeira indústria nacional de colheitadeiras automotrizes de grãos no Brasil. Em 1977, no dia 3 de junho, a SLC Agrícola iniciou suas atividades em Horizontina sob o nome "Agropecuária Schneider Logemann" com a compra da Fazenda Paineira no município de Coronel Bicaco (RS), voltada ao cultivo de soja e trigo. Em 1979, o Grupo SLC estabeleceu uma joint venture com a empresa de maquinário agrícola, John Deere. Em 1980, a SLC Agrícola decidiu aproveitar o potencial agrícola do Centro-Oeste, com a aquisição da Fazenda Pamplona no estado de Goiás. Atualmente, todas as fazendas da empresa estão localizadas no Cerrado. Em 2007, a SLC Agrícola faz abertura de capital começando a negociar suas ações na então Bovespa. Em 2013, conclui mais uma joint venture com as empresas Dois Vales e Mitsui do Japão. Em 2021, ocorre a incorporação da empresa Terra Santa, localizada em Mato Grosso, por R$ 753 milhões. O negócio acrescentou seis fazendas às unidades da SLC Agrícola e ampliou sua capacidade de produção em mais 145 mil hectares. Referências
Santo Ângelo Airport

Sepé Tiaraju Regional Airport (IATA: GEL, ICAO: SBNM) is the airport serving Santo Ângelo, Brazil. It is named after Sepé Tiaraju (c. 1723 – 7 February 1756), a Guaraní warrior who led the Guaraní forces in the Guaraní War in Misiones Orientales. It is managed by ON8. History On October 10, 2022 the State of Rio Grande do Sul signed a contract of operation with Infraero. Previously the airport was operated by DAP. On September 26, 2025 ON8 (part of ECB Group) won a 30-year concession to operate the airport. Airlines and destinations Access The airport is located 8 km (5 mi) from downtown Santo Ângelo. See also List of airports in Brazil References External links "Airport information for SBNM". DAFIF. October 2006 – via Great Circle Mapper. "Current weather for SBNM". NOAA/NWS. Accident history for GEL at Aviation Safety Network
Aérodrome de Santo Ângelo

L'aéroport régional de Sepé Tiaraju (code IATA : GEL • code OACI : SBNM) est l'aéroport desservant Santo Ângelo, au Brésil. Il porte le nom de Sepé Tiaraju, un guerrier guarani qui a dirigé les forces guarani durant la guerre guarani dans les Misiones Orientales. Il est géré sous contrat par Infraero. Histoire Le 10 octobre 2022, l'État du Rio Grande do Sul a signé un contrat d'exploitation avec Infraero. Auparavant, l'aéroport était exploité par DAP. Destinations Accès L'aéroport est situé a 8km du centre-ville de Santo Ângelo. Notes et références Notes Références Voir aussi Articles connexes Liste des aéroports au Brésil Liens externes Airport information for SBNM at Great Circle Mapper. Source: DAFIF (effective October 2006). Site officiel Conditions météorologiques pour SBNM sur NOAA/NWS (en) Historique des accidents pour GEL sur Aviation Safety Network Portail de l’aéronautique Portail du Brésil
Aeroportul Santo Ângelo

Aeroportul Santo Ângelo (IATA: GEL, ICAO: SBNM) este un aeroport din Rio Grande do Sul, Brazilia ce deservește zona Santo Ângelo. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 34.867 de pasageri. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 322 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Este operat de Departamento Aeroportuário do Rio Grande do Sul⁠(d). Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 11/29 are suprafața de asfalt și dimensiunile 1.340 m × 30 m. Terminale Note Vezi și