NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Сао Мигел дас Мисойнс

Сао Мигел дас Мисойнс (на португалски: São Miguel das Missões, IPA: [sɐ̃w̃ miˈgɛw das misˈõȷ̃s] е йезуитска мисия на територията на съвременна Бразилия, в щата Рио Гранди до Сул, община Сао Мигел дас Мисойнс. Мисията е основана през 1632 г., като една от 30-те мисии на йезуитите в земите на индианците гуарани на територията на съвременните Бразилия, Аржентина и Парагвай. Първоначално мисията се намира до индианското селище Итаясеко (Itaiaceco), като през 1683 г. е преместена на настоящото си място. В края на 17 век в мисията живеят около 4000 покръстени гуарани. През 1735 - 1744 г. се строи красива барокова църква по проект на архитекта-йезуит Жан Батиста Примола. Църквата е окончателно завършена през 1750 г., но през 1760 г. сериозно пострадва при пожар. Съгласно Мадридския договор от 1750 г. територията на която се намира мисията, е предадена от Испания на Португалия, и на йезуитите е заповядано да напуснат мисията. След отказа на йезуитите и християните-гуарани да напуснат мисията, срещу нея са изпратени португалско-испански войски. През 1754 г. йезуитите се подчиняват на португало-испанските власти, но гуараните продължават да оказват съпротива. През 1756 г. армията превзема териториите на 7-те непокорни мисии. В близкия град Санто Анжело е построена през 1929 - 1971 г. (Анжелополитанската катедрала), повтаряща облика на разрушената главна църква на мисията. През 1940 г. е открит музей на мисията по проект на архитект Лусио Коста, в който са изложени множесто дървени скулптори на светци, направени от гуараните и йезуитите, някои от тях с над 2-метрова височина. През 1983 г. руините на мисията Сао Мигел дас Мисойнс, заедно с още четири подобни паметника мисиите Сан Игнасио Мини, Санта Ана, Санта Мария ла Майор и Нуестра Сеньора де Лорето в Аржентина са включени в Списъка на обектите на световното културно и природно наследство на ЮНЕСКО. Филмът „Мисията“ от 1986 г. пресъздава по вълнуващ начин историята на изгонването на йезуитите и закриването на мисията. Вижте също Списък на обектите на световното наследство на ЮНЕСКО в Бразилия Мисията, филм от 1986 г. Външни препратки Фотографии на сайта Panoramio Архив на оригинала от 2016-05-17 в Wayback Machine. Сао Мигел дас Мисойнс Архив на оригинала от 2009-05-29 в Wayback Machine. Йезуитски мисии в Аржентина и Бразилия
São Miguel das Missões (missie)

São Miguel das Missões is een voormalige jezuïtische missie in Brazilië. De ruïnes van deze missie staan sinds 1983 op de Werelderfgoedlijst van UNESCO. De missie werd gebouwd tussen ongeveer 1735 en 1745 en bevindt zich nu in de gelijknamige plaats São Miguel das Missões in Rio Grande do Sul, de zuidelijkste deelstaat van Brazilië. Het doel van de jezuïeten was om met deze missie de plaatselijke Guaraní-indianen te bekeren en hen te beschermen tegen de Spaanse en Portugese slavenhandelaars. De missie was vernoemd naar de aartsengel Michael. Met het Verdrag van Madrid in 1750 gingen São Miguel das Missões en zes andere jezuïtische missies in Zuid-Amerika over in Portugese handen, en in 1754 moesten de jezuïeten de missies afstaan. De Guaraní-indianen weigerden echter de missies te verlaten. In de daaropvolgende Guaraní-oorlog (1754-1756) werden de indianen verslagen en de missies bezet door Spaanse en Portugese troepen. São Miguel das Missões werd verlaten en veranderde in een ruïne. De film The Mission (1986), bekroond met een Gouden Palm en een Oscar, is gebaseerd op deze historische gebeurtenissen. Voor de film werd São Miguel das Missões op een filmset nagebouwd zoals het er waarschijnlijk in de 18e eeuw uitzag. São Miguel das Missões werd in 1983 opgenomen in de Werelderfgoedlijst. Een jaar later werd het gecombineerd met de overblijfselen van enkele jezuïetenmissies in Argentinië tot een gezamenlijk werelderfgoed, de Jezuïetenmissies van de Guaraní. De kathedraal van de nabijgelegen stad Santo Ângelo, gebouwd in de jaren 1920, is gemodelleerd naar de kerk van São Miguel das Missões. Zie ook Jezuïetenmissies van de Guaraní Reductie (missie)
São Miguel das Missões

São Miguel das Missões – dawna katolicka redukcja misyjna prowadzona przez jezuitów. Znajduje się obecnie obok miasteczka São Miguel das Missões w północno-zachodnim regionie stanu Rio Grande do Sul, w Brazylii. Redukcja znana jest także jako São Miguel Arcanjo oraz pod hiszpańską nazwą San Miguel. Historia Misja Sao Miguel das Missões, została utworzona w 1632 roku przez portugalskich jezuitów. Barokowy kościół pochodzi spomiędzy lat 1735 a 1744. Został on uszkodzony w wyniku pożaru z 1756 roku. W następnych latach częściowo odrestaurowano budynek. Redukcja została zlikwidowana w wyniku politycznych i wojskowych działań Hiszpanii i Portugalii, po wypędzeniu z tych państw jezuitów w 1768 roku. São Miguel das Missões był jedną z wielu jezuickich redukcji misyjnych zbudowanych dla Indian Guarani. Celem redukcji prowadzonych przez Kościół było nawracanie Indian na chrześcijaństwo oraz ich ochrona przed niewolnictwem bądź pracą w pańszczyźnianym systemie encomienda. W trzeciej dekadzie XX w. brazylijskie władze rozpoczęły działania mające na celu zachowanie tego miejsca. UNESCO W 1984 rozszerzono wpis z roku 1983 o brazylijski São Miguel das Missões. Rok wcześniej na liście UNESCO znalazły się redukcje leżące obecnie w Argentynie: San Ignacio Mini, Santa Ana, Nuestra Señora de Loreto i Santa Maria la Mayor. Pełna nazwa wpisu brzmi: Misje jezuickie na obszarach zamieszkanych przez Guaranów: San Ignacio Mini, Santa Ana, Nuestra Señora de Loreto i Santa Maria la Mayor (Argentyna), ruiny São Miguel das Missões (Brazylia). Galeria Przypisy
Сан-Мигел-дас-Мисойнс

Сан-Мигел-дас-Мисойнс (порт. São Miguel das Missões — миссия святого Михаила) — развалины миссии в бразильской провинции Риу-Гранди-ду-Сул, в одноимённом муниципалитете. Объект Всемирного наследия ЮНЕСКО. В прошлом, одна из многих иезуитских редукций, входившая в территорию Восточных миссий. История Иезуиты-миссионеры основали миссию в XVII веке в рамках стратегии обращения индейцев гуарани в христианство и защиты их от португальских работорговцев, известных как бандейранты. Миссия была основана иезуитами в 1632 году рядом с индейским поселением Итайасеко (Itaiaceco), в 1683 году была перенесена на нынешнее место, в то время население миссии составляло примерно 4000 христианизированных индейцев. В 1735—1744 годах строится барочная церковь по проекту архитектора-иезуита Gean Battista Primola, интерьеры заканчивают в 1750 году, в 1760 году собор существенно страдает от пожара. По Мадридскому договору 1750 года данная территория была передана под суверенитет Испании, португальцам и иезуитам было приказано покинуть поселения. После отказа иезуитов и гуарани покинуть миссию против неё были применены силы португальско-испанской армии, направленной для установления новых границ между двумя колониальными державами. В 1754 иезуиты подчинились португало-испанским властям, но гуарани продолжали сопротивление. В 1756 году армия захватила территории 7 неподчинившихся миссий. В близлежащем городе Санту-Анжелу построен (1929—1971) собор (pt:Catedral Angelopolitana), повторяющий облик разрушенного собора миссии. В 1940 году открыт музей миссии по проекту Лусио Коста, позднее работавшего над городом Бразилиа. В музее выставлено множество деревянных скульптурных изображений святых, сделанных индейцами и иезуитами, некоторые из них превышают 2 метра в высоту. Развалины Сан-Мигел-дас-Мисойнс находятся под защитой ЮНЕСКО с 1983 года вместе с ещё четырьмя подобными памятниками на территории Аргентины и Бразилии. В искусстве Фильм «Миссия» 1986 года художественно пересказывает историю изгнания иезуитов и закрытия миссии. См. также Сан-Игнасио-Мини Иезуитская редукция Война гуарани фильм «Миссия» 1986 года Ссылки Фотографии с сайта Panoramio Rota Missões (порт.)
Сан-Мігель-дас-Місойнс

Сан-Мігель-дас-Місойнс (португальською: «Св. Михайла місія»), (порт. São Miguel das Missões) — історична місія (поселення) отців-єзуїтів на честь Св. Михаїла на теренах Південної Америки, що їх заселяли індіанці племен Ґуарані. У минулому, одна з багатьох єзуїтських редукціях. Занесена до Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО з 1983 року, знаходиться в невеликому місті Сан-Мігель-дас-Місойнс на північно-заході штату Ріо-Гранде-ду-Сул в південній частині Бразилії. Також місія відома як Сан-Мігель-Арканжу (São Miguel Arcanjo) та під її іспанською назвою Сан-Міґель (San Miguel). Незважаючи на спроби єзуїтів запобігти захопленню індіанців в рабство, іспанські та португальські колоністи з часом підкорили цб територію, і місію була залишена. Єзуїти-місіонери заснували місію в XVII столітті в рамках стратегії навернення індіанців ґуарані в християнство і захисту їх від португальських работоргівців, відомих як бандейранти. Місія була заснована єзуїтами 1632 року поряд з індіанським поселенням Ітайасеко (Itaiaceco), 1683 року була перенесена на нинішнє місце, у той час населення місії становило приблизно 4000 християнізовані індіанців. У 1735–1745 роках будується барочна церква за проектом архітектора-єзуїта Джен Баттіста Прімола, робота над інтер'єром закінчують в 1750 році. 1760 року, під час штурму колоніальних військ, собор істотно страждає від пожежі. За Мадридської угоди 1750 року дана територія була передана від Іспанії, португальцям. Єзуїтам було наказано покинути поселення. Після відмови єзуїтів і ґуарані покинути місію, проти них були застосовані сили португальсько-іспанської армії, спрямованої для встановлення нових кордонів між двома колоніальними державами. У 1754 єзуїти підкорилися португало-іспанській владі, але ґуарані продовжували опір. У 1756 році армія захопила території 7 непідкорившихся місій. У прилеглому місті Санту-Анжелу був побудований (1929–1971) собор (Catedral Angelopolitana), що повторює вигляд зруйнованого собору місії. 1940 року відкрито музей місії по проекту Лусіо Коста, архітектора, який пізніше працював над містом Бразиліа. У музеї виставлено безліч дерев'яних скульптурних зображень святих, зроблених індійцями та єзуїтами, деякі з них перевищують 2 метри у висоту. Руїни Сан-Мігель-дас-Місойнс знаходяться під захистом ЮНЕСКО з 1983 року разом з ще чотирма подібними пам'ятниками на території Аргентини і Бразилії. Фільм «Місія» художньо переказує історію вигнання єзуїтів і руйнування місії. Див. також Єзуїтські місії регіону Ґуарані Єзуїтська редукція Війна гуарані Фільм «Місія» Посилання Satellite view of São Miguel das Missões Jesuit Missions of the Guarani São Miguel das Missões
Carijós Ecological Station

Carijós Ecological Station (Portuguese: Estação Ecológica de Carijós) is a coastal marine ecological station in Florianópolis, Santa Catarina, Brazil. Location The Carijós Ecological Station was established by decree of 20 July 1987, covering an area of 7.5933 square kilometres (2.9318 sq mi) in the Florianópolis municipality. It is managed by the Chico Mendes Institute for Biodiversity Conservation. Conservation Carijós Ecological Station contains part of the Atlantic forest biome and is fully protected. The purpose is conservation of the mangrove ecosystem on Santa Catarina Island. The station is closed to the public, with visits allowed only for environmental education purposes. As of 2009 the Ecological Station was a "strict nature reserve" under IUCN protected area category Ia. In 2013 the ecological station and the National Center for Research and Conservation of Wild Birds (CEMAVE) were involved in monitoring the health of wild birds in federally-administered conservation units of Florianópolis. This was the first systematic study of the prevalence of diseases and parasites of the local avifauna. References Sources
Estação Ecológica de Carijós

A Estação Ecológica de Carijós é uma unidade de conservação brasileira de proteção integral da natureza localizada no município catarinense de Florianópolis, ao norte da ilha de Santa Catarina. Carijós foi criada através do Decreto N.º 94.656 de 20 de julho de 1987, com uma área de 619 ha. Contudo, a área do polígono descrevendo a estação equivale a 759,33 ha. A unidade é formada por dois grandes manguezais: Manguezal do Ratones: acesso pela rodovia SC-402, em direção aos bairro Jurerê e praia da Daniela. Manguezal do Saco Grande: acesso pela rodovia SC-401, iniciando na região do viaduto do Monte Verde. Biodiversidade Até 2014, 227 espécies de aves eram encontradas na área, incluindo 6 espécies ameaçadas de extinção. Também ocorrem dentro da ESEC pelo menos 42 espécies de peixes, além de mamíferos, anfíbios e répteis ameaçados de extinção, como o jacaré-de-papo-amarelo. Referências
Cathedral Basilica of St. Louis Gonzaga

The Cathedral Basilica of St. Louis Gonzaga is the main church in the city of Novo Hamburgo, Rio Grande do Sul. The foundation of the future Church was started on January 7, 1924, after purchasing land with 9.650m ², where it is today the Cathedral Basilica of St. Louis Gonzaga. The new church was planned to be built with three naves, and average lengths of 25m by 18m wide by Architect Jose Lutzenberger, and the works were sponsored by the Construction Breidenbach Mosmann & Cia. On June 6, 1952, Archbishop Dom Vicente Scherer, Porto Alegre, gave the blessing the new Matrix. It was covered part of the building in July 1953. On March 21, 1954, inaugurated a part of the Matrix and the next day the chapel was demolished in 1924 (his material was sent to build a parish in the district Rondônia, called Lady. Of Thanks). In 1956 it was destroyed the dividing wall and placed the majestic scale of the new Temple. In the same year was installed tubular organ "Bohn" (currently valued at U.S. $133,000). In 1959 was contracted Italian painter Aldo Locatelli to make the sacred paintings of São Luiz Gonzaga, patron of St. Louis Parish and that today one can see in the presbytery of this church. With the creation of the Diocese of Novo Hamburgo on March 30, 1980, was elevated to Cathedral São Luiz Gonzaga. The cathedral was consecrated only on October 12, 1991. It became Cathedral Dedicated and from this date earned the title of Cathedral Basilica St. Louis Gonzaga. Between 1994 and 1995 a major restoration was done with external lighting towers and side (78 Installed spotlights sodium). References External links Catedral São Luiz Gonzaga at Diocese de Novo Hamburgo (in Portuguese) Catedral Basílica São Luís Gonzaga, Novo Hamburgo, Brazil at GCatholic.org
Catedral basílica de San Luis Gonzaga (Novo Hamburgo)

La Catedral Basílica de San Luis Gonzaga​ (en portugués: Catedral Basílica São Luís Gonzaga) es la iglesia principal de la ciudad de Novo Hamburgo, Río Grande do Sul en Brasil.​ La fundación de la futura Iglesia se inició el 7 de enero de 1924 después de la compra de tierras con 9.650m ², donde está hoy la Basílica Catedral de San Luis Gonzaga . La nueva iglesia fue planeada para ser construida con tres naves, y lcon longitudes promedio de 25 m por 18 m de ancho bajo el diseño del arquitecto José Lutzenberger, siendo las obras patrocinadas por la constructora Breidenbach Mosmann & Cia. Es la catedral de la diócesis de Novo Hamburgo. El 6 de junio de 1952 el arzobispo Don Vicente Scherer de Porto Alegre, dio la bendición de la nueva sede. El edificio esta avanzado en julio de 1953. El 21 de marzo de 1954 inauguró una parte de la sede y al día siguiente la capilla de 1924 fue demolida (su material fue trasladado para construir una parroquia en el barrio de Rondônia, llamada la Virgen de las Gracias). En 1956 fue destruido el muro de separación y se coloca la escala majestuosa del nuevo templo . En el mismo año se instaló el órgano tubular "Bohn" (en la actualidad un valor de US $ 133.000 ) . Véase también Iglesia católica en Brasil Arquitectura de Brasil Arquitectura de las catedrales y las grandes iglesias Referencias
Catedral Basílica São Luís Gonzaga

A Catedral Basílica São Luís Gonzaga é a Igreja Matriz da cidade de Novo Hamburgo, Rio Grande do Sul. História A fundação da futura Igreja Matriz foi iniciada em 7 de janeiro de 1924 após a compra de um terreno com 9.650m², onde se encontra hoje a Catedral Basílica São Luís Gonzaga. A nova Igreja foi planejada para se construída com três naves, medindo 25m de comprimentos por 18m de largura, pelo Arquiteto José Lutzenberger. As obras foram patrocinadas pela Construtora Breidenbach & Mosmann Cia. Ltda. Em 6 de junho de 1952 o Arcebispo Dom Vicente Scherer, de Porto Alegre, deu a bênção à nova Matriz. Já era coberta a parte da construção em julho de 1953. No dia 21 de março de 1954 inaugurava-se parte da Matriz e no dia seguinte foi demolida a capelinha de 1924, que teve o seu material enviado para construir uma paróquia no bairro Rondônia, chamada Nossa Senhora Das Graças. Em 1956 foi destruída a parede divisória. No mesmo ano foi instalado o órgão tubular “Bohn”, avaliado hoje em US$ 133 mil. Em 1959 foi contratado o pintor italiano Aldo Locatelli para fazer as pinturas sacras de São Luís Gonzaga, padroeiro da Paróquia São Luís, no presbitério da igreja. Com a criação da Diocese de Novo Hamburgo, em 30 de março de 1980, foi elevada à Catedral São Luís Gonzaga. A catedral foi consagrada apenas em 12 de outubro de 1991. Passou a ser Catedral Dedicada e a partir desta data mereceu o título de Catedral Basílica São Luís Gonzaga. Entre 1994 e 1995 foi feita uma grande restauração, com iluminação externa das torres e laterais, sendo instalados 78 focos de luz sódio. Referências Ligações externas Página oficial
Centro Israelita do Paraná

The Israelite Center of Paraná (Spanish: Centro Israelita do Paraná) is a Jewish cultural center and Conservative synagogue, located in the city of Curitiba, in the state of Paraná, in southern Brazil. The synagogue is called the Beit Yaacov Synagogue (Spanish: Singagoa Beit Yaacov). The centre was completed in 2011 and in addition to communal space, it houses a synagogue, Jewish day school, and a Holocaust museum. History The first Jew to arrive in Curitiba was José Flaks, who in 1889 arrived with his wife Roni and their children Michael and Frederick. Shortly thereafter came Max Rosenman. Both were originally from Galicia and settled in the area of Curitiba known as Barigui. The Flaks family were recognizable by their traditional Orthodox costume. Max Rosenman hosted religious services and even the manufacture of matzot for Passover. In 1913, the capital of Paraná had around 12 families and more than 20 single men. On 27 July 1913, at the initiative of Julius Stolzenberg, Bernard Schulman, Leo and Jacob Charatz Mandelman, it was decided that founded the Union Israelita do Parana, to care for cultural and religious needs of the community. In 1929, the first community centre was founded and it served as a synagogue, a school and a social club, under the stewardship of the Kehila. Today, the community is one of the largest of southern Brazil. It has an active Zionist youth movement in Habonim Dror and many other departments. A newsletter of community events called Oi Kehilá (English: Hi Community) is produced and sent via E-mail to community members. In 2009, the community hired Argentine Rabbi Pablo Berman, formerly the rabbi of the Israeli Community of El Salvador. Facilities Escola Israelita Brasileira Salomão Guelmann Housed within the compound of the Jewish center is the Jewish school named after Salomão Guelmann who built and donated the school to the community in 1921, to serve as a foundation for the education of the Jewish children of Curitiba. See also History of the Jews in Brazil Holocaust Museum in Curitiba List of synagogues in Brazil References External links Official website (in Portuguese) "Homepage". Escola Israelita Brasileira Salomão Guelmann. (in Portuguese) "Official blog". Oi Kehila. n.d. Archived from the original on July 8, 2011. (in Portuguese)
Centro Israelita do Paraná

O Centro Israelita do Paraná (em em inglês: Israelite Center of Parana) é o principal local de encontro de judeus na cidade de Curitiba, Brasil. História O primeiro judeu a chegar em Curitiba foi José Flaks, que em 1889 chegou com sua esposa Roni e os filhos Michael e Frederick. Logo em seguida veio Max Rosenman. Ambos eram originários da Galiza e se estabeleceram na área de Curitiba conhecida como Barigui. A família Flaks era reconhecida por seu traje tradicional ortodoxo . Max Rosenman hospedou serviços religiosos e até a fabricação de matzot para a Páscoa. Em 1913, a capital do Paraná tinha cerca de 12 famílias e mais de 20 homens solteiros. Em 27 de julho de 1913, por iniciativa de Julius Stolzenberg, Bernard Schulman, Leo e Jacob Charatz Mandelman, foi decidido que fundaria a União Israelita do Paraná, para atender às necessidades culturais e religiosas da comunidade. Hoje, a comunidade é uma das maiores do sul do Brasil. Possui um movimento juvenil sionista ativo em Habonim Dror e em muitos outros departamentos. Um boletim informativo de eventos da comunidade chamado Oi Kehilá (em inglês: Hi Community) é produzido e enviado por e-mail aos membros da comunidade. Em 2009, a comunidade contratou o rabino argentino Pablo Berman, anteriormente o rabino da Comunidade Israelense de El Salvador. Instalações Escola Israelita Brasileira Salomão Guelmann Alojada no complexo do centro judaico, encontra-se a escola judaica em homenagem a Salomão Guelmann, que construiu e doou a escola para a comunidade em 1921, para servir de base à educação das crianças judias de Curitiba. Referências Referências Ligações externas Centro Israelita do Paraná (in Portuguese) Escola Israelita Brasileira Salomão Guelmann (in Portuguese) Blog oficial (in Portuguese)
Centro Universitario Franciscano

La Universidad Franciscana, más conocido como UFN, es una universidad privada de Brasil, que tiene su campus ubicado en el Bonfim , Rio Grande do Sul, en la ciudad de Santa María. La institución ofrece cursos de grado, extensión universitaria , cursos de postgrado y también técnicos. También tiene un vehículo de comunicación interna, la UNIFRA Oficial . Cursos de grado que ofrece la Universidad Franciscana son: Administración , Arquitectura y Urbanismo , Biomedicina , Ciencias de la Computación , Contabilidad , Comunicación social : la especialización en Periodismo , Medios de comunicación : Habilitación en Publicidad , Diseño, Derecho, Económicas , Enfermería, Ingeniería especialidad en Ingeniería Sanitaria y Ambiental : Habilitación de Ingeniería de Materiales, Ingeniería importante en Biomédicas, Farmacia, Filosofía , Física : especialidad en Física Médica, Fisioterapia, Geografía, Historia, Literatura : especialización en portugués e inglés y su Literatura , Idiomas : habilitación de Portugués Lengua Portuguesa y Literatura , Matemáticas , Nutrición , Odontología , Educación , Psicología , Química, Servicios Sociales , Sistemas de Información , Terapia Ocupacional y Turismo . La Universidad Franciscana siempre se está actualizando. Con cada año que pasa, la infraestructura se moderniza y nuevos cursos están surgiendo trabajos relacionados con la investigación, la docencia y la extensión se hace más sólida y activa. Un diferenciador clave para los que buscan la calidad de la educación superior, y los buenos profesores y equipo moderno, es tener la oportunidad de estar en permanente contacto con el mercado laboral. Para ello, la Universidad Franciscana ofrece oportunidades a los estudiantes muchas maneras de cursos y conferencias a los intercambios con otras universidades y centros de negocios. Combinar la educación de calidad, completa infraestructura para el desarrollo del conocimiento y la tecnología, la Universidad Franciscana prepara excelentes profesionales. Formar honrados ciudadanos, "capaces de interferir en la evolución del mundo". Enlaces externos Site oficial Archivado el 7 de febrero de 2005 en Wayback Machine.