NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Parque Nacional de Superagui

O Parque Nacional de Superagui foi criado em 1989 com uma área inicial de cerca de 21.400 ha. Em 1999 ocorreu outra demarcação e a área aumentou para cerca de 34.000 ha, o que incluía a Ilha de Superagui, a Ilha das Peças, a Ilha de Pinheiro e a Ilha do Pinheirinho. Foram incluídos ainda o vale do Rio dos Patos, no continente, e o Canal do Varadouro, que separa a Ilha do Superagui das terras continentais. O Parque Nacional faz parte do complexo estuário de Paranaguá, Cananeia e Iguape. Em 1991, o parque foi declarado Reserva da Biosfera pela UNESCO, já que sob ponto de vista de suplemento alimentar é uma das áreas mais importantes do país. Mais recentemente, em dezembro de 1999, o parque foi também declarado Patrimônio Natural da Humanidade, também pela UNESCO. Abriga baías, praias desertas, restingas, manguezais e abundantes formações de Floresta Atlântica. Várias espécies animais, algumas delas raras ou ameaçadas de extinção, como o papagaio-chauá (Amazona rhodocorytha) e o papagaio-da-cara-roxa (Amazona brasiliensis), o mico-leão-da-cara-preta (Leontopithecus caissara) e o jacaré-de-papo-amarelo (Caiman latirostris), vivem dentro dos seus limites. O parque ainda não possui uma infraestrutura turística organizada, nem existe um plano de manejo. Somente a vila da Barra do Superagui está fora dos limites do parque e lá existem oito pousadas, quatro restaurantes e um camping. Não há transporte marítimo regular, sendo necessário fretar barcos particulares para chegar ao local. A demanda turística ainda é relativamente pequena, mas em consequência da instalação de eletricidade no final do ano 1998 e da proximidade do parque a dois grandes centros urbanos — Curitiba e São Paulo —, é provável que a demanda aumente consideravelmente num futuro próximo, o que torna urgente um programa de planejamento turístico. É administrado pelo Instituto Chico Mendes de Conservação da Biodiversidade (ICMBio). História Na área foram encontrados muitos sambaquis que são provas que houve pescadores muito antigos, depois a região foi habitada por índios carijós e tupiniquins, depois vieram os portugueses. Em 1852 Perret Gentil, cônsul suíço no Rio de Janeiro, fundou na Ilha de Superagui uma das primeiras colônias europeias no estado do Paraná, no início foram instaladas 15 famílias. Referências Ligações externas IBAMA Parque Nacional do Superagüi ICMBio
Суперагуи (национальный парк)

Национальный парк Суперагуи (порт. Parque Nacional de Superagui) был создан в 1989 году с первоначальной площадью около 21 400 га. В 1999 году было проведено новое разграничение, и площадь увеличилась примерно до 34 000 га, включив в себя остров Суперагуи, остров Песас, остров Пиньейру и остров Пиньейринью. Также в состав парка вошли долина реки Риу-дус-Патус на материке и канал Варадору, отделяющий остров Суперагуи от материковой части. Национальный парк является частью сложного эстуарного комплекса Паранагуа, Кананеи и Игуапи. В 1991 году парк был объявлен биосферным заповедником ЮНЕСКО, так как с точки зрения пищевых ресурсов это одна из самых важных зон страны. Позднее, в декабре 1999 года, парк также был признан Объектом всемирного природного наследия ЮНЕСКО. На его территории расположены бухты, пустынные пляжи, рестинги, мангровые заросли и богатые лесные формации Атлантического леса. В его границах обитают различные виды животных, некоторые из которых являются редкими или находятся под угрозой исчезновения, такие как краснобровый амазон (Amazona rhodocorytha), краснохвостый амазон (Amazona brasiliensis), черноголовая львиная игрунка (Leontopithecus caissara) и широкомордый кайман (Caiman latirostris). Парк пока не обладает организованной туристической инфраструктурой, также отсутствует план управления. Только поселок Барра-ду-Суперагуи находится за пределами границ парка; там есть восемь гостевых домов, четыре ресторана и кемпинг. Регулярного морского транспорта нет, поэтому для прибытия на место необходимо фрахтовать частные лодки. Туристический спрос пока относительно невелик, но вследствие проведения электричества в конце 1998 года и близости парка к двум крупным городским центрам — Куритибе и Сан-Паулу — вероятно, что спрос значительно возрастет в ближайшем будущем, что делает срочной разработку программы планирования туризма. Парк находится под управлением Института Чико Мендеса по сохранению биоразнообразия (ICMBio). История На этой территории было обнаружено множество самбаки (раковинных куч), которые доказывают присутствие здесь рыбаков в глубокой древности. Позже регион был заселен индейцами карижо и тупиникин, а затем сюда пришли португальцы. В 1852 году Перре Жантиль, швейцарский консул в Рио-де-Жанейро, основал на острове Суперагуи одну из первых европейских колоний в штате Парана; изначально там поселились 15 семей. Примечания Ссылки IBAMA Parque Nacional do Superagüi ICMBio
Parque Nacional do Superagui

Parque Nacional do Superagui är en nationalpark i Brasilien. Den ligger i delstaten Paraná, i den södra delen av landet, 1 100 km söder om huvudstaden Brasília. Parque Nacional do Superagui ligger 10 meter över havet. Terrängen runt Parque Nacional do Superagui är platt. Havet är nära Parque Nacional do Superagui åt sydost. Trakten är glest befolkad. Kommentarer Källor
Суперагуї (національний парк)

Національний парк Суперагуї (порт. Parque Nacional de Superagüi) — національний парк на узбережжі штату Парана, Бразилія. Місцезнаходження Парк створений у 1998 році. Має загальну площу 340 км2, і включає острів Суперагуї, острів Пекас, острови Пінейру та Пінейріньо, а також долину Ріо-дус-Патос і канал Варадуро, який відокремлює острів від материка. Національний парк Суперагуї був оголошений ЮНЕСКО біосферним заповідником у 1991 році. У 1999 році парк був оголошений об'єктом Всесвітньої спадщини. У парку є бухти, безлюдні пляжі, піщані мілини, лимани, мангрові зарості та численні атлантичні лісові утворення. Парк є основним місцем існування левового тамарина Superagui, що перебуває під загрозою зникнення, і містить багато інших тварин і рослин, характерних для субрегіону Серра-ду-Мар Атлантичного лісу. Історія Докази свідчать про те, що ця територія була зайнята рибалками з давніх часів. До прибуття європейців її населяли індіанці каріхо і тупінікуїн. Португальці оселилися в цьому районі з 1500 р., не будуючи міст. У 1852 році швейцарський консул у Ріо-де-Жанейро Перрет Джентіль заснував Супеаргуї, одну з перших європейських колоній у штаті Парана, однак колонія не розросталася, і сьогодні кілька сіл, які знаходяться в межах парку, мають лише кілька жителів, рибалок, спадкоємців 15 сімей, привезених консулом, щоб жити на острові Суперагуї. Список літератури
Universidad Federal de Río Grande del Sur

La Universidad Federal de Río Grande del Sur (en portugués: Universidade Federal do Rio Grande do Sul o UFRGS) es una universidad pública brasileña, cuya sede principal de ubica en Porto Alegre, capital del estado de Rio Grande do Sul, con más de un siglo de historia. La UFRGS mantiene centros de posgrado y estudios de postgrado en las áreas de Educación, Literatura, Ingeniería, Ciencias Exactas, y Ciencias Sociales. La UFRGS cumple un rol innovador en la creación de postgrado a nivel de especialización profesional y de maestría (MBA) en Brasil. Historia La historia de la 'Universidade Federal de Rio Grande do Sul' comienza en 1895 con la fundación de la Escuela de Farmacia y Química, y a continuación, con la Escuela de Ingeniería. De esta manera comenzaba la educación superior en el estado de Rio Grande do Sul. También en el siglo XIX fueron fundadas la Facultad de Medicina de Porto Alegre y la Facultad de Derecho que, en 1900, inauguró los cursos humanísticos en el Estado. Pero solamente el 28 de noviembre de 1934 fue creada la Universidade de Porto Alegre, formada inicialmente por la Escuela de Ingeniería, con los Institutos de Astronomía, Electrotécnica y Química Industrial; Facultad de Medicina, con las Escuelas de Odontología y Farmacia; Facultad de Derecho, con su Escuela de Comercio; Facultad de Agronomía y Veterinaria; Facultad de Filosofía, Ciencias y Letras; y por el Instituto de Bellas Artes. El año 1947 fue muy importante en la transformación de esta Universidad, que pasó a ser denominada Universidade do Rio Grande do Sul, URGS, incorporando las Facultades de Derecho y de Odontología de Pelotas y la Facultad de Farmacia de Santa Maria. Posteriormente, esas unidades fueron desincorporadas de URGS con la creación de la Universidade de Pelotas y de la Universidade Federal de Santa Maria. En diciembre de 1950, la Universidad fue federalizada, pasando a la esfera administrativa de la Unión. Desde aquel entonces, UFRGS - Universidade Federal do Rio Grande do Sul, pasó a ocupar una posición de destaque en el escenario nacional con uno de los mayores presupuestos del Estado de Rio Grande do Sul y, llevando en consideración el número de profesores, como la primera en publicaciones y la segunda en producción científica entre las universidades federales. Estructura Su estructura está formada por Órganos de la Administración Superior, Hospital Universitario, Unidades Universitarias, Institutos Especializados y Centros de Estudios Interdisciplinarios. La Administración Superior comprende el Consejo Universitario (CONSUN), el Consejo de Enseñanza, Investigación y Extensión (CEPE), el Consejo de Curadores (CONCUR) y el Rectorado. UFRGS posee además la Escuela Técnica y el Colegio de Aplicación, que son responsables por la educación básica y profesional. Investigación científica La Universidad ha contribuido a la preservación e investigación científica de los sitios paleontológicos de la ciudad como el geoparque de Paleorrota. Enlaces externos Sitio web UFRGS
Università federale del Rio Grande do Sul

L'Università federale del Rio Grande do Sul (Universidade Federal do Rio Grande do Sul, UFRGS) è un'università pubblica brasiliana sita a Porto Alegre, capoluogo del Rio Grande do Sul. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file sull'Università federale del Rio Grande do Sul Wikispecies contiene informazioni sull'Università federale del Rio Grande do Sul Collegamenti esterni (PT) Sito ufficiale, su ufrgs.br. Opere di Università federale del Rio Grande do Sul / Università federale del Rio Grande do Sul (altra versione), su MLOL, Horizons Unlimited.
Федеральний університет Ріу-Гранді-ду-Сул

Федеральний університет Ріу-Гранді-ду-Сул (порт. Universidade Federal do Rio Grande do Sul, UFRGS) — один з найбільших федеральних університетів Бразилії. Розташовується в місті Порту-Алегрі. В університеті навчаються понад 27 000 студентів та близько 9 300 аспірантів. В університеті працюють понад 2 500 професорів. Структура Університет має понад 300 корпусів, у яких розміщуються 29 коледжів, що поділяються на 94 департаменти. Коледж архітектури (Faculdade de Arquitetura) Коледж телекомунікацій (Facultade de Biblioteconomia e Comunicação) Економічний коледж (Faculdade de Ciências Econômicas) Педагогічний коледж (Faculdade de Educação) Правничий коледж (Faculdade de Direito) Коледж фармакології (Faculdade de Farmácia) Медичний коледж (Faculdade de Medicina) Стоматологічний коледж (Faculdade de Odontologia) Коледж ветеринарної медицини (Faculdade de Veterinária) Інститут біологічних наук (Instituto de Biociências) Інститут хімії (Instituto de Química) Інститут мистецтв (Instituto de Artes) Інститут харчових технологій (Instituto de Ciência e Tecnologia de Alimentos) Інститут географічних наук Інститут охорони здоров'я (Instituto de Ciências Básicas da Saúde) Інститут гідравлічних досліджень (Instituto de Pesquisas Hidráulicas) Інститут інформатики (Instituto de Informática) Інститут лінгвістики, мов та літератури (Instituto de Letras) Інститут математики (Instituto de Matemática) Інститут філософії та гуманітарних наук (Instituto de Filosofia e Ciências Humanas) Інститут фізики (Instituto de Física) Інститут психології (Instituto de Psicologia) Школа агрономії (Faculdade de Agronomia) Технічна школа (Escola de Engenharia) Школа менеджменту (Escola de Administração) Школа медичних сестер (Escola de Enfermagem) Спортивна школа (Escola de Educação Física) Відомі випускники Жетулью Варгас — колишній президент Бразилії Жуан Гуларт — колишній президент Бразилії Моасір Скляр — письменник Ділма Руссефф — чинний президент Бразилії Жорже Фуртадо — актор Примітки Джерела Офіційна сторінка (порт.) Офіційний сайт (англ.)
São Donato Biological Reserve

São Donato Biological Reserve (Portuguese: Reserva Biológica do São Donato) is a wetlands biological reserve established by the state of Rio Grande do Sul, Brazil. History The biological reserve was created by decree in 1975 to support conservation of ecosystems, scientific research and environmental education. The reserve includes parts of the municipalities of Itaqui and Maçambara. It covers part of one of the last wetland areas of Rio Grande do Sul and is important for several endangered species. There was an ongoing struggle to make the reserve a reality. Implementation only began in 2001. The headquarters of the reserve were inaugurated in May 2002. In December 2003 the State Department of the Environment presented an environmental assessment and proposed limits for the reserve at a public hearing. Environment The reserve is located along the lower courses of the Butuí River, a tributary of the Uruguay River, about 40 kilometres (25 mi) from São Borja. It takes up about 60% of the area of wetlands, with the remainder used for rice fields and flooded pastures. The wetlands hold a mosaic of tall, dense herbaceous plant communities, in which sedge Scirpus giganteus predominates, along with other marsh plants such as Cyperus giganteus (Cyperaceae), Thalia geniculata (Marantaceae), Panicum grumosum and Panicum prionitis (Poaceae). The area is used for breeding by many aquatic birds, particularly maguari stork (Ciconia maguari) and snail kite (Rostrhamus sociabilis). Important bird species observed in the reserve include greater rhea (Rhea americana), sulphur-bearded reedhaunter (Limnoctites sulphuriferus), marsh seedeater (Sporophila palustris and Sporophila zelichi) and chestnut seedeater (Sporophila cinnamomea). Notes Sources
Teatro Guaíra

The Teatro Guaíra Cultural Centre is a state-run cultural institution located in Curitiba, Paraná, Brazil. It was built in 1945 at Santos Andrade Square. The theater has about 3,000 seats in three different auditoria, and is one of the largest concert halls in Latin America. Some of the artists' groups maintained by Teatro Guaíra Culture Centre are: the Symphony Orchestra of Paraná, the "Balé Teatro Guaíra" (dance company) and the "Teatro de Comédia do Paraná" (theater group). References
Flughafen Telêmaco Borba

Der Flughafen Telêmaco Borba (portugiesisch Aeroporto de Telêmaco Borba, (IATA-Code: TEC, ICAO-Code: SSVL), ehemals SBTL) ist ein Flughafen in der Nähe der brasilianischen Stadt Telêmaco Borba. Ausstattung Der Flughafen verfügt über eine in Nord-Süd-Richtung verlaufende und asphaltierte Start- und Landebahn von 1.800 m Länge und 30 m Breite. Aktuell (2016) wird der Flughafen nicht von regelmäßigen Linienflügen bedient. Weblinks Webseite mit Photos Luftfahrtkarte für Flughafen Telêmaco Borba auf SkyVector.com Einzelnachweise
Telêmaco Borba Airport

Telêmaco Borba Airport - Monte Alegre Airport (IATA: TEC, ICAO: SSVL), formerly SBTL is the airport serving Telêmaco Borba, Brazil. It is operated by Indústrias Klabin S/A under the supervision of Aeroportos do Paraná (SEIL). Airlines and destinations No scheduled flights operate at this airport. Access The airport is located 3 km (2 mi) northwest from downtown Telêmaco Borba. See also List of airports in Brazil References External links "Airport information for SBTL". DAFIF. October 2006 – via Great Circle Mapper. "Current weather for SBTL". NOAA/NWS. Accident history for TEC at Aviation Safety Network
Aeroporto de Telêmaco Borba

Luchthaven Telêmaco Borba is de luchthaven van de Braziliaanse stad Telêmaco Borba. De luchthaven wordt niet bediend door lijnvluchten en wordt enkel gebruikt voor algemene luchtvaart. De luchthaven is drie km ten noordwesten van het centrum van Telêmaco Borba gelegen. Referenties
Aeroportul Telêmaco Borba

Aeroportul Telêmaco Borba (IATA: TEC, ICAO: SSVL) este un aeroport din Telêmaco Borba, Paraná, Brazilia ce deservește zona Telêmaco Borba. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 570 de pasageri. A fost numit după zona deservită. Situat la o altitudine de 796 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 2/20 are suprafața de asfalt și dimensiunile 1.800 m × 30 m. Terminale Note Vezi și
Telêmaco Borba Airport

Telêmaco Borba Airport (portugisiska: Aeroporto de Telêmaco Borba) är en flygplats i Brasilien. Den ligger i kommunen Telêmaco Borba och delstaten Paraná, i den södra delen av landet, 1 000 km söder om huvudstaden Brasília. Telêmaco Borba Airport ligger 784 meter över havet. Terrängen runt Telêmaco Borba Airport är platt. Närmaste större samhälle är Telêmaco Borba, 3,7 km öster om Telêmaco Borba Airport. I omgivningarna runt Telêmaco Borba Airport växer i huvudsak städsegrön lövskog. Runt Telêmaco Borba Airport är det ganska glesbefolkat, med 50 invånare per kvadratkilometer. Kommentarer Källor
Tristeza, Porto Alegre

Tristeza (meaning Sadness in Portuguese) is a neighbourhood in the city of Porto Alegre, the state capital of Rio Grande do Sul, Brazil. It was created by Law 2022 from December 7, 1959. The neighbourhood was named after José da Silva Guimarães's nickname, Tristeza, who was its first dweller. Tristeza embraces people from upper middle class to upper class, mainly in the three long blocks near the Guaíba Lake and in the Sétimo Céu area, that, although it's officially part of Tristeza, it looks more like Vila Conceição, because both were founded as the same batch of houses, the Vila Conceição batch. Also, there is located a private school for children, Escola Creare. Notable residents Dilma Rousseff, former President of Brazil References
Tristeza (Porto Alegre)

Tristeza es un barrio de la ciudad de Porto Alegre, Brasil. Fue creado por la Ley 2,022 del 7 de diciembre de 1959. Sus límites fueron modificados por la ley ordinaria 12,112 del 22 de agosto del 2016.​ Con poco más de 15.000 habitantes según el censo del IBGE (2010),​ Tristeza es un barrio mixto ya que es bastante residencial, con predominio de viviendas unifamiliares, aunque desde la década del 2000 ha experimentado un importante desarrollo urbanístico y verticalización, además de ofrecer un comercio diversificado, especialmente en el área gastronómica. ​ En 2023, el área alrededor de la avenida principal del barrio, Wenceslau Escobar, fue identificada por Ernst & Young como una de las cuatro «centralidades» de la ciudad como polo de ocio, entretenimiento y turismo.​ Situada entre la colina de Vila Assunção y el Morro do Osso, Tristeza es uno de los veinte barrios de la ciudad bordeados por la Orla do Guaíba, accesible a la población a través de los llamados «portales», ubicados en calles que desembocan en sus orillas y franja de arena.​ Referencias Enlaces externos
Autódromo Internacional de Guaporé

Das Autódromo Internacional de Guaporé ist eine Motorsport-Rennstrecke in der brasilianischen Stadt Guaporé. Es ist Schauplatz verschiedener Motorsportveranstaltungen, wie der Fórmula Truck. Geschichte Das 3 km östlich des Stadtzentrums liegende Autodrom wurde von dem ehemaligen Piloten und Präfekten der Stadt Nelson Luis Barro konzipiert. Die Eröffnung als zunächst unbefestigte Schotterpiste erfolgte 1969. Sieben Jahre später wurde die Piste asphaltiert und am 17. Oktober 1976 in ihrer heutigen Form eingeweiht. 2010 erfolgte eine Neuasphaltierung. Streckenbeschreibung Die Strecke wird gegen den Uhrzeigersinn befahren. Auf dem Gelände gibt es auch eine Kartbahn und eine Motocrossstrecke. Die Anlage umfasst auch Campingplätze, einen Spielplatz und einen kleinen Zoo. Veranstaltungen Die bedeutendste internationale Serie war die Südamerikanische Formel-3-Meisterschaft die zwischen 1988 und 1995 4 mal auf dem Kurs gastierte. Längste Veranstaltung auf dem Kurs sind die seit 2016 ausgerichteten 6 Horas de Guapore die im Rahmen des Campeonato Gaúcho de Super Turismo ausgetragen werden. Daneben starten aktuell (Stand 2025) folgende nationale und regionale Serien auf dem Kurs: Formula Truck Campeonato Gaúcho de Endurance Turismo Brasil 1.4 Campeonato Sul Brasileiro de Motovelocidade Weblinks Offizielle Website Guaporé auf Rennstreckendatenbank Circuiti nel Mondo Guaporé auf Rennstreckendatenbank Tracks around the World Autódromo Internacional de Guaporé auf Eventdatenbank Racing-Calendar.net Einzelnachweise
Catholic University of Pelotas

The Catholic University of Pelotas (Portuguese: Universidade Católica de Pelotas, UCPel) is a private and non-profit Catholic university, located in Pelotas, one of the more southern cities of Brazil. It is one of the largest and most prestigious universities in Rio Grande do Sul. It is maintained by the Catholic Archdiocese of Pelotas. It also has campuses in five other municipalities: Arroio Grande, Canguçu, Pinheiro Machado, Piratini and Santa Vitória do Palmar. References
Universidade Católica de Pelotas

A Universidade Católica de Pelotas é uma universidade filantrópica, de natureza comunitária, localizada na cidade de Pelotas, no Rio Grande do Sul. Visão geral A UCPel, fundada em 1960 pelo 3º Bispo de Pelotas, Dom Antônio Zattera, é a primeira Universidade do interior do Rio Grande do Sul. Sua faculdade de medicina é a maior escola médica do estado, formando 180 alunos anualmente. Hoje, a Universidade conta com 33 cursos, dentre eles cursos de graduação, cursos de pós-graduação stricto sensu (Mestrados e Doutorados) e lato sensu (Especializações e MBAs), desenvolve atividades de pesquisa e extensão bem como programas de residência médica e multiprofissional. Está estruturada por grandes áreas: Centro de Ciências da Vida e da Saúde; Centro de Ciências Jurídicas, Econômicas e Sociais; Centro Politécnico e Centro de Educação e Comunicação, além do Instituto Superior de Filosofia, Instituto Superior de Cultura Religiosa e Instituto Superior de Teologia Paulo VI. Suas instalações compreendem o Prédio da Reitoria, Campus I, Campus II, Campus da Saúde Dr. Franklin Olivé Leite, Prédio Santa Margarida e quatro Unidades Básicas de Saúde (UBS). A UCPel possui dois grandes órgãos auxiliares: Hospital Universitário São Francisco de Paula (HUSFP) e a Rádio Universidade (RU). Em outubro de 2018, UCPel anunciou sua oferta de cursos a distância, com cursos nas áreas de educação, jornalismo e tecnológicos. Referências Ligações externas Página oficial
State University of Londrina

The State University of Londrina (Portuguese: Universidade Estadual de Londrina, UEL) is a public higher education institution located in the city of Londrina, in the state of Paraná, Brazil. It is one of the largest state universities in Brazil, with students from all over the country. Notable faculty Anne Perera , Sri Lankan food technologist in New Zealand See also List of state universities in Brazil References External links Official Page of Londrina State University (in Portuguese)