NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Мост Дружбы (Парагвай — Бразилия)

Мост Дружбы (порт. Ponte da Amizade, исп. Puente de la Amistad) — автодорожный арочный мост через реку Парана, соединяющий бразильский город Фос-ду-Игуасу и парагвайский Сьюдад-дель-Эсте. Со стороны Бразилии к мосту подходит шоссе BR-277, со стороны Парагвая — шоссе Ruta 7. На момент открытия это был один из крупнейших железобетонных арочных мостов в мире. Мост исключительно важен для экономик как города Фос-ду-Игуасу и прилегающих бразильских городов, так и всего Парагвая. Большинство импорта и экспорта Парагвая проходит через этот мост, создавая постоянные транспортные проблемы в регионе. Кроме того, через мост проходит постоянный поток контрабанды, бразильские контрабандисты везут в Парагвай портативные компьютеры, цифровые фотоаппараты и, иногда, оружие. Много бразильцев ездят в безналоговую зону Сьюдад-дель-Эсте за покупками, так как большинство товаров в Парагвае значительно дешевле. История Соглашение о строительстве моста было принято правительствами Бразилии и Парагвая 29 мая 1956 года. 14 ноября 1956 года была создана комиссия по руководству проектом и выполнению работ. Проект моста разработал архитектор Хосе Пауло Родригес Де Алмейда Лейте. Строительство выполняли компании Constructora Rabello и SOTEGE. Строительные работы начались в 1957 году с расчистки строительной площадки и оборудования площадки. Бетонирование арки производилось на металлических подмостях общим весом 1200 тонн, доставленных из города Волта-Редонда. Торжественное открытие моста состоялось 27 марта 1965 года в присутствии президента Бразилии У. Кастелу Бранку и президента Парагвая Стресснера. В 2014—2016 гг. был проведен капитальный ремонт, включавший в себя ремонт и усиление железобетонных конструкции моста, замену покрытия проезжей части и тротуаров, установку нового перильного ограждения. Конструкция Мост железобетонный арочный. Длина центрального пролета составляет 290 м, высота над уровнем воды — 53 м. Арочный свод имеет прямоугольное полое сечение. В середине пролета высота сечения свода составляет около 1/90 (3,2 м), а ширина — 1/26,4 пролета (11 м). Над опорами ширина свода составляет 13 м, высота — 4,80 м. Уширение свода к пятам существенно повышает поперечную горизонтальную жесткость арочного пролетного строения. С этой же целью береговые опоры, на которые опираются концы проезжей части, уширены до 22,6 м. В середине пролета на длине 79,4 м проезжая часть совмещается с арочным сводом. Общая длина моста составляет 552,4 м, ширина — 13,5 м. Мост предназначен для движения автотранспорта и пешеходов. Проезжая часть шириной 9,5 м включает в себя 3 полосы для движения автотранспорта. Покрытие проезжей части и тротуаров — асфальтобетон. Тротуары отделены от проезжей части металлическим ограждением. Над тротуарами построены навесы для защиты от солнца и атмосферных осадков, а также высокие перила для предотвращения самоубийств. Примечания Литература Wolfgang L. O. Stellmann. Brücke über den Rio Paraná in Foz do Iguaçú, Brasilien (нем.) // Beton- und Stahlbetonbau. — 1966. — Nr. 6. — S. 145—148. Ссылки Amizade Bridge, Ponte da Amizade, Puente Presidente Stroessner // Structurae (англ.)
Міст Дружби (Парагвай-Бразилія)

Міст Дружби (порт. Ponte da Amizade, ісп. Puente de la Amistad) — арочний міст через річку Парана, що сполучає бразильське містоі Фос-ду-Іґуасу із парагвайським містом Сьюдад-дель-Есте. Місто був відкритий для руху в 1965 році. Проліт головної арки мосту становить 290 м, повна довжина мосту — 552,4 м. Міст виключно важливий для економік як міста Фос-ду-Іґуасу та прилеглих бразильських міст, так і всього Парагваю. Більшість імпорту і експорту Парагвая проходить через цей міст, створюючи постійні транспортні проблеми в регіоні. Крім того, через міст проходить постійний потік контрабанди, бразильські контрабандисти везуть до Парагваю портативні комп'ютери, цифрові фотоапарати та, інколи, зброю. Багато бразильців їздять до безподаткової зони Сьюдад-дель-Есте за покупками, тому що більшість товарів значно дешевші у Парагваї. На бразильській стороні моста починається автомобільше шосе BR-277.
Itá-Wasserkraftwerk

Das Itá-Wasserkraftwerk ist eine Talsperre mit einem Wasserkraftwerk am Rio Uruguay bei Itá an der Grenze von Santa Catarina und Rio Grande do Sul in Brasilien. Das Kraftwerk hat eine Nennleistung von 1450 MW und bezieht sein Wasser aus einem Stausee, der von einem CFR-Staudamm aufgestaut wird. Er ist im Besitz und wird betrieben von der Tractebel Energia und produziert das Äquivalent von 60 % der Energie, die in Santa Catarina verbraucht wird. Die Baukosten betrugen 1,4 Milliarden US-$. Hintergrund Die Bauarbeiten begannen 1980, wurden aber 1987 aus finanziellen Gründen unterbrochen. 1995 nahm ein neues Konsortium die Arbeit wieder auf, und die Talsperre war im Jahr 2000 fertiggestellt. Die meisten der 6000 Einwohner der Stadt Itá wurden in ein neues Gebiet oberhalb des Stausees umgesiedelt. Talsperre Die Itá-Talsperre ist ein 880 m langer und 125 m hoher CFR-Staudamm mit einer Kronenhöhe von 375,5 m über dem Meeresspiegel. Das Reservoir hat ein Volumen von 5.100 Millionen m³, eine Wasseroberfläche von 141 km² und ein Einzugsgebiet von 45.800 km². Die Talsperre hat zwei Hochwasserentlastungen, eine am rechten Widerlager mit sechs Überläufen und eine andere auf dem Bergrücken an der Westseite des Dammes, direkt südlich des Krafthauses mit vier Verschlüssen. Jeder Durchlass ist 21,8 m breit und 18 m hoch und zusammen haben beide Hochwasserentlastungen eine maximale Kapazität von 49.940 m³/s. Auf dem Bergrücken ist außerdem der Kraftwerkseinlauf und drei Hilfs-Deiche, die nötig sind, um den Stauspiegel zu halten. Der Einlauf ist 84,5 m breit und hat fünf Tore, durch die das Wasser in die fünf Druckrohre einströmen kann, die acht Meter im Durchmesser haben und im Durchschnitt 197 m lang sind. Kraftwerk Das oberirdische Krafthaus ist 172,5 m lang und 57 m breit und beherbergt fünf 290-MW-Generatoren, die von Francis-Turbinen angetrieben werden. Der Generatoren gingen zwischen Juli 2000 und März 2001 in Betrieb. Die Barra-Grande-Talsperre und das Machadinho-Wasserkraftwerk sind vergleichbare Stauanlagen in der Nähe. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Liste von Talsperren der Welt Quellen
Itá Hydroelectric Power Plant

The Itá Hydroelectric Power Plant is a dam and hydroelectric power plant on the Uruguay River near Itá on the border of Santa Catarina and Rio Grande do Sul, Brazil. The power station has a 1,450-megawatt (1,940,000 hp) capacity and is supplied with water by a concrete face rock-fill embankment dam. It is owned and operated by Tractebel Energia and produces the equivalent of 60% of the energy consumed in Santa Catarina. Background Construction on Itá originally began in 1980 but was halted in 1987 because of financial conditions. In 1995, construction recommenced after a consortium was formed and the dam was complete in 2000. Most of the 6,000 people that were in the town of Itá were relocated to a new area above the reservoir. The 741-hectare (1,830-acre) Fritz Plaumann State Park was created in 2003 as environmental compensation for the dam. Itá Dam The Itá Dam is a 880-metre (2,890 ft) long and 125-metre (410 ft) high concrete face rock-fill embankment dam with a crest elevation of 375.5 metres (1,232 ft) above sea level. The dam's reservoir has a capacity of 5,100,000,000 m3 (4,100,000 acre⋅ft), surface area of 141 square kilometres (54 sq mi) and catchment area of 45,800 square kilometres (17,700 sq mi). The dam supports two spillways, one of its right abutment with six floodgates and another on the ridge to the dam's west, just south of the power plant which has 4 floodgates. Each gate measures 21.8 metres (72 ft) wide and 18 metres (59 ft) tall and in total, both spillways have a maximum capacity of 49,940 cubic metres per second (1,764,000 cu ft/s). Also on the ridge is the power plant's intake and three axillary dikes to support the reservoir level. The power plant intake is 84.5 metres (277 ft) wide and contains five gates that allow water to enter the five penstocks that are 8 metres (26 ft) in diameter and average 197 metres (646 ft) in length. Power plant The above ground power station is 172.5 metres (566 ft) long and 57 metres (187 ft) wide and contains five 290-megawatt (390,000 hp) generators powered by Francis turbines. The first generator was commissioned in July 2000 and four more later that year with the last generator being commissioned in March 2001. See also List of power stations in Brazil References
Represa de Itá

La represa de Itá es una central hidroeléctrica brasileña ubicada sobre el río Uruguay, entre los municipios de Aratiba, estado de Río Grande del Sur e Itá, estado de Santa Catarina. La presa fue inaugurada en 2000, aprovechando un desnivel del río Uruguay de 105 metros entre los ríos Auapê y Uvá en el cañón Estreito Augusto Cesar. Construida por la empresa estatal Eletrosul (Centrais Elétricas do Sul do Brasil S.A.), es el primer aprovechamiento hidroeléctrico realizado por Brasil en este río, desde 1997 su construcción y operación están concecionados a la empresa Tractebel Energia S.A. Posee una potencia total instalada de 1.450 MW, repartida en 5 turbinas tipo Francis de 290 MW cada una, que entraron en operación paulatinamente entre julio de 2000 y marzo de 2001. El dique posee una longitud de 880 metros y una altura de 125 metros, su embalse ocupa 141 km², con una cota máxima de 375 m s. n. m. Enlaces externos Estreito do Rio Uruguai e a antiga cidade de Itá - SC
Barrage d'Itá

Le barrage d'Itá est un barrage sur le fleuve Uruguay, situé dans le Sud du Brésil, à la frontière entre les États de Rio Grande do Sul et de Santa Catarina. Principalement destiné à la production hydroélectrique, sa centrale dispose d'une puissance installée de 1 450 MW. Localisation Le barrage d'Itá est construit sur le fleuve Uruguay, à la limite entre les communes d'Itá (Santa Catarina) à l'est et Aratiba (Rio Grande do Sul) à l'ouest. Il fait partie d'un aménagement hydroélectrique en cascade du fleuve Uruguay et de ses deux tributaires, qui comprend, d'amont en aval : le barrage de Campos Novos (880 MW) sur le rio Canoas et le barrage de Barra Grande (708 MW) sur le rio Pelotas, tous deux livrés en 2006 ; le barrage de Machadinho (1 140 MW), livré en 2002 ; le barrage d'Itá (1 450 MW), livré en 2000 ; le barrage de Foz do Chapecó (es) (855 MW), livré en 2010. Histoire L'ouvrage a été commencé le 1er mars 1996, pour être inauguré en octobre 2000. Caractéristiques Barrage Le barrage d'Itá est un barrage en enrochement à masque en béton, haut de 125 m et long de 880 m. Lac de retenue La construction du barrage d'Itá a donné naissance à un lac de retenue de 141 km2, qui s'étend sur 11 communes des États de Rio Grande do Sul et Santa Catarina. Centrale hydroélectrique La centrale hydroélectrique d'Itá dispose de 5 turbines de 290 MW chacune, totalisant une puissance installée de 1 450 MW. Elle se classe parmi les 20 centrales hydroélectriques les plus importantes du Brésil. Impacts Déplacement de populations Le remplissage du lac de barrage a nécessité d'engloutir 36 hameaux. Un total de 827 familles ont dû être relogées par la compagnie Eletrosul, pour beaucoup dans le nouveau centre urbain d'Itá, construit à proximité du barrage[réf. nécessaire]. Notes et références Articles connexes Hydroélectricité au Brésil le barrage de Machadinho, en amont Portail du Brésil Portail des énergies renouvelables Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
ГЕС Іта

ГЕС Іта (порт. Usina Hidrelétrica de Itá) — гідроелектростанція на південному сході Бразилії на межі штатів Санта-Катарина та Ріу-Гранді-ду-Сул. Знаходячись між ГЕС Машадинью (вище по течії) та ГЕС Фос-ду-Шапеко, входить до складу каскаду на річці Уругвай. У межах проєкту річку перекрили кам'яно-накидною греблею із бетонним облицюванням висотою 125 метрів, довжиною 880 метрів та шириною по гребеню 7 метрів. Перед її зведенням воду відвели за допомогою п'яти тунелів довжиною близько 0,5 км кожен з перетином 14х14 метрів (два тунелі) та 15х17 метрів (три інші). Крім того, споруджено три земляні дамби довжиною 410, 510 та 410 метрів при висоті 22 метри (перші дві) та 29 метрів (остання). Разом всі ці споруди утримують водосховище з площею поверхні 141 км2 та об'ємом 5,1 млрд м3 (корисний об'єм 0,75 млрд м3), рівень поверхні якого в операційному режимі коливається між позначками 364 та 370 метрів НРМ (максимальний рівень на випадок повені сягає 375,7 метра). Зі сховища ресурс подається до машинного залу через лівобережний масив по каналу/тунелю (точніше — п'яти паралельним тунелям спадаючим діаметром від 8 до 6,8 метра) загальною довжиною близько 0,3 км, а відпрацьована вода повертається в річку по ще коротшому відвідному каналу довжиною 0,2 км. При цьому відстань між греблею та виходом відвідного каналу річищем Уругваю становить 7,3 км. Машинний зал обладнали п'ятьма турбінами типу Френсіс потужністю по 294,4 МВт (загальна потужність станції 1450 МВт), які при напорі від 82,5 до 105,7 метра (номінальний напір 102 метри) забезпечують виробництво 5,85 млрд кВт·год електроенергії на рік (з можливістю збільшення до 6,3 млрд кВт·год). Під час спорудження станції для зведення греблі та дамб знадобилось 5,3 млн м3 породи, крім того, було використано 504 тис. м3 бетону, а також проведена виїмка 643 тис. м3 під час створення підземних споруд та 241 тис. м3 з-під води. Видача продукції здійснюється по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 525 кВ. Примітки
Machadinho-Wasserkraftwerk

Das Machadinho-Wasserkraftwerk ist eine Talsperre mit einem Wasserkraftwerk am Rio Pelotas bei Machadinho, an der Grenze zwischen Santa Catarina und Rio Grande do Sul in Brasilien. Das Kraftwerk hat eine Nennleistung von 1140 MW und produziert 37 % der in Santa Catarina benötigten Energie. Es wird aus einem Stausee versorgt, der von einem CFR-Staudamm aufgestaut wird. Besitzer und Betreiber ist Machadinho Energetica. Hintergrund Zwischen 1966 und 1981 wurde eine Reihe von Studien über die Machadinho-Talsperre ausgeführt und 1982 ein Entwurf genehmigt. Das Kraftwerk sollte bis 1993 in Betrieb gehen, aber das Projekt wurde durch Umweltbedenken verzögert. Die Planer überarbeiteten das Projekt und verschoben den Standort weiter flussaufwärts. Nach einer weiteren Reihe von Studien und neuen Plänen wurde das Projekt 1995 genehmigt. Die Bauarbeiten begannen am 2. März 1998 und am 26. Oktober 1999 war die Flussumleitung komplett. Am 28. August 2001 war die Talsperre nahezu fertig und begann den Pelotas River aufzustauen. Am 16. Februar 2002 begann der erste Generator zu laufen. Offiziell wurde der Bau am 31. August 2002 abgeschlossen. Der Staudamm Der Machadinho-Staudamm ist ein 700 m langer und 126 m hoher CFR-Damm mit einer Kronenhöhe von 480 m über dem Meer. Der aufgestaute Stausee hat eine Kapazität von 3300 Mio. m³, eine Oberfläche von 79 km² und ein Einzugsgebiet von 32.500 km². Der Damm hat eine Hochwasserentlastung mit acht Auslässen, die 21,8 m breit und 18 m hoch sind und für einen Abfluss von 35.703 m³/s bemessen sind. Das Kraftwerk Das oberirdische Kraftwerk ist 130,2 m lang, 37,5 m breit und enthält drei 136 Tonnen schwere 380-MW-Generatoren (zusammen 1140 MW), die von Francis-Turbinen angetrieben werden. Der erste Generator wurde am 16. Februar 2002 in Betrieb genommen, der zweite am 30. April und der letzte am 7. Dezember desselben Jahres. Das Barra-Grande-Wasserkraftwerk und das Itá-Wasserkraftwerk sind vergleichbare Wasserkraftanlagen in der Nähe. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Liste von Talsperren der Welt Weblinks Machadinho Energetica Einzelnachweise
Machadinho Hydroelectric Power Plant

The Machadinho Hydroelectric Power Plant is a dam and hydroelectric power plant on the Pelotas River near Machadinho on the border of Santa Catarina and Rio Grande do Sul, Brazil. The power station has a 1,140 MW (1,530,000 hp) capacity and is supplied with water by a concrete face rock-fill embankment dam. It is owned and operated by Machadinho Energetica and produces the equivalent of 37% of the energy consumed in Santa Catarina. Background Since 1966 and 1981, a series of studies were carried out on the Machadinho Dam and by 1982 a design was submitted and approved. The plant was slated to being commercial operations in 1993 but the project was delayed because of environmental concerns. The designers reevaluated the project and moved the dam's location further upstream on the river. After a new series of studies and new design were submitted, the project was approved in 1995. The design was prepared by Coyne et Bellier. Construction began on March 2, 1998 and by October 26, 1999, the river diversion was complete. By August 28, 2001, the dam was near completion and it began to impound the Pelotas River. On February 16, 2002, the first generator began to operate and by August 31, 2002 the dam was completed. Machadinho Dam The Machadinho Dam is a 700-metre (2,300 ft) long and 126-metre (413 ft) high concrete face rock-fill embankment dam with a crest elevation of 480 metres (1,570 ft) above sea level. The dam's reservoir has a capacity of 3,300×10^6 m3 (2,700,000 acre⋅ft), a surface area of 79 square kilometres (31 sq mi) and a catchment area of 32,500 square kilometres (12,500 sq mi). The dam supports a spillway with eight floodgates measuring 21.8 metres (72 ft) wide and 18 metres (59 ft) tall with maximum capacity of 35,703 cubic metres per second (1,260,800 cu ft/s). Power plant The above ground power station is 130.2 metres (427 ft) long and 37.5 metres (123 ft) wide and contains three 136 ton, 380 megawatts (510,000 hp) generators powered by Francis turbines. The first generator was commissioned February 16, 2002, the second on April 30 and the final on December 7 of that same year. See also List of power stations in Brazil References
Represa de Machadinho

La represa de Machadinho es una central hidroeléctrica brasileña ubicada sobre el río Uruguay, entre los municipios de Maximiliano de Almeida, estados de Río Grande del Sur (Piratuba) y Santa Catarina (noroeste de la ciudad de Machadinho). Características La presa comenzó a construirse en 1998 y fue inaugurada en 2002; posee una potencia total instalada de 1.140 MW. El dique tiene una longitud de 694 metros y una altura de 196 metros, su embalse ocupa 79 km², con una cota máxima de 485 m s. n. m. Enlaces externos Consorcio Machadinho (en portugués) Tractebel Energia- Concesionario de la central (en portugués)
ГЕС Машадинью

ГЕС Машадинью (порт. Usina Hidrelétrica Machadinho) — гідроелектростанція на південному сході Бразилії на межі штатів Санта-Катарина та Ріу-Гранді-ду-Сул. Знаходячись перед ГЕС Іта, входить до складу каскаду на річці Уругвай, при цьому вище від неї працюють станції на двох його витоках — Каноасі (ГЕС Кампус-Новус) та Пелотасі (ГЕС Барра-Гранде). У межах проєкту річку перекрили кам'яно-накидною греблею з бетонним облицюванням висотою 126 метрів, довжиною 695 метрів та шириною по гребеню 7 метрів. Вона утримує водосховище з площею поверхні 79 км2 та об'ємом 3,3 млрд м3 (корисний об'єм 1 млрд м3), рівень поверхні якого в операційному режимі коливається між позначками 465 та 480 метрів НРМ (максимальний рівень на випадок повені сягає 485,4 метра). Пригреблевий машинний зал обладнали трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 380 МВт, які при напорі у 97 метрів забезпечують виробництво 4143 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Curitiba-Tempel

Der Curitiba-Tempel ist der 126. Tempel der Kirche Jesu Christi der Heiligen der Letzten Tage, der 5. in Brasilien und der größte im Süden Brasiliens. Er befindet sich im Bezirk Campo Comprido in Curitiba. Er ist mit weißem Granit verkleidet und trägt einen Engel Moroni auf der Turmspitze. Er hat eine Fläche von 2590 Quadratmetern mit zwei Endowmenträumen und zwei Siegelungsräumen. Der Tempel wird von 21 „Pfählen“ (mit Diözesen der katholischen Kirche vergleichbare Gemeindezusammenschlüsse) der Heiligen der Letzten Tage in den Bundesstaaten Paraná und Santa Catarina genutzt. Der Bau wurde am 23. August 2002 angekündigt und am 10. März 2005 begonnen. Er wurde am 1. Juni 2008 durch Thomas S. Monson geweiht. Weblinks Seite der Heiligen der letzten Tage zum Curitiba-Tempel (englisch) Seite des Curitiba-Tempels (englisch)
Curitiba Brazil Temple

The Curitiba Brazil Temple is a temple of the Church of Jesus Christ of Latter-day Saints (LDS Church) in Curitiba, Paraná, Brazil. Construction of the temple was announced in a letter to local leaders on August 23, 2002. The temple was completed and dedicated Thomas S. Monson on June 1, 2008. It is the fifth in Brazil and the church's 126th worldwide. History As early as 1953 there was mention of the building of a temple in the region of Curitiba. That year LDS Church president Spencer W. Kimball, while dedicating a LDS meetinghouse in Ipoméia, stated, "One day, in this region, there will be a temple of the Lord." The construction of the Curitiba Brazil Temple was announced on August 23, 2002. At the same time, letters were sent to local church leaders also announcing the Panama City Panama Temple. Church president Gordon B. Hinckley selected the temple site in 2004 during his travels to rededicate the São Paulo Brazil Temple. The groundbreaking ceremony took place on March 10, 2005. Russell M. Nelson, of the Quorum of the Twelve Apostles, presided at the ceremony and dedicated the site in Portuguese. Following completion of construction, the temple was dedicated by Monson on June 1, 2008. Monson was joined by Russell M. Nelson and Charles Didier, president of the church's Brazil Area. Monson's trip to dedicate the temple was his first trip outside North America as church president. Upon completion and dedication, the temple was the fifth such building in Brazil and 126th operating temple of the church worldwide. Design and architecture The temple is on an 8.15-acre plot in the Campo Comprido district of western Curitiba, The landscaping around the temple has a large water feature, gardens, and numerous trees. See also List of temples of The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints Temple architecture (Latter-day Saints) The Church of Jesus Christ of Latter-day Saints in Brazil References External links Media related to Curitiba Brazil Temple at Wikimedia Commons Curitiba Brazil Temple Official site
Tsunesaburo Makiguchi

Tsunesaburo Makiguchi (n. Gregorian 23 iulie 1871 - d. 18 noiembrie 1944) a fost un filozof și geograf japonez, considerat a fi unul din primii exponenți ai gândirii geopolitice moderne în Japonia. Viziunile sale sunt cel mai bine exprimate în monumentala sa lucrare Geografia vieții umane (1903), care continuă să se bucure de o apreciere deosebită în Japonia. În anul 1943 a fost arestat de poliția politică japoneză pentru viziunile sale pacifiste. A murit în detenție în anul 1944.
Макіґуті Цунесабуро

Цунесабуро Макігучі (牧口 常三郎, 23 липня 1871—1944) — японський педагог, який заснував та став першим президентом Сока Гаккай. Макігучі народився в маленькому селі Кашівадзакі, префектура Ніїґата, Японія, 23 липня 1871 р. (Місячний календарний день — 6 червня). Усиновлений сім'єю Макігучі, він переїхав на Хоккайдо, найпівнічніший острів Японії, у віці 14 років. Він закінчив нормальну школу в Саппоро (тепер Університет Хоккайдо). Спочатку працював помічником вчителя в початковій школі, пов'язаній з його альма-матер, пізніше викладав в середній школі і працював начальником гуртожитку. У відповідь на проблеми в системі освіти, що виникли внаслідок прийняття імператорським рескриптом уряду Мейдзі, 18 листопада 1930 р. Макіґуті опублікував перший том «Сіки Киджикугаку Тайкей» («Система педагогіки створення цінності») разом зі своїм близьким другом та учнем Жосей Тода. Пізніше цю дату було прийнято як День заснування Сока Гаккай. Чотиритомна праця, опублікована протягом п'яти років, відображала його думки щодо освіти та пропозиції щодо системних реформ. Замість освіти, яка служить державі, як це втілено в Імператорському рескрипті про освіту, Макіґуті запропонував освіту, орієнтовану на студентів, з метою забезпечення щастя учня. Примітки Посилання Сайт Цунесабуро Макігучі (англ) [Архівовано 27 вересня 2020 у Wayback Machine.]