NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Isla de Trinidad (Brasil)

La isla de Trinidad (en portugués: Ilha de Trindade) es una isla perteneciente al Brasil en las zonas cuasiecuatoriales del océano Atlántico, a aproximadamente 1150 kilómetros de las costas de América del Sur. Hasta fines del siglo XIX fue posesión del Reino Unido. La isla de Trinidad es volcánica; junto con Martim Vaz forma parte del archipiélago de Trinidad y Martín Vaz estando comprendido en el municipio de Vitória dentro de la jurisdicción del estado del Espírito Santo. Geología La isla brasileña de Trinidad tiene numerosos cráteres volcánicos, la actividad volcánica más reciente aconteció hace aproximadamente 50 mil años en el Volcán Paredão ubicado en el sudeste de la isla. Esta actividad consistió principalmente en un flujo piroclástico que acumuló un cono de cenizas.​ En 2023 se descubrió plastipiedras de color verde y azul. Se convirtió así en la primera localización del planeta con este tipo de roca.​​ Historia La flota de Estêvão da Gama, con rumbo a la India, hacia la latitud de 20º S descubrió el 18 de mayo de 1502 una isla que llamó Ilha da Trindade.​ Varios fueron los visitantes ilustres que la visitaron, siendo el más conocido el astrónomo inglés Edmund Halley, quien tomó posesión de la isla en nombre de la monarquía británica en el año 1700, de este modo Inglaterra primero, luego el ya constituido Reino de Gran Bretaña desde 1707 y el Reino Unido de Gran Bretaña e Irlanda desde 1801, edificaron importantes fortalezas en esta isla. En 1895, tras varios periodos de ocupación británica, los esfuerzos diplomáticos de Brasil ayudado por Portugal lograron que el Reino Unido cediera definitivamente esta isla a Brasil. Esto fue ratificado pacíficamente el 24 de enero de 1897. Si bien la isla carece de población permanente; desde 1948 existe el Puesto Oceanográfico de la isla de Trinidad (POIT), guarnecido por 32 hombres de la marina del Brasil, la mitad de los cuales son relevados semestralmente. Además de la guardia en ese territorio insular brasileño, ejecutan recolección de datos mareográficos y meteorológicos del Atlántico Sur. Medio ambiente La investigación ambiental del ecosistema se encuentra a cargo del Museo Nacional Brasilero. Existen 124 especies de plantas de las cuales 11 son endémicas. Referencias Enlaces externos Wikimedia Commons alberga una categoría multimedia sobre Isla de Trinidad. Fotos de la isla de Trinidad Artículo de la isla TRINDADE
Trindade

Trindade (portugál: Ilha da Trindade, gyakran: Trinidad) egy Brazíliához tartozó kis vulkáni sziget az Atlanti-óceánon, 1150 km-re keletre Vitória várostól. Földrajza A 6 km hosszú és 3 km széles sziget területe 10 km² és ezzel a Trindade és Martim Vaz-szigetek legnagyobb szigete. A sziget egy kráterekkel és lávadómokkal rendelkező aktív rétegvulkán. A szakadékokkal tarkított felszínét a 19. századba nyúlóan erdőségek borították, manapság a déli oldalát leszámítva kopárrá vált. A sziget az Enseada dos Portugueses brazil haditengerészeti támaszpontot leszámítva lakatlan. Története A szigetet 1502-ben Vasco da Gama fedezte fel és Brazília függetlenedéséig portugál területnek számított. 1890 és 1896 között Nagy-Britannia megszállása alatt tartotta, mígnem egy egyezmény keretében vissza nem szolgáltatta Brazíliának. Az első világháború elején, 1914. szeptember 14-én a partjaiban került sor egy brit és egy német segédcirkáló tűzharcára, mely után a német Cap Trafalgar elsüllyedt a szigettől északra (Trinidadi ütközet). Fordítás Ez a szócikk részben vagy egészben a Trindade (Insel) című német Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Da Trindade (eiland)

Da Trinidade is een Braziliaans eiland in de Atlantische Oceaan van 6 kilometer lang en 2,3 kilometer breed. Het is het grootste eiland van de archipel Trindade en Martim Vaz. Er is één klein dorpje met ongeveer 30 bewoners, en een haven met twee steigers. Administratief valt het onder de gemeente Vitória, hoofdstad van de staat Espírito Santo.
Триндади (остров)

Триндади (порт. Ilha de Trindade) — необитаемый вулканический остров в Атлантическом океане, принадлежащий Бразилии. Расположен примерно в 1 150 км на восток от города Витории. География Остров шириной 3 км и длиной примерно 6 км имеет площадь примерно 10,3 км² и является самым большим островом группы островов Триндади-э-Мартин-Вас. Остров — это активный стратовулкан с кратерами и многочисленными вулканическими куполами. Территория острова изрезана ущельями, которые до XIX века были покрыты лесом. Сегодня, за исключением южной части острова, территория пустынна. История Остров был открыт в 1502 году португальским мореплавателем Васко да Гамой и вплоть до независимости Бразилии являлся португальской территорией. С 1890 по 1896 годы был оккупирован Великобританией, до тех пор пока не был возвращён по соглашению Бразилии. В 1893 году американский авантюрист Джеймс Харден-Хикки, прибывший на Тринидади, объявил о создании Княжества Тринидад, провозгласив себя князем. На острове действовала одноимённая военная тюрьма, где с 1924 по 1926 год был заключён Эдуарду Гомеш, будущий маршал авиации Бразилии. Примечания Ссылки Trindade (англ.). Global Volcanism Program. Smithsonian Institution. Volcano Live — John Search
Ilha da Trindade

Ilha da Trindade är en ö i Brasilien. Den ligger i delstaten Espírito Santo, i den östra delen av landet, 2 000 km öster om huvudstaden Brasília. Arean är 10,8 kvadratkilometer. Ön är en del av ögruppen Trindade och Martim Vaz. Terrängen på Ilha da Trindade är kuperad. Öns högsta punkt är 581 meter över havet. Den sträcker sig 4,9 kilometer i nord-sydlig riktning, och 4,9 kilometer i öst-västlig riktning. Kommentarer Källor
ТЕС GNA I

ТЕС GNA I (Gas natural do Acu I) – теплова електростанція, що споруджується в бразильському штаті Ріо-де-Жанейро. У другій половині 2010-х в муніципалітеті Сан-Жуан-да-Барра розпочалось спорудження потужного портового та індустріального комплексу Ачу. В його складі діятиме термінал для імпорту зрідженого природного газу та кілька електростанцій, зокрема, ТЕС Gas natural do Acu I, введення якої в експлуатацію заплановане на 2021 рік. В межах проекту GNA I створюється парогазовий блок комбінованого циклу потужністю 1238 (за іншими даними – 1299) МВт. У ньому встановлять три газові турбіни Siemens SGT6-8000H, які через відповідну кількість котлів-утилізаторів живитимуть одну парову турбіну Siemens SST6-5000. Як паливо станція споживатиме природний газ. Для охолодження використовуватиметься морська вода, забір та перекачування якої здійснюватиме плавуча установка з регазифікації та зберігання зрідженого природного газу BW Magna. Видача продукції відбуватиметься по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 345 кВ. Проект реалізують компанії Siemens (33%) та Gas Natural Acu (67%). Остання належить Prumo Logistica (70%), яка реалізує проект порта Ачу, та BP (30%), котра забезпечуватиме поставки ЗПГ для терміналу. Вони ж планують у першій половині 2020-х додати ТЕС GNA II потужністю 1700 МВт. Примітки
ТЕС Атлантіко

ТЕС Атлантіко – теплова електростанція у бразильському штаті Ріо-де-Жанейро, яка відноситься до комплексу металургійного комбінату. Дещо західніше від міста Ріо-де-Жанейро розташований металургійний комбінат Siderúrgica do Atlântico, споруджений німецькою Thyssenkrupp (73,13%) та бразильською компанією Vale (26,87%). Він має власну електростанцію, яка включає: - дві газові турбіни потужністю по 90 МВт, котрі працюють на доменному та конвертерному газах; - одну парову турбіну потужністю 310 МВт, яка отримує пару, продуковану у блоці коксових батарей за рахунок відбору тепла газів, а також продуковану двома котлами-утилізаторами, встановленими після газових турбін (таким чином, тут створений комбінований парогазовий цикл, проте газові турбіни забезпечують меншу частину необхідної паровій турбіні пари). Видача продукції зовнішнім споживачам відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 138 кВ. Примітки
Club Athletico Paulistano

El Club Athletico Paulistano és un club esportiu brasiler de la ciutat de São Paulo, al barri de Jardins. El club va ser fundat el 29 de desembre de 1900. Començà practicant el futbol, essent diversos cops campió estatal. Els seus estadis foren el Velódromo Paulistano (1900–1915) i l'estadi Jardim América (1915–1930). Abandonà el futbol el 1929, però a continuació destacà en basquetbol. També destacà en esports com gimnàstica artística, bàdminton, pilota basca, boxa, escacs, esgrima, golf, arts marcials, rem, esquaix, natació, tennis, atletisme, voleibol i waterpolo. Juntament amb São Paulo Athletic Club, SC Internacional, AA Mackenzie College i SC Germânia fou fundador l'any 1901 de la Liga Paulista de Foot-Ball (LPF), la primera lliga de futbol del Brasil. L'any 1907 el britànic Jock Hamilton fou nomenat entrenador del club, fet que es considera el primer entrenador d'un equip brasiler. Tennis La secció de tennis del club ha donat diversos noms destacats com Nelson Cruz, Armando Vieira, Cecy Carvalho, i Laura Pigossi, qui guanyà la primera medalla olímpica en tennis per al Brasil, juntament amb Luisa Stefani. Palmarès Futbol Copa dos Campeões Estaduais: 1920 Taça Ioduran: 1918 Campionat paulista: 1905, 1908, 1913, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921, 1926, 1927, 1929 Taça Competência: 1918, 1919, 1921 Torneio Início Paulista: 1924, 1926, 1927 Referències
Club Athletico Paulistano

El Club Athletico Paulistano es un club polideportivo brasileño con sede en el barrio de Jardim América en la ciudad de São Paulo.​ Historia El club fue fundado el 29 de diciembre de 1900. Palmarés 1 vez campeón de la Liga de Brasil de waterpolo masculino (1991) Campeón del Campeonato Paulista de Fútbol (1905 1905, 1908, 1913, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921, 1926, 1927 e 1929) Tenis Otro deporte destacado es el tenis, que ha dado a conocer varios nombres prominentes a lo largo de su historia, como Nelson Cruz, uno de los jugadores de Brasil en la primera participación del país en la Copa Davis; Armando Vieira, uno de los pioneros en competir internacionalmente e introducir técnicas extranjeras en el tenis brasileño; Cecy Carvalho, campeona de São Paulo y de Brasil, quien fue capitana del equipo de élite del CAP durante trece años consecutivos;​ y Laura Pigossi, miembro del club que, junto a Luisa Stefani, ganó la primera medalla olímpica en la historia del tenis para Brasil en los Juegos Olímpicos de Tokio 2020. Además, Pigossi comenzó su formación tenística en Paulistano.​​ Referencias
Club Athlético Paulistano

Le Club Athlético Paulistano est un club de football brésilien et autres sports, fondé en 1900 et disparu en 1930. Il a été un des principaux clubs de football brésiliens du début du XXe siècle. En 2010, il existait aussi toujours une section basket-ball. Histoire Le CA Paulistano est fondé le 29 décembre 1900 par des jeunes de la ville de São Paulo après avoir regardé un match entre le Sport Club Internacional et le Mackenzie College. Le premier match du club se joue le 3 mai 1902 par une défaite contre le São Paulo Athletic. En 1905, le capitaine Jorge Mesquita et d'autres joueurs quittent le club pour rejoindre Associação das Palmeiras Atlética. Le premier match international est joué le 2 septembre 1910 contre les Anglais du Corinthians FC, match qu'ils perdent cinq buts à zéro. Le stade du club, le Velódromo est démoli au cours de la saison 1915, mais le club inaugure un nouveau stade en 1917, le stade Jardim América. Avec l'aide de joueurs tels que Arthur Friedenreich et Rubens Salles, le club remporte le championnat de São Paulo quatre fois d'affilée (de 1916 à 1919), en 2010, il est encore le seul club à avoir réussi cet exploit. En 1918, il remporte aussi le trophée Taça Ioduran en battant le Fluminense Football Club en finale et deux ans plus tard le Torneio Nacional de Clubes da CBD en battant le même club en finale. En 1925, le club entreprend une tournée européenne au cours de laquelle il prend part à 10 rencontres, en affrontant notamment le FC Rouen, le FC Cette ou encore le Stade français. En désaccord avec la professionnalisation du football brésilien, le club ferme sa section football en 1930. Les joueurs fondent alors un nouveau club sous le nom du São Paulo da Floresta. Palmarès Championnat de São Paulo de football Champion : 1905, 1908, 1913, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921, 1926, 1927, 1929 Taça Ioduran Vainqueur : 1918 Torneio Nacional de Clubes da CBD Vainqueur : 1920 Tennis Un autre sport notable est le tennis, qui a mis en lumière plusieurs noms importants au cours de son histoire, comme Nelson Cruz, l'un des joueurs brésiliens lors de la première participation du pays à la Coupe Davis ; Armando Vieira, l'un des pionniers de la compétition internationale et de l'introduction de techniques étrangères dans le tennis brésilien ; Cecy Carvalho, championne de São Paulo et du Brésil, qui a été capitaine de l'équipe d'élite du CAP pendant treize années consécutives ; et Laura Pigossi, membre du club qui, aux côtés de Luisa Stefani, a remporté la première médaille olympique de l'histoire du tennis brésilien aux Jeux olympiques de Tokyo 2020. De plus, Pigossi a commencé sa formation tennistique au Paulistano. Notes et références Portail du football Portail de l'État de São Paulo
Club Athletico Paulistano

Il Club Athletico Paulistano è una società polisportiva brasiliana di San Paolo del Brasile, fondata nel 1900. La squadra di calcio della polisportiva, attiva dalla fondazione fino al 1929, vinse 11 titoli nazionali del Campionato Paulista di calcio. Dopo lo scioglimento della sezione calcistica, la polisportiva ha continuato l'attività in altri sport, tra cui nuoto, pallacanestro (con una squadra maschile), pallavolo e tennis. Storia Il club fu formato da un gruppo di giovani, spinti dall'entusiasmo dopo aver assistito a una partita tra Mackenzie College e Internacional-SP. Successivamente partecipa alla formazione della Liga Paulista de Futebol, la prima federazione brasiliana, organizzando dunque attivamente l'edizione inaugurale del Campionato Paulista, nel 1902. Il debutto avviene il 3 maggio contro il São Paulo Athletic. Nel 1905 il Paulistano ruppe l'egemonia statale del SPAC aggiudicandosi il titolo; di lì ebbe inizio una serie di successi, che portò il club a essere il più titolato dell'era dilettantistica del campionato Paulista, con undici trofei. Le principali figure del club di quel periodo furono Arthur Friedenreich e Anfilogino Guarisi. Nel 1925 i giocatori del Paulistano furono i primi nella storia del calcio brasiliano a effettuare una tournée in Europa, andando a disputare incontri in Francia, Portogallo e Svizzera, disimpegnandosi con costrutto (di dieci partite, ne vinse nove e ne perse una). Nel 1929 la sezione calcistica della polisportiva fu chiusa per unirsi alla Associação Atlética das Palmeiras per creare il São Paulo Futebol Clube. Palmarès Competizioni statali Campionato paulista: 11 1905, 1908, 1913, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921, 1926, 1927, 1929 Altri piazzamenti Campionato paulista: Secondo posto: 1902, 1903, 1904, 1909 Terzo posto: 1906, 1907, 1911 Tennis Un altro sport degno di nota è il tennis, che ha portato alla ribalta diversi nomi di spicco nella sua storia, come Nelson Cruz, uno dei giocatori brasiliani nella prima partecipazione del paese alla Coppa Davis; Armando Vieira, uno dei pionieri nella competizione internazionale e nell'introduzione di tecniche straniere nel tennis brasiliano; Cecy Carvalho, campionessa paulista e brasiliana che ha capitanato la squadra d'élite del CAP per tredici anni consecutivi; e Laura Pigossi, membro del club che, insieme a Luisa Stefani, ha vinto la prima medaglia olimpica della storia del Brasile nel tennis alle Olimpiadi di Tokyo 2020. Inoltre, Pigossi ha iniziato il suo allenamento tennistico al Paulistano. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Club Athletico Paulistano Collegamenti esterni (PT) Statistiche sulla Futpédia di GloboEsporte, su futpedia.globo.com. URL consultato il 16 gennaio 2011 (archiviato dall'url originale il 13 luglio 2009).
CA Paulistano

Club Athletico Paulistano – brazylijski klub piłkarski z siedzibą w São Paulo. Klub działał w latach 1900-1930. Historia Klub Club Athletico Paulistano założony został 29 grudnia 1900 w São Paulo. Został założony przez młodzież po obejrzeniu meczu pomiędzy Internacionalem São Paulo i Mackenzie College São Paulo. Paulistano swój pierwszy mecz rozegrało 3 maja 1902 przeciwko São Paulo Athletic Club. W 1905, gdy Paulistano zdobyło swoje pierwsze mistrzostwo stanu São Paulo – Campeonato Paulista, w klubie doszło do kryzysu, gdy 1 listopada po meczu z São Paulo Athletic Club, kapitan Paulistano Jorge Mesquita wraz z kilkoma piłkarzami opuścił klub i dołączył do AA das Palmeiras São Paulo. 2 września 1910 Paulistano rozegrało swój pierwszy mecz z zagranicznym klubem, angielskim Corinthians F.C., dotkliwie przegrywając 0-5. Najlepszym okresem w historii Paulistano były lata 1913-1929, kiedy to zdobyło dziewięć tytułów mistrza stanu São Paulo. W 1918 Paulistano pokonując Fluminense Rio de Janeiro zdobyło Taça Ioduran. W latach dwudziestych klub nie zgodził się na profesjonalizację i rozwiązał sekcję piłkarską. Członkowie Paulistano wraz z członkami AA das Palmeiras São Paulo powołali nowy klub São Paulo da Floresta, który w 1935 został przekształcony w São Paulo FC. Do najwybitniejszych piłkarzy Paulistano należeli Arthur Friedenreich oraz pierwszy kapitan i selekcjoner reprezentacji Brazylii Rubens Salles. Sukcesy mistrzostwo stanu São Paulo – Campeonato Paulista - 11: 1905, 1908, 1913, 1916, 1917, 1918, 1919, 1921, 1926, 1927, 1929. Taça Ioduran w 1918 Reprezentanci Brazylii w klubie Linki zewnętrzne Strona oficjalna. paulistano.org.br. [zarchiwizowane z tego adresu (2010-11-01)].
Паулистано

«Клуб Атлетико Паулистано» (порт.-браз. Club Athletico Paulistano) — бывший бразильский футбольный клуб из города Сан-Паулу. История Идея создания футбольного клуба появилась у трёх приятелей, Ренато Миранды, Олаво де Байроса и Силвио Пентеадо, которые были игроками клуба «Маккензи Коллеж». 29 декабря 1900 года они встретились на улице Сан-Бенту в Сан-Паулу, где был напечатан документ о создании спортивного общества «Клуб Атлетико Паулистано». В 1902 году «Паулистано» стал одним из организаторов первого чемпионата штата Сан-Паулу. Первый официальный матч клуба состоялся 3 мая 1902 года с командой «Сан-Паулу Атлетик». В 1905 году клуб впервые стал чемпионом этого турнира. Но в том же году капитан и лидер команды, Жорже Мескита поссорился с одноклубниками и, вместе с несколькими игроками ушёл из команды, создав собственный клуб, который назвали «АА дас Палмейрас». Через три года клуб повторил успех победы в первенстве. В 1913 году в лиге состоялся раскол, и «Паулистано» стал одним из тех, кто организовал собственный чемпионат штата, проведённой Ассоциацией атлетического спорта Паулисты. Первый турнир под эгидой APEA «Паулистано» выиграл, правда в турнире участвовало ещё только 2 команды, «Маккензи Коллеж» и «АА дас Палмейрас». В 1915 году у клуба была отобрана земля, где стояла старая арена Велодрому Паулистану, вмещавшая 10 тыс. зрителей. Но благодаря активным действиям одного из капитана «Паулистано» Маноэла Карлоса Араньи, была приобретена земля в районе Жардин Америка. Пока клуб отстраивал стадион, команда временно проводила игры на полях «Палестры Италии» и «Сан-Бенту». В тот же период клуб начал серию побед в чемпионате штата и включавший 4 чемпионства подряд, три из которых пришлись на вновь объединённый чемпионат Сан-Паулу. В 1917 году клуб уже играл на новом стадионе Жардин Америка, вмещавшем 15 тыс. зрителей. С начала 1920-х годов «Паулистано» по-прежнему был в лидерах сан-паульского футбола, клуб выиграл Кубок чемпионов штатов Бразилии в 1920 году, а на следующий год завоевал свой 8 титул чемпиона штата Сан-Паулу. Но с середины десятилетия у «Паулистано» начался закат: лига вновь была расколота на две ассоциации, на этот раз на основе профессиональных и любительских команд. «Паулистано» предпочёл оставаться любительским клубом и стал одним из основателей Лиги любительского футбола. Клуб, оставаясь одним из лидеров футбола Бразилии, выиграл 3 розыгрыша из четырёх. Но профессиональный футбол победил: лига была распущена 7 января 1930 года. Свой последний матч в истории «Паулистано» провёл 15 декабря 1929 года в рамках розыгрыша чемпионата штата. В нём клуб со счётом 6:1 обыграл «Антарктику». Затем «Паулистано» объявил себя банкротом. После закрытия футбольного клуба, большая часть игроков и некоторые члены совета, вместе с также закрытым клубом «АА дас Палмейрас», основали новую команду — «Сан-Паулу да Флореста». Достижения Чемпион штата Сан-Паулу (11): 1905, 1908, 1913 (APEA), 1916 (APEA), 1917, 1918, 1919, 1921, 1926 (LAF), 1927 (LAF), 1929 (LAF) Обладатель Кубка чемпионов штатов: 1920 Известные игроки Бомбардиры Игроки сборной Примечания Ссылки Официальный сайт
Instituto Nacional de Pesquisas Espaciais

Das Instituto Nacional de Pesquisas Espaciais (INPE, deutsch: Nationales Institut für Weltraumforschung) ist eine bundesstaatliche brasilianische Behörde mit Sitz in São José dos Campos (Bundesstaat São Paulo). Geschichte Das INPE wurde 1961 gegründet. In den ersten Jahren des Bestehens wurden vor allem Untersuchungen der Ionosphäre, unter anderem auch mit Höhenforschungsraketen, vorgenommen. Später beteiligte sich das INPE auch an der Datenauswertung und Kommunikation mit meteorologischen Satelliten, Erdbeobachtungs- und Kommunikationssatelliten. Am 9. Februar 1993 wurde mit dem Erdbeobachtungssatelliten SCD-1 der erste brasilianische Satellit der Reihe Satelites de Coleta de Dados von einer amerikanischen Pegasus-Rakete gestartet. 1994 wurde die Behörde Agência Espacial Brasileira (Brasilianische Raumfahrtagentur) gegründet und betreibt seit dem den Weltraumbahnhof Alcântara. Seit 1997 ist Brasilien auch an der Internationalen Raumstation ISS beteiligt. Das INPE ist seit 1988 Mitglied der International Astronautical Federation. Analysen zur Entwaldung in Brasilien Das INPE überwacht seit den 1970er Jahren anhand von Satellitenbildern den Zustand der brasilianischen Wälder. 2004 startete es das Real-Time Deforestation Detection System („Echtzeit-Entwaldungserkennungssystem“, kurz DETER; andere Quellen nennen es Near Real-Time Deforestation Detection System – „Nahezu-Echtzeit-Entwaldungserkennungssystem“). Seit 2015 ist die verbesserte Version DETER-B in Betrieb. Außerdem veröffentlicht das INPE im Rahmen des Amazon Deforestation Satellite Monitoring Project (PRODES) einmal jährlich eine detailliertere Analyse zur Entwaldung auf dem Gebiet Brasiliens. DETER erzeugt einen Alarm, sobald an einem Ort mehr als drei Hektar Regenwald entnommen wurden, und stellt diese Information den Strafverfolgungsbehörden zur Verfügung. Nach dem Start des Systems sank die jährlich abgeholzte Fläche bis 2012 um 80 Prozent, stieg in den folgenden Jahren jedoch wieder leicht an. Die für den Zeitraum Januar bis Juli 2019 veröffentlichten DETER-Daten deuten darauf hin, dass in dieser Periode 4200 Quadratkilometer Amazonas-Regenwald beziehungsweise 50 Prozent mehr als im entsprechenden Vorjahreszeitraum eingeschlagen worden waren. Nach Bekanntwerden der Daten entstand ein öffentlicher Streit, in dem der brasilianische Präsident Jair Bolsonaro – im Amt seit Januar 2019 – die Daten als „Lüge“ bezeichnete. Einige Tage darauf wurde der INPE-Leiter Ricardo Galvão entlassen. INPE-Daten zeigten auch eine starke Zunahme von Waldbränden im Amazonas-Regenwald im Jahr 2019, was ein Mitarbeiter des Instituts mit Brandrodungen (zur Gewinnung von Landwirtschaftsflächen) erklärte. Leitung Nach Galvão wurde vom Wissenschaftsminister Marcos Pontes der Reservist der Luftfahrt Oberst Darcton Policarpo Damião im August 2019 interimistisch als Direktor des INPE eingesetzt. Weblinks Homepage des INPE (englisch) Brazilian institute head fired after clashing a nation s over deforestation. Science 8/2019 Einzelnachweise