Botiga d'ultramarins

Una botiga d'ultramarins, botiga de queviures o botiga de colonials, és un establiment comercial que ven principalment productes alimentaris, tant frescos que es despatxen generalment a «granel», al pes, etc., com menjar envasat en pots, escabetxos, etc. És un establiment o botiga comercial que pren el nom del conjunt d'importacions que arribaven a Espanya de les seves antigues províncies d'ultramar. Característiques L'oferta d'aquestes minibotigues és molt limitada: llet, ous, pa, llaunes de conserva, etc. Aquests establiments es caracteritzen pel fet que tenen un o diversos taulells (els tradicionals solen ser de marbre blanc), darrere els quals hi ha el venedor (o venedors). Normalment són locals petits, foscos i amb un aspecte més de magatzem que de botiga. La paraula «ultramarí» prové del fet que els productes que abans es venien en aquestes botigues solien procedir de territoris d'«Ultramar», per indicar d'aquesta manera que eren productes d'importació. Avui dia es considera una botiga, en el sentit més tradicional. No solen tenir una especialització en un únic tipus de producte, i això es diferencien de les fruiteries o carnisseries, tot i que en aquest tipus d'establiment es pot comprar fruita, verdura, carn, formatge o embotit. Les botigues de queviures tenen un fort competidor en els supermercats, que solen vendre en la majoria dels casos a preus més barats. Aquests establiments que generalment eren d'economia familiar, i que a poc a poc van desapareixent, ofereixen als seus clients un tracte més personalitzat. Història La paraula «ultramarins»té el seu origen que els productes que al principi es venien en aquestes botigues solien procedir de territoris d'« Ultramar », com per exemple: cafè, espècies i altres productes d'importació. Solien ser, a l'origen, establiments amb un o diversos taulells de marbre blanc i certa aparença entre el magatzem i la botiga, i es caracteritzaven per no especialitzar-se en un únic tipus de producte, circumstància que els conferia un personal conjunt d'aromes barrejades (des del cafè, al bacallà). Al llarg de la seva història i evolució també s'han caracteritzat per la flexibilitat d'horaris. En el procés d' occidentalització del comerç i la societat urbana van ser substituïts pels supermercats en els darrers anys del segle xx . Ja en el marc de l'inici del segle segle xxi i a Europa, l'establiment que més s'aproxima potser a aquest tipus de botiga de barri, però amb un perfil sociològic molt diferent, és l'anomenat 'xinès de barri' i el “badulaque” definit a la versió espanyola de doblatge de Los Simpson . Instruments Al principi hi solia haver instruments per mesurar el granel com poden ser: sopes liofilitzades, varietat de llegums , llet en pols, salaons diversos, etc. Alguns instruments per poder servir i distribuir les porcions d'aliments són característics de les botigues d'ultramarins, un dels instruments més comuns dels quals és la balança, per fer pesades (més tradicional era la balança romana); també hi sol haver la guillotina per tallar bacallà en salaó, molinets de cafè, mesuradors d'oli a granel, etc. Els horaris comercials d'aquests establiments depenen de les normes d'obertura de locals comercials, i en general no obren ni diumenges ni festius. En molts casos les botigues d'ultramarins estan ubicades a barris on se sol allargar l'horari comercial a fi de poder atendre la clientela que treballa i que torna dels seus llocs de treball. Costums A Catalunya, és costum «demanar tanda» quan s'accedeix a aquests locals per a establir un torn d'espera, ja que no hi sol haver una cua físicament establerta, i la tanda es demana als clients que s'esperen amb la típica frase: Qui és l'últim/a?, la persona afectada respon i el que acaba d'entrar roman aleshores atent a l'arribada del següent client. Curiositats Al Museu Etnogràfic Extremeny González Santana, instal·lat al Castell d'Olivenza (Badajoz), es pot veure una botiga d'ultramarins amb tots els seus elements de mesura. A la vinyeta còmica de 13, Rue del Percebe d'Ibáñez apareix una botiga d'ultramarins que pertany al senyor Senén, que sempre està intentant enganyar els seus clients amb paranys molt estrambòtics. Vegeu també Peixateria Botiga d'autoservei Colmado Botiga a l'abast Botiga de descompte Botiga de tot a 100 Referències Bibliografia Deutsch, Tracey. Building a Housewife's Paradise: Gender, Politics, and American Grocery Stores in the Twentieth Century (2010) Mayo, James M. The American grocery store: the business evolution of an architectural space. Greenwood Press, 1993. ISBN 0313265208. Nebraska Jewish Historical Society. Mom and Pop Grocery Stores (2011) Spellman, Susan V. Cornering the market: Independent grocers and innovation in American small business, 1860–1940 (Oxford University press, 2015) online dissertation version 2009 Enllaços externs Raijas, Anu «The consumer benefits and problems in the electronic grocery store». Journal of Retailing and Consumer Services, vol. 9, 2, 3-2002, p. 107–113. DOI: 10.1016/S0969-6989(01)00024-8. ISSN: 0969-6989.