NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
ГЕС Monjolinho (Alzir dos Santos Antunes)

ГЕС Monjolinho (Alzir dos Santos Antunes) – гідроелектростанція на південному сході Бразилії у штаті Ріу-Гранді-ду-Сул. Знаходячись після ГЕС Пассо-Фундо, становить нижній ступінь каскаду на річці Пассо-Фундо, котра є лівою притокою Уругваю. В межах проекту річку перекрили кам’яно-накидною греблею з бетонним облицюванням висотою 74 метри та довжиною 420 метрів, для якої знадобилось 1,34 млн м3 ґрунту та 12 тис м3 бетону (всього комплекс потребував 93 тис м3 бетону). Вона утримує водосховище з площею поверхні 5,46 км2, із якого починається підвідний тунель довжиною 255 метрів та перетином 12х12 метрів. Він переходить у дві напірні шахти висотою 39 метрів з діаметром 5 метрів, за якими слідують горизонтальні тунелі довжиною по 150 метрів з перетином 5х5 метрів. У пригреблевому машинному залі встановили дві турбіни типу Френсіс потужністю по 37,75 МВт, які при напорі 61 метр (максимальний 65,3 метра) забезпечують виробництво 395 млн кВт-год електроенергії на рік. Примітки
Barrage d'Aimorés

Le barrage d'Aimorés est un barrage au Brésil sur le Rio Doce près de la municipalité d'Aimorés. Le projet est porté à 51 % par Vale et à 59 % par Cemig. Sa construction a démarré en 2005. Notes et références Voir aussi Articles connexes Hydroélectricité au Brésil Portail du Brésil Portail des énergies renouvelables Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages
Usina Hidrelétrica de Aimorés

A Usina Hidrelétrica Eliezer Batista, mais conhecida como Usina Hidrelétrica de Aimorés, é uma usina hidrelétrica localizada no município brasileiro de Aimorés, no interior do estado de Minas Gerais. Está situada no rio Doce, na divisa com o Espírito Santo. Descrição Além de Aimorés, seu reservatório abrange os municípios de Itueta e Resplendor em Minas Gerais e Baixo Guandu no Espírito Santo. Em março de 2015, passou a ser um empreendimento da Aliança Energia. Anteriormente pertencia à Vale (com 51% de participação), em associação com a Cemig (49%). Com seus 330 MW de potência instalada, foi inaugurada em 5 de maio de 2006, passando a ser o maior empreendimento hidrelétrico da Vale em operação. É a primeira hidrelétrica de porte da região leste de Minas Gerais. Em relação à Cemig, representou um acréscimo de quase 10% da atual capacidade instalada de geração da empresa.[carece de fontes?] As principais ações foram as relocações: da cidade de Itueta, incluindo toda a sede municipal, de 23 km da Estrada de Ferro Vitória a Minas, de 2 km da BR-259, da fábrica de laticínios da Cooperativa Agropecuária de Resplendor (Capel) e a relocação parcial da cidade de Resplendor. Por conta de uma canalização, o leito do rio Doce também deixou de banhar a sede de Aimorés, que se localiza onde antes era a margem direita do manancial. Ver também Lista de barragens do Brasil Lista de usinas hidrelétricas do Brasil Referências Bibliografia Serafim Silva, Rene Gonçalves; Paulo da Silva, Vicente (maio de 2012). «Efeitos e processos de (des)territorialização na implantação da UHE de Aimorés (MG)». Universidade Federal de Uberlândia (UFU). Caminhos de Geografia. 13 (42): 104–115. ISSN 1678-6343. Consultado em 6 de dezembro de 2025. Cópia arquivada em 26 de novembro de 2020 Ligações externas Media relacionados com Usina Hidrelétrica de Aimorés no Wikimedia Commons
ГЕС Айморес

ГЕС Айморес (порт. Usina Hidrelétrica de Aimorés) – гідроелектростанція в Бразилії на межі штатів Мінас-Жерайс та Еспіриту-Санту. Знаходячись між ГЕС Багуарі (вище по течії) та ГЕС Машкареньяш, входить до складу каскаду на річці Ріо-Досі, котра впадає в Атлантичний океан за 80 км на північ від Віторії. Для відведення води річку перекрили земляною греблею висотою 18 метрів та довжиною 565 метрів, яка потребувала 345 тис м3 матеріалу. Вона спрямовує ресурс у створений на лівобережжі дериваційний канал загальною довжиною 11,9 км, початкова частина якого протягом 6,6 км становить переважно штучну споруду, тоді як наступна ділянка створена з використанням рел’єфу і більше схожа на русло річки з островами та численними затоками. У трьох місцях утримувати канал допомагають дамби – найбільша з них, що має висоту 19 метрів та довжину 276 метрів, виконана як кам’яно-накидна споруда, тоді як дві інші (висотою 10 та 8 метрів і довжиною 112 та 130 метрів відповідно) є земляними. На завершальному етапі канал по всій ширині перекриває друга, на цей раз кам’яно-накидна, гребля, котра за своїми параметрами перевершує зведену в руслі річки – вона має висоту 25 метрів, довжину 1015 метрів і потребувала 741 тис м3 матеріалу. Зазначені вище споруди утримують витягнуте по долині річки на 90 км водосховище з площею поверхні 30,9 км2 (у випадку повені до 36,6 км2) та об’ємом 185 млн м3, максимальний операційний рівень поверхні якого становить 90 метрів НРМ (на випадок повені цей показник збільшується до 92 метрів НРМ). При цьому у нижньому б’єфі нормальним вважається коливання рівня води між позначками 60,5 та 62,5 метра НРМ, хоча у випадку повені можливий підйом до 71 метру НРМ. На оберненій у бік річки стороні каналу облаштували бетонну водозабірну споруду та машинний зал. В останньому встановлено три турбіни типу Каплан потужністю по 112,3 МВт, які розраховані на роботу з напором від 18,75 до 29,35 метра (номінальний напір 25,8 метра). За проектом вони повинні виробляти майже 1,7 млрд кВт-год електроенергії на рік. Відпрацьована вода повертається у річку по відвідному каналу довжиною 0,2 км та шириною 77 метрів. Під час спорудження комплексу загальний обсяг земляних робіт склав 2,8 млн м3, вибірка скельних порід досягла 1,6 млн м3, на зведення земляних та кам’яно-накидних споруд пішло 1,54 млн м3 матеріалу, крім того, використали 152 тис м3 бетону. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 230 кВ. Комплекс обладнаний рибоходом, який забезпечує нормальну міграцію риби через греблю. Примітки
Usina Hidrelétrica de Baguari

A Usina Hidrelétrica Baguari fica no médio Rio Doce, no município de Governador Valadares, em Minas Gerais, e tem capacidade instalada de 140 MW, o suficiente para abastecer uma cidade de 450 mil habitantes. O empreendimento foi o primeiro do Sistema Eletrobras Furnas, e quarto do país, acima de 30 MW a utilizar turbinas do tipo bulbo, indicadas para quedas d’água menores, como a da unidade, de apenas 18 metros Localização A UHE Baguari se localizada no rio Doce, região Leste de Minas Gerais. O seu reservatório abrange áreas dos municípios de Governador Valadares, Alpercata, Fernandes Tourinho, Iapu, Periquito e Sobrália. Periquito é o município onde se localiza a maior parte da área alagada pelo reservatório (49%), seguido por Fernandes Tourinho (27,93%) e Sobrália (12,26%). História O leilão A-5 da Agência Nacional de Energia Elétrica (ANEEL), em 2005, foi vencido pelo consórcio UHE Baguari, formado pelas empresas Neoenergia (51%), Cemig (34%) e Furnas (15%). A licença de implantação foi emitida pela Fundação Estadual do Meio Ambiente em 15 de dezembro de 2006. Para a construção do empreendimento foi contratado um consórcio formado pela Engevix Engenharia S.A., Construtora Norberto Odebrecht S.A. (atual Novonor), e Voith Siemens Hydro Power Generation Ltda. A obra durou 36 meses, um a menos que o prazo previsto. A usina foi oficialmente inaugurada pelo presidente Luiz Inácio Lula da Silva e pelo governador Aécio Neves, em 22 de outubro de 2009. No entanto, já estava em funcionamento comercial desde 9 de setembro. O investimento na construção chegou a R$ 516 milhões. Deste total, 70% foram financiados pelo Banco Nacional de Desenvolvimento Econômico e Social (BNDES). Meio ambiente A utilização de turbinas do tipo bulbo, mesma tecnologia que será empregada na Usina de Santo Antônio (RO), reduziu consideravelmente a área alagada pela barragem da hidrelétrica. Seu reservatório ocupa 16 km², o que resulta numa relação de 8,75 MW por km². Embora localizada no bioma Mata Atlântica, a área alagada da usina era basicamente coberta por pastagens. Ainda assim a instalação provocou perdas de biodiversidade, com a extinção de espécies da fauna local. As manchas de floresta mais importantes afetadas pelo empreendimento foram a Ilha Bonaparte (diretamente afetada) e uma mata no município de Sobrália (na área de influência). Referências Ligações externas Baguari. Neoenergia - Institucional
ГЕС Багуарі

ГЕС Багуарі (порт. Usina Hidrelétrica de Baguari) — гідроелектростанція в Бразилії на сході штату Мінас-Жерайс. Знаходячись між ГЕС Різолета-Невес (вище за течією) та ГЕС Айморес, входить до складу каскаду на річці Ріо-Досі, котра впадає в Атлантичний океан за 80 км на північ від Віторії. У межах проєкту річку перекрили комбінованою кам'яно-накидною та земляною греблею, яка потребувала понад 0,4 млн м3 матеріалу (зокрема майже 0,3 млн м3 для кам'яно-накидних елементів), крім того, було використано 49 тис. м3 бетону. Ця споруда висотою до 25 метрів та загальною довжиною понад 1 км складається з трьох секцій, найдовша серед яких перекриває центральну та правобережну частини долини та спрямовує воду до короткого каналу, утвореного в лівобережній частині долини двома іншими секціями греблі. При цьому вище по течії утворилося водосховище з площею поверхні 16 км2, витягнуте долиною річки на 22 км. Крім того, існує затока довжиною 5 км у долині притоку Ріо-Досі річки Corrente Grande. При об'ємі у 43,6 млн м3 водойма має дуже невелике операційне коливання рівня між позначками 184,5 та 185 метрів НРМ. Інтегрований у греблю машинний зал обладнали чотирма бульбовими турбінами потужністю по 35,9 МВт, розрахованими на роботу з напором до 20 метрів. За проєктом, вони повинні виробляти близько 0,7 млрд кВт·год електроенергії на рік. Видача продукції відбувається по ЛЕП, що працює під напругою 230 кВ. Комплекс обладнаний рибоходом, який забезпечує нормальну міграцію риби через греблю. Примітки
Kraftwerk Camargos

Das Kraftwerk Camargos (portugiesisch Usina Hidrelétrica de Camargos) ist ein Wasserkraftwerk in Brasilien, das den Rio Grande zum Camargos-Stausee (port. Represa de Camargos) aufstaut. Etwa zwei Kilometer nördlich vom Kraftwerk Camargos befindet sich das Kraftwerk Itutinga. Mit dem Bau wurde 1956 begonnen. 1960 wurde der Betrieb aufgenommen. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk besteht aus einem Staudamm auf der rechten Seite sowie einer Staumauer in der Mitte und auf der linken Seite. Als maximale Höhe werden 36 m angegeben. Die Länge des Absperrbauwerks beträgt 608 m. Die Wehranlage mit der Hochwasserentlastung, bestehend aus sechs Toren, befindet sich in der Mitte. Stausee Beim normalen Stauziel von 913 m erstreckt sich der Stausee über eine Fläche von rund 50,47 km² und fasst 792 Mio. m³ Wasser – davon können 672 Mio. m³ zur Stromerzeugung genutzt werden. Das minimale Stauziel, bei dem die Maschinen noch betrieben werden können, liegt bei 899 m. Das Stauziel schwankt im Jahresverlauf: normalerweise erreicht es das Maximum im April und bleibt auf diesem Niveau bis Mitte August. Es fällt dann und erreicht im November oder Dezember das Minimum. Am Stausee werden diverse Wassersportarten praktiziert. Im See kommen verschiedene Fischarten wie Lambari do rabo vermelho, Dourado oder Acará vor. Kraftwerk Das Kraftwerk Camargos ist mit einer installierten Leistung von 45 (bzw. 46) MW eines der kleineren Wasserkraftwerke des Stromerzeugers CEMIG. Es sind zwei Maschinen mit jeweils 23 MW maximaler Leistung installiert. Sie befinden sich in einem Maschinenhaus auf der linken Seite der Staumauer. Das Kraftwerk ist im Besitz von CEMIG und wird auch von CEMIG betrieben. Sonstiges Ende Januar 2014 sank das Volumen des Stausees auf nur noch 23 % des maximal möglichen Volumens. Bis zum Juli 2014 ging der Wasserspiegel des Stausees weiter auf 901,2 m zurück, dem niedrigsten Niveau seit zehn Jahren. Das Volumen des Stausees fiel auf nur noch 12 %. Im Januar 2011 war es genau umgekehrt: der Stausee war zu 93,94 % gefüllt und das Stauziel musste sogar etwas gesenkt werden, um im Falle neuer Regenfälle gerüstet zu sein. Weblinks Seca na Usina Hidrelétrica de Camargos. Youtube, abgerufen am 18. Oktober 2014 (portugiesisch). Einzelnachweise
Usina Hidrelétrica de Ibitinga

A Usina Hidrelétrica de Ibitinga é uma usina hidrelétrica brasileira localizada em Ibitinga, no estado de São Paulo. Características Começou a operar em 24 de abril de 1969. Possui três unidades geradoras com três turbinas Kaplan, com potência instalada de 131,49 MW a partir de um desnível máximo de 21,2 m. A barragem tem 1.519,75 metros de comprimento, e o reservatório tem 114 km² de extensão. A barragem possui dez comportas, sendo sete de superfície e três de fundo. Está localizada na Rodovia Cezário José de Castilho (SP-321), km 407 em Ibitinga, SP. Seu nível máximo operacional é de 404 m acima do nível do mar e seu nível mínimo operacional é de 403,5 m acima do nível do mar. É considerada uma usina hidrelétrica a fio d'água. Referências
ГЭС Ибитинга

ГЭС Ибитинга (порт. Barragem Ibitinga) — гидроэлектростанция в муниципалитете Борборема Бразилии с установленной мощностью 32 МВт, расположена на притоке Параны реке Тиете. Общие характеристики Основные сооружения ГЭС включают в себя: комбинированную каменно-насыпную и гравитационную плотину общей длиной 600 м; открытый водосброс плотины пропускной способностью 2984 м³/сек; машинный зал с двумя генераторами по 16 МВт; однониточный шлюз с камерой 142×12×3,5 м. Плотина ГЭС сформировала водохранилище, которое на отметке 577,5 м НУМ имеет площадь 3,3 км2. Допускается сработка водоема до 563 м, полезный объем водохранилища — 0,034 км³. Примечания
ГЕС Ібітінга

ГЕС Ібітінга (порт. Usina Hidrelétrica de Ibitinga) — гідроелектростанція на сході Бразилії у штаті Сан-Паулу. Знаходячись між ГЕС Барірі (вище по течії) та ГЕС Promissão, входить до складу каскаду на річці Тіете, лівій притоці Парани. В межах проекту річку перекрили комбінованою бетонною та земляною греблею довжиною 1556 метрів, облаштувавши по центру машинний зал, а у правобережній частині судноплавний шлюз. Ця споруда утримує витягнуте по долині річки на 76 км водосховище з площею поверхні 114 км2 та об'ємом 981 млн м3 (корисний об'єм 56 млн м3), в якому можливе лише невелике коливання рівня поверхні між позначками 403,5 та 404 метри НРМ. Машинний зал обладнали трьома турбінами типу Каплан потужністю по 43,8 МВт, що працюють при напорі 24,3 метра. Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 138 кВ. Примітки
Kraftwerk Itutinga

Das Kraftwerk Itutinga (portugiesisch Usina Hidrelétrica de Itutinga bzw. UHE Itutinga) ist ein Wasserkraftwerk im Bundesstaat Minas Gerais, Brasilien, das den Rio Grande zum Itutinga-Stausee (port. Reservatório UHE Itutinga) aufstaut. Rund fünf Kilometer flussaufwärts befindet sich das Kraftwerk Camargos. Mit dem Bau wurde 1952 begonnen. Das Kraftwerk wurde am 11. April 1955 durch den damaligen Gouverneur von Minas Gerais Juscelino Kubitschek eingeweiht. Das Kraftwerk ist im Besitz der Companhia Energética de Minas Gerais (CEMIG) und wird auch von CEMIG betrieben. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk besteht aus einem Staudamm auf der linken Seite sowie einer Staumauer mit Wehranlage auf der rechten Seite. Als maximale Höhe werden 23 (bzw. 25) m angegeben. Die Länge des Absperrbauwerks beträgt 550 m. Die Wehranlage mit der Hochwasserentlastung, bestehend aus 5 Toren befindet sich auf der rechten Seite. Zwischen dem Staudamm und der Wehranlage liegt ein ca. 150 m langer Kanal, der zum Maschinenhaus führt. Stausee Beim normalen Stauziel von 885 m erstreckt sich der Stausee über eine Fläche von rund 1,64 km² und fasst 11 (bzw. 11,4) Mio. m³ Wasser – davon können 6,5 (bzw. 7) Mio. m³ zur Stromerzeugung genutzt werden. Das minimale Stauziel liegt bei 880 m, das maximale bei 886 m. Kraftwerk Das Kraftwerk Itutinga hat mit 4 Maschinen eine installierte Leistung von 52 MW. Die ersten beiden Maschinen wurden am 11. April 1955 in Betrieb genommen, die beiden letzten am 17. September 1959 bzw. am 24. April 1960. Die 4 Kaplan-Turbinen wurden von S. Morgan Smith und die zugehörigen Generatoren von Westinghouse geliefert. Die Turbinen des Kraftwerks leisten zweimal 12,5 sowie jeweils einmal 13 und 14 MW. Die Nenndrehzahl der Turbinen liegt bei 225/min. Die Nennspannung der Generatoren beträgt 6,9 kV. In der Schaltanlage wird die Generatorspannung von 6,9 kV mit Leistungstransformatoren auf 138 kV hochgespannt. Der maximale Durchfluss (Ausbauwassermenge) liegt bei jeweils 53 m³/s für die Turbinen 1 und 2 sowie bei jeweils 63 m³/s für die Turbinen 3 und 4. Weblinks UHE Itutinga. Facebook, abgerufen am 3. Mai 2016. Einzelnachweise
Usina Hidrelétrica de Itutinga

A Usina Hidrelétrica de Itutinga é um empreendimento para a geração de energia elétrica pelo barramento do rio Grande no limite entre os municípios de Itutinga e Nazareno. A concessão para exploração de energia pertence à Companhia Energética de Minas Gerais. Localiza-se no curso superior do Rio Grande, a cinco quilômetros da jusante da Usina Hidrelétrica de Camargos. Toponímia "Itutinga" é um termo de origem tupi que significa "cachoeira branca", através da junção dos termos ytu ("cachoeira") e ting ("branco"). Características Funcionamento É considerada uma usina hidrelétrica a fio d'água, com um reservatório que inunda uma área de apenas 2,03 Km2 (25,81% no Município de Itutinga e 74,18% no Município de Nazareno). A queda d'água efetiva para geração de energia elétrica é de 25 m. Barragem O barramento da usina é constituído de duas partes distintas, construídas em concreto e terra, localizados na margem direita e esquerda do rio Grande, respectivamente. A extensão do vertedor livre da barragem de concreto é de 246,50 metros e tem uma altura máxima, sobre as fundações, de 23,0 metros com cinco comportas. A parte do barramento de terra, localizada à margem esquerda do rio foi construída em argila laterítica. Possui um enrocamento de proteção a montante e um filtro de brita e areia a jusante. Reservatório O reservatório da usina inunda uma área de 1,55 km² no máximo normal. A área máxima inundada (máximo maximorum) foi de 1,72 km² e o mínimo normal é de 0,74 km². A cota do reservatório normal é de 886 metros de altitude em relação ao nível do mar. O volume do reservatório é de 11,4 hm³, dos quais 7,23 hm³ são o volume útil e 4,17 hm³ são o volume morto. A depleção máxima observada do reservatório é de 60 cm/dia. A vida útil do reservatório é de 55 anos. Referências
ГЕС Ітутінга

ГЕС Ітутінга — гідроелектростанція на сході Бразилії у штаті Мінас-Жерайс. Знаходячись між ГЕС Камаргос (вище по течії) та ГЕС Фуніл, входить до складу каскаду на лівому витоку Парани на річці Ріо-Гранде. Для роботи ГЕС лівобережну частину долини річки перекрили земляною греблею з глиняним ядром висотою 25 метрів та довжиною 253 метри. Незадовго перед природним руслом вона переходить у бетонну споруду довжиною 298 метрів, що досягає протилежного боку долини. Разом ці об'єкти утримують невелике водосховище з площею поверхні 1,64 км2 та об'ємом 11 млн м3 (корисний об'єм 6,5 млн м3), для якого нормальне коливання рівня води — між позначками 880 і 886 метрів НРМ. На стику двох зазначених ділянок греблі починається короткий підвідний канал, який пролягає правобережжям Гранде на 168 метрів, має ширину від 51 до 42 метрів та глибину 15 метрів. Далі вода подається до машинного залу через напірні водоводи діаметром 4,2 метра. На першому етапі у 1955-му ввели в експлуатацію два гідроагрегати з турбінами типу Каплан потужністю по 12 МВт, до яких в 1959—1960 роках додали ще два гідроагрегати з дещо більшими показниками — 14 та 13 МВт. Це обладнання працює при напорі у 25 метрів (за іншими даними — 27,7 метра). Видача продукції відбувається по ЛЕП, розрахованій на роботу під напругою 138 кВ. Примітки
Vodní elektrárna Jaguara

Vodní elektrárna Jaguara (portugalsky Usina Hidrelétrica Jaguara) je vodní dílo na řece Rio Grande ve východní Brazílii. Nalézá se na hranicích států Minas Gerais a Sao Paulo mezi městy Sacramento a Rifaina. Všeobecné informace Přehradní systém se skládá z kamenité sypané hráze o výšce 40 metrů a délce 325 metrů o objemu 800 000 m3. Nadmořská výška koruny hráze je 561 metrů. Dílo se nalézá v říčním místě o ploše povodí 62 700 km2. Vyšší stupně na řece zajišťují vyrovnaný roční chod průtoku o průměrné hodnotě 1 043 m3/s. Projekt přehrady tak již nezohledňoval požadavky na užitečný objem nádrže. Přehradní nádrž o ploše 34,6 km2 poskytuje pracovní objem pouhých 90 milionů m3. Kapacita přelivového systému o šesti polích je 14 100 m3/s. Ve strojovně pracují při optimálním spádu 45 metrů čtyři Francisovy turbíny o hltnosti 265,5 m3/s, které poskytují celkový výkon 424 MW. První práce byly započaty v roce 1966, první jednotka byla zprovozněna v roce 1971. Výstup je napojen na soustavu 345 kV. Odkazy Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Vodní elektrárna Jaguara na Wikimedia Commons Literatura Linsley R.K.: Applied hydrology, 759 str. McGraw-Hill, 1968 Paul R.Josephson, Industrialized Nature, Island Press Washington, 2002 ISBN 1-55963-777-3 Související články Kaskáda na řece Rio Grande
Kraftwerk Jaguara

Das Kraftwerk Jaguara (portugiesisch Usina Hidrelétrica de Jaguara) ist ein Wasserkraftwerk in Brasilien, das den Rio Grande zum Jaguara-Stausee (port. Represa de Jaguara) aufstaut. Der Rio Grande bildet an dieser Stelle die Grenze zwischen den Bundesstaaten Minas Gerais und São Paulo. Ungefähr 10 Kilometer flussaufwärts befindet sich die Gemeinde Rifaina. Im Jahre 1962 beauftragte der Stromerzeuger CEMIG das Konsortium CANAMBRA, das Wasserkraftpotential der Bundesstaaten Minas Gerais und Goiás zu untersuchen. Als Ergebnis wurde u. a. der Bau des Kraftwerks Jaguara empfohlen. Mit dem Bau wurde 1966 begonnen. 1971 wurde der Betrieb aufgenommen. Absperrbauwerk Das Absperrbauwerk besteht aus einem Staudamm auf der rechten Seite und einer Staumauer auf der linken Seite. Als maximale Höhe werden 40 bzw. 71 m angegeben. Für die Länge des Absperrbauwerks gibt es ebenfalls unterschiedliche Angaben: sie beträgt 325 bzw. 438 m. Die Staumauer unterteilt sich in Maschinenhaus und Wehranlage mit der Hochwasserentlastung, bestehend aus sechs Toren. Stausee Beim normalen Stauziel von 558,5 m erstreckt sich der Stausee über eine Fläche von rund 30 km² und fasst 470 Mio. m³ Wasser – davon können 90 Mio. m³ zur Stromerzeugung genutzt werden. Das minimale Stauziel, bei dem die Maschinen noch betrieben werden können, liegt bei 555,5 m. Am Stausee, der an einigen Stellen bis zu 40 m tief ist, wird neben diversen Wassersportarten auch Tauchen praktiziert. Im See kommen verschiedene Fischarten wie Pintado, Cascudo oder Tucunaré vor. Kraftwerk Das Kraftwerk Jaguara ist mit einer installierten Leistung von 424 MW das viertgrößte Kraftwerk des Stromerzeugers CEMIG. Es sind insgesamt 4 Maschinen mit jeweils 108 (bzw. 118) MW maximaler Leistung installiert. Sie befinden sich in einem Maschinenhaus auf der linken Seite der Staumauer. Der ursprüngliche Entwurf des Kraftwerks bietet Platz für die Installation von zwei weiteren Maschinen. Die Francis-Turbinen wurden von MHI und die zugehörigen Generatoren von Siemens geliefert. Die Schaltanlage befindet sich auf der linken Seite des Flusses. Das Kraftwerk ist im Besitz von CEMIG und wird auch von CEMIG betrieben. Sonstiges CEMIG wandte sich im Juli 1965 wegen eines Darlehens an die IBRD. Die Weltbank schätzte die Gesamtkosten für Jaguara 1966 auf 90 Mio. US$ (bzw. 165 US$ je installiertem kW, was die Weltbank als einen günstigen Wert ansah). Die Weltbank gewährte Centrais Eletricas de Minas Gerais für die Errichtung von Jaguara einen Kredit in Höhe von 49 Mio. US$. Der Zinssatz dafür lag bei 6 %. Die Konzession für das Kraftwerk Jaguara lief am 28. August 2013 aus. CEMIG möchte eine Verlängerung um 20 Jahre zu den Regeln, die bis zum September 2012 gültig waren. Sie wurden von der Regierung mit der Absicht geändert, die Unternehmen zu Preissenkungen für Strom zu bewegen. Die Kraftwerke Jaguara, Miranda und São Simão sind die profitabelsten Wasserkraftwerke von CEMIG. Zusammen stehen sie für 30 % der Bruttoeinnahmen. Weblinks Einzelnachweise