NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Musée d'Art contemporain de Niterói

Le musée d'Art contemporain de Niterói (en portugais : Museu de Arte Contemporânea de Niterói) ou MAC est situé sur la commune de Niterói dans le quartier de Boa Viagem en face de Rio de Janeiro dans l'État du même nom. Il est un des principaux monuments de la mégalopole brésilienne. Le MAC a été dessiné par Oscar Niemeyer assisté de l'ingénieur Bruno Conrini qui avait déjà travaillé avec lui lors de projets précédents. La construction du musée dura cinq ans, pour ouvrir en 1996. Le bâtiment fait 16 mètres de hauteur, sa coupole comporte trois niveaux ayant un diamètre allant de 18 à 20 mètres. L'ensemble est en béton brut peint en blanc pur. Le musée se reflète dans de Boa Viagem (Bon Voyage), la piscine-miroir de 817 m2 qu'il domine grâce à sa base cylindrique de 9 mètres de diamètre à partir de laquelle le bâtiment se développe « comme une fleur », selon les propres mots de Niemeyer. Autour du musée, une place de 2 500 m2 est aménagée pour permettre de bien dégager la silhouette de l'édifice. Une longue rampe d'accès suspendue monte jusqu'au hall des expositions qui peut accueillir jusqu'à soixante visiteurs. Deux portes mènent à la galerie panoramique de laquelle on peut contempler la baie de Guanabara et le mont du Pain de Sucre au loin. La structure résolument futuriste en soucoupe volante, semblable à un ovni, est posée sur une falaise qui se termine par une plage. Dans le film Oscar Niemeyer, un architecte engagé dans le siècle (Marc-Henri Wajnberg, 2000), Niemeyer est montré en train de voler dans un ovni au-dessus de Rio de Janeiro puis atterrit à l'endroit du site, suggérant que ceci est la véritable origine du musée. À partir de la concrétisation du projet, la municipalité de Niterói a invité Niemeyer à réaliser d'autres ouvrages dans la ville. La série d'interventions urbaines (centre informatique, cathédrale, complexe informatique et de bureaux) qui en a résulté est appelée caminho Niemeyer (chemin Niemeyer). La collection permanente du MAC est constituée par la collection João Sattamini, une collection de plus de mille pièces, réunies depuis les années 50 par le collectionneur João Sattamini, et constitue la deuxième plus importante collection d'art contemporain du Brésil. Parmi la programmation culturelle variée, le dimanche sont organisées des activités de lecture de contes et d'histoires. Notes et références (en) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en anglais intitulé « Niterói Contemporary Art Museum » (voir la liste des auteurs). (pt) Cet article est partiellement ou en totalité issu de l’article de Wikipédia en portugais intitulé « Museu de Arte Contemporânea de Niterói » (voir la liste des auteurs). Sources Architecture d'aujourd'hui n° 319, novembre 1998 Liens externes (pt) Site officiel du musée (en) Vue satellite depuis Google Maps (en) Quelques informations sur le site de voyage Frommer's Site officiel Ressource relative à l'architecture : Structurae Portail des musées Portail de l’art contemporain Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail de l'État de Rio de Janeiro
Museo d'arte contemporanea di Niterói

Il museo d'arte contemporanea di Niterói (in portoghese: Museu de arte contemporanea de Niterói) o MAC è un museo brasiliano. Caratteristiche L'edificio è ubicato su un promontorio a picco sul mare della baia di Guanabara, nel quartiere di Boa Viagem, di fronte a Rio de Janeiro, nello stato omonimo. È uno dei principali monumenti della megalopoli brasiliana. Storia Il MAC è stato progettato da Oscar Niemeyer aiutato dall'ingegnere Bruno Contarini. La costruzione del museo è durata cinque anni, ed è stato inaugurato nel 1996. L'edificio in cemento grezzo dipinto di bianco, alto 16 metri, è sormontato da una cupola di 50 metri di diametro che ricorda molto un fiore e un disco volante. Una piscina specchio (817 m² di superficie e 60 cm di profondità) che circonda la base, dà più leggerezza alla costruzione. All'interno del museo e ai suoi tre piani espositivi, si accede da una lunga (98 metri) e curvilinea rampa. Il museo ospita principalmente la collezione di João Sattamini, composta da circa 1300 opere dal 1950 fino ad oggi. Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su museo d'arte contemporanea di Niterói Collegamenti esterni Sito ufficiale, su macniteroi.com.br. (PT) Museo d'arte contemporanea di Niterói, su Enciclopédia Itaú Cultural, Itaú Cultural. Museo d'arte contemporanea di Niterói, su archINFORM. (EN) Museo d'arte contemporanea di Niterói, su Structurae.
Museu de Arte Contemporânea

Het Museum voor hedendaagse kunst (Portugees: Museu de Arte Contemporânea, afgekort MAC), staat in de Braziliaanse stad Niterói, een voorstad van Rio de Janeiro. Het gebouw werd ontworpen door Oscar Niemeyer. Het Museum staat op een klif boven water. De expositieruimte biedt uitzicht op Niterói, de Baai van Guanabara en de Suikerbroodberg. Het 16 meter hoge gebouw heeft de vorm van een UFO met een doorsnede van 50 meter. Onder het museum ligt een vijver waarin het museum weerkaatst wordt. Externe link (pt) Officiële website Niteroi Museum voor Hedendaagse Kunst - Secret World
Музей современного искусства в Нитерое

Музей современного искусства — музей в городе Нитерой, Федеративная Республика Бразилия; знаменитое архитектурное творение Оскара Нимейера в стиле модернизма. Здание строилось в течение пяти лет и было завершено в 1996 году. Сам Оскар Нимейер так описал своё произведение: «Когда-то давно пролетавшая над городом летающая тарелка восхитилась красотами этих мест и решила остаться здесь навсегда и, приземлившись на этом месте, положила начало музею современного искусства». Шестнадцатиметровое бетонное гладкое цилиндрическое сооружение на тонкой ножке со стеклянным поясом одновременно похоже и на НЛО, и на экзотическое растение, выросшее на краю обрыва. Из панорамного окна музея, расположенного на самом берегу залива Гуанабара, открывается прекрасный вид через залив на Рио-де-Жанейро, статую Христа и Сахарную Голову. Диаметр трёхэтажной «тарелки» составляет 50 метров, в то время как диаметр колонны, на которой она установлена — всего лишь 9 метров. Колонна стоит посередине небольшого водоёма, что дополнительно придаёт зданию визуальную лёгкость. Для того, чтобы войти в музей, нужно пройти по длинному спиралеобразному пандусу. Преодолев подъём, посетитель сразу попадает в помещение картинной галереи, имеющей форму круга с большим панорамным окном. Постоянная экспозиция музея выросла из 1217 работ коллекции Жоана Саттамини, которую он собирал в течение 45 лет и передал в дар музею. Это второе по величине собрание современного искусства в Бразилии. Помимо него, в музее постоянно проводятся выставки бразильских и зарубежных художников. Примечания
Музей сучасного мистецтва в Нітерої

Музей сучасного мистецтва (англ. Museu de Arte Contemporânea de Niterói — MAC) — музей у місті Нітерой у Федеративній Республікці Бразилія; знаменитий архітектурний витвір Оскара Німейєра в стилі модернізму . Будівлю зводили протягом п'яти років і завершили в 1996 році. Проєкт будівлі був розроблений Оскаром Німейєром за допомогою інженера-конструктора Бруно Контаріні, який працював з Німейєром над попередніми проєктами. Висота споруди 16 метрів; його купол має три поверхи діаметром 50 метрів. Музей має колекцію з 1217 творів колекціонера мистецтва Жоао Саттаміні. Колекція збиралася Саттаміні з 1950-х років і стала другою за величиною колекцією сучасного мистецтва в Бразилії. Широкий під'їзний схил веде до Експозиційного залу, який розрахований на шістдесят осіб. Двоє дверей ведуть до оглядової галереї, через яку видно бухту Гуанабара, місто Ріо-де-Жанейро та гору Цукрова голова. Модерністська споруда у формі блюдця чи тарілки, яку порівнюють з НЛО, встановлена на схилі скелі, біля якої розташований пляж. У фільмі «Оскар Німейєр», архітектор Німейєр пролітає над Ріо-де-Жанейро в НЛО, яке потім приземляється на місці, що свідчить про походження музею. Опис Шістнадцятиметрова бетонна гладка циліндрична споруда на тонкій ніжці зі скляним поясом одночасно схожа і на НЛО, і на екзотичну рослину, що виросла на краю урвища. З панорамного вікна музею, розташованого на самому березі затоки Гуанабара, відкривається чудовий краєвид через затоку на Ріо-де-Жанейро, статую Христа-Спасителя та Цукрову Голову . Діаметр триповерхової «тарілки» складає 50 метрів, тоді як діаметр колони, на якій вона встановлена — лише 9 метрів . Колона стоїть посередині невеликої водойми, що додатково надає будівлі візуальної легкості. Для того, щоб увійти до музею, потрібно пройти довгим спіралеподібним пандусом. Подолавши підйом, відвідувач відразу потрапляє до приміщення картинної галереї, що має форму круга з великим панорамним вікном. Сам Оскар Німейєр так описав своє творіння: Постійна експозиція музею виросла з 1217 робіт колекції Жоана Саттаміні, яку він збирав протягом 45 років і передав у дар музею . Це друге за величиною зібрання сучасного мистецтва у Бразилії. Крім нього, у музеї постійно проводяться виставки бразильських та зарубіжних художників . Див. також Список робіт Оскара Німейєра Примітки Посилання Сайт музею Супутниковий знімок Google Maps Інформація про Earth Explorer Frommers information
Caixa d'estalvis

Una caixa d'estalvis és una entitat financera especialitzada en els comptes d'estalvis i en l'atorgament de crèdits hipotecaris, equiparable en tot a un banc excepte en el fet que aquests poden disposar dels seus excedents per satisfer el seu ànim de lucre, mentre que les caixes, per la seva naturalesa jurídica, són fundacions, privades o públiques, amb un caràcter assistencial que tenen limitacions pel que fa a l'ús dels seus excedents, ja que tenen l'obligació per llei de reinvertir els beneficis derivats de la seva activitat financera en obra cívica que creï riquesa econòmica i social allà on operi la caixa d'estalvis. És a dir, no reparteixen dividends entre uns accionistes que, d'altra banda, no tenen. A diferència dels bancs, no tenen el capital dividit en accions. Una part important dels beneficis obtinguts, doncs, torna a la societat a través de l'anomenada "obra social", que pretén atendre les demandes de la societat, en aspectes tan diversos com la integració dels col·lectius més desafavorits, activitats culturals, restauració i conservació del patrimoni històric i artístic, conservació del medi, etc. En general, i malgrat la llibertat que tenen per realitzar qualsevol mena d'operacions financeres, les caixes d'estalvis estan especialitzades en la canalització de l'estalvi popular i en el finançament de les famílies i de les petites i mitjanes empreses. Tenen un fort arrelament local, amb una densa xarxa d'oficines d'implantació fonamentalment regional. Caixes d'estalvi als Països Catalans Les caixes d'estalvis situades al sud dels Pirineus estan públicament intervingudes a través de la inspecció del Banc d'Espanya, i associades en la Confederación Española de Cajas de Ahorros (CECA). L'any 2008 hi havia un total de 15 caixes d'estalvis amb seu social als Països Catalans, el 2013 n'hi ha 6: El BMN (Banco Mare Nostrum SA) és un grup bancari amb seu a Madrid format per les caixes d'estalvis Cajamurcia, Caixa Penedès, Caja Granada i Sa Nostra. Unnim va desaparèixer en 2013 per absorció per part del BBVA. Referències Vegeu també Llista de caixes d'estalvi de Catalunya Entitats financeres dels Països Catalans
Sparekasse

En sparekasse er et pengeinstitut, der er organiseret som en selvejende institution. Betegnelsen benyttes tillige om tidligere sparekasser, der er blevet omdannet til aktieselskaber, såkaldte sparekasseaktieselskaber. Sparekasser i Danmark Danmarks første sparekasse var Holsteinborg Sparekasse ved Skælskør, der blev oprettet i 1810 efter inspiration fra Tyskland. Formålet med de første sparekasser var at give småsparerne mulighed for en sikker opsparing. De blev ikke drevet med profit for øje, men var med forbillede i andelsbevægelsen opbygget i almennyttigt øjemed og med en demokratisk struktur. Indskyderne, de såkaldte garanter, fik forrentet deres kapital til en på forhånd fastsat rente, også selvom sparekassen viste sig at få et stort overskud. Denne struktur sikrede en forsigtig drift af virksomheden, idet garanterne derved ikke havde incitament til at lade den indgå i risikable forretninger. Uden denne struktur havde opsparerne formentlig været mere forbeholdne over for at betro deres opsparing til sparekassen, hvilket forklarer, hvorfor garanterne indlod sig på at indskyde kapitalen på disse vilkår. I dag sikres den forsigtige drift bl.a. af Lov om finansiel virksomheds krav til pengeinstitutters solvens. Sparekasserne var underlagt en række begrænsninger mht. udlån, og måtte ikke føre reel bankvirksomhed. Dette blev først væsentligt ændret ved bankreformen i 1974, hvor sparekasserne stort set blev sidestillet med bankerne. Dette har ført til en del fusioner både mellem virksomhederne (eksempelvis opstod Unibank ved at Sparekassen SDS fusionerede med Andelsbanken og Privatbanken) og mellem Den Danske Bankforening og Danmarks Sparekasseforening (i dag samlet i Finansrådet). I Danmark benævnes sparekasser og banker som pengeinstitutter, og der er i dag ingen lovgivningsmæssig forskel mellem banker og sparekasser. Referencer Eksterne henvisninger Hvad er forskellen på banker, sparekasser og andelskasser? Arkiveret 5. marts 2016 hos Wayback Machine fra forbrug.dk
Spaarbank

Een spaarbank is een bank die zich toelegt op het sparen door klanten, in tegenstelling tot algemene banken, die een uitgebreidere dienstverlening bieden. Vaak gebeurt dit sparen via een spaarrekening. De spaarbank neemt zo min mogelijk risico bij het beleggen van het toevertrouwde geld. Zij belegt bijvoorbeeld in staatsleningen, hypotheken en onderhandse leningen aan overheidsinstellingen en grote bedrijven. Geschiedenis Vroeger werd het tegoed vaak opgetekend in een spaarbankboekje, en werd vaak contant geld gestort en opgenomen. In tegenstelling tot de boerenleenbanken die van oudsher ook spaargeld beheren, gebruikten spaarbanken hun geld niet voor het verstrekken van leningen aan hun inleggers. In Nederland was voor dit doel soms een hulpbank aan de spaarbank verbonden. Spaarbanken in Nederland De eerste spaarbanken in Nederland waren de nutsspaarbanken die vanaf 1817 werden opgericht door de familie Th. Nauta en de Maatschappij tot Nut van 't Algemeen. De eerste bank verscheen in Workum (Friesland). Later werden ook spaarbanken opgericht op initiatief van gemeenten. In 1881 werd de Rijkspostspaarbank opgericht, die de andere spaarbanken al spoedig overvleugelde. In 1907 stichtten de laatsten de Nederlandse Spaarbankbond om hun belangen beter te behartigen. Na 1960 breidden de spaarbanken hun diensten uit door de opening van betaalrekeningen en het verstrekken van persoonlijke leningen en woninghypotheken, waardoor het verschil met de algemene banken langzamerhand verdween. Mede als gevolg daarvan kwam een fusiebeweging op gang. Zo ging de rijkspostspaarbank op in de Postbank, uit de andere spaarbanken ontstonden de VSB Bank, die later opging in Fortis die vervolgens opging in ABN AMRO, en de SNS Bank. Het VSBfonds betaalt haar uitkeringen uit de opbrengsten van het kapitaal dat de VSB Bank heeft opgeleverd. Bronnen G.M. Verrijn Stuart, Bankpolitiek, 7e druk, Delwel, 's Gravenhage, 1956 J. d'Aulnis de Bourrouil, De ontwikkeling der volkswelvaart in P.H. Ritter (red), Eene Halve Eeuw 1848-1898, Beijers en Funke, Amsterdam, 1898 J. Dankers, J. van der Linden, J. Vos, Spaarbanken in Nederland. Ideeën en organisatie, 1817-1990 (Amsterdam: Boom, 2001, ISBN 90 5352 643 9)
Caixa económica

As caixas econômicas (português brasileiro) ou caixas económicas (português europeu) são instituições de crédito cuja atividade principal é, nomeadamente, promover a ideia de poupança em amplos estratos da população, apoiar as pequenas e médias empresas com financiamento através da concessão de empréstimos e promover a habitação através do financiamento imobiliário. Visão geral As caixas econômicas estão autorizadas a operar todas as transações bancárias e serviços financeiros com todos os grupos de clientes. A definição mostra que o negócio de depósitos e o negócio de empréstimos em particular representam a maior parte do volume de negócios dos bancos de poupança. As transações de pagamento também desempenham um papel importante para os bancos de poupança. A finalidade operacional, a forma jurídica e os objetivos corporativos dos bancos de poupança variam amplamente internacionalmente. Caixas econômicas As caixas económicas são comuns na maioria dos países: Alemanha: Sparkassen Áustria: Erste Group Brasil: Caixa Econômica Federal Bulgária: DSK Bank Checoslováquia: Savings banks Espanha: Caja de Ahorros Estados Unidos: Federal Savings Bank Itália: Cassa di Risparmio Nova Zelândia: Saving Bank Noruega: Sparebank Portugal: Caixa Geral de Depósitos Reino Unido: Trustee Saving Bank Suécia: Saving Bank União Soviética: Sberkassa Referências
Штедионица

Штедионица је финансијска институција чија је примарна намена примање улога за штедњу и плаћање камате на те улоге. Штедионице су настале у Европи током 18. века са циљем да обезбеде приступ улогу за штедњу свим нивоима популације. Често удружене са социјалним добром ове ране банке често су биле конципиране да подстичу људе са ниским дохотком да чувају новац и да имају приступ банкарским услугама. Основале су их државне управе или социјалне групе или организације као што су кредитна удружења. Биле су обликоване на различите начине у разним земљама током 20. века. Појава електронског банкарства крајем 20. века довела је до нове фазе развоја штедионице са онлајн штедионицом путем које су клијентима који услугама приступају искључиво путем интернета исплаћиване више каматне стопе. Историја У Европи, штедионице су настале у 19., па чак и у 18. веку. Њихов првобитан циљ је био обезбедити лако приступачну уштеду робе свим слојевима популације. У неким државама, штедионице је покренула држава, док у другим, друштвено ангажовани појединци су поставили темеље да би се успоставила неопходна инфраструктура. 1914. године у делу Нови студентски референтни рад писало је о пореклу: Француска тврди да је мајка свих штедионица, на основу ове тврдње о штедионици за коју се наводи да је основана 1765. године у Брумату, али је познато да је идеја о штедионици предложена у Енглеској већ 1697. године. Постојале су штедионице у Хамбургу, у Немачкој, 1778. године, и у Берну, у Швајцарској, 1787. године. Прва енглеска штедионица је основана 1799. године, и поштанске штедионице су покренуте у Енглеској 1861. године. Прва закупљена штедионица у Сједињеним Америчким Државама је била Институција за штедњу у Бостону, која је регистрована 13. децембра 1816. године. Друштвена фондација штедње Филаделфије је почела да послује исте године, али није била регистрована до 1819. године. 1818. године банке за штедњу су биле регистроване у Балтимору и Салему, и 1819. године у Њујорку, Хартфорду, Њупорту и Провиденсу. Види још Поштанска штедња Референце Литература "Liberalisation of financial markets in New Zealand" Arthur Grimes, Institute of Policy Studies, Victoria University of Wellington, Wellington, 1998 [1] Приступљено Feb. 11, 2006. Tiwari, Rajnish and Buse, Stephan (2006): The German Banking Sector: Competition, Consolidation and Contentment, Hamburg University of Technology (TU Hamburg-Harburg) Brunner, A., Decressin, J. / Hardy, D. / Kudela, B. (2004): Germany’s Three-Pillar Banking System – Cross-Country Perspectives in Europe, Occasional Paper, International Monetary Fund, Washington, D.C. 2004. Mauri, Arnaldo (1969). The Promotion of Thrift and of Savings Banks in Developing Countries, International Savings Bank Institute, Geneva. Спољашње везе Светски институт штедње и банкарства становништва / Европска банка штеднје и банкарства становништва Криза и реформа штедних банака у Шпанији
Ощадний банк

Ощ́адний банк — спеціалізований комерційний банк, не менш ніж 50 % пасивів якого є вкладами фізичних осіб. В Європі виникнення ощадних банків сягає кінця XVII — початку XIX ст. Перші зразки «Sparkasse» (від нім. sparen — заощаджувати та нім. Kasse — каса) виникли в 1623 році в Німеччині. У 1778 році в Гамбурзі, а невдовзі й в інших містах Німеччини вже були засновані ощадкаси-ощадбанки в сучасному розумінні. На ранніх етапах розвитку первинна мета ощадних банків полягала в забезпеченні легкодоступними депозитними продуктами всіх верств населення. На сьогодні європейські ощадні банки пройшли етап універсалізації і тому широку увагу приділяють також іншим роздрібним банківським операціям — таким як розрахунково-касове обслуговування, страхові послуги та кредити фізичним особам та представникам малого й середнього бізнесу тощо. В Україні діє АТ «Ощадбанк». Комерційні банки зобов'язані постійно станом на кожний робочий день визначати співвідношення середньоарифметичних залишків за вкладами фізичних осіб до середньоарифметичних залишків пасивів банку за останні 30 календарних днів поспіль без урахування розрахунків між філіями та іншими підпорядкованими установами банку та з урахуванням пасивного сальдо за міжбанківськими кредитами, депозитами і кореспондентськими рахунками. Якщо визначене співвідношення досягне більше, ніж 50 % пасивів, то банк зобов'язаний з наступного робочого дня дотримуватися економічних нормативів у значеннях, що встановлені для спеціалізованих ощадних банків з урахуванням вимог законодавства. Див. також Кредитівка Райфайзенки Спеціалізований банк Тимчасовий ощадний банк Примітки Джерела Ощадний банк //Словник фінансово-правових термінів / за заг. ред. д. ю.н., проф. Л. К. Воронової. — 2-е вид., переробл. і доповн. — К. : Алерта, 2011. — 558 с. Ощадний банк //Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 1998—2004. — ISBN 966-7492-00-1.
Carioca Akvædukt

Carioca Akvædukt (portugisisk: Aqueduto da Carioca) er en akvædukt i byen Rio de Janeiro i Brasilien. Akvædukten blev bygget i midten af det 18. århundrede for at fragte ferskvand fra Cariocafloden til byens indbyggere. Det er et imponerende eksempel på kolonial arkitektur og ingeniørvirksomhed. Carioca-akvædukten er beliggende i centrum af byen i Lapa-området, og bliver ofte kaldt Arcos da Lapa (Lapa-buerne) af brasilianere. Siden slutningen af det 19. århundrede er akvædukten blevet brugt som bro for en populær sporvogn, som forbinder byens centrum med Santa Teresa-området, Santa Teresa Sporvogn.