NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Estádio do Pacaembu

Het Estádio Municipal Paulo Machado do Carvalho informeel: Estádio do Pacaeumbu is een voetbalstadion in São Paulo in Brazilië. Het werd enkele jaren tot 2014 bespeeld door zowel Palmeiras als Corinthians, terwijl beide ploegen wachtten op de opening van hun respectievelijke nieuwe eigen stadions. Geschiedenis Het stadion werd geopend op 27 april 1940 en de openingswedstrijd werd bijgewoond door de Braziliaanse president Getúlio Vargas. Palestra Itália, het vroegere Palmeiras, won met 6-2 van Coritiba. De wedstrijd werd gefloten door Heitor, die voor zijn scheidsrechterscarrière een succesvol voetballer was. Op 24 mei 1942 werd het toeschouwersrecord gevestigd, 71821 supporters woonden de wedstrijd tussen Corinthians en São Paulo bij. De hoogste score ooit werd in 1945 gevestigd toen São Paulo met 12-1 won van Jabaquara. Tegenwoordig is de capaciteit ruim 42.000 toeschouwers. Het werd gebruikt tijdens het WK voetbal in 1950 toen er zes wedstrijden werden gespeeld. Bij dat toernooi bedroeg de capaciteit nog 70.000. Corinthians verhuisde in 2014 naar het nieuwe Arena de São Paulo dat ook gebruikt werd voor het WK in 2014. SE Palmeiras verhuisde in november 2014 naar het toen afgewerkte Allianz Parque waarvan de bouw uiteindelijk van 2010 tot 2014 ook vier jaar aansleepte. WK interlands Externe link (pt) Santos FC
Estádio do Pacaembu

Estádio do Pacaembu (wym. [isˈtadʒiu du pakaẽˈbu]) – stadion piłkarski w São Paulo (Brazylia), na którym swoje mecze rozgrywał klub Corinthians Paulista. Stadion położony jest w dzielnicy Pacaembu. Historia 27 kwietnia 1940 – otwarcie stadionu, maksymalna pojemność wynosi 60 000. Pierwszy mecz: Palestra Itália 6-2 Coritiba. Pierwsza bramka: zawodnik Coritiba Zequinha. Zaraz po tym meczu odbywa się kolejny pomiędzy Corinthians Paulista a Atlético Mineiro i kończy się zwycięstwem Corinthians 4:2. Oba mecze były rozgrywkami Taça Cidade de São Paulo (puchar São Paulo) 4 maja 1940 – finał Taça Cidade de São Paulo pomiędzy Palestra Itália i Corinthians Paulista, zakończony zwycięstwem Palestra Italia 2:1, stając się pierwszym klubem zdobywającym puchar na tym stadionie. 24 maja 1942 – rekord frekwencji – 71 281 na meczu pomiędzy São Paulo FC – Corinthians Paulista zakończonym remisem 3:3. 20 września 1942 – Palestra Itália rozgrywa pierwszy mecz, z nową nazwą SE Palmeiras. 1945 – najwyższy wynik w historii stadionu, São Paulo FC wygrywa 12:1 z Jabaquara. 25 czerwca – 16 lipca 1950 – stadion gości uczestników mistrzostw świata w piłce nożnej. 1958 – rozbudowa stadionu 1970 – kolejna rozbudowa 2007 – renowacja stadionu Mistrzostwa Świata w Piłce Nożnej 1950 25 czerwca 1950 – Szwecja 3:2 Włochy – grupa 3 28 czerwca 1950 – Brazylia 2:2 Szwajcaria – grupa 1 2 lipca 1950 – Włochy 2:0 Paragwaj – grupa 3 9 lipca 1950 – Urugwaj 2:2 Hiszpania – półfinał 13 lipca 1950 – Urugwaj 3:2 Szwecja – półfinał 16 lipca 1950 – Szwecja 3:1 Hiszpania– mecz o 3. miejsce Linki zewnętrzne Santos FC Inauguracja – po portugalsku Zdjęcie satelitarne Pacaembu – po portugalsku Templos do Futebol
Estádio do Pacaembu

Estádio Municipal Paulo Machado de Carvalho, cunoscut pe larg ca Estádio do Pacaembu (pronunție în portugheză [isˈtadʒiu du pakaẽˈbu]) este un stadion de fotbal din São Paulo. El a fost deschis pe 27 aprilie 1940, în prezența președintelui brazilian Getúlio Vargas, intervenientului Adhemar de Barros și a primarului de São Paulo Prestes Maia. Stadionul are capacitatea de 37.952 de locuri, iar terenul are dimensiunile de 104 m lungime pe 70 m lățime. Stadionul a fost denumit în cinstea lui Paulo Machado de Carvalho, șeful delegației braziliene la Campionatul Mondial de Fotbal 1958, fondator al Rede Record (una din cele mai mari rețele de televiziune din Brazilia), și care a fost cunoscut ca "Marechal da Vitória" (Mareșalul Victoriei). Campionatul Mondial de Fotbal 1950 Câteva meciuri de la campionatul Mondial de Fotbal 1950 s-au jucat pe Estádio do Pacaembu, printre care: Concerte Pe 27, 28 și 30 ianuarie 1995, Rolling Stones a susținut trei concerte cu casele închise pe Pacaembu, cu un total de audiență de 170.000 de persoane. Pe 26 noiembrie 1995, Elton John a evoluat în fața a 40.000 de fani. Red Hot Chili Peppers a evoluat pe stadion în 2002 în cadrul turneului By The Way Tour. În 2005 Avril Lavigne, în cadrul turneului Bonez Tour a evoluat aici în fața a 40.000 de fani. Cântărețul brazilian Roberto Carlos a evoluat pe stadion într-un concert din 2001. Formația heavy metal Iron Maiden a evoluat de două ori pe stadion: în 1996 și 2004. Muzeul Pe 29 septembrie 2008, aici a fost inaugurat Museu do Futebol (Museul Fotbalului). El a fost creat pentru a relata istoria fotbalului brazilian. Muzeul cu o suprafață de 6900 m2 a costat 32.5 milioane de R$, și se află sub tribunele stadionului. 680 de muncitori angajați pentru a construi muzeul, au terminat construcția sa în 13 luni. Note Enciclopédia do Futebol Brasileiro, Volume 2 - Lance, Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001. Legături externe Santos FC Pacaembu (in Portuguese) Templos do Futebol[nefuncțională] Inauguration
Стадион Пакаембу

Стадион Пакаембу (порт. Estádio Municipal Paulo Machado de Carvalho), је стадион у Рио де Жанеиро, Бразил. Изграђен је 1938. године, власништво града Сао Паула и кориштен за Првенство Јужне Америке у фудбалу 1949. године. Стадион је изграђен у Ар деко стилу у делу Сао Паула које се зове Пакаембу и по коме је стадион постао познат. Стадион је власништво града Сао Паула. Стадион је отворен 27. априла 1940. године од стране тадашњег председника Жетулио Варгаса. Капацитет стадиона је 40.199 гледалаца. Стадион Пакаембу је своје име добио по оснивачу Ред Рекорда, највеће телевизијске станице у Бразилу, и шефу бразилске делегације на Светском првенству у фудбалу 1950. Паулу Машадо де Карваљу (Paulo Machado de Carvalho). Историјат стадиона Пакаембу је често био коришћен као стадион домаћин за клубове бразилске велике четворке ФК Коринтијанс, ФК Палмеирас, ФК Сао Пауло који су лоцирани у самом градо Сао Пауло једино је ФК Сантос био из другог града. Архитекта стадиона је била Техничка канцеларија Рамос де Азеведо−Северо е Виљарес (Escritório Técnico Ramos de Azevedo - Severo e Villares) Први меч икада одигран на стадиону је био одржан 27. априла 1940. године. Утакмицу су одиграли Палмеирас и Коритоба. Победио је Палмеирас са резултатом 6:2. Први гол на утакмици а самим тим и први гол на овом стадиону је постигау играч Коритобе Зеквињо. Истог дана Коринтианс је одиграо утакмицу против Атлетиоко Минеира и победио са 4:2. Обе утакмице су биле део турнира Таса Сидаде де Сао Пауло. Светско првенство 1950. Шест утакмица Светског првенства одржаног 1950. у Бразилу је играно на Стадиону Пакаембу: Референце Спољашње везе Templos do Futebol
Estádio do Pacaembu

Estádio do Pacaembu, officiellt Estádio Municipal Paulo Machado de Carvalho, är en fotbollsarena i São Paulo, Brasilien med en totalkapacitet på 40 199 . Arenan började byggas den 17 september 1938, och invigdes den 27 april, 1940. Den renoverades under 2007, och byggdes ut under två tillfällen; 1958 och 1970. Corinthians har använt arenan sedan 1940 och har ett kontrakt med São Paulos stad som sträcker sig till 2014. Arenan användes i sex matcher under Världsmästerskapet i fotboll 1950. Däribland tre av Sveriges matcher. Dels i gruppspelet mot Italien, dels i finalserien mot Uruguay och Spanien. Segern mot Spanien innebar Sverige tog brons bakom Uruguay och Brasilien. Externa länkar Santos FC Pacaembu (på portugisiska) Templos do Futebol Inauguration (på portugisiska)
Муніципальний стадіон Паулу Машаду ді Карвалью

Муніципальний стадіон Паулу Машаду ді Карвалью (порт. Estádio Municipal Paulo Machado de Carvalho), неофіційно відоміший як Пакаембу (Estádio do Pacaembu) — футбольний стадіон у місті Сан-Паулу, Бразилія. Стадіон налижить муніципальному уряду міста Сан-Паулу та був відкритий 27 квітня 1940. Примітки Посилання Santos FC [Архівовано 18 березня 2011 у Wayback Machine.]
Imperatriz Leopoldinense

The samba school Imperatriz Leopoldinense was created on March 6, 1956 in the suburb of Ramos, in Rio de Janeiro. It is named after Maria Leopoldina, archduchess of Austria and Empress of Brazil, consort of Emperor Pedro I. Imperatriz began its successful journey to victory in 1980 when it won the championship for the first time. Since then it won the first prize eight times. From 1992 to 2009, the school had a carnival as a teacher, artist, set designer and costume designer Rosa Magalhães, who has five titles to college. Imperatriz Leopoldinense's championships 1980: O que que a Bahia tem First championship of the school together with Portela and Beija-Flor. The theme was the state of Bahia and its traditions. 1981: O teu cabelo não nega Imperatriz was the only champion. The theme refers to an ancient Brazilian composer. 1989: Liberdade, liberdade, abre as asas sobre nós Luxury and happiness were the two main features of the parade of Imperatriz. The theme recalls the history of Brazilian republican history. 1994: Catarina de Médicis na corte dos Tupínambôs e Tabajeres Very impressive floats and costumes were the main features of this presentation which tells us the story of a feast based in Brazilian Indian rites, in the city of Rouen, France, in the 16th century. 1995: Mais vale um jegue que me caregue que um camelo que me derrube, lá no Ceará The theme focused on the importation of camels to be used as transportation in the Northeast of Brazil during the second half of the 19th century. 1999: Brasil mostra a sua cara em... Theatrum Rerum Naturalium Brasilie The theme was a 17th-century book called Theatrum Rerum Naturalium Brasilie which shows the first realistic drawings of Brazilian fauna and flora. 2000: Quem descobriu o Brasil, foi seu Cabral, no dia 22 de abril, dois meses depois do carnaval The theme was an homage to the 500 years of the Discovery of Brazil by the Portuguese navigators. 2001: Cana-caiana, cana roxa, cana fita, cana preta, amarela, Pernambuco... Quero vê descê o suco, na pancada do ganzá The theme tells the story of the sugar cane in Brazil, with a detour to talk about the "cachaça", the most famous Brazilian spirit which is made out of the sugar cane. 2023: O Aperreio do Cabra Que o Excomungado Tratou com Má-querença e o Santíssimo Não Deu Guarida The plot revolves around the fantastic stories told through traditional northeastern Cordel literature of the famous cangaceiro known as Lampião. Classifications References
Legislativversammlung des Bundesstaats Rio de Janeiro

Die Legislativversammlung des Bundesstaats Rio de Janeiro, amtlich portugiesisch Assembleia Legislativa do Estado do Rio de Janeiro (ALERJ) ist das oberste gesetzgebende Organ des brasilianischen Bundesstaats Rio de Janeiro. Ihr Sitz befindet sich im Palácio Tiradentes in Rio de Janeiro. Das Parlament besteht aus 70 nach Verhältniswahlrecht gewählten Abgeordneten, den deputados estaduais, die auf vier Jahre gewählt werden, zuletzt bei den Parlamentswahlen im Rahmen der Wahlen in Brasilien 2018. Geschichte 1834 wurde auf dem Gebiet von Rio de Janeiro der Município Neutro, die Neutrale Stadt, gegründet und die Provinz Rio de Janeiro des Kaiserreichs Brasilien erhielt ein eigenes Provinzialparlament, die Assembleia Legislativa Provincial, die am 1. Februar 1835 die Geschäfte aufnahm. Bei der Republikgründung 1889 wurde aus der Provinz der Bundesstaat Rio de Janeiro, die Gesetzgebende Versammlung wurde bei der Gründung des Bundesstaats Guanabara von 1960 bis 1975 nach Niterói verlagert und bei Wiederzusammenlegung der beiden Staaten erneut nach Rio de Janeiro verlegt mit neuer Zählung der Legislaturperioden. Legislaturperioden der neuesten Zeit 1. Legislaturperiode: 1975–1979 2. Legislaturperiode: 1979–1983 3. Legislaturperiode: 1983–1987 4. Legislaturperiode: 1987–1991 5. Legislaturperiode: 1991–1995 6. Legislaturperiode: 1995–1999 7. Legislaturperiode: 1999–2003 8. Legislaturperiode: 2003–2007 9. Legislaturperiode: 2007–2011 10. Legislaturperiode: 2011–2015 11. Legislaturperiode: 2015–2019 12. Legislaturperiode: 2019–2023, aktuell Quelle: Weblinks Offizielle Website TV ALERJ, Filmbeiträge aus dem Parlament Einzelnachweise
Legislative Assembly of Rio de Janeiro

The Legislative Assembly of Rio de Janeiro (Portuguese: Assembleia Legislativa do Estado do Rio de Janeiro or ALERJ) is the unicameral legislature of the state of Rio de Janeiro in Brazil. It has 70 state deputies elected by proportional representation. After the 1834 Additional Act, the Provincial Assembly was founded in the city of Vila Real de Praia Grande (now Niterói), after the unification of the states of Guanabara and Rio de Janeiro on March 15, 1975 the assembly was moved to the Tiradentes Palace in the city of Rio de Janeiro (site of the Chamber of Deputies of Brazil until 1960). References External links Official website TV Alerj Legislative Assembly of Rio de Janeiro on Facebook
Asamblea Legislativa del Estado de Río de Janeiro

La Asamblea Legislativa del Estado de Río de Janeiro en portugués Assembleia Legislativa do Estado do Rio de Janeiro, comienza en 1834, tras la edición del "Ato Adicional" la constitución imperial y la creación del Municipio Neutro en el área actualmente comprendida por la ciudad de Río de Janeiro, pasando esta a ser separada de la provincia. Tan pronto se estableció la capital de esa provincia en Vila Real de Praia Grande, hoy Niterói, se fundó la "Assembleia Legislativa" de la Provincia de Río de Janeiro, responsable de representar los anhelos del pueblo fluminense. Su sede, hasta la década de 1920, quedaba junto al Palacio Municipal de Niterói, en el Jardín São João, en el centro de Niterói, entonces capital, hasta la creación de su propia sede, situada en la plaza de la República de Niterói. Tras la promulgación de la Ley complementar número 20, que decretaba, el 15 de marzo de 1975, la fusión de los estados de Río de Janeiro y de Guanabara, la ALERJ fue transferida de la Asamblea Lesgislativa de la Plaza de la República de Niterói al Palacio Tiradentes, situado en la calle de la Asamblea de Río de Janeiro, en el centro de la ciudad de Río, donde anteriormente funcionaba la Asamblea Legislativa del Estado de la Guanabara (ALEG), y antes la Cámara de los Diputados de Brasil, hasta el año 1960, cuando se creó Brasilia. El edificio que ocupaba pasa, entonces, a ser sede del pleno del ayuntamiento de Niterói. Enlaces externos Assembleia Legislativa do Estado do Rio de Janeiro (ALERJ) Página oficial
Assemblée législative de Rio de Janeiro

L’Assemblée législative de l'État de Rio de Janeiro (en portugais : Assembleia Legislativa do Estado do Rio de Janeiro, ou ALERJ) est le parlement ou corps législatif monocaméral de l'État de Rio de Janeiro au Brésil, un des États fédérés formant la république fédérative du Brésil. Il compte 70 députés d'État (deputados estaduais) élus au scrutin proportionnel. Après l'Acte additionnel du 12 août 1834 (pt) (portugais : Ato Adicional de 1834), l'Assemblée provinciale fut fondée dans la ville de Vila Real de Praia Grande (aujourd'hui Niterói). Après la fusion des États de Guanabara et de Rio de Janeiro le 15 mars 1975, l'assemblée fut transférée au Palais Tiradentes, dans la ville de Rio de Janeiro (siège de la Chambre des députés du Brésil jusqu'en 1960). En 2020, les institutions de l'État de Rio font face à des tentatives de corruption . En octobre 2022, les élections ont donné une tendance ultraconservatrice au Congrès national et dans les Etats de la fédération . Références Voir aussi Palais Tiradentes Assemblée législative de Bahia Ulysses Guimarães, professeur de droit et homme politique João Mangabeira, juriste, homme politique partisan de la démocratie Liens externes (pt) Site officiel Alerte TV Portail de la politique Portail de l'État de Rio de Janeiro
Assemblea legislativa di Rio de Janeiro

L'Assemblea legislativa dello stato di Rio de Janeiro (in portoghese: Assembleia Legislativa do Estado do Rio de Janeiro; ALERJ) è il parlamento unicamerale dello stato fluminense. L'Assemblea è formata da 70 deputati statali eletti tramite sistema proporzionale a lista aperta per un mandato di quattro anni. La sede del parlamento è presso palazzo Tiradentes, in passato sede del Congresso nazionale. Collegamenti esterni Sito ufficiale, su alerj.rj.gov.br.
Prestes maja

Prestes maja (port. Prestes Maia) — neboder od 22 sprata u Sao Paolu, Brazil, u kome živi oko 1600 ljudi. To je najveća skvotirana zgrada u Južnoj Americi. 468 porodica, ujedinjenih u Pokret ljudi bez krova Sao Paola, skvotiralo je neboder 2002. godine. Građevina je godinama pre toga bila zatvorena i ostavljena da propada, služeći kao sklonište za pacove i bubašvabe. Novi stanari su počistili tone smeća (tačno 20 kamiona je bilo odvezeno), organizovali se, proterali narko dilere i pretvorili zgradu u sadržajan životni prostor. Ona ima besplatnu biblioteku, radionice i brojne samostalne obrazovne, društvene i kulturne inicijative. U poslednjih nekoliko godina je postala glavna laboratorija društvenog organizovanja u Sao Paolu. Ljudi svih uzrasta i sa svih krajeva Brazila i iz inostranstva, umetnici i studenti, žive i rade zajedno, uzajamno se pomažući. Trenutno stanarima prete iseljenjem i postoji šansa da će se uskoro svih 468 porodica, tj. više od 1600 nekadašnjih beskućnika, uključujući decu, stare i bolesne, ponovo naći na ulici, a zgrada biti vraćena njenom formalnom vlasniku “Mr. Hamuche & Co”, koji je za poslednjih 15 godina nagomilao duga 2,1 miliona evra, što iznosi više od cene zgrade. Enormni dug, kao i činjenica da je zgrada godinama bila napuštena, su po nekima dovoljan argument da zgrada treba da pređe u vlasništvo opštine. 27. januara 2006. predstavnici stanara su se sastali sa policijom da pokušaju da odlože iseljenje. Na sastanku je policija naglasila da odlaganja neće biti i da će se iseljenje obaviti u februaru. Porodicama je naloženo da napuste objekat ranije da bi izbegli neprijatne scene, a kada su oni upitali gde da idu, odgovor je bio: na ulicu ili negde. 7. februara su stanari postavili dvočasovnu blokadu puta, ne bi li privukli pažnju javnosti na svoj problem. 14. februara se oko 200 ljudi okupilo oko zgrada iščekujući informacije. Kada im je rečeno da je preuzimanje zgrade odloženo do daljnjeg, stanari su napravili slavlje, zahvaljujući podršci kolektiva, pojedinca, advokata i svih ostalih koji su pomogli kampanji. U londonskom socijalnom centru Rampart je održana premijera dokumentarnog filma o Prestes Maji, a ispred brazilske ambasade u Londonu su održane demonstracije podrške.
Capela de Nossa Senhora da Conceição (Santana de Parnaíba)

Capela de Nossa Senhora da Conceição é uma edificação católica em Santana de Parnaíba, provavelmente construída em 1687, sob as ordens de Guilherme Pompeu de Almeida. Foi tombada pelo IPHAN em 1941. Passou por obras de conservação em 1944 e 1958. A edificação é considerada pequena e foi realizada com taipa de pilão e pau-a-pique. Dentro, há um retábulo, com imagens. Tem influência de arquitetura portuguesa, marcante do estilo colonial de São Paulo. ==Referências==
Cine Teatro Coronel Raymundo

Cine Teatro Coronel Raymundo é um espaço cultural em Santana de Parnaíba. O local foi fundado em data desconhecida, entre 1880 e 1910. Faz parte dos bens tombados no Centro Histórico do município, pelo CONDEPHAAT. Antes de tornar-se um espaço cultural o edifício abrigou a empresa Lenhart, nos anos 1960. O prédio esteve desativado na década de 1990 e reaberto em 2008 para receber atividades culturais. História A fundação do espaço está ligada ao teatro, pois recebida no fim do século XIX as atrações de um grupo de teatro amador, a Sociedade Benemérita Recreativa Dramática Particular Parnahybense. O grupo foi extinto em 1908 e com isso o espaço foi usado para outros fins, como cinema e comércio. Referências
Antiga Sede da Câmara Municipal de Santana de Parnaíba

A Antiga Sede da Câmara Municipal de Santana de Parnaíba é um edifício localizado em Santana de Parnaíba, onde atualmente funciona a Secretaria de Cultura e Turismo. O local foi tombado pelo CONDEPHAAT. Estabelecida em 1625, é considerada a sétima mais antiga edificação de São Paulo.==Referências==
Centro de Memória e Integração Cultural Bertha de Moraes Nérici

O Centro de Memória e Integração Cultural Bertha de Moraes Nérici (CEMIC) funciona como um arquivo histórico e espaço cultural de Santana de Parnaíba. Localiza-se em imóvel no Largo da Matriz, 49, no Centro Histórico. O imóvel é da segunda metade do século XIX e foi tombado pelo CONDEPHAAT. Referências https://cemic.santanadeparnaiba.sp.gov.br/
Antiga Delegacia de Polícia de Santana de Parnaíba

O edifício da Antiga Delegacia de Polícia de Santana de Parnaíba é uma edificação em Santana de Parnaíba. Localizado Largo da Matriz, 77, no Centro Histórico, foi construído em estilo neoclássico em data desconhecida, entre 1880 e 1910. Passou por um processo de restauração nos anos 2000. O local tem um sino sobre a porta principal, cuja função era alertar a população. É considerado um "imóvel de relevante importância para a composição e integração da paisagem local" e foi tombado pelo CONDEPHAAT, em 1982. O imóvel já hospedou a Câmara Municipal de Santana de Parnaíba. Desde os anos 2000, o prédio é usado como um posto de atendimento da Guarda Municipal Comunitária. Referências
Casa do Patrimônio

Casa do Patrimônio é uma edificação em Santana de Parnaíba. Localizada no Largo São Bento, 80, no Centro Histórico, foi construída no século XVIII, como parte do Mosteiro de Nossa Senhora do Desterro. Passou por um processo de restauração nos anos 2000. É considerada de "relevante interesse arquitetônica" e foi tombada pelo CONDEPHAAT, em 1982. No Largo de São Bento, compõe uma sequência de três construções térreas --números 66, 72 e 80 -- com características similares: telhado de duas águas, beiral e cobertura de telha de capa, além de janelas e portas de madeira. São consideradas típicas casas rurais. Referências
Clube Atlético Juventus

Clube Atlético Juventus obvykle známý jednoduše jako Juventus je brazilský fotbalový tým, založený v Mooca ve městě São Paulo. Brazilskou nejvyšší soutěž Sérii A hrál jednou, v roce 1983. V sezóně 2013 hraje třetí ligu státu São Paulo. Byl založen 20. dubna 1924. Stadion Stadion Juventusu se nazývá Estádio Rua Javari. Poprvé byl otevřen v roce 1929. Nyní má kapacitu okolo 4 000 diváků. Známí hráči Johnson Macaba César Luis Menotti Adriano Gerlin da Silva Alex Rodrigo Dias da Costa Alex Alves Ataliba Lucas Moura Luizinho (Pequeno Polegar) Luisão Oberdan Cattani Thiago Motta Wellington Paulista Lúcio Wagner Israel Castro Franco Kazuyoshi Miura Deco Lucas Známí trenéři Basílio Candinho Edu Marangon Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Clube Atlético Juventus na Wikimedia Commons