NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Grumari

Grumari est un quartier de la zone ouest de la ville de Rio de Janeiro, au Brésil. Il inclut la seule plage naturiste des environs de Rio. Situation Grumari est en bordure de l'océan à 50 km au sud-ouest de Rio de Janeiro, dans la zone Ouest de la métropole (pt), dans le sud du parc d'État de Pedra Branca (Parque Estadual da Pedra Branca) qui fait partie de la réserve de biosphère de la forêt atlantique (en). Les quartiers voisins sont Barra de Guaratiba (4 km à l'ouest) et Recreio dos Bandeirantes (11 km à l'est). Présentation Grumari est un quartier très peu peuplé avec seulement 167 habitants en 2010.[réf. nécessaire] Il a été laissé dans son état naturel et est principalement apprécié par les visiteurs pour son calme et sa distance au centre-ville. Il dispose notamment de forêts à l'état sauvage et de plages (en portugais praias). Histoire Le quartier est le dernier de la ville du Rio de Janeiro où la région côtière reste préservé à sa originalité, par rapport à la conservation d'espaces verts. L'accès au quartier a été ouvert seulement en 1970,[réf. nécessaire] par l'avenue Estado da Guanabara, qui relie le quartier à Recreio dos Bandeirantes voisin. En 1985,[réf. nécessaire] la région a été classée par l'état comme le Parc naturel municipal du Grumari. Plus à l'ouest se trouve la zone de protection environnementale de Grumari (Área de Proteção Ambiental de Grumari). Les plages Ses plages incluent, d'ouest en est : praia do Perigoso, praia do Meio, praia Funda, praia do Inferno, praia do Grumari, praia do Abricó et Prainha. Toutes ces plages sont de sable fin, mais la baignade peut y être dangereuse. Plage de Grumari La plage de Grumari est longue d'environ 2 km. Le rio das Almas s'y déverse, formant juste avant d'atteindre la plage un petit étang : le lagoa Feia. Une partie du film Os Trapalhões na Guerra dos Planetas (pt) y a été tournée en 1978. Plage de l'Abricot La plage d'Abricó (praia do Abricó) est la seule plage naturiste de la ville de Rio de Janeiro. Elle est à l'extrémité Est de la plage de Grumari, du côté de Recreio dos Bandeirantes. Prainha La plage de Prainha est la plus fréquentée par les surfeurs : c'est l'un des meilleurs sites de surf de la ville de Rio. Autres plages et autres lieux Au sud de la plage de Perigoso, sur une petite péninsule, se trouvent la Pedra da Tartagura et la Pedra da Baleia ; et sur son nord-ouest, avant d'arriver à la plage Funda, se trouvee le mirante do veterano Coronel. Entre les plages de l'Abricot et de Prainha, se trouve le morro dos Cabritos. Références Voir aussi Liens externes « Site officiel de la préfecture », recherche sur "Grumari" (consulté en août 2023). Portail de Rio de Janeiro
Grumari

Grumari è un quartiere (bairro) della Zona Ovest della città di Rio de Janeiro in Brasile. Amministrazione Grumari fu istituito come bairro a sé stante il 23 luglio 1981 come parte della Regione Amministrativa XXIV - Barra da Tijuca del municipio di Rio de Janeiro. Note Bibliografia (PT) Vivaldo Coaracy, Memória da Cidade do Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, Itatiaia, 1988, OCLC 18489060. Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Grumari Collegamenti esterni (PT) Rio Guia Oficial, su rioguiaoficial.com.br, Guida ufficiale della città di Rio de Janeiro. URL consultato il 18 febbraio 2010 (archiviato dall'url originale il 22 febbraio 2010). Grumari, su OpenStreetMap. URL consultato il 18 febbraio 2010.
Grumari

Grumari é um bairro da região administrativa da Barra da Tijuca, na Zona Sudoeste do município do Rio de Janeiro. É famoso pelas praias selvagens, incluindo a principal, Praia de Grumari, e também as praias do Perigoso, do Meio, Funda, e do Inferno, todas acessíveis por trilha ou pelo mar. Faz limite com os bairros da Barra de Guaratiba e Recreio dos Bandeirantes. Seu IDH, em 2000, era de 0,894, o 31º maior da cidade do Rio de Janeiro. História O bairro é conhecido pela beleza de sua orla, sendo o menos populoso da cidade, pois grande parte de sua área é ocupada pela orla e por uma área de proteção ambiental. Seu nome, que vem do indígena “CURU” (seixos, pedras soltas) e “MARI” (que produz água), também é o nome de uma árvore encontrada nas encostas da região. Cercado pelas serras do Grumari, de Guaratiba e de Piabas, é a última área natural e preservada do litoral carioca. Grumari inclui o Parque Natural Municipal do Grumari, tombado pelo Estado em 1985, e pelo Município, em 1986. Praticamente isolado, seu acesso se dava pela Estrada Velha de Grumari, sinuosa e estreita, vinda de Barra de Guaratiba, ou pela trilha colonial na Serra de Piabas. Na década de 1970, foi aberta a Avenida Estado da Guanabara, ligando o bairro ao Recreio dos Bandeirantes. Em Grumari há, também, a Praia do Abricó, usada pelos adeptos do naturismo, e a Prainha,transformada em Área de Preservação Ambiental (APA) em 1989 e frequentada por surfistas. Esta última integrava a propriedade de Catarina de Sá e Benevides nos tempos coloniais. Geografia Grumari possui duas áreas de preservação ambiental: o Parque Natural Municipal de Grumari e o Parque Estadual da Pedra Branca. Praia de Grumari A Praia de Grumari tem aproximadamente 2,5 km de extensão, localiza-se a cerca de 20 quilômetros da Barra da Tijuca. A praia não se situa em uma área residencial, sendo parte de uma reserva ambiental, juntamente com a Praia do Abricó. O acesso à praia é feito a partir dos bairros do Recreio dos Bandeirantes, pela Avenida Estado da Guanabara, que começa no encontro da Praia da Macumba com o canal do Rio Morto e da Barra de Guaratiba, através da sinuosa Estrada Velha de Grumari. Dados O bairro de Grumari faz parte da região administrativa de Barra da Tijuca. Os bairros integrantes da região administrativa são: Barra da Tijuca, Camorim, Grumari, Itanhangá, Joá, Recreio dos Bandeirantes, Vargem Grande e Vargem Pequena. A denominação, delimitação e codificação do bairro foram estabelecidas pelo Decreto Nº 3158, de 23 de julho de 1981 com alterações do Decreto Nº 5280, de 23 de agosto de 1985. Cinema O bairro serviu como locação de sequências do filme Os Trapalhões na Guerra dos Planetas, produzido no ano de 1978 Televisão Grumari frequentemente serve de locação para produções televisivas da Rede Globo e da RecordTV. Ver também Regiões administrativas do Rio de Janeiro Referências Ligações externas «Site oficial: Prefeitura Municipal do Rio de Janeiro» «Bairros Cariocas - Diretoria de Informações Geográficas» «Dados dos bairros cariocas»
Grumari (ort i Brasilien)

Grumari är en ort i Brasilien. Den ligger i kommunen Rio de Janeiro och delstaten Rio de Janeiro, i den sydöstra delen av landet, 900 km sydost om huvudstaden Brasília. Grumari ligger 22 meter över havet och antalet invånare är 167. Terrängen runt Grumari är varierad. Havet är nära Grumari åt sydost.Trakten är tätbefolkad. Närmaste större samhälle är Barra da Tijuca, 18,1 km öster om Grumari. Runt Grumari är det i huvudsak tätbebyggt. Se även Praia do Abricó Stadsdelar i Rio de Janeiro Kommentarer Källor
ГЕС Capim Branco I (Amador Aguiar I)

ГЕС Capim Branco I (Amador Aguiar I) — гідроелектростанція на сході Бразилії у штаті Мінас-Жерайс. Розміщена між ГЕС Міранда (вище по течії) та ГЕС Capim Branco II. Входить до складу каскаду на річці Арагуарі, що впадає зліва у Паранаїбу (верхня течія Парани). Для роботи ГЕС річку перекрили комбінованою кам'яно-накидною та земляною греблею висотою 55 метрів та довжиною 610 метрів, яка разом з допоміжною дамбою утворила водосховище з об'ємом 242 млн м3. Зі сховища вода через прокладений у правобережному масиві канал, а потім тунель подається до розташованого за 1,6 км наземного машинного залу (при цьому останній знаходиться майже за десять кілометрів нижче за течією від греблі, оскільки річка описує тут вигнуту на південь велику дугу). Основне обладнання станції становлять три турбіни типу Френсіс потужністю по 80 МВт, які при напорі у 58 метрів повинні забезпечувати виробництво 1358 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Complexo Energético Amador Aguiar

O Complexo Energético Amador Aguiar é um conjunto de usinas geradoras de energia, batizada em homenagem ao fundador do Banco Bradesco. Está localizada no Rio Araguari, entre os municípios de Uberlândia e Araguari em Minas Gerais. Integram o complexo a Usina Hidrelétrica Amador Aguiar I — antes denominada Usina Hidrelétrica Capim Branco I e que começou a funcionar em 31 de janeiro de 2006 — e a Usina Hidrelétrica Amador Aguiar II — antes denominada Usina Hidrelétrica Capim Branco II e que começou a funcionar em 15 de dezembro de 2006. Ambas são do tipo usina hidrelétrica a fio d'água, com uma potência total de 240 mega-watts na Amador Aguiar I e 210 mega-watts na Amador Aguiar II. Seus reservatórios são formados, respectivamente, por barragens de 55 metros e 60 metros em altura máxima e ocupam uma área de 18,66 quilômetros quadrados — que se estende pelos municípios de Uberlândia (50,44% da áreas inundada), Araguari (44,77% da área inundada) e Indianópolis (4,79% da área inundada) — e 45,11 quilômetros quadrados. O complexo energético é considerado o empreendimento hidrelétrico de menor impacto ambiental do Estado de Minas Gerais, pois foi instalado em um cânion profundo, que proporcionou uma maior capacidade de geração em uma menor área de inundação. Para compensar os impactos ambientais foram investidos mais de R$ 120 milhões, distribuídos entre medidas compensatórias e 79 programas ambientais, merecendo destaque a implantação do Parque Estadual do Pau Furado, com 2.184 ha, que foi a primeira unidade de conservação ambiental da região do Triângulo Mineiro, localizado no entorno da Usina Amador Aguiar I, como condicionante ambiental do empreendimento. É controlada pelo Consórcio Capim Branco Energia (CCBE), composto pela Vale S.A. (48,42%), Votorantim Metais (12,63%), Suzano (17,89%) e Cemig (21,05%) e custou mais de R$ 1,1 bilhão. Coordenadas: Usina Hidrelétrica Amador Aguiar I: 18° 46′ 36″ S, 48° 09′ 43″ O Usina Hidrelétrica Amador Aguiar II: 18° 39′ 38″ S, 48° 26′ 13″ O Referências
ГЕС Capim Branco II (Amador Aguiar II)

ГЕС Capim Branco II (Amador Aguiar II) — гідроелектростанція на сході Бразилії у штаті Мінас-Жерайс. Знаходячись після ГЕС Capim Branco I, становить нижній ступінь у каскаді на річці Арагуарі, що впадає зліва у Паранаїбу (верхня течія Парани). Для роботи ГЕС річку перекрили комбінованою кам'яно-накидною та земляною греблею висотою 57 метрів та довжиною 980 метрів, яка утворила водосховище з площею поверхні 45 км2 та об'ємом 873 млн м3. Інтегрований у греблю машинний зал обладнали трьома турбінами типу Френсіс потужністю по 70 МВт, які повинні забезпечувати виробництво 1148 млн кВт·год електроенергії на рік. Примітки
Três Irmãos

Três Irmãos (deutsch: „drei Brüder“) ist eine große Talsperre am Rio Tietê im Bundesstaat São Paulo in Brasilien. Sie ist die unterste in einer Serie von Talsperren an diesem Fluss kurz vor der Mündung in den Rio Paraná. Der Stausee ist über den Kanal Pereira Barreto mit dem nördlich gelegenen Stausee Ilha Solteira am Rio Paraná verbunden, außerdem sind Schifffahrtsverbindungen mit dem Jupiá-Stausee und bis hin zu Itaipú und São Simão möglich. Mit Hilfe des Kanals, der einen Austausch von Wasser erlaubt, ist auch ein optimierter Betrieb des Wasserkraftwerks möglich. Es sind fünf Francis-Turbinen mit einer Nennleistung von je 165,4 MW installiert, zusammen 827 MW. Die fünf Generatoren haben eine Leistung von 5 × 161,5 = 807,5 MW. Das Absperrbauwerk der Talsperre ist eine Gewichtsstaumauer. Der Speicherraum setzt sich zusammen aus Totraum: 10.000 Mio. m³, nutzbarer Speicherraum: 3.450 Mio. m³, Reserveraum: 350 Mio. m³, zusammen 13.800 Mio. m³. Alternative Angaben aus anderen Quellen für die Daten der Talsperre sind: Mauerhöhe: 62 m, Einzugsgebiet: 69.900 km², Kraftwerksleistung: 1292 MW. Siehe auch Liste der größten Talsperren der Erde Liste der größten Stauseen der Erde Liste der größten Wasserkraftwerke der Erde Liste von Talsperren der Welt Weblinks Três Irmãos Reservoir (Memento vom 27. September 2007 im Internet Archive) Usina Hidrelétrica Três Irmãos. In: com.br. Archiviert vom Original am 6. März 2008; abgerufen am 28. März 2022 (technische Daten).
Três Irmãos Dam

The Três Irmãos Dam is an embankment dam with gravity sections on the Tietê River in Pereira Barreto of São Paulo state in Brazil. The dam is about 28 kilometres (17 mi) upstream of the river's confluence with the Paraná River. It supports the largest hydroelectric power station on the river with an installed capacity of 807.5 megawatts (1,082,900 hp). The dam was completed in 1991 and the five 161.5 megawatts (216,600 hp) Francis turbine-generators were commissioned between November 1993 and January 1999. It is owned and operated by Companhia Energética de São Paulo (CESP). The dam also provides for navigation with two ship locks. References External links
Represa de Três Irmãos

La represa de Três Irmãos, está ubicada sobre el río Tieté, afluente del río Paraná, cerca de la ciudad de Pereira Barreto, estado de São Paulo, Brasil. Cuenta una esclusa que facilita la navegación a lo largo de la Hidrovía Paraná-Tieté. Entró en operaciones en 1993, cuenta con 5 turbinas tipo Francis de 161,5 MW cada una, otorgando una potencia total instalada de 807 MW. La presa posee 3.640 metros de longitud, formando un embalse de 785 km² de superficie. El Canal Pereira Barreto, de 9.600 metros de longitud, comunica el embalse de la represa con el de la represa de Ilha Solteira, propiciando la producción energética integrada de los 2 aprovechamientos hidroeléctricos. Junto con las represas de Ilha Solteira y Jupiá conforma el Complejo Hidroeléctrico de Urubupungá. Enlaces externos Represa de Três Irmãos (en portugués)
Barrage de Três Irmãos

Le barrage de Três Irmãos est un barrage brésilien situé sur le rio Tietê dans l'État de São Paulo. C'est le dernier de la série des barrages construits sur cette importante rivière, la transformant en un véritable escalier d'eau. Il possède une grande écluse de 142 m de long, 12,1 m de large et 3,5 m de profondeur, permettant de rattraper une dénivellation de 51,5 m de haut, et comprenant 2 bassins. Le temps de passage est de 8 minutes. La capacité de transit annuel est de 16 millions de tonnes de fret. Le rôle de ce barrage et de son écluse est capital, car son lac de retenue est relié par le canal Pereira Barreto au lac de retenue du barrage d'Ilha Solteira situé sur le bief supérieur du rio Paraná, mais qui, dépourvu d'écluse ne permet pas de communication avec le bief inférieur du dit Paraná. Grâce à la succession du canal Pereira Barreto, du lac de Três Irmãos et de l'écluse qui communique directement avec le lac de barrage de Jupiá situé en contrebas et constituant le début du bief inférieur du Paraná, la communication est assurée sur toute la longueur du haut Paraná brésilien, depuis le lac du barrage d'Itaipu en aval, jusqu'au barrage São Simão loin en amont. De plus, grâce au canal Pereira Barreto, qui permet la déviation d'un certain débit d'eau, la production d'électricité est optimisée entre les deux centrales des deux barrages en question. Notes et références Voir aussi Articles connexes Hydroélectricité au Brésil Portail du bâtiment et des travaux publics Portail de l'État de São Paulo Portail des lacs et cours d'eau Portail des barrages Portail des énergies renouvelables
ГЭС Трес Ирманс

ГЭС Трес Ирманс (порт. Barragem Três Irmãos, Плотина Трёх Братьев) — гидроэлектростанция в Бразилии с установленной мощностью 0,9 ГВт, расположена на притоке Параны реке Тиете. Основные сведения Основные сооружения ГЭС включают в себя: комбинированную каменно-насыпную и гравитационную плотину максимальной высотой 82,4 м и общей длиной 3640 м; водосброс пропускной способностью 9500 м³/сек; машинный зал с пятью генераторами по 161,5 МВт; однониточный двухкамерный шлюз с камерами 210×17 м. Плотина ГЭС сформировала водохранилище, которое на отметке 328 м НУМ имеет площадь 770 км2. Этот водоём посредством канала Перейра-Баррету связан с водохранилищем ГЭС Илья-Солтейра, что используется для сработки части стока Тиете (≈600 м³/сек) через агрегаты этого гидроузла на реке Парана. Шлюз ГЭС Трес Ирманс и канал в верхнем бьефе обеспечивают судоходство между нижней и верхней частью бассейна Параны. Высота нижнего бьефа соответствует высоте верхнего бьефа контррегулирующей ГЭС Соуза Диаса, подпор от которой распространяется до плотины Трес Ирманс. См. также ГЭС Илья-Солтейра ГЭС им. Соуза Диаса Примечания
ГЕС Трес-Ірманс

ГЕС Трес-Ірманс (порт. Barragem Três Irmãos) – гідроелектростанція на сході Бразилії у штаті Сан-Паулу. Знаходячись після ГЕС Нова-Аваньяндава, становить нижній ступінь у складі каскаду на річці Тіете, лівій притоці Парани. В межах проекту річку перекрили комбінованою бетонною та земляною греблею висотою 62 метри та довжиною 3640 метрів (в т.ч. бетонна частина 480 метрів), облаштувавши на правобережній ділянці два послідовні судноплавні шлюзи розмірами 124х12,1 метра, розділені невеликою проміжною водоймою. Гребля утримує велике водосховище з площею поверхні 757 км2 (785 км2 на випадок повені) та об’ємом 13,8 млрд м3 (в тому числі корисний об’єм 3,45 млрд м3 та резерв на випадок повені 0,35 млрд м3), в якому під час операційної діяльності можливе коливання рівня поверхні між позначками 325,4 та 328 метрів НРМ (максимальний рівень на випадок повені 328,4 метра НРМ). Особливістю сховища є те, що сюди надходить не лише відпрацьована на верхньому ступень каскаду вода, але можливий також двосторонній обмін ресурсом із розташованим на Парані водосховищем ГЕС Ілля-Солтейра (при тому, що відпрацьована на самій ГЕС Tres Irmaos вода надходить у сховище наступної за Ілля-Солтейра станції на Парані – ГЕС Соуза Діаса). Для цього проклали канал довжиною 9,6 км з шириною по дну від 50 до 70 метрів між сховищем Tres Irmaos та іншою лівою притокою Парани Сан-Хосе-ду-Дорадос, нижня течія якої була затоплена при спорудженні ГЕС Ілля-Солтейра. Пригреблевий машинний зал обладнали п’ятьма турбінами типу Френсіс потужністю по 165,4 МВт, що працюють при напорі 44,6 метра. ГЕС Tres Irmaos має можливість забезпечення «чорного старту» енергосистеми, тобто запуску в умовах відсутності зовнішнього енергопостачання. Примітки
Нитерой

Нитерой (португ. произношение: [niteɾɔj]) е град-община в щата Рио де Жанейро, югоизточния регион на Бразилия. Основан е на 22 ноември 1573 г. от Арарибо̀я, индиански вожд на племето Тупи (който по-късно се покръства в римокатолицизма и приема християнското име Мартин Афонсо, също като португалския мореплавател Мартин Афонсо ди Соуза). Това прави Нитерой единственият бразилски град основан от не-християнин, не-асимилиран бразилски индианец. Бразилската военноморска фрегата Нитерой носи името на града. Известни личности Родени в Нитерой Леонардо (р. 1969), футболист Алекс Родригу Диас да Коста (р. 1982), футболист Сержио Мендес (р. 1941), музикант Починали в Нитерой Алберту ди Оливейра (1857-1937), поет
Niterói

Niterói és una ciutat de l'estat de Rio de Janeiro, al Brasil. La seva població és d'aproximadament 440.000 persones. El municipi ocupa una àrea de 130 km². Posseeix una gran quantitat de platges, com Gragoatá, Boa Viagem, Platge das Flechas, Ícarai, São Francisco, Charitas, do Forte, Jurujuba i Adão i Eva, totes en la Badia de Guanabara. En la costa de l'oceà Atlàntic estan les platges de Piratininga, Itaipu, Camboinhas i Itacoatiara. El Museu d'Art Contemporani, símbol de la ciutat, va ser dissenyat pel conegut arquitecte modernista brasiler Óscar Niemeyer. Història La ciutat va ser fundada el 22 de novembre de 1573 per un indígena anomenat Araribóia. Niterói és l'única ciutat brasilera fundada per un indígena. Després de la guerra contra els francesos pel control de la Badia de Guanabara, Araribóia va demanar al governador general, Mem de Sá, les terres de la regió. La seva petició va ser concedida i va néixer allí la vila de São Lourenço dos Índios, primera denominació de Niterói. En 1819, la vila va ser reconeguda pel govern central, i va rebre el nou nom de Vila Real da Praia Grande (Vila Real de la Platja Gran), i ocupava l'espai corresponent a l'actual centre de la ciutat. Només s'ha pogut expandir més enllà d'aquesta àrea a la fi del segle xix, quan el servei de tramvia va començar a operar i va permetre la urbanització de zones més allunyades del centre. Al principi del segle xx, va començar la implantació de les primeres indústries de la ciutat. Durant el període en el qual l'estat de Rio de Janeiro va estar dividit en dos províncies i després estats, Rio de Janeiro i Guanabara, Niterói va ser la capital de la de Rio de Janeiro entre 1834-1894 i entre 1903-1975. Entre 1894 i 1903, la capital de l'estat de Rio de Janeiro va ser la ciutat de Petrópolis. El 15 de març de 1975, es van fondre els estats de Rio de Janeiro i Guanabara, amb la ciutat de Rio de Janeiro com capital de l'estat. El nom "Niterói" en idioma tupi significa "aigua amagada", i va ser adoptat el 6 de març de 1835 quan va canviar el títol de "vila" pel de "ciutat". Geografia Niterói està a 5 km en línia recta de la ciutat de Rio de Janeiro, a la qual és connectada pel Pont Rio-Niterói (14 km) i per un servei de barques de passatgers. La qualitat de vida en la ciutat està entre les més elevades del país (tercer lloc entre 5.600 municipis), conformi les normes de les Nacions Unides. Clima El clima de la ciutat és tropical influenciat per l'oceà, amb estius calents i hiverns frescos, amb temperatures i pluges bé semblants a la de la ciutat del Riu. Personatges il·lustres Bidu Sayão, soprano. Leila Diniz, actriu. Antônio Parreiras, pintor Marcia Haydée, (1939) ballarina i directora de ballet.
Niterói

Niterói je město v brazilském státě Rio de Janeiro. Roku 2010 mělo 487 327 obyvatel a zaujímalo rozlohu asi 132 km². Ze současného vývoje se předpovídá, že Niterói dosáhne 1 milion obyvatel roku 2050. Město leží na atlantickém pobřeží při vstupu do zátoky Guanabara. Klima ve městě je tropické přímořské s ročními srážkami 400 mm a průměrnou teplotou 21,3 °C (průměr v jednotlivých měsících kolísá mezi 17,8 °C a 28,7 °C). Od Ria je Niterói vzdáleno jen 5 km a obě města spojuje most. Niterói je nazýváno městem smíchu. I život zde je příjemný, protože podle norem OSN týkajících se kvality života se mezi 5600 brazilskými městy Niterói umístilo na 3. místě. Historie Město založil 22. listopadu 1573 indiánský náčelník Araribóia z kmene Tupí (později se nechal pokřtít a přijal jméno Martim Affonso de Souza). Niterói je jediné brazilské město založené indiány. Po válce Portugalců s Francouzi o zátoku Guanabara (epizoda je známá v souvislosti s francouzskou osadou France antarctique) požádal Araribóia guvernéra o půdu. Žádosti bylo vyhověno a indiáni založili vesnici São Lourenço dos Índios (což je první jméno současného Niterói). Jméno Niterói bylo použito až teprve roku 1835 (původně psáno Nictheroy = skrytá voda v jazyce indiánů Tupi) a vesnice byla povýšena na město. Historické pevnosti Santa Cruz da Barra, São Luís a okolní pobřeží na západním výběžku pevniny města jsou od roku 2012 společně s přírodním památkami v Riu zapsána na seznam světového kulturního dědictví UNESCO. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Niterói na Wikimedia Commons Turistický web „brasilturismo“[nedostupný zdroj]
Niterói

Niterói er en by og kommune i delstaten Rio de Janeiro i den sydøstlige del af Brasilien. Den ligger ved Guanabara-bugten, overfor byen Rio de Janeiro, som den er forbundet med ved Rio–Niterói-broen. Kommunen har 496.696 (2015) indbyggere og udgør en del af Rio de Janeiros storbyområde. Referencer Eksterne henvisninger Officiel hjemmeside