NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rita av Cascia

Rita av Cascia, Margherita Lotti, född 1381 i Roccaporena, död 22 maj 1457 i Cascia, var en italiensk augustinernunna. Hon helgonförklarades av Katolska kyrkan år 1900, och hennes minnesdag i det romerska kalendariet infaller den 22 maj. Biografi Margherita Lotti föddes i en liten ort i utkanten av Cascia och var Antonio och Amata Lottis enda barn. Föräldrarna var mycket fromma, men ville trots detta att deras barn skulle gifta sig och ordnade därför med äktenskap åt henne med Paolo Mancini, som sedermera blev tjänsteman i staden Cascia. Rita fick två barn, båda söner, och levde ett typiskt liv som hustru och mor, tills maken dödades. Sönerna hämnades fadern, trots Ritas böner att de skulle låta bli, och inom ett år hade de båda dött också. Rita ägnade sitt liv därefter åt välgörenhet, men nekades tre gånger inträde i augustinernas Maria Magdalenakloster på grund av de våldsamma omständigheterna runt makens död. Hon medlade då mellan makens familj och den familj som dödat honom och hennes söner och hon kunde därefter antas som nunna, i vilken egenskap hon fortsatte sitt liv i fyrtio år. Enligt traditionen fick Rita under en andlig hänryckning ta emot ett törne ur Jesu törnekrona i pannan. Hon har fått sitt sista vilorum i basilikan Santa Rita da Cascia i Cascia. Helgonets kropp är i stort sett intakt. Rita anropas vid omöjliga fall och äktenskapsproblem. Det finns en novena, en litania och flera böner i detta syfte. Källor Noter Webbkällor ”St. Rita of Cascia”. Catholic Encyclopedia. New Advent. https://www.newadvent.org/cathen/13064a.htm. Läst 21 maj 2020. ”Santa Rita da Cascia, vedova e religiosa”. Santi e Beati. http://www.santiebeati.it/dettaglio/32950. Läst 21 maj 2020. ”Saint Rita of Cascia”. National Shrine of Saint Rita of Cascia, USA. 24 juni 2006. Arkiverad från originalet den 23 mars 2009. https://web.archive.org/web/20090323080007/http://www.saintritashrine.org/ritalife.htm. Läst 14 maj 2009. Tryckta källor Farmer, David Hugh (1992) (på engelska). The Oxford Dictionary of Saints. Oxford Reference (3 ed.). Oxford: Oxford University Press. sid. 417–418. ISBN 0-19-283069-4 The Book of Saints: A Dictionary of Servants of God. 6th ed. London: Cassell 1994. ISBN 0-304-34357-9 Se även Santa Rita da Cascia alle Vergini Santa Rita da Cascia in Campitelli Externa länkar Wikimedia Commons har media som rör Rita av Cascia.
Рита Касійська

Рита Касійська також Рита з Кашії, в миру Маргарита Лотті (1381, Роккапорена — 22 травня 1457, Кашія) — християнська свята епохи середньовіччя, черниця-августинка. Шанується у римо-католицькій церкві. Вважається заступницею у безнадійних ситуаціях. Життєпис Свята Рита народилася у 1381 році в містечку Роккапорена біля Кашії в Перуджі (Італія) в родині хліборобів Антонія Лотті і Амати Феррі, та була довгоочікуваною дитиною. Їй вибрали багатого нареченого — Паоло Манчіні. Рита прийняла це як належне. В подружжі Паоло був брутальним і агресивним, після 18 років спільного життя чоловік загинув під час пограбування. Згодом через хворобу померли й сини. Овдовіла Рита повернулася до думок про монастир та вступила до ордену св. Марії Магдалини. Після 15 років самотньої молитви та посту, 22 травня 1457 року Рита померла, її тіло залишилося нетлінним до сьогодні і зберігається у святині в Кашія. Ще за життя монахині відбувалися чудеса, а після смерті люди почали молитися до неї, просячи заступництва й отримували багато благодатей. Папа Урбан VIII оголосив Риту блаженною 1628 року, а Папа Лев XIII у 1900 році — святою, призначивши її спомин на 22 травня. Джерела Свята Рита — заступниця у безнадійних ситуаціях. Оксана Осадчук. 2015. ISBN 978-617-7134-16-8 Примітки Посилання Рита з Кашії [Архівовано 17 березня 2016 у Wayback Machine.] Мультфільм: Свята Рита
Grêmio Recreativo Escola de Samba Estação Primeira de Mangueira

Grêmio Recreativo Escola de Samba Estação Primeira de Mangueira (deutsch etwa: „Freizeitgremium Sambaschule erste Station Mangueira“, Mangueira ist der portugiesische Name des Mangobaums) gehört mit der Portela zu den traditionsreichsten Sambaschulen in Rio de Janeiro. Beim Karneval in Rio spielen mehrere hundert Musiker Samba-Enredo, zu dem eine ebenso große Gruppe tanzt. Die Sambaschule wurde am 28. April 1928 als dritte ihrer Art von dem Musiker Agenor de Oliveira gegründet und nahm 1929 zum ersten Mal am Karneval teil. Der professionell geführte Verein nimmt auch soziale Aufgaben in den Favelas wahr, aus denen der Großteil der über tausend Mitglieder stammt. Weblinks Offizieller Internetauftritt (portugiesisch)
GRES Estação Primeira de Mangueira

El Grêmio Recreativo Escola de Samba Estação Primeira de Mangueira (o simplemente Estação Primeira de Mangueira) es una tradicional escuela de samba de la ciudad de Río de Janeiro, Brasil, que tiene como símbolo los colores verde y rosa, fundada el 28 de abril de 1928, en el Morro da Mangueira, cercano a la región de Maracanã, por los sambistas Carlos Cachaça, Cartola, Zé Espinguela, Tia Tomásia e Tia Fé, entre otros. Su sede está ubicada en la rúa Visconde de Niterói, en el barrio del mismo nombre. Carlos Cachaça, en una entrevista para el Museo de Imagen y Sonido señala que la Estação Primeira fue fundada dentro del jardín de Omolocô (Umbanda) de Tia Fé quien fundó el Rancho Pérolas do Egito. La Estação Primeira de Mangueira es la segunda mayor campeona del carnaval de Río de Janeiro, ​ con 20 conquistas (1932, 1933, 1934, 1940, 1949, 1950, 1954, 1960,​ 1961,​ 1967,​ 1968,​ 1973,​ 1984 (campeona y supercampeona),​ 1986,​ 1987, 1998, 2002,​ 2016​ y 2019). La Verde y Rosa también fue vicecampeona del carnaval carioca en 19 ocasiones (1935, 1936, 1939, 1941, 1943, 1944, 1945, 1946, 1947, 1955, 1963, 1966, 1969, 1972, 1975, 1976, 1978, 1988 y 2003). Mangueira fue la primera escuela que creó el Ala de Compositores,​ fundada el 20 de enero de 1939 por iniciativa de Angenor de Oliveira, el Mestre Cartola. Em 1972, Leci Brandão y Verinha fueron admitidas en el Ala, son las dos primeras mujeres en ingresar a ella.​ Mantiene, desde su fundación, una única marcación, con el surdo de primeira, en su batería. Marcelino Claudino, "Maçu", introdujo las figuras del mestre-sala y de la porta-bandeira en el Carnaval. En el símbolo de la escuela, el surdo representa la referencia para el orixá Oxóssi, patrón de la agremiación; las ramas de mangueira, la conexión con los ancestros; las estrellas, las victorias; la corona, la conexión del surgimiento del barrio con el Palacio Imperial de la Quinta de Boa Vista y la Hacienda Real de Santa Cruz; por último, las joyas de la corona en forma de diamante representan las "Folias de Reis". La escuela ganó un "supercampeonato", exclusivo, ofrecido en 1983 en la inauguración del Sambódromo.​ La "Verde-e-Rosa" fue la campeona del lunes de carnaval y Portela del domingo. Ocho escuelas fueron para el sábado de campeonas a disputar el Supercampeonato y Mangueira fue aclamada "Supercampeona" con un desfile memorable en el que la escuela, al llegar a la Praça da Apoteose, regresó por la avenida arrastrando a una multitud de juerguistas. Una de las figuras más emblemáticas de Mangueira es el sambista Jamelão, que fue el intérprete oficial de la escuela desde 1949 hasta 2006, y que se convirtió en una verdadera autoridad de la samba carioca, con su gesto malhumorado y su voz potente, el mejor intérprete de samba-enredo de todos los tiempos.​ Luego de su asociación con Xerox do Brasil y Petrobras, en la década de 1990, Mangueira también construyó una Villa Olímpica y empezó a disputar campeonatos deportivos, principalmente en atletismo y Basquet, donde disputó el Campeonato Brasileiro de Basquete Feminino.​​ Referencias Enlaces externos
Estação Primeira de Mangueira

Le Grêmio Recreativo Escola de Samba Estação Primeira de Mangueira est une école de samba de Rio de Janeiro, l'une des plus anciennes et des plus traditionnelles. Elle a été fondée le 28 octobre 1928, au morro (colline) da Mangueira, près du quartier Maracanã, par Carlos Cachaça, Cartola, Zé Espinguela, entre autres. Elle a été à l'origine de plusieurs innovations dans le défilé de samba du Carnaval. Ses couleurs sont le vert et le rose et son nom provient du fait qu'elle était la première station ferroviaire à partir de la gare centrale (Central do Brasil) où la samba était présente. L'école de samba de la Mangueira a été fortement associée à Jamelão, chanteur officiel des parades carnavalesques de l'école pendant 57 ans (de 1949 à 2006) et figure importante de la samba carioca. L'école a remporté le carnaval de Rio 2016 avec un défilé rendant hommage à la chanteuse Maria Bethânia. En 2019, l'école rend hommage à Esperança Garcia. Entre les deux tours de l'élection présidentielle, est choisi le samba-enredo - samba à thème - qui représentera Mangueira au carnaval 2019. Les paroles sont un hommage à Marielle Franco. Thème choisit par Mangueira pour le carnaval 2024 : A negra vox do amanhã ! Au carnaval 2024, la chanteuse Alcione est mise à l'honneur par Mangueira et intervient vocalement au début du clip officiel en reprenant le thème choisit pour le samba-enredo : Eu sou Alcione, a negra voz do amanhã ! (Je suis Alcione, la voix noire de demain !) Carnavals Données de l'école Références Portail des musiques du monde Portail de la danse Portail de Rio de Janeiro Portail du carnaval
Estação Primeira de Mangueira

Grêmio Recreativo Escola de Samba Estação Primeira de Mangueira, Estação Primeira de Mangueira eller bara Mangueira är den populäraste och en av de äldsta sambaskolorna i Rio de Janeiro. Sambaskolan, vars träningslokal ligger på gränsen till en favela, är inte bara en dansklubb utan bedriver också socialt arbete, bland annat ett daghem. Historia Mangueira grundades 28 april 1928 i Morro da Mangueira i stadsdelen Maracanã som en sammanslutning av sex karnevalsmusikgrupper. Musikern Angenor de Oliveira, känd som Cartola, var med från början. Mangueira har vunnit Rios karnevalsmästerskap 20 gånger, senast år 2019. Kännetecken Skolans färger är grönt och rosa. Dess symbol är bastrumman Surdo. Offentliga föreställningar Förutom vid karnevalen, kan allmänheten uppleva skolan under de avgiftsbelagda övningskvällar som anordnas i veckosluten under halvåret innan karnevalen. Lokalens läge uppfattas som säkrare än de flesta andra sambaskolors, men Rio-bor föredrar att resa dit och bli hämtade av en pålitlig taxichaufför. Socialt arbete Mangueira bedriver ett omfattande socialt arbete, bland annat Sportaktiviteter för barn och unga: friidrott, simning, capoeira, basket, fotboll, futsal, babysim Yrkesutbildningar, till exempel: frisörassistent, brandman Hjälp med myndighetskontakter och administration, till exempel skaffa röstkort, id-kort och andra dokument Vaccinationer för barn under coronapandemin Semesterläger för barn och unga Ekonomiskt bistånd till behövande Enklare hälsoundersökningar som blodtrycksmätning Källor Presentation på engelska Officiell homepage på portugisiska Noter
Grêmio Recreativo Escola de Samba Portela

Grêmio Recreativo Escola de Samba Portela (abgekürzt: G.R.E.S. oder GRES Portela) ist zusammen mit der Estação Primeira de Mangueira u. a. eine der traditionsreichsten Sambaschulen in Rio de Janeiro. Sie nahm 1929 zum ersten Mal am Karneval in Rio teil. Weblinks Offizieller Internetauftritt PortelaWeb
Portela (école de samba)

Le Grêmio Recreativo Escola de Samba Portela est une école de samba de Rio de Janeiro. Histoire Étant l'une des plus anciennes et des plus traditionnelles écoles, elle joue un rôle primordial dans la construction de l'identité culturelle carioca et de nombreux sambistas célèbres comme Monarco, Candeia ou Paulinho da Viola en sont issus. Deux des plus grandes chanteuses de cette école sont Clementina de Jesus et Tia Surica. À ce jour, Portela a gagné 22 titres de champion du carnaval (notamment en 2017), et possède ainsi le plus grand nombre de victoires. Carnavals Données de l'école Galerie Dans la culture populaire Cinéma Le film Natal le manchot (Natal da Portela) (1988), de Paulo César Saraceni, narre la vie de l’opérateur de loteries clandestines et sponsor de l’école. Dans le film Um Ano Inesquecível – Verão (Une année inoubliable – été) (2023), de Cris D'Amato, une jeune femme obtient une place de couturière dans lécole de samba de Portela et découvre l’univers du carnaval. Littérature Dans la nouvelle Amor de Carnaval, de Thalita Rebouças, du recueil Um Ano Inesquecível, (2015), une jeune femme obtient une place de couturière dans lécole de samba de Portela et découvre l’univers du carnaval. Notes et références Liens externes Site officiel de la Portela Portail des musiques du monde Portail de Rio de Janeiro Portail du carnaval
Portela

La Portela (nome completo Grêmio Recreativo Escola de Samba Portela) è una scuola di samba di Rio de Janeiro. Assieme alle scuole Deixa Falar e Mangueira forma la triade delle scuole fondatrici del carnevale carioca. Storia Nel corso dei primi decenni del carnevale di Rio de Janeiro, Portela è diventata una delle sue principali scuole di samba e, con la vittoria del 2017, è la scuola che detiene il maggior numero di titoli del carnevale carioca, ben 22. All'interno della Portela, esiste il gruppo musicale Velha Guarda da Portela (vecchia guardia della Portela) costituito dalle vecchie glorie e dai musicisti più anziani, fra cui Candeia, Clementina de Jesus e Tia Surica. La Portela ha come mascotte un'aquila con le ali spiegate e i suoi colori ufficiali sono blu e il bianco. Galleria d'immagini Note Voci correlate Carnevale di Rio de Janeiro Adriane Galisteu Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Portela Collegamenti esterni Sito ufficiale, su gresportela.com.br.
Itanhangá Golf Club

De Itanhangá Golf Club is een golfclub in Rio de Janeiro, Brazilië. Het club werd opgericht in 1933 en heeft een 27-holes golfbaan met een par van 72. Baan De golfbaan werd ontworpen door de golfbaanarchitect Stanley Thompson. Voor de golfers zijn er paar waterhindernissen (vijvers) aanwezig op de baan. Golftoernooien Brazil Rio de Janeiro 500 Years Open: 2000 HSBC Brasil Cup: 2009-2012 Externe link (pt) Officiële website
Музей на съвременото изкуство в Нитерой

Музеят на съвременото изкуство в Нитерой е музей, създаден от знаменитият бразилски архитект Оскар Нимайер в стил модернизъм. Намира се в бразилския град Нитерой в близост до Рио де Жанейро. Оскар Нимайер създава музея с помощта на инженер Бруно Контарини и е открит през 1996 г. след пет години строителство. Намира се на брега на морето върху скала. Диаметърът на "Чинията" е 50 метра, а диаметърът на колоната, на която е разположена тя, е само 9 метра. Около основата има езерце, което допълнително придава въздушност на сградата. Влизането в музея става по спираловиден пандус, от който се попада директно в картинната галерия, представляваща на кръг с големи панорамни прозорци. От прозорците се открива гледка към Рио де Жанейро, статуята на Христос и скалата наречена „Захарното цвекло“.. Самият Нимайер сравнява произведението си с извънземна летяща чиния, приземила се заради красотата на околността. Постоянната експозиция на музея представлява основно колекцията на Жоан Сатамини, която той събира в продължение на 45 години и дарява на музея. Правят се и изложби на бразилски и чуждестранни художници. Вижте също Паметник на Бузлуджа Източници
Museu d'Art Contemporani de Niterói

El Museu d'Art Contemporani de Niterói (Museu de Arte Contemporânea de Niterói - Mac) és a la ciutat de Niterói, Rio De Janeiro, Brasil, i és un dels principals espais d'interès de la ciutat. Les obres de construcció es van acabar el 1996. Va ser dissenyat per Oscar Niemeyer amb l'ajuda de l'enginyer d'estructures Bruno Contarini, que havia treballat amb Niemeyer en projectes anteriors. El Mac-Niterói fa 16 metres d'alt i la cúpula té un diàmetre de 50 metres amb tres pisos. El museu es projecta sobre el Boa Viagem ("Bon Voyage", "Bon Viatge"), la piscina-mirall de 817 metres quadrats que envolta la base cilíndrica de 9 metres de diàmetre "com una flor", segons les mateixes paraules de Niemeyer. Un pendent d'accés ampli condueix a un Rebedor d'Exposicions, que té una capacitat per seixanta persones. Dues portes condueixen a la galeria panoramica, a la qual es pot observar la Badia de Guanabara, Rio De Janeiro, i la Pão de Açúcar. L'estructura modernista en forma de plats, que s'ha comparat amb un Ovni, s'atia a un penya-segat, on a baix del qual hi ha una platja. A la pel·lícula Oscar Niemeyer, an architect committed to his century., Niemeyer es veu sobrevolant Rio de Janeiro en un Ovni que llavors aterra al lloc, suggerint això per ser l'origen del museu. Referències Enllaços externs Museum's Site Arxivat 2016-06-01 a Wayback Machine. Satellite picture by Google Maps The Earth Explorer information Arxivat 2006-02-16 a Wayback Machine. Frommers information Arxivat 2006-09-05 a Wayback Machine.
Museu de Arte Contemporânea de Niterói

Das Museu de Arte Contemporânea de Niterói (MAC) ist ein Museum für zeitgenössische Kunst in der brasilianischen Stadt Niterói in direkter Nähe zu Rio de Janeiro. Das von dem brasilianischen Architekten Oscar Niemeyer mit Hilfe des Ingenieurs Bruno Contarini entworfene Gebäude wurde 1996 nach fünfjähriger Bauzeit fertiggestellt. Direkt an der Küste oberhalb eines Felsens steht die zylindrische, neun Meter im Durchmesser fassende Basis in einem ebenfalls zylindrischen Wasserbecken. Das darauf ruhende eigentliche Gebäude hat eine Höhe von 16 m und einen Durchmesser von 50 m und erinnert mit seiner Form an den Fuß eines Atompilzes oder an ein UFO. Zum Eingangsbereich im ersten Stock des Gebäudes schlängelt sich eine große Rampe mit rotem Bodenbelag. Das insgesamt vier Stockwerke hohe und 2.500 m² Platz bietende Museum ist ausgestattet mit Ausstellungsflächen und Galerien, aber auch mit einem Restaurant und einem Hörsaal. Die im Winkel von 40° angebrachten Fenster bieten einen Blick auf Rio de Janeiro, dessen Wahrzeichen den Zuckerhut, sowie auf die Bucht von Guanabara und Niterói selbst. Bestand Zum Bestand des Museums für Zeitgenössische Kunst von Niterói gehören heute die ca. 1.200 Werke umfassende Sammlung João Sattamini und die wesentlich kleinere Sammlung des MAC von rund 370 Kunstwerken, die überwiegend von Künstlern gestiftet wurden, die im Museum ausgestellt worden sind. Die Sammlung Sattamini besteht u. a. aus Werken von: Abraham Palatnik, Aluísio Carvão, Amilcar de Castro, Antonio Dias, Antonio Manuel, Artur Barrio, Carlos Vergara, Cildo Meireles, Daniel Senise, Farnese de Andrade, Flavio-Shiró, Frans Krajcberg, Franz Weissmann, Hélio Oiticica, Iole de Freitas, João Carlos Goldberg, Jorge Duarte, Jorge Guinle, José Maria Dias da Cruz, Luiz Alphonsus, Lygia Clark, Lygia Pape, Mira Schendel, Raymundo Colares, Roberto Magalhães, Rubens Gerchman, Tomie Ohtake, Tunga, Victor Arruda und Waltércio Caldas. Weitere Aktivitäten Neben den Sammlungen gibt es regelmäßig Wechselausstellungen verschiedener nationaler aber auch internationaler Künstler. Zusätzlich werden Workshops über unterschiedlichen Themen angeboten, die sich an Schüler, Studenten, Lehrer und an ein allgemein interessiertes Publikum richten. Im Hörsaal finden Filmpremieren statt und es existiert ein 'Cineclub' mit wechselndem Programm. Weiterhin finden Kongresse und kleinere Messen im MAC statt. Auf der Freiluftterrasse werden Kurse wie z. B. in Tai Chi angeboten. In unregelmäßigen Abständen werden Publikationen zur hauseigenen Sammlung oder Monografien zu einzelnen Künstlern herausgegeben und es gibt eine öffentlich zugängliche Bibliothek. Weblinks Offizielle Website (portugiesisch)
Niterói Contemporary Art Museum

The Niterói Contemporary Art Museum (Museu de Arte Contemporânea de Niterói — MAC) is situated in the city of Niterói, Rio de Janeiro, Brazil, and is one of the city’s main landmarks. It was completed in 1996. The MAC-Niterói was designed by Oscar Niemeyer with the assistance of structural engineer Bruno Contarini, who had worked with Niemeyer on earlier projects. The structure is 16 meters high; its cupola has a diameter of 50 meters with three floors. The museum has a collection of 1,217 works from the art collector João Sattamini. The collection was assembled since the 1950s by Sattamini, constituting the second largest collection of contemporary art in Brazil. The museum projects itself over Boa Viagem (“Bon Voyage,” “Good Journey”) beach and also a neighborhood, the 817 square metres (8,790 sq ft) reflecting pool that surrounds the cylindrical base “like a flower,” in the words of Niemeyer. A wide access slope leads to a Hall of Expositions, which has a capacity for sixty people. Two doors lead to the viewing gallery, through which can be seen Guanabara Bay, Rio de Janeiro, and Sugarloaf Mountain. The saucer-shaped modernist structure, which has been likened to a UFO, is set on a cliffside, at the bottom of which is a beach. In the film Oscar Niemeyer, an architect committed to his century, Niemeyer is seen flying over Rio de Janeiro in a UFO which then lands on the site, suggesting this to be the origin of the museum. MAC Scandal The MAC Scandal was a political scandal that surrounded the acquisition of land for the museum. The sub-mayor of Niterói's Oceanic Region, Zeca Mocarzel, convinced the owner of the land that construction rights were locked by the city council and, therefore, were able to purchase the land at a low price. When the mayor, Jorge Roberto Silveira, sent the museum project to the city council to obtain the rights to construction, it was accepted in only two days. After the inauguration of the MAC, which substantially increased the property values of nearby areas, the land was sold for more than 5 million reals (approximately 1,250,000 US dollars) in 1996. Because the land deal took place just before Christmas, the people of Niterói said that it was a Christmas present that Jorge Roberto Silveira, Zeca Mocarzel and João Sampaio's (another long-time Niterói politician) gave to themselves. Popular feature This place served as the 11th Pit Stop of the television series The Amazing Race 18 and the 8th Pit Stop of The Amazing Race en Discovery Channel 2. It also appears in an American TV commercial for the game The Legend of Zelda: Majora's Mask in 2000. See also List of Oscar Niemeyer works Theme Building References External links Media related to Museu de Arte Contemporânea de Niterói at Wikimedia Commons Official website Satellite picture by Google Maps The Earth Explorer information Frommers information
Museo de Arte Contemporáneo de Niterói

El Museo de Arte Contemporáneo de Niterói (en portugués, Museu de Arte Contemporânea de Niterói), es un museo dedicado al arte contemporáneo brasileño situado en la ciudad de Niterói, en el estado de Río de Janeiro, Brasil. Diseñado por el arquitecto Oscar Niemeyer con la ayuda del ingeniero estructural Bruno Contarini, es una de las últimas obras realizadas por Niemeyer a sus 100 años. El Museo de Arte Contemporáneo de Niterói tiene 16 metros de alto y su cúpula un diámetro de 50 metros, con tres pisos. Proyecta sobre el mirador de Boa Viagem ("Buen Viaje") una superficie de 817 metros cuadrados que rodea la base cilíndrica "como una flor", en palabras de Niemeyer. Una amplia rampa de acceso conduce a un Pasillo de Exposiciones, con capacidad para sesenta personas. Dos puertas llevan a la galería de observación, desde la cual se puede contemplar la bahía de Guanabara y el pico Pan de Azúcar. Véase también Anexo:Obras de Oscar Niemeyer Theme Building Enlaces externos Sitio Oficial del Museo de Arte Contemporáneo de Niterói Archivado el 1 de junio de 2016 en Wayback Machine. Información Frommers