NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Rio de Janeiro Stock Exchange

The Rio de Janeiro Stock Exchange (Bolsa de Valores do Rio de Janeiro, or BVRJ) was Brazil's second largest exchange (after the Bovespa stock exchange in São Paulo), and was amongst the oldest of Brazilian stock exchanges. Its inauguration occurred on July 14, 1820, three years after the first Brazilian stock exchange inaugurated, the today inactive Salvador Exchange; and before the Brazilian Independence process began. It was from its beginning through the early 1970s, the most important Brazilian Exchange. Following the 1971 stock market crash, it slowly lost ground to São Paulo's Bovespa. After a national stock market crash in 1989, BVRJ lost the rank of main stock exchange in Latin America to São Paulo's Exchange. Since, BVRJ traded in government bonds and currencies on the electronic Sisbex system, with the trading hours being from 10 a.m. to 4:45 p.m. It was sold on April 11, 2002 to Brazilian Mercantile and Futures Exchange (BM&F), which merged with Bovespa (State of São Paulo Stock Exchange). It is now called the BM&FBovespa. See also List of stock exchanges Maringá Mercantile and Futures Exchange References External links Bolsa de Valores de Rio de Janeiro website Naji Nahas Article of Wikipedia in (in Portuguese) about the man who was the main character in the events that led to the breakdown of the Rio Stock Exchange in June, 1989
Bolsa de Valores de Río de Janeiro

La Bolsa de Valores de Río de Janeiro o BVRJ (en portugués, Bolsa de Valores do Rio de Janeiro o simplemente Bolsa do Rio) fue la segunda bolsa de valores de Brasil y de toda Latinoamérica. Fundada en 1845, durante más de cien años concentró el mayor volumen de negociación de acciones del país, pero fue superada por la Bolsa de Valores de São Paulo y en abril de 2000 ambas se fusionaron, trasladando la negociación de todas las acciones a São Paulo, mientras que la Bolsa carioca se quedó con el mercado electrónico de títulos públicos.​​ La actual sede se encuentre en la plaza XV de Noviembre, en el Centro, y fue inaugurada en 2003. Véase también Anexo:Bolsas de valores en América Latina Referencias Enlaces externos Bolsa de Valores do Rio de Janeiro
Фондовая биржа Рио-де-Жанейро

Фондовая биржа Рио-де-Жанейро (Bolsa de Valores de Rio de Janeiro, BVRJ) — вторая по величине фондовая биржа Бразилии (после Bovespa в Сан-Паулу) и одна из старейших в стране. История Биржа была открыта 14 июля 1820 года, спустя три года с момента появления первой бразильской биржи в Салвадоре (Баия), ещё при португальском владычестве. Во времена империи, предметами сделки на бирже служили иностранная валюта, товары, скот, аренда и фрахт судов и даже рабы. Биржа была свидетелем и участником всех экономических и социальных преобразований в стране, включая такие переломные моменты бразильской истории, как падение монархии и основание республики. Пика своего развития предприятие достигло в середине 1950-х — 1960-х гг. В это время объём торгов акциями превысил объём торговли гособлигациями, появились первые институциональные инвесторы и первые профессиональные андеррайтеры. Благодаря бирже Рио-де-Жанейро, в 1962 году был создан первый бразильский фондовый индекс (IBV). Со времени своего основания и до начала 1970-х, BVRJ оставалась важнейшей фондовой биржей Бразилии. Вследствие биржевого краха 1971 года, организация начала сдавать свои позиции в пользу Bovespa. После обвала бразильского рынка в 1989 году, окончательно утратила роль ведущей биржи в стране и в Латинской Америке, уступив пальму первенства бирже в Сан-Паулу. В 2000 году торговля акциями была передана бирже Сан-Паулу; в свою очередь, BVRJ сосредоточилась на торговле государственными ценными бумагами. В 2002 году компания была приобретена холдингом BM&F. См. также Список фондовых бирж Примечания Ссылки BVRJ на сайте BM&FBOVESPA. (порт.)
Фондова біржа Ріо-де-Жанейро

Фондова біржа Ріо-де-Жанейро (Bolsa de Valores de Rio de Janeiro, BVRJ) — друга за величиною фондова біржа Бразилії (після Bovespa у Сан-Паулу) і одна з найстаріших у країні. Історія Відкрита 14 липня 1820, через три роки з моменту появи першої бразильської біржі в Салвадорі (Баїя), ще за португальського панування. У часи імперії предметами угоди на біржі служили іноземна валюта, товари, худоба, оренда і фрахт суден і навіть раби. Була свідком та учасником усіх економічних та соціальних перетворень у країні, включаючи такі переломні моменти бразильської історії, як падіння монархії та заснування республіки. Піка свого розвитку підприємство досягло в середині 1950-х - 1960-х. У цей час обсяг торгів акціями перевищив обсяг торгівлі держоблігаціями, з'явилися перші інституційні інвестори та перші професійні андеррайтери. Завдяки біржі Ріо-де-Жанейро, в 1962 створено перший бразильський фондовий індекс (IBV). З часу свого заснування і до початку 1970-х залишалася найважливішою фондовою біржею Бразилії. Внаслідок біржового краху 1971 почала здавати свої позиції на користь Bovespa. Після обвалу бразильського ринку в 1989 остаточно втратила роль провідної біржі в країні і в Латинській Америці, поступившись пальмою першості біржі в Сан-Паулу. У 2000 торгівля акціями передана біржі Сан-Паулу; у свою чергу, BVRJ зосередилася на торгівлі державними цінними паперами. У 2002 придбана холдингом BM&F. Див. також Список фондових бірж Примітки Посилання BVRJ на сайті BM&FBOVESPA.(порт.) )
Aéroport international de Belo Horizonte/Confins

L'aéroport international de Belo Horizonte/Confins — Tancredo Neves (code IATA : CNF • code OACI : SBCF) est un aéroport international brésilien situé à Confins, dans l'État de Minas Gerais. Il dessert notamment Belo Horizonte. L'aérodrome a la capacité de répondre à une demande annuelle de 32 millions d'utilisateurs et peut accueillir de gros avions, tels que le Boeing 747, l'Airbus A380 et l'Antonov An-124. C'est le hub d'Azul Linhas Aéreas, la ville phare de Gol Linhas Aéreas, et elle est également desservie par les compagnies aériennes LATAM, Avianca, Copa Airlines, TAP Portugal, LATAM Chile, SKY Airline et VoePass. Situation Statistiques Voir la requête brute et les sources sur Wikidata. Compagnies et destinations Édité le 29/01/2020 Notes et références Portail du Minas Gerais Portail de l’aéronautique Portail des transports
Belo Horizonte nemzetközi repülőtér

A Belo Horizonte nemzetközi repülőtér (portugál nyelven: Aeroporto Internacional Belo Horizonte/Confins–Tancredo Neves egy nemzetközi repülőtér (IATA: CNF, ICAO: SBCF) Brazíliában, Belo Horizonte közelében. Éves utasforgalma 9 428 651 (2022) fő. Kifutópályák A repülőtér futópályái: 16/34 (3000 m, 45 m, aszfalt) Forgalom Az utasforgalom az elmúlt években az alábbi módon változott: Légitársaságok és úticélok 2025-ben a Belo Horizonte nemzetközi repülőtérről az alábbi járatok indulnak (Utoljára frissítve: 2025-02-18): Személy Cargo Jegyzetek További információk Hivatalos oldal Baleset- és repülőesemény-történet az Aviation Safety Network adatbázisában A repülőtér aktuális időjárása a NOAA/NWS-től
Aeroporto di Belo Horizonte-Tancredo Neves

LAeroporto Internazionale di Belo Horizonte-Confins-Tancredo Neves (in portoghese Aeroporto Internacional Belo Horizonte/Confins – Tancredo Neves) è il principale aeroporto dello stato brasiliano del Minas Gerais. Il 2 settembre 1986 è stato intitolato al presidente brasiliano Tancredo de Almeida Neves. Storia L'aeroporto è stato costruito da Infraero e inaugurato nel 1984. Il suo scopo era quello di ridurre la congestione dell'aeroporto di Pampulha, che all'epoca operava al 120% della sua capacità di 1,3 milioni di passeggeri all'anno. Si prevedeva che entro il 1990 il movimento passeggeri a Confins sarebbe stato di quasi 2 milioni di passeggeri all'anno. Tuttavia, ha superato il traguardo di 1 milione di passeggeri solo 22 anni dopo. Attualmente la capacità operativa massima è di 22 milioni di passeggeri all'anno. Dopo la sua inaugurazione, la capacità di Confins è stata sfruttata solo in minima parte. Ciò è dovuto in parte alla sua distanza dal centro di Belo Horizonte e, fino a poco tempo fa, alla mancanza di alternative di trasporto valide al posto delle costose corse in taxi (circa 40 dollari). L'aeroporto di Pampulha, sovraffollato, è rimasto l'aeroporto di riferimento per la capitale mineira. Per invertire questo scenario, nel marzo 2005 il governo dello Stato di Minas Gerais, con il sostegno di agenzie del governo federale, ha deciso di limitare Pampulha alle operazioni di aerei con capacità fino a 50 passeggeri. Nei mesi successivi, la maggior parte delle operazioni è stata costretta a spostarsi a Confins e l'aeroporto ha acquisito così un nuovo slancio. In quel periodo, 130 voli furono trasferiti da Pampulha a Confins, aumentando di conseguenza il flusso annuale di passeggeri da 350.000 a circa 3,0 milioni quell'anno. I problemi legati alla distanza di Confins dal centro di Belo Horizonte sono stati attenuati da recenti progetti come il miglioramento dell'autostrada che collega il centro della città all'aeroporto (autostrada MG-10), parte di un progetto più ampio chiamato Linha Verde (Linea Verde), che cerca di ridurre il tempo necessario per raggiungere l'aeroporto.[8] È in corso un altro progetto chiamato "Aeroporto Industriale". In questo progetto il governo esenterà dalle tasse le imprese interessate a stabilirsi nei pressi dell'aeroporto. Nel 2009 nell'aeroporto sono passati più 5.600.000 passeggeri e 15.300 tonnellate di merci. Ci sono stati oltre 70.100 atterraggi e decolli. Investimenti A luglio 2010 è stato completato l'allungamento della pista a 3.000 metri Per il futuro è previsto il completo rinnovo del terminal passeggeri È stato uno degli aeroporti-chiave per il campionato mondiale di calcio 2014 Note Altri progetti Wikimedia Commons contiene immagini o altri file su Aeroporto internazionale Tancredo Neves Collegamenti esterni Sito ufficiale, su infraero.com.br. (EN) Aeroporto di Belo Horizonte-Tancredo Neves, su Structurae.
Aeroporto Internacional de Belo Horizonte-Confins

Luchthaven Tancredo Neves International, beter bekend onder de naam Confins, ligt op 35 kilometer afstand van Belo Horizonte in Zuidoost-Brazilië. De luchthaven heeft één landingsbaan, die 9843 voet (3000 meter) lang is. Tancredo Neves International Airport ligt 2715 voet (828 m) boven zeeniveau. De andere luchthaven in Belo Horizonte is de luchthaven Pampulha. Luchthavencodes Het vliegveld wordt door de International Air Transport Association (IATA) aangeduid met luchthavencode CNF. De International Civil Aviation Organization (ICAO) gebruikt SBCF wanneer Luchthaven Tancredo Neves International wordt bedoeld. Externe link (en) Officiële website
Port lotniczy Belo Horizonte

Port lotniczy Belo Horizonte (IATA: CNF, ICAO: SBCF) – międzynarodowy port lotniczy położony 38 km od centrum Belo Horizonte, w Confins, w stanie Minas Gerais, w Brazylii. 7 co do wielkości brazylijski port lotniczy. Połączenia krajowe Gol Transportes Aéreos: Brasília, Campinas, Campo Grande, Cuiaba, Kurytyba, Fortaleza, Goiânia, Ilhéus, Porto Alegre, Porto Seguro, Recife, Rio de Janeiro (GIG), Salvador, São Paulo (CGH/GRU), Uberlândia, Vitória OceanAir: Brasília, Porto Alegre, Recife, São Paulo (CGH) TAM Linhas Aéreas: Brasília, Campinas, Kurytyba, Fortaleza, Natal, Porto Alegre, Porto Seguro, Recife, Rio de Janeiro (GIG), Salvador, São Paulo (CGH/GRU), Salvador, São Paulo (CGH/GRU), Vitória Varig: Brasília, Kurytyba, Florianópolis, Porto Alegre, Rio de Janeiro (GIG), São Paulo (CGH WebJet: Brasília, Campo Grande, Cuiaba, Kurytyba, Fortaleza, Ilheus, Maceio, Natal, Porto Seguro, Recife, Rio de Janeiro (GIG) Połączenia międzynarodowe TAM Linhas Aéreas: Buenos Aires, Miami, Paryż (CDG) Gol Transportes Aéreos: Buenos Aires, Asunción, Cordoba Varig: Buenos Aires American Airlines: Miami Copa Airlines: Panama, Aruba TAP Air Portugal: Lizbona Przypisy Linki zewnętrzne Informacje o lotnisku. worldaerodata.com. [zarchiwizowane z tego adresu (2012-09-05)]. - stan na październik 2006
Aeroportul Internațional Tancredo Neves

Aeroportul Internațional Tancredo Neves (IATA: CNF, ICAO: SBCF) este un aeroport din Confins, Minas Gerais, Brazilia ce deservește zona Belo Horizonte. Aeroportul a fost tranzitat în 2022 de 9.428.651 de pasageri. A fost deschis în 1984. Situat la o altitudine de 827 m, aeroportul dispune de 1 pistă. Infrastructură Piste Aeroportul dispune de o singură pistă. Pista 16/34 are suprafața de asfalt și dimensiunile 3.000 m × 45 m. Terminale Note Vezi și
Belo Horizonte-Confins flygplats

Belo Horizonte-Confins internationella flygplats – Tancredo Neves (portugisiska: Aeroporto Internacional de Belo Horizonte-Confins – Tancredo Neves) är en flygplats i Belo Horizonte i Minas Gerais i Brasilien. Flygplatsen ligger i Confins, 41 km norr om centrala Belo Horizonte. Terrängen runt flygplatsen är huvudsakligen platt, men åt sydväst är den kuperad. Flygplatsen ligger uppe på en höjd. Runt flygplatsen är det ganska tätbefolkat, med 239 invånare per kvadratkilometer.. Omgivningarna runt flygplatsen är huvudsakligen savann. Kommentarer Källor
Белу-Оризонті (аеропорт)

Міжнародний аеропорт Танкредо Невіс (порт. Aeroporto Internacional Tancredo Neves) також відомий під назвою Аеропорт Конфінс (Aeroporto de Confins) (Код ІАТА: CNF) — головний аеропорт, розташований за 30 кілометрів від центру міста Белу-Оризонті, в муніципалітеті Конфінс, штату Мінас-Жерайс. Названо на честь президента Бразилії Танкредо Невіса. Нині є найбільшим та найбільш завантаженим аеропортом штату Мінас-Жерайс. Також відомий, як один з найкрасивіших та найкраще обладнаних аеропортів у Латинській Америці. Перебував серед числа аеропортів Бразилії, що використовувались найменше, оскільки в Белу-Оризонті також є аеропорт Карлос Друммонд де Андраде, який розташовано ближче до центру міста. Однак, з 2005 року більшість рейсів аеропорту Карлос Друммонд де Андраде були передані міжнародному аеропорту Конфінс. 2009 року пропускна здатність аеропорту склала 5 617 171 пасажирів і 70 122 авіаперельотів, тим самим аеропорт Танкредо Невіс посідає 6-е місце у списку найбільш завантажених аеропортів у Бразилії з точки зору перевезення пасажирів. З точки зору обробки вантажів його здатність становить 18000 тонн. Історія Аеропорт було збудовано компанією Infraero на початку 1980-их роках та був відкритий 1984 року. Його вартість склала $1,2 мільярдів бразильських реалів. Танкредо Невіс було зведено для того, щоб зменшити накопичення пасажирів в аеропорті Карлос Друммонд де Андраде, який обслуговував понад свої можливості, тобто пропускна здатність становила 1.3 мільйонів пасажирів щороку. Очікувалось, що до 1990 року пасажирський рух в Танкредо Невіс становитиме майже 2 мільйони пасажирів щороку. Його максимальна експлуатаційна здатність — 5 мільйонів пасажирів щороку. У березні 2005 року уряд переніс 130 рейсів з аеропорту Пампулья до міжнародного аеропорту Танкредо Невіс, таким чином збільшивши щорічну пропускну здатність з 350 000 до близько 3 мільйонів. Це було вкрай необхідно, оскільки Карлос Друммонд де Андраде працював удвічі більше своєї максимальної потужності, натомість Танкредо Невіс був відомий як найменш ефективний та найменш використовуваний аеропорт компанії Infraero. Бразильська авіакомпанія TAM Linhas Aéreas пропонує пасажирам міжнародні рейси до Буенос-Айресу, Маямі й Парижу (останні два з заміною літака в Ріо-де-Жанейро та Сан-Паулу). Португальська авіакомпанія TAP Portugal пропонує безпересадкові рейси між Лісабоном і Белу-Оризонті з 11 лютого 2008 року. Частота рейсів — п'ять разів на тиждень літаком Airbus A330. Цей рейс пов'язує Белу-Оризонті з 42 європейськими місцями призначення через Лісабон. 21 серпня того ж року, авіакомпанія Copa Airlines почала здійснювати рейси до міста Панами, використовуючи Boeing 737–700 (також п'ять разів на тиждень). Авіалінії та напрямки Внутрішні рейси Головні міжнародні рейси Сезонні рейси або чартери Компанії, прив'язані до аеропорту Конфінс за «кодовими діленнями» (Code Share) Кількість пасажирів Примітки Джерела Офіційна сторінка [1] Airport information for SBCF [Архівовано 5 вересня 2012 у Wayback Machine.] Airport information for SBCF [Архівовано 31 травня 2012 у Wayback Machine.] Accident history for CNF [Архівовано 25 жовтня 2012 у Wayback Machine.]
Přístaviště Valongo

Přístaviště Valongo (portugalsky Cais do Valongo) je staré nábřežní molo v brazilském městě Rio de Janeiro. Nachází se v přístavní oblasti města, mezi ulicemi Rua Coelho e Castro a Rua Sacadura Cabral, přibližně 350 m jižně od stávajícího břehu zátoky Guanabara. Zbudováno bylo roku 1811 a sloužilo jako místo vyloďování afrických otroků dovážených do Brazílie, přímo v přístavišti se s otroky i obchodovalo. Do roku 1831, kdy bylo otroctví oficiálně zrušeno, prošel přístavem odhadem až 1 milion otroků.. Roku 1843 bylo molo celkově přestavěno, aby posloužilo jako místo vylodění princezny Terezy Marie Neapolsko-Sicilské, která tohoto roku připlula do Brazílie, aby se zde provdala za brazilského císaře Petra II. Následně se molu začalo říkat též Molo císařovny (Cais da Imperatriz). Na začátku 20. století bylo molo zasypáno v rámci urbanistické reformy a přestavby celé přístavní oblasti. Během archeologických průzkumů zahájených v roce 2011, zde bylo objeveno velké množství amuletů a dalších drobných předmětů původem z Konga, Angoly a Mosambiku. V červenci 2017 byla tato archeologická lokalita zapsána na seznam světového kulturního dědictví UNESCO. Reference Externí odkazy Obrázky, zvuky či videa k tématu Přístaviště Valongo na Wikimedia Commons
Quai de Valongo

Le quai de Valongo (en portugais : Cais do Valongo), ou parfois quai du Valongo, est un ancien débarcadère situé dans la zone portuaire de Rio de Janeiro, au Brésil. Histoire Construit en 1811, ce fut le lieu de débarquement et de vente des esclaves africains jusque officiellement l'interdiction du trafic transatlantique en 1831. Pendant ces vingt années de fonctionnement, entre 500 000 et un million d'esclaves ont débarqué sur ce quai. Ce lieu a été choisi pour éviter que le débarquement soit fait devant le palais impérial de Rio de Janeiro comme il en était l'usage avant 1831. En 1843, le quai de Valongo a été rénové pour le débarquement de la princesse Thérèse-Christine de Bourbon-Siciles pour son mariage avec l'empereur Pierre II. À cette occasion, le quai a été appelé quai de l'Impératrice (Cais da Imperatriz). Protection Le site, qui couvre une surface d'approximativement 2 000 m2, a été inscrit au patrimoine mondial sous le nom de site archéologique du quai de Valongo lors de la 41e session du Comité du patrimoine mondial. Il englobe l'intégralité de la place du Jornal do Comércio la jouxtant. Des fouilles ont eu lieu sur le site, notamment dans le cadre de travaux liés aux Jeux olympiques d'été de 2016. Notes et références Voir aussi Articles connexes Esclavage au Brésil Port de Rio de Janeiro Portail de Rio de Janeiro Portail du patrimoine mondial Portail de l’esclavage Portail de l’archéologie
Pristanište Valongo

Valongo pristanište (portugalski: Cais do Valongo) je povijesna luka Rio de Janeira, koja se nalazi u gradskoj zoni Centro, između ulica Coelho e Castro i Sacadura Cabral. Luka na plaži Vallongo je izgrađena 1811. godine kao mjesto pristaništa i trgovanja robovima iz Afrike kako robovi ne bi „goli” prolazili glavnim ulicama od glavne gradske luke Praia do Peixe. Koncem 1820-ih Valongo pristanište je bilo glavno mjesto za dolazak robova iz Angole, te istočne i središnje Afrike, dok su u Maranhão i Bahiju pristajali brodovi iz Gvineje i zapadne Afrike. God. 1831., atlantska trgovina robljem je zabranjena i pristanište je zatvoreno, ali se trgovina i dalje potajno održavala preko tajnih luka sve do 1888. Tijekom dvadeset godina njezina rada oko 900.000 robova je iz Afrike pristalo u Valongo, da bi naposljetku oko 4,9 milijuna robova završilo u Brazilu. God. 1843., pristanište je obnovljeno za dolazak princeze Tereze Kristine od dvaju Sicilija koja se trebala udati za cara Pedra II. Od tada se nazvalo Princezino pristanište (Cais da Imperatriz). No, ono je zatrpano tijekom velike urbane reforme gradonačelnika Pereira Passosa 1911. god. Između 1850-ih i 1920-ih područje oko starog pristaništa su postupno naselili bivši robovi, uglavnom afričkog podrijetla, i postalo je poznato kao „Mala Afrika”. God. 2011., tijekom iskapanja u sklopu radova obnove lučkog dijela Rio de Janeira za potrebe olimpijskih igara u Riju, dva pristaništa su otkrivena, jedno na drugomu, Valongo i Imperatriz. Pored njih iskopane su brojne amajlije i obredni predmeti podrijetlom iz Konga, Angole i Mozambika. Zbog toga je arheološki lokalitet Valongo pristaništa u samom središtu grada, uključujući trg Jornal do Comércio, upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine u Amerikama 2017. god. kao „najvažniji fizički trag dolaska afričkih robova na američko tlo”. Izvori Vajske poveznice (port.) Circuito histórico e arqueológico da celebração da herança africana - Cais do Valongo e da Imperatriz Arhivirana inačica izvorne stranice od 31. prosinca 2018. (Wayback Machine)
Archeologische site van de Valongokaai

De Valongokaai (Portugees: Cais do Valongo) is een voormalige aanlegkade in het havengebied van Rio de Janeiro, gelegen tussen de hedendaagse straten Coelho e Castro en Sacadura Cabral. Geschiedenis Van oorsprong werden slaven aan land gebracht op Praia do Peixe (nu Praça Quinze de Novembro) en publiekelijk verhandeld in het centrum, op het Rua Direita (nu Rua Primeiro de Março). Door nieuwe regelgeving in 1774 werd de slavenmarkt verplaatst naar Valongo omdat [...] de slaven niet alleen ernstige ziektes met zich meebrachten, maar ook nog eens geen kleding droegen. Valongo had echter nog geen haven en doaunefaciliteiten, dus douanecontrole bleef plaatsvinden op de oorspronkelijke locatie, waarna de slaven per boot naar Valongo werden vervoerd. Pas in 1811, toen de stad inmiddels flink was gegroeid, werd begonnen met de bouw van een haven in Valongo. Tussen 1811 en 1831 werden tot wel 1 miljoen slaven aan land gebracht in Valongo. Rio de Janeiro groeide daardoor uit tot een internationaal belangrijke plaats voor slavenhandel. In 1831 kwam er, onder druk van Engeland, een einde aan de transatlantische slavenhandel. Daarmee werd ook de Valongokaai gesloten. In 1843 werd de kade opgehoogd om het schip van prinses Teresa Cristina, toekomstig echtgenote van Peter II van Brazilië, te kunnen aanmeren, en omgedoopt tot Cais da Imperatriz (Keizerinkaai). In 1911 werd het hele havengebied grondig gerenoveerd, waarbij de Valongokaai onder de grond verdween. In 2011 werd bij archeologisch onderzoek, als gevolg van renovatiewerkzaamheden, de kaai herontdekt. Hierbij werden ook juwelen en religieuze objecten gevonden, afkomstig uit Congo, Angola en Mozambique. In 2017 besloot UNESCO de kaai toe te voegen aan de werelderfgoedlijst. Galerij Externe link Programa Porto Maravilha (gemeentelijke informatiesite over de site)
Playa de Asturias

Playa de Asturias está localizada en el municipio de Guarujá, São Paulo. La playa de arena fina y clara tiene aproximadamente 1000 m.​​​ Queda entre la Playa del Tombo y la Playa de las Pitangueiras. Se trata de un zona noble de la ciudad del Guarujá, con diversos condomínios destinados la clase media alta y clase alta. Es una playa abrigada, que queda situada entre la Punta de las Galhetas y el Edificio Sobre las Ondas.​ Origen del nombre La zona era conocida como playa del Guarujá hasta el naufragio del navío Príncipe de Asturias al inicio del siglo XX en Isla Bella. Dos supervivientes instalaron un bar en la playa con el nombre del navío; el punto de encuentro pasó a ser conocido como Asturias dando origen al nuevo nombre de la localidad.​ Curiosidades En la Playa de Asturias está localizado el tríplex que acusan ser propiedad del expresidente Luiz Inácio Lula de Silva, escenario de la Operación Lava Jato.​ La playa de Asturias posee un excelente mercado de pescado fresco, que queda localizado en la entrada del Mirante de la Caja D'agua.​ Enlaces externos Boletim condições climáticas. (en portugués). ( ) Guia de Praias Guarujá. (en portugués). ( )