NoeFlandre/osm-polygon-wikidata-only huggingface dataset:
Заплавний ліс

Заплавний ліс — природне рослинне угруповання уздовж струмків і річок. Заплавні ліси є азональними лісовими угрупованнями, які зазнають сильного впливу паводків і високих рівнів ґрунтових вод. Це дозволяє відрізнити заплавний ліс від постійно вологого болотного лісу та від заболоченого лісу, який час від часу висихає. Заплавні ліси зустрічаються по всьому світу в усіх сприятливих для лісів кліматах. Через постійну зміну формуючих факторів середовища вони містять велику кількість екологічних ніш на дуже малому просторі, так що їх біологічне різноманіття зазвичай набагато більше, ніж у сусідніх наземних біотопах або в зоні рослинності, в якій вони розташовані. У Центральній Європі вони часто є останніми притулками для зникаючих видів. Умови зростання в заплавних лісах кращі, ніж в інших місцях існування завдяки постійному водопостачанню. У заплавах прохолодних помірних широт це можна побачити в структурних особливостях, які нагадують тропічні ліси: з їхньою тісно переплетеною мозаїкою водойм, боліт і сезонних зон затоплення, вони демонструють високу продуктивність біомаси, мають багато ліаноподібних в'юнких рослин (таких як ломиніс і плющ), а деякі види дерев утворюють опорне коріння (білий в'яз і чорна тополя). Опис біотопу Якщо місце розташування часте або тривале, високе і зазвичай має швидкий стік води (100—200 днів на рік), утворюється хвойна заплава. У разі більш коротких або менш частих паводків з низькою швидкістю течії на більшій відстані від центру потоку утворюється твердолиста заплава. Великі листяні заплави, таким чином, зустрічаються лише у великих річкових долинах. У рідкісних і нерегулярних паводках зустрічаються типи лісу, які зустрічаються і поза заплавою, наприклад дубово-грабовий ліс. Через чутливість бука до заболочування у заплавах відсутні звичайні букові ліси, які переважають у Центральній Європі (хоча заплавні ліси, багаті буком, можуть бути винятковими, якщо ґрунтовий субстрат піщаний і частота затоплення не надто висока; у цьому випадку рівень ґрунтових вод падає дуже швидко після повені). Натомість уздовж струмків і невеликих річок із переважно вузькими заплавами та коротшими періодами затоплення є вільхово-ясеневі ліси, що сягають до ватерлінії, у нижніх висотах з чорною вільхою, заміненою сірою вільхою в Альпах і вищих низьких гірських хребтах (флористично ці вільхово-ясеневі ліси схожі на листяні заплавні ліси). Посилання Бібліографія. Заплавний ліс // Німецька національна бібліотека Dossier Auwald auf Waldwissen.net Leipziger Auwald Nationalpark Unteres Odertal (Auen-Nationalpark) Dynamisierung der Donauauen zwischen Neuburg und Ingolstadt Aueninstitut Neuburg
Palacete Visconde da Cunha Bueno

O Palacete Visconde da Cunha Bueno está localizado à Rua Treze de Maio, n° 2319, na cidade de São Carlos (São Paulo). Consta na lista de bens tombados publicada em 2021 pela Fundação Pró-Memória de São Carlos (FPMSC). Em 2019, foi decretado o tombamento a nível estadual pelo Conselho de Defesa do Patrimônio Histórico, Arqueológico, Artístico e Turístico (CONDEPHAAT). Histórico O casarão foi construído, possivelmente, em 1883 e pertenceu a Francisco da Cunha Bueno, o Visconde da Cunha Bueno, político e maior produtor de café do municipio. Em 1886, o visconde hospedou o Imperador D. Pedro II em seu palacete. Posteriormente, em 1919, foi sede da Escola de Commercio de São Carlos, então dirigida pelo desportista Julien Fauvel, primeiro goleiro do Santos Futebol Clube. "É considerado o primeiro palacete urbano de São Carlos". Foi construído em estilo arquitetônico Neoclássico. Bem de interesse histórico O Palacete Visconde da Cunha Bueno foi tombado em nível estadual pelo CONDEPHAAT (Decreto de Tombamento n° SC-48, de 19/12/2019) e reconhecido como "Edifício declarado de interesse histórico e cultural" (categoria 1) no inventário de bens patrimoniais do município de São Carlos, publicado em 2021 pela Fundação Pró-Memória de São Carlos (FPMSC), órgão público municipal responsável por "preservar e difundir o patrimônio histórico e cultural do Município de São Carlos". A edificação também está na poligonal histórica delimitada pela Fundação, que compreende a conformação da cidade de São Carlos na década de 1940. Ver também Arquitetura de São Carlos (São Paulo) Lista de bens históricos de São Carlos Referências
Escola Estadual Eugênio Franco

A Escola Estadual Eugênio Franco está localizada à Rua José Bonifácio, n° 675, na cidade de São Carlos (São Paulo). É tombado em nível municipal (FPMSC) e estadual (CONDEPHAAT). Histórico Abrigou, a partir de 1911, a Escola Normal Secundária e, após a 1916, uma escola modelo. Em 1919, foi denominada Segundo Grupo Escolar, recebendo seu nome atual mais tarde, como homenagem a um político local. O Ecletismo chegou à cidade de São Carlos por conta da riqueza advinda do período cafeeiro e pela construção da ferrovia, a partir de 1884. Foi um período de expansão urbana do município. Além disso, grande número de trabalhadores imigrantes traziam consigo conhecimento de métodos construtivos europeus, que foram sendo incorporados às práticas construtivas locais. Construções em estilo Eclético eram símbolo de status social. A edificação localiza-se na Poligonal Histórica, no trecho C, na quadra 47, com fachada principal a Sul, largura de 90 m e comprimento de 44,50 m. Em geral, a edificação encontra-se em bom estado de conservação e bem preservada (Condição de Preservação). Construída em 1909, em estilo Eclético, para uso Educacional e Atividade Escolar. Patrimônio tombado Entre 2002 e 2003, a Fundação Pró-Memória de São Carlos (FPMSC), órgão da prefeitura, fez um primeiro levantamento (não-publicado) dos "imóveis de interesse histórico" (IDIH) da cidade de São Carlos, abrangendo cerca de 160 quarteirões, tendo sido analisados mais de 3 mil imóveis. Destes, 1.410 possuíam arquitetura original do final do século XIX. Entre estes, 150 conservavam suas características originais, 479 tinham alterações significativas, e 817 estavam bastante descaracterizados. O nome das categorias das edificações constantes na lista alterou-se ao longo dos anos. A edificação de que trata este verbete consta como "Edifício tombado" (categoria 1) no inventário de bens patrimoniais do município de São Carlos, publicado em 2021 pela Fundação Pró-Memória de São Carlos (FPMSC), órgão público municipal responsável por "preservar e difundir o patrimônio histórico e cultural do Município de São Carlos". A referida designação de patrimônio foi publicada no Diário Oficial do Município de São Carlos nº 1722, de 09 de março de 2021, nas páginas 10 e 11. De modo que consta da poligonal histórica delimitada pela referida Fundação, que "compreende a malha urbana de São Carlos da década de 40". A poligonal é apresentada em mapa publicado em seu site, onde há a indicação de bens em processo de tombamento ou já tombados pelo Condephaat (órgão estadual), bens tombados na esfera municipal e imóveis protegidos pela municipalidade (FPMSC). Tombado por: CONDEPHAAT – Conselho de Defesa do Patrimônio Histórico, Arqueológico, Artístico e Turístico Processo de Tombamento: Processo de Tombamento n° 25013/86 Resolução de Tombamento: Decreto de Tombamento n° SC-48, de 19/12/2019 – publicada no DOE de 21/12/2019, p. 80 e 84 Ver também Arquitetura de São Carlos (São Paulo) Lista de bens históricos de São Carlos Referências
Companhia Energética de Minas Gerais

Companhia Energética de Minas Gerais S.A. (CEMIG) ist ein Energieunternehmen aus Brasilien mit Firmensitz in Belo Horizonte im Bundesstaat Minas Gerais. CEMIG ist eine Holding, bestehend aus 107 Unternehmen, der größte kombinierte Energieerzeuger und Energieversorger in Brasilien. Das Unternehmen besitzt rund 50 Kraftwerke; die meisten davon sind Wasserkraftwerke. CEMIG vertreibt auch Erdgas durch das Unternehmen Gasmig und besitzt daneben ein Kabelfernsehunternehmen, Internet- und Telekommunikationsunternehmen mit dem Firmennamen Cemig Telecom, das die firmeneigenen Kabelnetzwerke nutzt. CEMIG ist zur Hälfte im Besitz des brasilianischen Bundesstaates Minas Gerais. Wasserkraftwerke CEMIG betreibt in Brasilien u. a. die folgenden Wasserkraftwerke: Weblinks Offizielle Firmenseite (portugiesisch) Offizielle Firmenseite (englisch) Einzelnachweise
CEMIG

Companhia Energética de Minas Gerais S.A. (CEMIG; English: Energy Company of Minas Gerais) is a Brazilian power company headquartered in Belo Horizonte, capital of the state of Minas Gerais. The company is one of the main electricity concessionaires in Brazil. It operates in the areas of generation, transmission, distribution and commercialization of electric energy and also in the distribution of natural gas. The company is responsible for 12% of the Brazil's distribution. It is the fourth-largest electricity company in Brazil by revenue after Eletrobras, Energisa and CPFL Energia. CEMIG is present in 22 Brazilian states and in Chile. With around 50 power plants in operation, most of them hydroelectric, the company owns around 6,000 MW of generation capacity. Just over half of Cemig's stock is owned by the state of Minas Gerais. The company is responsible for serving about 18 million people in 774 municipalities of Minas Gerais and for the management of the largest network of electricity distribution in South America, with more than 400 thousand km of lines. The stock is traded on B3 where it is part of the Ibovespa index. It is also traded on the New York Stock Exchange. It's also part of The Global Dow and of the Latibex, an index for Latin American companies in Madrid Stock Exchange. The company owns 43% of Taesa, a Brazilian Electric Company. History Cemig was founded in 1952 by the governor of Minas Gerais, Juscelino Kubitschek. It is one of the largest integrated companies in the electricity sector in South America, in number of customers, and one of the largest in Latin America, in kilometers of network and equipment and installations. The group comprises more than 103 companies, 09 consortiums and 02 Equity Investment Funds. It is a publicly traded company controlled by the Government of the State of Minas Gerais and has 200,000 shareholders in 39 countries. Its shares are traded on B3, the New York Stock Exchange and the Madrid Stock Exchange. Sustainability It is the only company in the electricity sector in Latin America to be part of the Dow Jones Sustainability World Index (DJSI World), created by the Dow Jones in 1999. The index recognizes the capacity of companies in corporate sustainability and creation of value for shareholders in long term, by being able to seize the opportunities and manage the risks associated with economic, environmental and social factors. Cemig is also the only concessionaire in the electricity sector in Latin America to be part of The Global Dow Index. The index was created in 2008, and includes 150 world-leading companies from 25 countries. See also List of Brazilian government enterprises References External links The company's home page in Portuguese The company's investor relations page in English
Companhia Energética de Minas Gerais

Companhia Energetica de Minas Gerais (CEMIG) est une entreprise d'électricité brésilienne de l'État du Minas Gerais. La majorité de sa production d'électricité proviennent de centrales hydroélectriques. Historique Principaux concurrents CEMIG fait partie des principales entreprises du secteur brésilien de l'électricité, parmi lesquelles: Eletrobras CPFL Energia CEMIG Tractebel Energia Copel CESP AES Tiete Voir aussi Articles connexes Énergie au Brésil Cemig Telecom Liens externes Site officiel Ressource relative à la recherche : CrossRef Portail des entreprises Portail du Brésil Portail de l’énergie
Palau de Catete

El Palau de Catete (portuguès: Palácio do Catete), localitzat al barri de Catete, a Rio de Janeiro, va ser la seu del poder executiu del Brasil des de 1897 (en els primers anys de la República) fins al 1960, quan la capitalitat del país va ser traslladada a la nova ciutat de Brasília. En aquell moment, el palau va passar a formar part del "Museu de la República", entre altres institucions. A l'interior del museu, hi ha guardats prop de 8.500 objectes, vint mil llibres i noranta mil documents; per ell van passar 18 presidents de la república. Història Un exemple d'arquitectura neoclàssica, el Palau de Catete va ser construït el 1867 pel llavors Baró de Nova Friburgo, Don Antônio Clemente Pinto. El 24 de febrer de 1897, es va convertir en la seu de la Presidència de la República per ordre del president Manuel Vitorino. El president Getúlio Vargas es va suïcidar el 24 d'agost del 1954 amb un tret al cor, a la seva habitació al Palau de Catete. Des que Brasília va ser designada capital del país el 21 d'abril de 1960, el palau es va convertir en el "Museu de la República", un complex cultural dotat d'amplis jardins i llacunes artificials, que van fins a la platja de Flamengo. L'àrea és de visita lliure i és usada com a espai de lleure pels habitants de la ciutat. Vegeu també Getúlio Referències Enllaços externs Museo de la República (portuguès)
Palácio do Catete

Der Palácio do Catete ist der ehemalige Regierungspalast Brasiliens im Stadtteil Flamengo im Rio de Janeiro. Heute sind in ihm das Museu da República (Museum der Republik) und ein Theater untergebracht. Geschichte Erbaut wurde er vom deutschen Baumeister Gustav Wähnelt als Wohnhaus des luso-brasilianischen „Kaffee-Barons“ Antonio Clemente Pinto, Baron von Nova Friburgo. Daher wurde er als Palácio de Nova Friburgo bezeichnet. Nach dem Ende des Kaiserreiches Brasilien 1889 war das Gebäude ein Hotel. 1896 wurde er von der brasilianischen Regierung requisitioniert und als Sitz des Präsidenten in der damaligen Hauptstadt Rio de Janeiro genutzt. Hier nahm sich Präsident Getúlio Vargas 1954 das Leben. Nachdem Rio seine Funktion als Hauptstadt des Landes an Brasília verloren hatte, wurde der Palast umgebaut und durch den damaligen Präsidenten Juscelino Kubitschek am 15. November 1960 als Museu da República wieder eröffnet. Das Datum wurde bewusst gewählt, da sich an diesem Tag die Ausrufung der Republik Brasilien jährte. Der Palácio do Catete heute Das Museum besitzt etwa 20.000 Bücher, 7000 Exponate und 80.000 Dokumente der Geschichte Brasiliens sowie Kunstwerke, Dokumente und Mobiliar des ehemaligen Präsidenten Getúlio Vargas. Der Bauherr und seine Frau sind in einem Gemälde des Malers Emil Bauch von 1867 in der Ausstellung zu sehen. Zum Palast gehört ein weitläufiger Garten, der heute als kleiner Volkspark dient. Im April 1938 wurde der Stadtpalast unter der Nr. 153 in die Kulturdenkmalliste eingetragen. Weblinks Offizielle Website (portugiesisch) Einzelnachweise
Catete Palace

The Catete Palace (Portuguese: Palácio do Catete, IPA: [paˈlasju du kaˈtetʃi]) is an urban mansion in the Flamengo neighborhood of Rio de Janeiro, Brazil. The property stretches from Rua do Catete (Catete Street) to Praia do Flamengo (Flamengo Beach). Construction began in 1858 and ended in 1867. It was Brazil's presidential palace from 1897 to 1960, and the site of Getúlio Vargas' suicide. It now houses the Museu da República (Republic Museum) and a theatre. The Catete underground rail station is adjacent. History The building was built as the residence of the family of the Portuguese-born Brazilian coffee producer António Clemente Pinto, Baron of Nova Friburgo, in the then capital of the Empire of Brazil. It was called the Palace of Largo Valdetaro and Palace of Nova Friburgo. With the design of German architect Carl Friedrich Gustav Waehneldt, dated 1858, the work began with the demolition of the old house. The construction officially ended in 1866, but the finishing works still continued for over a decade. After the death of the Baron and the Baroness, their son Antônio Clemente Pinto Filho, the Count of São Clemente, sold the property in 1889, shortly before the Proclamation of the Republic of Brazil, to an investor group, who founded the Companhia Grande Hotel Internacional (Grande Hotel Internacional Company). This development, however, did not succeed in turning the palace into a luxury hotel. Due to the economic crisis in the late 1880s and early 1890s (The Encilhamento), the venture went bankrupt, and its titles acquired by counselor Francisco de Paula Mayrink. Five years later, Mayrink paid off debts to the Bank of Brazil. The seat of the executive branch of Brazil was the Itamaraty Palace in Rio de Janeiro. In 1897, President Prudente de Morais became ill and Vice President Manuel Vitorino took office as interim. He acquired the Catete Palace and over there installed the seat of government. Officially, the palace was the seat of the Federal Government from 1897 until 1960, when the capital and the Federal District were transferred to Brasília. Various historical events happened in the palace halls, such as the death of President Afonso Pena in 1909; the signing of the declaration of war against the German Empire and its allies in 1917, during World War I; the visit and hosting of Cardinal Eugenio Pacelli, the future Pope Pius XII, in 1934; the declaration of war against the Axis in World War II in 1942; the suicide of President Getúlio Vargas in 1954, with a shot in the heart, in his bedroom on the third floor of the palace; among others. Gallery See also Catetinho Palácio do Planalto Palácio da Alvorada
Estádio Municipal João Lamego Netto

Das Estádio Municipal João Lamego Netto (bis 2011 Estádio Municipal Epaminondas Mendes Brito) ist ein Fußballstadion in der brasilianischen Stadt Ipatinga im Bundesstaat Minas Gerais. Es bietet Platz für 10.000 Zuschauer und dient dem Verein Ipatinga FC als Heimstätte. Geschichte Das Estádio Municipal João Lamego Netto in Ipatinga wurde 1982 fertiggestellt und am 23. November des Jahres unter dem Namen Estádio Municipal Epaminondas Mendes Brito eröffnet. Zum ersten Spiel im neuen Stadion trafen sich eine Stadtmannschaft von Ipatinga und der brasilianische Topverein Cruzeiro Belo Horizonte zu einem Freundschaftsspiel, das mit einem 3:0 für den Gast aus der größten Stadt von Minas Gerais endete. Dabei erzielte der Cruzeirospieler Eudes das erste Tor in diesem Stadion. Seit 1982 wird es vom örtlichen Verein Ipatinga FC als Austragungsort für Heimspiele genutzt. Der größte Erfolg des Vereins ist der Gewinn der Staatsmeisterschaft von Minas Gerais. Diesen Wettbewerb konnte man 2005 gewinnen, 2002 und 2006 erreichte man jeweils das Endspiel. Im Ligabetrieb findet man Ipatinga FC derzeit in der drittklassigen Série C, nachdem man in der abgelaufenen Spielzeit einen Abstiegsplatz in der Série B belegte. Der 1998 gegründete Verein spielte auch eine Saison (2008) in der Série A, stieg jedoch sofort wieder ab. Das Estádio Municipal João Lamego Netto wird derzeit auch von den beiden Belo Horinzonte-Vereinen Cruzeiro und Atlético Mineiro als Austragungsort für Heimspiele genutzt, da deren Stadion gerade im Umbau befindlich ist. Das Estádio Governador Magalhães Pinto wird von 2011 bis 2013 renoviert, da 2014 die Fußball-Weltmeisterschaft unter anderem in dem Stadion von Cruzeiro und Atletico Mineiro stattfinden soll. Auch finden einige Heimspiele des kleineren Vereins Social FC aus dem Nachbarort Coronel Fabriciano im Estádio Municipal João Lamego Netto statt, da das Stadion des Vereins sehr klein ist und bei manchen Spielen wie Lokalderbys eine höhere Zuschauerzahl zu erwarten ist. Das Estádio Municipal João Lamego Netto bot zwischenzeitlich Platz für 27.500 Zuschauer. Es bietet momentan 15.780 Sitzplätze, die Kapazität ist aber auf 10.000 Zuschauer begrenzt. Die Rekordkulisse wurde erreicht, als am 7. April 1996 ein Spiel der Staatsmeisterschaft von Minas Gerais in Ipatinga stattfand und 25.000 Zuschauer ins Ipatingão kamen, um den 2:1-Sieg von Atletico Mineiro über Cruzeiro Belo Horinzonte zu sehen. Das Stadion trug von 1982 bis 2011 den Namen von Epaminondas Mendes Brito, der den Stadionbau plante, jedoch noch vor Fertigstellung des Stadions verstarb. Seit 2011 heißt es Estádio Municipal João Lamego Netto, einem brasilianischen Politiker, der 2011 in Ipatinga starb. Weblinks tvipatinga.com.br: Website des Vereins (portugiesisch) euamoipatinga.com.br: Stadiongeschichte (portugiesisch) Informationen zum Stadion (Memento vom 4. Februar 2012 im Internet Archive) (portugiesisch) Bilder auf fussballtempel.net (Memento vom 10. Juni 2012 im Internet Archive) Einzelnachweise
Estádio Municipal João Lamego Netto

Estádio Municipal João Lamego Netto, usually known as Lamegão or Ipatingão, is a multi-purpose stadium in Ipatinga, Brazil. It is currently used mostly for football matches. Ideal futebol Clube usually play their home matches at the stadium. Social Futebol Clube, from the neighbor city Coronel Fabriciano, has its own stadium, but sometimes plays its home matches at Ipatingão, because of its larger capacity and better structure. The stadium has a current maximum capacity of 10,000 people and was built in 1982. Lamegão is owned by the Ipatinga. It is named after a former mayor of Ipatinga named João Lamego Netto. The stadium was previously named Estádio Municipal Epaminondas Mendes Brito, after Epaminondas Mendes Brito, who was the engineer responsible for the stadium's construction. He died shortly before the stadium inauguration. History In 1982, the works on Ipatingão were completed. The inaugural match was played on November 23 of that year, when Cruzeiro beat Ipatinga All Stars 3–0. The first goal of the stadium was scored by Cruzeiro's Eudes. The stadium's attendance record currently stands at 25,000, set on April 7, 1996 when Atlético Mineiro beat Cruzeiro 2–1. It was renamed to Estádio Municipal João Lamego Netto in 2011, after the former mayor of Ipatinga João Lamego Netto died in April of that year. References Enciclopédia do Futebol Brasileiro, Volume 2 - Lance, Rio de Janeiro: Aretê Editorial S/A, 2001. External links Templos do Futebol
Stade municipal João Lamego Netto

Le Stade municipal João Lamego Netto (en portugais : Estádio Municipal João Lamego Netto), également surnommé Lamegão et auparavant connu sous le nom de Stade municipal Epaminondas Mendes Brito (en portugais : Estádio Municipal Epaminondas Mendes Brito), est un stade de football brésilien situé dans la ville d'Ipatinga, dans l'État du Minas Gerais. Le stade, doté de 10 000 places et inauguré en 1982, sert d'enceinte à domicile à l'équipe de football de l'Ipatinga Futebol Clube. Le stade porte le nom de João Lamego Netto, ancien maire de la ville d'Ipatinga. Histoire Le stade ouvre ses portes en 1982 sous le nom de Stade municipal Epaminondas Mendes Brito (du nom d'Epaminondas Mendes Brito, l'ingénieur responsable de la construction du stade et décédé peu de temps avant son inauguration). Il est alors surnommé l'Ipatingão. Il est inauguré le 23 novembre 1982 lors d'une défaite 3-0 des locaux d'une sélection de joueurs d'Ipatinga contre Cruzeiro (le premier but au stade étant inscrit par Eudes, joueur de Cruzeiro). Le record d'affluence au stade est de 25 000 spectateurs, lors d'une victoire 2-1 de l'Atlético Mineiro contre Cruzeiro le 7 avril 1996. En 2011, le stade est renommé en hommage à João Lamego Netto, ancien maire de la ville et décédé la même année. Auparavant, le club du Ideal FC jouait ses matchs à domicile au stade, ainsi que le Social Futebol Clube qui y joue encore de temps à autre (bien que disposant de son propre stade, le Stade Louis Ensch, plus petit que le Lamegão). Événements Galerie Notes et références Portail de l’architecture et de l’urbanisme Portail du football Portail du Minas Gerais
Estádio João Lamego Netto

Het Estádio João Lamego Netto is een multifunctioneel stadion in Ipatinga, een stad in Brazilië. Tussen 1982 en 2011 heette het stadion Estádio Municipal Epaminondas Mendes Brito. De nicknames van het stadion zijn 'Ipatingão' en 'Lamegão'. Het stadion wordt vooral gebruikt voor voetbalwedstrijden, de voetbalclub Ipatinga FC maakt gebruik van dit stadion. In het stadion is plaats voor 24.500 toeschouwers. Het stadion werd geopend in 1982 en gerenoveerd tussen 2007 en 2008. Het stadion is vernoemd een voormalig burgemeester van Ipatinga, João Lamego Netto. Daarvoor was het stadion vernoemd naar Epaminondas Mendes Brito. De ingenieur die hielp bij de bouw van het stadion en die vlak voor de opening stierf.